text:
16/2016. (X. 20.) AB határozata a Fővárosi Törvényszék 56.Pf.632.194/2015/3. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Dienes-Oehm Egon és dr. Pokol Béla
alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  Fővárosi Törvényszék 56.Pf.632.194/2015/3. számú ítélete alaptörvényellenes, ezért azt megsemmisíti.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Az  indítványozó sajtóorgánum – jogi képviselője útján – az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény
(a továbbiakban: Abtv.) 27.  §-a alapján fordult alkotmányjogi panasszal az  Alkotmánybírósághoz, kérve
a  Fővárosi Törvényszék 56.Pf.632.194/2015/3. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és annak
megsemmisítését.
[2] A Fővárosi Törvényszék mint másodfokú bíróság jogerős ítéletében helyben hagyta az  elsőfokon eljárt Pesti
Központi Kerületi Bíróság ítéletét. A  felperes a  készenléti rendőrség tagjaként 2012. június 15-én végrehajtó által
foganatosított végrehajtási cselekményt biztosított, amiről amatőr filmfelvétel készült. Ezt a  felvételt tette közzé
honlapján az  alperesi indítványozó anélkül, hogy a  felperes hozzájárulását kérte volna ahhoz – ez  a  körülmény
később a  perben sem volt vitatott. 2013. április 18-án a  felperes felszólítására a  felvételt a  honlapról eltávolította
és törölte. A  felvétel nyilvánosságra kerülése a  felperesnek állítása szerint társadalmi hátrányt okozott, ami
miatt 300  000 Ft nem vagyoni kár megtérítését követelte az  alperestől. A  PKKB az  Alkotmánybíróság időközben
meghozott 28/2014. (IX. 29.) AB határozatának (a továbbiakban: Abh.) ismeretében azt vizsgálta, hogy a  felperes
az  adott megjelenítésben közszereplő volt-e, és azt állapította meg, hogy nem volt az, ami miatt képmásának
engedélye nélkül való felvétele és felismerhető módon történt közzététele jogsértőnek minősült.
[3] Bár a  bíróság elsődleges érve az  volt, hogy eljárásában a  Kúria 1/2012. Büntető-közigazgatási-munkaügyi-polgári
jogegységi (a továbbiakban: BKMPJE) határozata az  irányadó reá nézve, az  Abh. pedig – mivel a  jogegységi
határozatot nem érintette és egy konkrét egyedi döntést semmisített meg –, nem köti a bíróságot, mégis mérlegelte
az  Abh.-ban foglalt elvi tételeket. A  bíróság tartalom szerint idézi az  Abh. Indokolásának [43] bekezdését, amely
szerint „[r]endőri intézkedésről készült képfelvétel hozzájárulás nélkül is nyilvánosságra hozható, ha a nyilvánosságra
hozatal nem öncélú, vagyis az  eset körülményei alapján a  jelenkor eseményeiről szóló vagy a  közhatalom
gyakorlása szempontjából közérdeklődésre számot tartó tájékoztatásnak, közügyet érintő képi tudósításnak
minősül.” Ezzel kapcsolatos megállapítása szerint a „közhatalom gyakorlásának módja akkor tart közérdeklődésre
számot, ha annak során az  eljárási szabályokat nyilvánvaló módon megszegik”. [PKKB 36.P.90.562/2014/6. számú
ítélet 3. oldal 5. bek.] Ezen felül az  egyedi kiemelés nélküli, a  tömegrendezvények biztosításában való részvételt
tartja még olyan körülménynek a  bíróság, amely az  öncélú nyilvánosságra hozatalt mint tilalmazott magatartást
kizárja. Megállapítása szerint viszont egyik kivételes esetkör alá sem tartozik a  perben vitatott felvétel, ami miatt
a felismerhető közzététel jogellenes, és nem vagyoni kár megtérítése alapjául szolgált.
[4] Az alperesi indítványozó fellebbezéssel élt az  ítélet ellen, amelyben a  jelenkor közérdeklődésre számot tartó
eseményének tekintette a felvételt, amelyen a rendőrök másokkal együtt, kiemelés nélkül látszanak. Utalt arra, hogy
az  1/2015. BKMPJE határozat, amely hatályon kívül helyezte az  1/2012. BKMPJE határozatot, a  folyamatban lévő
ügyekben is alkalmazandó. A jogerős ítéletet hozó bíróság álláspontja szerint az 1/2015. BKMPJE nem alkalmazandó
a  folyamatban lévő ügyekben, kizárólag az  azt követően bekövetkezett eseményekre lehet alkalmazni. Ugyanígy
nem irányadó az  Abh. sem a  Fővárosi Törvényszék álláspontja szerint, mert a  perbeli eseményekkor még nem
született meg. Mindezek alapján az ítélet jogalapja és – a bizonyítékok helyes értékelése folytán – összegszerűsége
tekintetében is alapos volt, ezért azt helyben hagyta.
[5] 2. Az indítványozó felülvizsgálati kérelmet nem nyújtott be, de alkotmányjogi panasszal élt és kérte a támadott ítélet
megsemmisítését. Az  Alkotmánybíróság főtitkárának felhívására pontosított kérelmében az  indítványozó az  Abtv.
27.  §-a alapján arra tekintettel kérte a  Fővárosi Törvényszék 56.Pf.632.194/2015/3. számú ítélete alaptörvényellenessége megállapítását és megsemmisítését, hogy az  sérti az  Alaptörvény IX.  cikkének (1)  bekezdésében
biztosított véleménynyilvánítás szabadságát, és a IX. cikk (2) bekezdésében garantált sajtószabadságot.
[6] 2.1. Az  indítványozó alkotmányjogi panasza érdemi indokolásaként hivatkozott az  Alaptörvény IX.  cikk (1) és
(2)  bekezdésére, valamint az  Abh.-ban foglalt tételekre, amelyek alapján úgy tartja: az  ítéletben ütköztetni kellett
volna az  indítványozót megillető véleménynyilvánítási és sajtószabadságot a  felperest megillető magánélet
tiszteletben tartásához való joggal. Az  indítványozó érvelése szerint a  kilakoltatások – amelyben biztosító
rendőrként hatósági közreműködőként a felperes részt vett – egyértelműen a jelenkor közérdeklődésre számot tartó
eseményei, amit a kapcsolódó jogalkotás, a devizahitelesek megsegítésével kapcsolatos jogszabályok sora is igazol.
Utal arra, hogy az Abh. félreértelmezése volna, ha csak a közterületen történt eseményeket vagy a kiemelés nélkül
fotózott és felvett rendőri közreműködőket tekintené a jogértelmezés jogszerűnek az Abh. alapján. Mindezek miatt
az  indítványozó közvetlenül alaptörvény-ellenesnek tartja a  bíróságoknak azt a  jogértelmezését, amely a  konkrét
esetben öncélúnak minősítette a felvétel közzétételét.
[7] Az indítványozó csatolta továbbá illusztratív céllal a  Fővárosi Törvényszék egy másik tanácsának fellebbviteli
eljárásban hozott ítéletét, amely azonos alperes (indítványozó) ellen lényegében azonos tényállás mellett a felperesi
keresetet – éppen az Abh.-ra való hivatkozással – elutasította.
[8] Az indítványozó hosszan idézi az  Alkotmánybíróság 7/2014. (III. 7.) AB határozatában is megerősített,
a sajtószabadság kiemelt védelmére vonatkozó gyakorlatát, s az abban foglalt érvelésre alapozza alapjogi sérelmét.
II. [9] 1. Az Alaptörvénynek az indítvánnyal érintett rendelkezései:
„IX. cikk (1) Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához.
(2) Magyarország elismeri és védi a  sajtó szabadságát és sokszínűségét, biztosítja a  demokratikus közvélemény
kialakulásához szükséges szabad tájékoztatás feltételeit.”
III. [10] Az indítvány a következők szerint megalapozott.
[11] 1. Az  Alkotmánybíróság az  Ügyrend 31.  § (6)  bekezdése alapján a  panasz befogadásáról az  érdemi határozat
előterjesztésével egyidejűleg döntött és a panaszt befogadta, mivel az az Abtv.-ben támasztott formai és tartalmi
feltételeknek maradéktalanul megfelelt.
[12] Az indítványozó érintettsége egyértelműen fennáll, mivel a  perben alperesként részt vett. Az  indítványozó
a  rendelkezésre álló jogorvoslatot kimerítette, felülvizsgálati kérelmet a  felek egyike sem terjesztett elő. A  jogerős
ítéletet az indítványozó 2015. július 7-én vette át, alkotmányjogi panaszát 2015. szeptember 7-én, a határidő utolsó
napján adta ajánlott küldeményként postára, amely így határidőben előterjesztettnek minősül.
[13] Az indítványozó határozott kérelemmel élt az Abtv. 27. §-a alapján az ítélet megsemmisítése iránt, alapjogsérelmét
indokolta. A  bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség lehetőségének megítélése, illetve
alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés tekintetében felvetődik, hogy az  Abh. az  elbírált ügy tényállásához
és alkotmányjogi tételeihez lényeges szempontból kapcsolódó, releváns alkotmányjogi kérdést is érintő
más ügyekben kellően figyelembe vételre került-e az  Alkotmánybíróság korábbi határozata. Mivel az  Abtv.
39.  §  (1)  bekezdése alapján az  Alkotmánybíróság határozata mindenkire – így az  előttük folyó ügyben eljáró
bíróságokra is értelemszerűen – kötelező, az  Alkotmánybíróság indítványra ellenőrzi, vizsgálja, és szükség esetén
az  ítélet megsemmisítésével orvosolja, hogy megfelelően érvényesítik-e a bíróságok a mindenkire nézve kötelező
alkotmánybírósági határozat alkotmányos tartalmát.
[14] 2. Az elsőfokú ítélet meghozatalakor a PKKB számára az Abh. már ismert volt, a  jogerős ítélet meghozatala idején
pedig már a Kúria 1/2015. BKMPJE határozata is megszületett, ami hatályon kívül helyezte a Kúria 1/2012. BKMPJE
határozatát. E  körülmény azért bír jelentőséggel, mert az  1/2012. BKMPJE határozat a  nyilvános helyen vagy
közterületen szolgálati kötelezettséget teljesítő vagy munkát végző személyek kapcsán mondta ki azt, hogy
tevékenységük ellátása során nem minősülnek közszereplőnek, ezért a  beazonosítható módon, egyediesítetten
ábrázoló képmás vagy hangfelvétel nyilvánosságra hozatalához szükséges a hozzájárulásuk. E jogegységi határozat
hatályon kívül helyezésével a bíróságok ismét a jogszabályok közvetlen alkalmazásával, az Abh.-ban foglalt tételek
megfelelő figyelembe vételével tudnak dönteni az egyedi ügyekben.
[15] 2.1. Ezt követően a  jogalkotó elfogadta a  polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény módosításáról szóló
2015. évi XI. törvényt, amely kiegészítette a  polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvényt (a továbbiakban:
Pp.) egy új XXI/A. fejezettel. Ebben az  új fejezetben egy új pertípus: a  képmáshoz és a  hangfelvételhez való jog
érvényesítése iránt indított per szabályai találhatók, amelyek összességében a  sajtó-helyreigazítási eljáráshoz
hasonló struktúrában gyors és hatékony jogvédelmi eszközt kívánnak a képmáshoz és hangfelvételhez való jogában
megsértett személynek adni. A per célja, hogy gyors, soron kívüli eljárásban korlátozott kereseti kérelmet lehessen
előterjeszteni a jogsértés abbahagyására, a megfelelő elégtétel adására, továbbá ennek nyilvánosságra hozatalára,
valamint a  sérelmes helyzet megszüntetésére, a  jogsértést megelőző állapot helyreállítására és a  jogsértéssel
előállított dolog megsemmisítésére vagy jogsértő mivoltától való megfosztására. A  per szűk határidőben
terjeszthető elő, de a határidő elmulasztása nem jogvesztést, hanem csak e speciális perlési eszköztől való elesést
eredményez: ilyen perindítás elmulasztása esetén a jogaiban sértett fél általános személyiségvédelmi pert indíthat.
(Pp. 346/A–346/F. §§)
[16] 3. „Az Alkotmánybíróság a  bíróságok ítéleteit […] akkor bírálhatja felül, ha azok az  Alaptörvény megszabta
értelmezési tartományt megsértik, és ezáltal a  bírói döntés alaptörvény-ellenes lesz.” {3119/2015. (VII. 2.)
AB végzés, Indokolás [22]; 3031/2016. (II. 23.) AB végzés, Indokolás [19]} Ennek következtében jelen ügyben
az Alkotmánybíróság nem azt vizsgálja, hogy a Pesti Központi Kerületi Bíróság ítélete és az azt felülvizsgáló Fővárosi
Törvényszék jogerős ítélete helyesen állapította-e meg a  vitatott videofelvételről annak egyediesített felvétel
minőségét; nem azt vizsgálja, hogy helyesen értékelte-e a bizonyítékokat vagy sem. Az alkotmánybírósági vizsgálat
terjedelme ahhoz igazodik, hogy az  ítélet – összhangban az  Abh.-ban foglalt elvi tartalommal –, biztosítja-e
a  véleménynyilvánítás szabadságát, megfelelően ütköztetve azt a  fényképfelvételen szereplő felperes emberi
méltósághoz való jogával. Jelen ügy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdése: a  bíróság eleget tett-e annak
az  alkotmánybírósági felszólításnak, hogy „a sajtószabadság és a  méltóságvédelmen alapuló képmáshoz való jog
közötti érdekütközést egyedi mérlegeléssel” feloldja (Abh., Indokolás [44]). Ehhez a mérlegeléshez hasznos segítség
lett volna az elsőfokú ítélethozatal idején az eljáró bíró számára, ha az 1/2012. BKMPJE határozatát a Kúria hatályon
kívül helyezi addigra, azonban az Abtv. 39. § (1) bekezdéséből egyértelműen következik, hogy az Alkotmánybíróság
határozata mindenkire nézve kötelező, így a  perben szereplő felek és az  ítéletet hozó bíróság számára is.
Az Alkotmánybíróság határozata a közzétételétől vagy az abban foglalt eltérő időponttól közvetlenül hatályosul és
kifejti mindenkire nézve kötelező erejét.
[17] Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza, hogy a  Kúria az  1/2015. BKMPJE határozat meghozatalával – vagyis
az  1/2012. BKMPJE határozat hatályon kívül helyezésével – el kívánta hárítani az  (előzőek szerint vélt) akadályt
az  alkotmánybírósági határozat érvényesülése útjából, ám a  bíróság a  Kúria intencióját is figyelmen kívül hagyva
szűken értelmezte az Abh.-t a következők szerint.
[18] Az ítéletet hozó elsőfokú és másodfokú bíróság is ismerte és figyelembe vette az  Alkotmánybíróság határozatát,
amely az  előtte folyó ügy elbírálását is érintette, azt azonban lényeges elvi tartalmával szemben megszorítóan
értelmezte. Helyesen idézte az  elsőfokú határozat az  Abh. Indokolása [43] bekezdését, amely az  Alaptörvény
IX.  cikkét a  konkrét esetre vonatkoztatva azt az  álláspontot foglalta el, hogy a  rendőri intézkedésről készült
képfelvétel nyilvánosságra hozható, ha nem öncélú. Nem öncélú a  nyilvánosságra hozatal, ha a  jelenkor
eseményeiről szóló tájékoztatásnak minősül, vagy a közhatalom gyakorlása szempontjából közérdeklődésre számot
tartó tájékoztatásnak minősül. (Abh., Indokolás [43])
[19] A végrehajtási cselekményről készült felvételt már nem tekintette jelenkori eseménynek a  bíróság, mivel
a  végrehajtási kényszer alkalmazása az  államszervezettel egyidős. Az  Alkotmánybíróság rámutat, hogy ezen
érv elfogadása esetén példának okáért a  gyülekezési jog gyakorlása és az  arról való tárgyszerű tudósítás sem
minősülne a jelenkor eseményeinek, hiszen a gyülekezés megszokott társadalmi tevékenység, amely alkotmányjogi
védelemben is részesül. Az  1946. évi I. törvény preambuluma – melyre történeti alkotmányunk vívmányaiként
kell tekintenünk – természetes és elidegeníthetetlen jogként biztosította más jogok mellett a  gyülekezési
jogot is. Pusztán az, hogy valamely tevékenység a  múltban is fellelhető volt, annak jelenkori eseményként való
figyelembevételét nem gátolhatja. Az a körülmény, hogy évszázadok óta folyik állami segítséggel végrehajtás, még
nem mossa el a  jelenkori érdeklődést a  jelenben lefolytatott cselekményekkel kapcsolatban, és az  Abh. alapján
az Alaptörvény IX. cikke sem értelmezhető ilyen megszorító módon.
[20] A közhatalom gyakorlása szempontjából közérdeklődésre számot tartó tájékoztatás tekintetében azt fejtette ki
a  bíróság, hogy az  csak „akkor tart számot közérdeklődésre, ha annak során az  eljárási szabályokat nyilvánvalóan
megszegik”. Ez  az  álláspont egyáltalán nem következik az  Alaptörvény IX.  cikkéből, ahogy azt az  Abh.-ban
értelmezte az Alkotmánybíróság.
[21] Nyilvánvalóan fontos demokratikus érdek a  sajtó „házőrző kutya” szerepe (vö. Abh., Indokolás [16]), amely során
a  sajtó demokratikus szerepkörébe tartozik – e  funkciójával összhangban és a  jogszabályi keretek között  –
a  jogszabálysértések leleplezése és nyilvánosságra hozatala. Ugyanakkor egyrészt a  sajtószabadság nem
korlátozódik erre a szerepre: a sajtó a  jelenkor közérdeklődésre számot tartó eseményeiről akkor is közvetíthet, ha
azok semmilyen jogellenességet nem tartalmaznak. Másrészt, a „házőrző kutya” szerep sem volna betölthető, ha
a sajtó az egyébként jogszerű cselekményekről, történésekről ne tudósíthatna szabadon.
[22] Az Alkotmánybíróság egy médiajogi kérdéseket vizsgáló határozatában elemezte a sajtó funkcióját a demokratikus
társadalmi rendszerben. „Az Alkotmánybíróság gyakorlatában tehát az  Alkotmány 61.  § (1)  bekezdésében
megfogalmazott szabad véleménynyilvánítás joga kettős megalapozottsággal bír: a  véleményszabadság
egyszerre szolgálja az  egyéni autonómia kiteljesedését és a  közösség oldaláról a  demokratikus közvélemény
megteremtésének, fenntartásának a  lehetőségét. […] A sajtó a szólásszabadság intézménye. Így a sajtószabadság,
amennyiben a  szólás, a  közlés, a  vélemény szabad kinyilvánítását szolgálja, úgy védelme szintén kettős
meghatározottságú: a  szubjektív alanyi jogi jelleg mellett a  közösség oldaláról a  demokratikus közvélemény
megteremtését és fenntartását szolgálja. […] A  sajtószabadság jogának gyakorlása révén az  alapjog jogosultja
aktív alakítója a  demokratikus közvéleménynek. A  sajtó ezen minőségében ellenőrzi a  közélet szereplőinek,
intézményeinek tevékenységét, a döntéshozatal folyamatát, tájékoztatja arról a politikai közösséget, a demokratikus
nyilvánosságot (a «házőrző kutya» szerepe)” [165/2011. (XII. 20.) AB határozat, ABH 2011, 478, 503.]. A 7/2014. (III. 7.)
AB határozatában az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  alapjog igazolása kapcsán az  Alaptörvény
hatálybalépése előtt közzétett e  határozatban szereplő álláspontja a  továbbiakban is irányadó. {7/2014. (III.  7.)
AB  határozat, Indokolás [20]–[23]} Egy másik határozatában az  Alkotmánybíróság az  Emberi Jogok Európai
Bíróságának vonatkozó gyakorlatát elemezte és rámutatott, hogy „a sajtószabadság a  «házőrző kutya» küldetését
ellátva a  közügyek nyilvános vitatásának garantálásán keresztül óvja a  demokratikus közéletet. Ez  a  szerep
pedig a  túlzó, sőt a  provokatív, adott esetben vulgáris vélemények közlését is szükségszerűen magában foglalja
[EJEB, Prager és Oberschlik kontra Ausztria (15974/90), 1995. április 26., 38. bekezdése; EJEB, Bergens Tidende
kontra Norvégia (26132/95), 2000. május 2., 48–50. bekezdések]. Ezt az  EJEB nemcsak lehetőségként, hanem
a  demokratikus országokban a  sajtó kötelességeként fogja fel {EJEB, Goodvin kontra Egyesült Királyság [GC]
(17488/90), 1996. március 27., 32. bekezdés}.” {13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [35]}
[23] Mindezek miatt az  Alaptörvény IX.  cikkével összeegyeztethetetlen volna a  képmás nyilvánosságra hozatalával
kapcsolatos olyan bírósági értelmezés, amely kizárólag akkor tenné a  felvétel készítését, illetve felismerhető
módon való közzétételét jogszerűvé, ha az  intézkedésre vonatkozó „eljárási szabályok nyilvánvaló” megszegését
dokumentálják. A  jogsértő rendőri aktusok egészét nézve sok esetben csak bizonyos részcselekmények
tekintetében áll fenn „az eljárási szabályok nyilvánvaló” megsértése, a  bíróság értelmezése alapján azonban
a jogszerű cselekményről – akár annak ellenőrzése, a jogszerűség megőrzése érdekében mintegy nyomásgyakorlás
végett – képanyag csak akkor lenne felvehető és később közzétehető, ha annak elkészítéséhez a felvett rendőr (más
közszereplő) előre, kifejezetten hozzájárult. Az Alkotmánybíróság az Alaptörvény IX. cikkében foglalt sajtószabadság
és véleménynyilvánítás szabadsága védelmében az  Abh.-ban úgy értelmezte a  képfelvétel közzétételével
kapcsolatos jogi helyzetet, hogy „[m]indaddig, amíg valamely tájékoztatás nem visszaélés a  sajtószabadság
gyakorlásával, az  emberi méltóság védelmével összefüggésben a  személyiségi jogok sérelmére való hivatkozás
ritkán alapozza meg a  sajtószabadság gyakorlásának a  korlátozását. Valamely jelenkori eseménnyel kapcsolatban
a  nyilvánosság figyelme elé került személyről készült képmás általában az  eseménnyel összefüggésben
az  engedélyük nélkül nyilvánosságra hozható.” (Abh., Indokolás [42]) Az  Alkotmánybíróság által meghatározott
alkotmányos értelmezési tartomány megjelöl számos olyan kivételt, amely a sajtószabadsággal való visszaélés alá
esik (ilyen pl. az öncélú közzététel), illetve amikor a sajtószabadság más oknál fogva meghajol az emberi méltóság
védelme előtt (ilyen pl. az egyébként közérdeklődésre számot tartó eseményről készült felvétel körében a megsérült
rendőr szenvedését megörökítő felvétel).
[24] Az Alkotmánybíróság a  bíróságok által elvégzendő mérlegelés szempontjairól, főszabályáról állást foglalt
az  Abh.-ban: „[a] rendes bíróságra tartozó kérdés polgári ügyben, hogy milyen eseményt tekint közszereplésnek,
közéleti szereplésnek, milyen felvételt minősít tömegfelvételnek vagy a  személyiségi jogokat sértőnek a  Ptk.
alapján, az  értelmezésnél az  Alaptörvényre is megfelelően figyelemmel kell lenni. […] A  nyilvános helyen készült,
nem sértő, az érintett személyt tárgyilagosan ábrázoló felvétel általában nyilvánosságra hozható engedély nélkül, ha
az a közérdeklődésre számot tartó tudósításhoz kapcsolódik, a jelenkor eseményeiről való szabad tájékoztatásához
kötődik.” (Abh., Indokolás [44]) Az  Alkotmánybíróság ezt az  alkotmányos jelentőségű, de bírósági hatáskörbe
tartozó jogszabályértelmezést – alkotmányos jogállásával összhangban – nem végzi el a  bíróságok helyett.
Az  Alkotmánybíróság 3/2015. (II. 2.) AB határozatában egy bírósági ítélet felülvizsgálata kapcsán fejtette ki, hogy
„az Alaptörvény 28.  cikke alapján a  bíróságnak alkotmányos kötelezettsége, hogy a  jelen ügyet a  sajtószabadság
korlátozására irányadó alkotmányos szempontok és az  azokat kibontó alkotmánybírósági határozatok
figyelembevételével bírálja el, és az MNB közigazgatási határozatát a piacbefolyásolás tilalmának olyan értelmezése
alapján vizsgálja felül, amely nem sérti a  sajtószabadság alkotmányos tartalmát. Nem arról van szó, hogy
a bíróságnak közvetlenül ezekre az alaptörvényi rendelkezésekre kellene alapítania a döntését, hanem arról, hogy
az általa alkalmazandó jogszabály, a Tpt. értelmezése és a konkrét tényállásra való alkalmazása során figyelemmel
kell lennie a  releváns alkotmányossági szempontokra.” {3/2015. (II. 2.) AB határozat, Indokolás [20], hasonlóan ld.
még Indokolás [53]}
[25] Amennyiben a  bíróság jogerős ítéletében nem tartja tiszteletben az  Alaptörvény autentikus értelmezését,
úgy az  Alkotmánybíróság feladata – alkotmányos jogállásával összhangban, erre irányuló indítvány esetén –
az  ilyen ítéletek alkotmányjogi panasz keretében történő felülvizsgálata és szükség esetén megsemmisítése.
Az  ugyanis már nem tartozik a  bíróság a  mérlegelési körébe, hogy érvényt szerez-e az  Alaptörvény 24.  cikke
(1)  bekezdésében foglaltaknak, amely szerint „[a]z Alkotmánybíróság az  Alaptörvény védelmének legfőbb szerve”.
Az  Alkotmánybíróság hangsúlyozza: az  Alaptörvény e  cikke mérlegelést nem tűrően az  Alkotmánybíróság
kötelezettségévé teszi, hogy az  Alaptörvénybe ütköző bírósági döntést megsemmisítse és ezáltal is érvényt
szerezzen az Alaptörvény normahierarchiában betöltött legfőbb szerepének. Ezt az alkotmányos rendben betöltött
kiemelkedő szerepet bontja ki az  Abtv. mint sarkalatos törvény 39.  § (1)  bekezdése, amely az  alkotmánybírósági
határozat mindenkire nézve kötelező erejét állapítja meg. Ezt vonná kétségbe az, ha az  alkotmánybírósági
határozatot akár a  jogalkotó, akár – mint jelen esetben – a  jogalkalmazó szelektíven, megszorítóan alkalmazná,
illetve más módon nem érvényesítené megfelelően.
[26] Mivel jelen esetben a felülvizsgálni kért jogerős ítélet – amely alkotmányjogi jelentőségű kérdésekben lényegében
az  elsőfokú bíróság fentebb részletezett érveit hagyta helyben – nem áll összhangban az  Alaptörvény IX.  cikke
Abh.-ban lefektetett értelmezési követelményeivel, az  Alkotmánybíróság megállapította a  Fővárosi Törvényszék
56.Pf.632.194/2015/3. számú ítélete alaptörvény-ellenességét, és megsemmisítette azt.
[27] 4. A határozat közzététele a Magyar Közlönyben az Abtv. 44. § (1) bekezdése második mondatán alapul.
Budapest, 2016. október 18. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
Az Alkotmánybíróság elnökhelyettese


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1793/2014. (XII. 19.) Korm. határozata a KEOP-1.1.1/2F/09-11-2011-0002 azonosító számú („Duna-Vértes Köze Regionális Hulladékgazdálkodási Rendszer” című) nagyprojekttel összefüggő egyes intézkedésekről.
A Kormány
 1. jóváhagyja a KEOP-1.1.1/2F/09-11-2011-0002 azonosító számú („Duna-Vértes Köze Regionális Hulladékgazdálkodási
Rendszer” című) projekt (a továbbiakban: projekt) nagyprojektként történő jóváhagyására irányuló kérelem
visszavonását,
2. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a projekt műszaki tartalma átalakításának lehetőségét és az átalakítás
lehetséges hatásait vizsgálja meg,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2015. március 31.
3. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy az  2.  pontban meghatározott vizsgálat eredményeként készítsen
javaslatot a  projekt finanszírozhatóságáról és annak módjáról, valamint mindezek költségvetési és abszorpciós
hatásairól a Nemzeti Fejlesztési Kormánybizottság részére.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2015. április 15.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
486/2017. (XII. 29.) Korm. rendelete a megkülönböztető és figyelmeztető jelzés felszerelésével, engedélyezésével, használatával és visszavonásával kapcsolatos közigazgatási hatósági eljárásra vonatkozó kiegészítő és eltérő szabályokról.
A Kormány a  közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény 48.  § (3)  bekezdés a)  pont 39.  alpontjában kapott felhatalmazás
alapján,
az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. A megkülönböztető jelzést adó készülék felszerelésének engedélyezésével és használatának
ellenőrzésével kapcsolatos eljárás
1. § (1) A megkülönböztető jelzést adó készülék felszerelésének engedélyezése iránti kérelem esetén a kérelmező igazolja
azt, hogy a megkülönböztető jelzés felszerelését és használatát megalapozó tevékenységet végez.
(2) Ha a  megkülönböztető jelzést adó készülék felszerelésének engedélyezése iránti kérelmet benyújtó szervezet
az  (1)  bekezdés szerinti tevékenységét megbízás alapján végzi, a  megkülönböztető jelzést adó készülék
felszerelésének engedélyezése iránti eljárás során ezt is igazolni köteles.
2. § A hatósági ellenőrzés keretében az  engedélyező hatóság felhívására a  megkülönböztető jelzést adó készülék
használatára jogosult köteles bemutatni a  miniszteri rendeletben meghatározott előírásoknak megfelelő,
megkülönböztető jelzés használatáról szóló bejegyzést tartalmazó menetlevelet vagy annak megfelelő más
okmányt, illetve azok másolatát.
3. § Ha a megkülönböztető jelzést adó készülék felszerelésére jogosító engedély időbeli hatályának meghosszabbítására
irányuló kérelmet az  időbeli hatály megszűnését megelőző kevesebb mint 30 nappal nyújtják be, a  kérelem
benyújtásakor a  kérelmezőnek igazolnia kell, hogy a  gépjármű megkülönböztető jelzéssel felszerelten történő
műszaki megvizsgálására sor került.
2. A figyelmeztető jelzést adó készülék felszerelésének engedélyezésével kapcsolatos eljárás
4. § (1) A figyelmeztető jelzést adó készülék felszerelésének engedélyezése iránti kérelem esetén a kérelmező igazolja azt,
hogy a figyelmeztető jelzés felszerelését és használatát megalapozó tevékenységet végez.
(2) Ha a  figyelmeztető jelzést adó készülék felszerelésének engedélyezése iránti kérelmet benyújtó a  figyelmeztető
jelzés felszerelését és használatát megalapozó tevékenységét megbízás alapján végzi, a  figyelmeztető jelzést adó
készülék felszerelésének engedélyezése iránti eljárás során ezt is igazolni köteles.
3. A megkülönböztető jelzést adó és a figyelmeztető jelzést adó készülékek engedélyezésének közös
szabályai
5. § A jármű üzembentartója részére miniszteri rendeletben meghatározott egyes tényeknek a járműnyilvántartásba, illetve
a forgalmi engedélybe történő bejegyezésére irányuló kötelezettség teljesítéséhez a jármű üzembentartója igazolja
a) a  közlekedési igazgatási hatóságnál a  megkülönböztető vagy figyelmeztető jelzést adó készülék
felszerelésére vonatkozó jogosultságot,
b) hogy a hatósági engedélyhez kötött felszereléshez szükséges engedéllyel rendelkezik, továbbá
c) a  megkülönböztető jelzésre vonatkozóan – a  meghosszabbítás kivételével – azt, hogy a  jármű
megkülönböztető jelzéssel felszerelten történő műszaki megvizsgálására sor került.
4. Záró rendelkezések 6. § Ez a rendelet 2018. január 1-jén lép hatályba.
7. § E rendelet rendelkezéseit a hatálybalépésekor folyamatban lévő közigazgatási hatósági ügyekben is alkalmazni kell.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2016. LXXIV. törvény a településkép védelméről.
Az Országgyűlés a magyarországi települések jellegzetes és értékes arculatának megóvása, kialakítása, az épített és a természeti
környezet egységes védelme, egyben az  építési beruházások gyors és sikeres megvalósíthatósága érdekében a  következő
törvényt alkotja:
1. A törvény célja és a településkép-védelem elemei
1. § E törvény célja az építési beruházások támogatása, egyúttal a hazai városok és községek sajátos településképének
védelme és alakítása társadalmi bevonás és konszenzus által, olyan módon, hogy
a) egy önkormányzati rendeletben kerüljenek egyértelműen megállapításra a településkép védelmének elemei,
b) a településképi követelmények alkalmazásának felelősségi viszonyai egyértelműen legyenek meghatározva.
c) az  önkormányzat biztosítson széleskörű tájékoztatást a  településképi követelményekről, ezzel elősegítve
a  településkép védelmének és alakításának eredményes érvényesülését az  építmények tervezése és
kivitelezése során.
2. § (1) A  településkép védelme a  település vagy településrész jellegzetes, értékes, illetve hagyományt őrző építészeti
arculatának és szerkezetének – az  építészeti, táji érték és az  örökségvédelem figyelembevételével történő –
megőrzését vagy kialakítását jelenti.
(2) A települési önkormányzat, a főváros esetében a kerületi önkormányzat, a fővárosi önkormányzat által közvetlenül
igazgatott terület tekintetében a  fővárosi önkormányzat (a  továbbiakban együtt: önkormányzat) a  településkép
védelmét önkormányzati rendeletben (a továbbiakban: településképi rendelet)
a) településképi követelmények meghatározásával,
b) településképi önkormányzati támogatási és ösztönző rendszer alkalmazásával,
c) önkormányzati településkép-érvényesítési eszközök szabályozásával
biztosítja.
(3) A  településképi követelmények az  épített környezet alakításáról és védelméről szóló törvénynek (a  továbbiakban:
Étv.) a településrendezési feladatok megvalósítását biztosító egyik sajátos jogintézménye.
2. A településképi követelmények és azok meghatározása 3. § (1) A településképi rendelet
a) az  építési tevékenységgel érintett építmények – ideértve a  sajátos építményfajtákat is – településképhez
való illeszkedését biztosító anyaghasználatára, tömegformálására, homlokzati kialakítására és a zöldfelületek
kialakításának módjára,
b) a  – településszerkezet, táji környezet, településkarakter vagy egyéb helyi adottság miatt – településképi
szempontból meghatározó területekre,
c) az  Étv. szerinti helyi építészeti örökség egyedi és területi védelmére, védetté nyilvánítására és a  védettség
megszüntetésére,
d) a  reklámok, reklámberendezések, cégérek és egyéb műszaki berendezések elhelyezésére és alkalmazására,
illetve tilalmára
vonatkozó településképi követelményt tartalmazhat.
 (2) A településképi rendelet (1) bekezdés szerinti településképi követelményeinek részletes tartalmi kereteit – ideértve
a helyi építészeti örökség védelmének szakmai szabályait is – kormányrendelet határozza meg.
4. § (1) A  településképi rendelet szakmai megalapozása érdekében településképi arculati kézikönyv (a  továbbiakban:
kézikönyv) készül.
(2) A  kézikönyv a  – települések természeti és épített környezete által meghatározott – településképi jellemzők
bemutatásának és minőségi formálásának eszköze. A  kézikönyv feltárja és ismerteti a  településen belül jól
elkülönülő egyes településrészek arculati jellemzőit és értékeit, és ennek figyelembevételével szöveges és képi
megjelenítés formájában javaslatot tesz a településképhez illeszkedő építészeti elemek alkalmazására.
(3) A kézikönyv tartalmi elemeit kormányrendelet határozza meg.
A törvényt az Országgyűlés a 2016. június 13-i ülésnapján fogadta el.
5. § (1) A  kézikönyv és a  településképi rendelet az  egy település által önállóan foglalkoztatott települési főépítész vagy
több település által közösen foglalkoztatott térségi főépítész (a  továbbiakban együtt: önkormányzati főépítész)
közreműködésével készül.
(2) A  kézikönyv egyeztetése során a  Magyar Építész Kamara, a  településképi rendelet egyeztetése során az  állami
főépítészi hatáskörében eljáró fővárosi és megyei kormányhivatal véleményét ki kell kérni. A  kézikönyv és
a településképi rendelet elkészítésére, egyeztetésére, elfogadására és módosítására vonatkozó részletes szabályokat
a Kormány rendeletben állapítja meg.
(3) A kézikönyv és a településképi rendelet megalkotása során gondoskodni kell – kormányrendeletben meghatározott
módon – a széleskörű társadalmi bevonásról és a nyilvánosság biztosításáról.
(4) Az  építési tevékenység során a  településképi követelmények teljesítése az  építtető, a  tervező és a  kivitelező
egyetemleges felelőssége, tervező és kivitelező hiányában az  építtető felelőssége. A  tervező mentesül
az egyetemleges felelősség alól, ha kétséget kizáróan bizonyítja, hogy a kivitelezési dokumentáció a településképi
követelményeket figyelembe vette. A  kivitelező mentesül az  egyetemleges felelősség alól, ha kétséget kizáróan
bizonyítja, hogy a  részére átadott kivitelezési dokumentációban foglaltak szerint járt el. Az  építtető mentesül
az  egyetemleges felelősség alól, ha kétséget kizáróan bizonyítja, hogy a  felelősség a  tervezőt vagy a  kivitelezőt
terheli.
6. § A világörökségi terület, valamint a  Világörökség Jegyzékbe javasolt várományos terület esetében a  világörökségi
kezelési terv településképi követelményeit a  településképi rendeletben megállapított településképi
követelményektől függetlenül alkalmazni kell.
3. Önkormányzati támogatási és ösztönző rendszer 7. § Az önkormányzat a  településképi követelmények megvalósulása és ennek részeként a  helyi építészeti örökség
megóvása érdekében önkormányzati támogatási és ösztönző rendszert vezethet be és alkalmazhat, amelynek
részletes tartalmát a településképi rendelet határozza meg.
4. Az önkormányzati településkép-érvényesítési eszközök 8. § (1) A  településképi követelményeknek az  egyedi építési beruházásoknál való alkalmazását – a  hatósági eljárásoktól
független – önkormányzati településkép-érvényesítési eszközök segítik elő.
(2) A településkép védelme érdekében
a) az önkormányzat tájékoztatást ad és szakmai konzultációt biztosít a településképi követelményekről, ennek
keretében javaslatot tehet a településképi követelmények érvényesítésének módjára,
b) az  önkormányzat polgármestere (főpolgármester) az  építésügyi engedélyezési eljárást megelőzően
véleményt adhat a jogszabályban meghatározott építésügyi hatósági engedélykérelemhez (a továbbiakban:
településképi véleményezési eljárás),
c) az önkormányzat polgármestere (főpolgármester) településképi bejelentési eljárást folytathat le az építésügyi
hatósági engedélyhez nem kötött és az  Étv. 33/A.  §-a szerinti egyszerű bejelentéshez kötött építési
tevékenységnek sem minősülő építési tevékenységek, reklámelhelyezések és rendeltetésmódosítások
tekintetében (a továbbiakban: településképi bejelentési eljárás),
d) az önkormányzat polgármestere (főpolgármester) településképi kötelezést adhat ki és bírságot szabhat ki.
 (3) A  (2)  bekezdés b)–d)  pontjában szereplő településkép-érvényesítési eszközök alkalmazásának általános szabályait
kormányrendelet, részletes szabályait az egyes önkormányzatok településképi rendelete tartalmazza.
9. § (1) Az önkormányzat polgármestere (főpolgármester) az építésügyi engedélyezési eljárást megelőzően, településképi
véleményezési eljárásban – a megkeresés beérkezésétől számított 15 napon belül, a  településképi követelmények
teljesítésével kapcsolatban – véleményt adhat a  8.  § (3)  bekezdése szerinti kormányrendeletben meghatározott
építésügyi hatósági engedélykérelemhez.
(2) A  fővárosi helyi építészeti értékvédelem alá vont építmény, illetve a  fővárosi önkormányzat által közvetlenül
igazgatott területen lévő építmény esetében az  (1)  bekezdésben meghatározott körben és módon
a (3)–(5) bekezdésben meghatározottak szerint a fővárosi önkormányzat főpolgármestere adhat véleményt.
(3) A  polgármester az  (1)  bekezdés szerinti véleményének kialakításához az  önkormányzat rendeletében
meghatározottak szerint kikéri az  önkormányzati főépítész vagy a  helyi építészeti-műszaki tervtanács szakmai
véleményét. Ha a polgármester az (1) bekezdésben foglalt határidőn belül nem nyilvánít véleményt, hozzájárulását
megadottnak kell tekinteni.
(4) A  településképi követelmények érvényesítésére és a  településkép-védelmi feladatok ellátása érdekében
a polgármester – az Étv. végrehajtására kiadott kormányrendelet keretei között, e  tárgyban hozott önkormányzati
rendeletben meghatározottak szerint – szakmai tanácsadó testületként helyi építészeti-műszaki tervtanácsot
működtethet.
(5) A helyi építészeti-műszaki tervtanács feladata
a) a településképi követelmények érvényesítése,
a) az Étv. illeszkedési szabályai érvényesülésének elősegítése.
10. § (1) Az  önkormányzat polgármestere (főpolgármester) településképi bejelentési eljárást folytathat le – a  8.  §
(3)  bekezdése szerinti kormányrendelet keretei között, településképi rendeletben meghatározott esetekben
és módon – hatósági engedélyhez vagy az  Étv. 33/A.  § szerinti egyszerű bejelentéshez nem kötött építési
tevékenységek, reklámelhelyezések és rendeltetésmódosítások tekintetében.
(2) A  településképi bejelentési eljárást az  ügyfél bejelentés formájában a  polgármesternél (főpolgármesternél)
kezdeményezi. Az  (1)  bekezdés szerinti tevékenység a  bejelentés alapján megkezdhető, ha ahhoz más hatósági
engedély nem szükséges, és a  polgármester (főpolgármester) a  tevékenység végzését a  bejelentést követő
15 napon belül nem tiltja meg.
(3) A  polgármester (2)  bekezdés szerinti önkormányzati hatósági döntésével szemben a  települési önkormányzat
képviselő-testületéhez lehet fellebbezni.
(4) A  településképi bejelentési eljárás során meghozott döntésben foglaltak megszegése vagy az  (1) és (2)  bekezdés
szerinti bejelentés elmulasztása esetén a 11. § szerinti jogkövetkezmények alkalmazhatók.
11. § (1) Az  önkormányzat polgármestere (főpolgármester) településképi kötelezés formájában – önkormányzati
hatósági döntéssel – a  településképi követelmények teljesülése érdekében az  ingatlan tulajdonosát az  építmény,
építményrész felújítására, átalakítására vagy elbontására kötelezheti.
(2) Az  önkormányzat képviselő-testülete (közgyűlése) a  településképi rendeletben az  (1)  bekezdés szerinti
településképi követelmények megszegése vagy végre nem hajtása esetére e  magatartás elkövetőjével szemben
1 000 000 forintig terjedő bírság kiszabását rendelheti el (településképi bírság).
5. Záró és átmeneti rendelkezések 12. § (1) Felhatalmazást kap a Kormány, hogy rendeletben állapítsa meg
a) a kézikönyv és a településképi rendelet elkészítésére, egyeztetésére, elfogadására és módosítására vonatkozó
részletes szabályokat, ideértve a  polgármester (főpolgármester) és az  önkormányzati főépítész e  körbe
tartozó településkép-védelmi feladatait, valamint a  kézikönyv készítése során a  társadalmi bevonás és
nyilvánosság biztosításának szabályait,
b) a  kézikönyv tartalmi elemeit és a  településképi rendelet településképi követelményeinek részletes tartalmi
kereteit, ideértve a helyi építészeti örökség védelmének szakmai szabályait is,
c) a  településképi véleményezési, a  településképi bejelentési és a  településképi kötelezési eljárásra, illetve
az  önkormányzatnak a  településkép-védelmi tájékoztatásra és szakmai konzultációra irányadó általános
szabályait.
(2) Felhatalmazást kap az  önkormányzat képviselő-testülete (közgyűlése), hogy a  településképi rendeletben állapítsa
meg
a) a településképi követelményeket,
b) az önkormányzati támogatási és ösztönző rendszer részletes tartalmát,
c) a  településképi véleményezési, a  településképi bejelentési és a  településképi kötelezési eljárásra vonatkozó
részletes szabályokat,
d) azon – jogszabályban építésügyi hatósági engedélyhez kötött – építési tevékenységek körét, amelyek
megkezdését településképi véleményezési eljáráshoz köti,
e) azon – jogszabályban építésügyi hatósági engedélyhez és az Étv. 33/A. § szerint egyszerű bejelentéshez nem
kötött – építési tevékenységek, rendeltetésváltoztatások és reklámelhelyezések körét, amelyek megkezdését
településképi bejelentési eljáráshoz köti,
f ) a településképi kötelezettség megszegése és végrehajtása esetén alkalmazható bírság esetköreit, a törvény
keretei közötti mértékét, kiszabásának és behajtásának módját.
(3) Felhatalmazást kap a fővárosi önkormányzat, hogy rendeletben állapítsa meg fővárosi helyi építészeti értékvédelem
alá vont építmények esetében a településképi véleményezési eljárás részletes szabályait.
13. § Ez a törvény a kihirdetését követő harmincadik napon lép hatályba.
14. § (1) A  településképi rendelet hatálybalépésével egyidejűleg az  egyéb önkormányzati rendeletben szereplő e  törvény
szerinti településképi követelményeket, településképi önkormányzati támogatási és ösztönző rendszert, valamint
az önkormányzati településkép-érvényesítési eszközöket e törvény erejénél fogva nem lehet alkalmazni.
(2) A  helyi építési szabályzat – a  főváros esetében a  kerületi építési szabályzat, illetve a  fővárosi önkormányzat által
megállapított építési szabályzat – településképi követelményeit, valamint az  építészeti örökség helyi védelméről
szóló, a reklámok, reklámberendezések és cégérek elhelyezésének, alkalmazásának követelményeiről, feltételeiről és
tilalmáról szóló, és a településképi véleményezési, illetve a településképi bejelentési eljárás sajátos jogintézményekről
szóló önkormányzati rendeletet – az (1) bekezdésben foglaltak kivételével – 2017. december 31-ig lehet alkalmazni.
(3) E törvény hatálybalépésétől új településképi követelményt csak a településképi rendeletben lehet meghatározni.
15. § (1) Az Étv. 17. §-a a következő o) ponttal egészül ki:
(A településrendezési feladatok megvalósítását a következő sajátos jogintézmények biztosítják:)
„o) településképi követelmények.”
(2) Azt Étv. 30/C. §-a helyébe a következő rendelkezés lép:
„30/C. § A településképi véleményezési eljárásról külön törvény rendelkezik.”
(3) Az Étv. 30/D. §-a helyébe a következő rendelkezés lép:
„30/D. § A településképi bejelentési eljárásról külön törvény rendelkezik.”
(4) Az Étv. a 30/E. §-t követően a következő alcímmel és 30/F. §-sal egészül ki:
„Településképi követelmények
30/F. § A településképi követelményekről külön törvény rendelkezik.”
(5) Az Étv.
a) 3. § (1) bekezdés b) pontjában az „építészeti,” szövegrész helyébe az „építészeti, településképi”,
b) 13. § (2) bekezdés c) pontjában a „településképi védelemmel” szövegrész helyébe a „– településképi rendelet
hiányában – a településképi védelemmel”
c) 31. § (5) bekezdésében a „táj- és településkép,” szövegrész helyébe a „településkép, a tájkép”,
d) 36. § (2) bekezdésében a „településképet,” szövegrész helyébe a „településképi követelményt”,
e) 52. § (4) bekezdés f ) pontjában a „fedezetkezelő” szövegrész helyébe a „fedezetkezelő, tervezői művezető”,
f ) 57. § (3) bekezdésében a „rendeletben” szövegrész helyébe a „a településképi rendeletben”
szöveg lép.
(6) Hatályát veszti az Étv.
a) 6/A. § (1) bekezdés a) pont ab) és ac) alpontja,
b) 29. § (6) és (7) bekezdése,
c) 55. § (3) bekezdésében az „a településkép előnyösebb kialakítása szempontjából vagy” szövegrész,
d) 55. § (4) bekezdésében az „a településkép előnyösebb kialakítása céljából vagy” szövegrész,
e) 62.  § (1)  bekezdés 24.  pontjában a „a településképi véleményezési és a  településképi bejelentési eljárásra,”
szövegrész,
f ) 62. § (2) bekezdés 3. pontja,
g) 62. § (6) bekezdés 1., 2., 3. és 7. pontja,
h) 62. § (7) bekezdés 2. pontja.
Áder János s. k., Kövér László s. k.,
 köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


text:
446/2012. (XII. 29.) Korm. rendelete a Bridgestone Tatabánya Termelő Kft. Tatabányai Ipari Parkban megvalósuló új személygépkocsi gumiabroncs gyártó üzemének beruházásával összefüggő közigazgatási hatósági ügyek kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról.
A Kormány a nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű beruházások megvalósításának gyorsításáról és egyszerűsítéséről
szóló 2006. évi LIII. törvény 12. § (5) bekezdés a), b) és d) pontjában, továbbá a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános
szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 174/A. § (1) bekezdés a) pontjában kapott felhatalmazás alapján, az Alaptörvény 15. cikk
(1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § (1) A Kormány kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánítja az 1. mellékletben felsorolt közigazgatási hatósági ügyeket, amelyek
Környe város területén fekvő, az ingatlan-nyilvántartás szerint 3808/2 helyrajzi számú földrészleten, illetve az ebből
a földrészletből telekalakítási eljárások jogerős befejezését követően kialakított földrészleteken megvalósuló,
a Bridgestone Tatabánya Termelő Kft. új személygépkocsi gumiabroncs gyártó üzemének beruházásával függenek
össze. (2) A Kormány az (1) bekezdés szerinti közigazgatási hatósági ügyekben eljáró hatóságként az 1. mellékletben
meghatározott hatóságokat jelöli ki. (3) Ha az 1. mellékletben meghatározott ügyfajtára vonatkozó jogszabály az adott ügyben szakhatóság közreműködését
rendeli el, a Kormány az (1) bekezdés szerinti közigazgatási hatósági ügyekben szakhatóságként a 2. mellékletben
meghatározott hatóságokat jelöli ki. (4) A Kormány az (1) bekezdés szerinti kiemelt jelentőségű ügyek koordinációjára – a fővárosi és megyei
kormányhivatalokról szóló 288/2010. (XII. 21.) Korm. rendelet 8/A. §-ában foglaltak szerinti feladat- és hatáskörrel
rendelkező – kormánymegbízottként a Komárom-Esztergom Megyei Kormányhivatalt vezető kormánymegbízottat
jelöli ki. 2. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) E rendelet rendelkezéseit a hatálybalépését megelőzően indult eljárásokban is alkalmazni kell, amennyiben az eljárás
megindítására irányuló kérelmet benyújtó ügyfél azt az ügyben eljáró hatósághoz benyújtott külön nyilatkozatával
kéri. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
14/2017. (IV. 27.) NFM rendelete az NGM Beruházásszervező Nonprofit Korlátolt Felelősségű Társaság felett az államot megillető tulajdonosi jogok és kötelezettségek összessége gyakorlójának kijelöléséről.
Az állami vagyonról szóló 2007. évi CVI. törvény 71.  § (2)  bekezdés b)  pontjában kapott felhatalmazás alapján, a  Kormány
tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 109.  § 3.  pontjában meghatározott feladatkörömben
eljárva a következőket rendelem el:
1. § Az NGM Beruházásszervező Nonprofit Korlátolt Felelősségű Társaság felett az államot megillető tulajdonosi jogok és
kötelezettségek összessége gyakorlójának 2020. december 31-ig a Nemzetgazdasági Minisztériumot jelölöm ki.
2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
3. § A SIP Steindl Imre Programiroda Nonprofit Zártkörűen Működő Részvénytársaság felett az  államot megillető
tulajdonosi jogok és kötelezettségek összessége gyakorlójának kijelöléséről szóló 3/2017. (I. 31.) NFM rendelet
1. §-ában a „2018.” szövegrész helyébe a „2022.” szöveg lép.
Dr. Seszták Miklós s. k.,
 nemzeti fejlesztési miniszter


text:
5/2008. (IV. 3.) MNB rendelete a „XXIX. nyári olimpiai játékok” emlékérme kibocsátásáról.
A Magyar Nemzeti Bankról szóló 2001. évi LVIII. törvény 60. §-a (1) bekezdésének d) pontja alapján fennálló
jogkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § (1) A Magyar Nemzeti Bank „XXIX. nyári olimpiai
játékok” megnevezéssel 5000 forintos címletű ezüst
emlékérmét bocsát ki.
(2) A kibocsátás időpontja: 2008. április 11. 2. §
(1) Az emlékérme 925 ezrelék finomságú ezüstből
készült, súlya 31,46 gramm, átmérője 38,61 mm, széle
recézett.
(2) Az emlékérme előlapjának szélén, fent köriratban
a „MAGYAR KÖZTÁRSASÁG” felirat olvasható, a körirat alatt bal oldalon a „BP.” verdejel, jobb oldalon pedig
a „2008” verési évszám található. A körirat által határolt
felső mező középső részén a Magyar Köztársaság címere
látható. Az emlékérme alsó – vízre utaló hullámvonallal
elválasztott – harmadában, két vízszintes sorban az „5000”
értékjelzés és a „FORINT” felirat olvasható. Az emlékérme előlapjának képét e rendelet 1. melléklete tartalmazza.
(3) Az emlékérme hátlapján a vízből mellig kiemelkedő,
dobáshoz készülő vízilabda játékos ábrázolása látható. Az
emlékérme jobb felső részén, négy vízszintes sorban a
„XXIX.”, a „NYÁRI”, az „OLIMPIAI” és a „JÁTÉKOK”
felirat olvasható. Az emlékérme jobb alsó szélén található
Kereszthury Gábor tervezőművész mesterjegye. Az emlékérme hátlapjának képét e rendelet 2. melléklete tartalmazza.
3. § Az emlékérméből 18 000 darab készíthető, amelyből
14 000 darab különleges – ún. proof – technológiával verhető.
4. § Ez a rendelet 2008. április 11-én lép hatályba.
Simor András s. k.,
a Magyar Nemzeti Bank elnöke


text:
1252/2018. (V. 25.) Korm. határozata az aktív Magyarországért felelős kormánybiztos kinevezéséről és feladatairól.
1. A Kormány a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló
2010.  évi XLIII.  törvény (a  továbbiakban: Ksztv.) 31.  § (1)  bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva
az aktív kikapcsolódás fejlesztésével és népszerűsítésével összefüggő feladatok ellátása érdekében – 2018. május 18.
napjától 2020. május 17. napjáig – Révész Máriuszt kormánybiztossá (a továbbiakban: kormánybiztos) nevezi ki.
2. A kormánybiztos az 1. pont szerinti feladatkörében ellátja
a) a kerékpárutak fejlesztésével,
b) a Bejárható Magyarország Program megvalósításával,
c) az aktív kikapcsolódás, a természetjárás, a vízi, kerékpáros és lovasturizmus fejlesztésével,
d) a szabadidős vitorlázás, az  aktív táborozás, a  vándortáborok, a  kisvasutak, a  magyarországi sípályák
fejlesztésével és népszerűsítésével,
e) az országos tömegsport és szabadidős rendezvénysorozatok szervezésével és koordinálásával, valamint
f ) a szabadtéri sportparkok fejlesztésével
összefüggő feladatokat.
3. A  kormánybiztos a  tevékenységéről a  Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 94/2018. (V. 22.)
Korm. rendelet 21. §-a szerint számol be.
4. A kormánybiztos tevékenységét a miniszterelnök az innovációért és technológiáért felelős miniszter útján irányítja.
 5. A kormánybiztost tevékenységének ellátásában a Miniszterelnökség szervezetében működő ötfős titkárság segíti.
 6. A  kormánybiztos az  1.  pont szerinti feladatköre ellátásáért a  Ksztv. 31.  § (7)  bekezdése szerinti díjazásban és
juttatásokban részesül.
 7. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
 8. Hatályát veszti a  kerékpározásért és az  aktív kikapcsolódásért felelős kormánybiztos kinevezéséről és feladatairól
szóló 1293/2016. (VI. 13.) Korm. határozat. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1/2012. (II. 10.) NGM határozata az Európai Bizottság SA.31722 (2011/N) számú állami támogatási ügyben „A magyar sportágazat támogatása adókedvezményt tartalmazó támogatási program révén” címmel hozott jóváhagyó határozata meghozatala napjának megállapításáról.
Összhangban a sporttal összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2010. évi LXXXIII. törvény 25. §
(2) bekezdésével megállapítom, hogy az Európai Bizottság „A magyar sportágazat támogatása adókedvezményt
tartalmazó támogatási program révén” néven bejelentett intézkedést a 2011. 11. 10-én meghozott SA.31722 (2011/N)
számú határozatával az Európai Unió Működéséről szóló Szerződés 107. cikk (3) bekezdés c) pontjával
összeegyeztethetőnek nyilvánította, egyúttal megállapítom, hogy a sporttal összefüggő egyes törvények
módosításáról szóló 2010. évi LXXXIII. törvény 8–12. §-ai hatálybalépésének naptári napja 2011. november 25. napja.
Dr. Matolcsy György s. k.,
nemzetgazdasági miniszter


text:
1247/2018. (V. 25.) Korm. határozata a pártokat és a pártalapítványokat az országgyűlési képviselők 2018. általános választása eredményének megfelelően megillető támogatás mértékének meghatározásáról, valamint a támogatást szolgáló előirányzatok közötti átcsoportosításról.
A Kormány a  Magyarország 2018. évi központi költségvetéséről szóló 2017. évi C. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 45.  § (2) és
(5) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
 1. a pártokat és a  pártalapítványokat az  országgyűlési képviselők 2018. évi általános választása eredményének
megfelelően a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló 1989. évi XXXIII. törvény 5. és 9/A. §-a alapján megillető
támogatás mértékét az 1. melléklet szerint határozza meg, és
2. 275 450 294 forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el a  Kvtv. 1.  melléklet I. Országgyűlés fejezet, 8. Pártok
támogatása címen és a  Kvtv. 1.  melléklet I. Országgyűlés fejezet, 9. Pártalapítványok támogatása címen belül,
a 2. melléklet szerint.
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1151/2014. (III. 20.) Korm. határozata Magyarország Kormánya és a Délkelet-ázsiai Nemzetek Szövetsége közötti oktatási együttműködési megállapodás szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány
 1. egyetért a  Magyarország Kormánya és a  Délkelet-ázsiai Nemzetek Szövetsége közötti oktatási együttműködési
megállapodás (a továbbiakban: szerződés) bemutatott szövegével;
 2. felhatalmazza az emberi erőforrások miniszterét vagy az általa kijelölt személyt a szerződés bemutatott szövegének
– a jóváhagyás fenntartásával történő – végleges megállapítására;
 3. felhívja a  külügyminisztert, hogy a  szerződés szövege végleges megállapításához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki;
 4. jóváhagyja a  szerződés kihirdetéséről szóló kormányrendelet tervezetét, és elrendeli a  szerződés szövegének
végleges megállapítását követően annak a Magyar Közlönyben történő kihirdetését.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
102/2010. (IV. 2.) Korm. rendelete az állambiztonsági szolgálatok mágnesszalagra rögzített adatbázisaiban található adatok felülvizsgálatáról.
A Kormány az elmúlt rendszer titkosszolgálati tevékenységének feltárásáról és az Állambiztonsági Szolgálatok
Történeti Levéltára létrehozásáról szóló 2003. évi III. törvény 13. § (2) bekezdésében, valamint a minősített adat
védelméről szóló 2009. évi CLV. törvény 37. § b) pontjában kapott felhatalmazás alapján, az Alkotmány 35. § (1)
bekezdés b) pontja szerinti feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § (1) A Magyar Népköztársaság Belügyminisztériuma által keletkeztetett Egységes Gépi Prioráló Rendszer „G” és „H” jelű
nyilvántartása, „K” jelű adattára, illetve az azokban található adatok minősítésének felülvizsgálata során az elmúlt
rendszer titkosszolgálati tevékenységének feltárásáról és az Állambiztonsági Szolgálatok Történeti Levéltára
létrehozásáról szóló 2003. évi III. törvény (a továbbiakban: ÁSZTLtv.), a minősített adat védelméről szóló 2009. évi CLV.
törvény (a továbbiakban: Mavtv.), valamint e rendelet rendelkezései szerint kell eljárni.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott adathordozók, illetve az azokon található adatok esetében a Mavtv. 8. § (2)
bekezdése alapján a minősítő hatásköreit a Nemzetbiztonsági Hivatal főigazgatója gyakorolja.
2. § (1) Az 1. § (1) bekezdésében meghatározott nyilvántartásokat és adattárat változatlan formában ki kell nyomtatni, a
kinyomtatott oldalakat roncsolás nélkül el nem választható módon össze kell fűzni, valamint azok adattartalmát
hiánytalanul adatbázisba kell rendezni.
(2) Az 1. § (1) bekezdésében meghatározott felülvizsgálat során
a) a mágnesszalagon kívül más irat részeként is fennmaradt adat minősítését meg kell szüntetni, ha az adatot
hordozó más irat nem szerepel az ÁSZTLtv. 12. § (4)-(5) bekezdésében meghatározott jegyzéken,
b) a mágnesszalagon kívül más irat részeként is fennmaradt adat minősítését fenn kell tartani, ha az adatot hordozó
más irat szerepel az ÁSZTLtv. 12. § (4)-(5) bekezdésében meghatározott jegyzéken, és a 2003-2005-ben vagy azt
követően lefolytatott felülvizsgálat során meghatározott érvényességi idő még nem telt el,
c) a mágnesszalagon kívül más irat részeként fenn nem maradt adat minősítését a Mavtv. és az ÁSZTLtv. 2. §-a
alapján felül kell vizsgálni.
(3) Azon adatokat, amelyek minősítését a minősítő a felülvizsgálat alapján megszüntette, illetve amelynek a minősítése
megszűnt, papírra külön ki kell nyomtatni, és papíron, valamint elektronikus formában egyaránt haladéktalanul át kell
adni az Állambiztonsági Szolgálatok Történeti Levéltárának.
3. § (1) Az 1. § (1) bekezdésében meghatározott felülvizsgálatban való közreműködés érdekében a központi államigazgatási
szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2006. évi LVII. törvény 25. § (1) bekezdése
szerint tanácsadó testület működik.
(2) A tanácsadó testület tagjai a Mavtv. rendelkezéseinek megtartásával az 1. § (1) bekezdésében meghatározott
nyilvántartásokba és adattárakba, valamint az azokban található adatok felülvizsgálatával összefüggésben az ÁSZTLtv.
1. § (1) bekezdésében meghatározott iratokba az iratkezelő szerv vezetője által kijelölt helyen korlátozás nélkül
betekinthetnek.
(3) A tanácsadó testület figyelemmel kíséri a 2. § (1) bekezdésében meghatározott tevékenység végzését, és legalább két
tagjának aláírásával hitelesíti az 1. § (1) bekezdésében meghatározott nyilvántartások és adattárak kinyomtatott
példányát, valamint az azokból készített adatbázis kinyomtatott példányát.
(4) Az 1. § (1) bekezdésében meghatározott felülvizsgálatba a Mavtv. 8. § (1) bekezdése alapján a tanácsadó testület
tagjait mint felülvizsgálati szakértőket kell bevonni, akik e tevékenységük során az (5) bekezdésben meghatározottak
szerint járnak el.
(5) Ha a tanácsadó testület az 1. § (1) bekezdésében meghatározott nyilvántartásokban és adattárakban szereplő
valamely adat minősítésének fenntartásával nem ért egyet, javasolhatja a polgári nemzetbiztonsági szolgálatokat
irányító miniszternek a minősítés felülbírálatát.
(6) A tanácsadó testület a tevékenységéről, így különösen a 3. § (3) bekezdésében meghatározottak elvégzéséről, a
felülvizsgálat lefolytatásáról, valamint az 1. § (1) bekezdésében meghatározott nyilvántartások és adattárak
teljességével összefüggő ismereteiről a miniszterelnök számára jelentést készít, amely minősített adatot nem
tartalmazhat. A jelentést a kormányzati portálon közzé kell tenni.
4. § (1) A tanácsadó testület elnökét és két további tagját a miniszterelnök nevezi ki.
(2) A tanácsadó testület tagjává a miniszterelnök olyan személyeket nevezhet ki, akiknek a külön törvényben
meghatározott, „C” típusú kérdőívhez kötődő nemzetbiztonsági ellenőrzése megtörtént, és annak során kockázati
tényező nem merült fel. A tanácsadó testületben betöltött tagság az Állambiztonsági Szolgálatok Történeti
Levéltárával fennálló közszolgálati jogviszonnyal összeférhetetlenséget nem keletkeztető jogviszonynak minősül.
(3) A tanácsadó testület tagjának megbízatása megszűnik a tag halálával, lemondásával, illetve ha a tagot a
miniszterelnök indokolt határozatával felmenti. A felmentés indoka a tag olyan magatartása lehet, amely okszerű
magyarázatát adja a felmentésnek. Ha az elnök vagy más tag megbízatása megszűnt, a miniszterelnök harminc napon
belül új elnököt vagy tagot nevez ki.
(4) A tanácsadó testület tagjainak kinevezéséről, illetve megbízatásuk megszűnéséről szóló miniszterelnöki határozatot a
Magyar Közlönyben közzé kell tenni.
(5) A tanácsadó testület tagja az e rendeletben meghatározott feladatai ellátásáért havonta a mindenkori köztisztviselői
illetményalap tízszeres összegének megfelelő tiszteletdíjra jogosult.
(6) A tanácsadó testület elhelyezéséről és működésének egyéb feltételeiről a polgári nemzetbiztonsági szolgálatokat
irányító miniszter a Miniszterelnöki Hivatal útján gondoskodik.
5. § (1) A tanácsadó testület elnöke összehívja és vezeti a tanácsadó testület üléseit, továbbá ellátja a tanácsadó testület
döntéseinek előkészítésével és azok végrehajtásával kapcsolatos feladatokat.
(2) A tanácsadó testület döntéseit legalább két tag egybehangzó szavazatával hozza. A tanácsadó testület a
működésének részletes szabályait egyebekben maga állapítja meg.
(3) A polgári nemzetbiztonsági szolgálatokat irányító miniszter a tanácsadó testülettel való kapcsolattartás érdekében
külön törvényben meghatározott, „C” típusú kérdőívhez kötődő nemzetbiztonsági ellenőrzésen átesett olyan
személyt bíz meg, akinek a nemzetbiztonsági ellenőrzése során kockázati tényező nem merült fel. A kapcsolattartással
megbízott személy havonta a mindenkori köztisztviselői illetményalap tízszeres összegének megfelelő tiszteletdíjra
jogosult.
6. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő negyedik napon lép hatályba.
(2) A 3. § (3) bekezdésben meghatározott hitelesítést legkésőbb 2010. május 15-ig el kell végezni.
(3) A Magyar Népköztársaság Belügyminisztériuma által keletkeztetett Egységes Gépi Prioráló Rendszer „H” jelű
nyilvántartásának, illetve az abban található adatok felülvizsgálatát legkésőbb 2011. május 31-ig el kell végezni.
Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
92/2019. (IX. 4.) ME határozata helyettes államtitkár kinevezéséről.
A kormányzati igazgatásról szóló 2018. évi CXXV. törvény 234.  § (1)  bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva,
az igazságügyi miniszter javaslatára
dr. Ballester-Bólya Boglárkát – 2019. augusztus 26-ai hatállyal –
az Igazságügyi Minisztérium helyettes államtitkárává kinevezem. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
124/2010. (VII. 8.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság által országos népszavazás kezdeményezésére irányuló aláírásgyűjtő ív mintapéldánya és az azon szereplő kérdés hitelesítése tárgyában hozott határozat ellen benyújtott kifogás alapján meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 119/2009. (IV. 11.) OVB határozatát helybenhagyja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. Magánszemély 2009. április 2-án országos népszavazási kezdeményezés tárgyában aláírásgyűjtő ív mintapéldányát
nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz (a továbbiakban: OVB) hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven
az alábbi kérdés szerepelt: „Egyetért-e azzal, hogy a Bűntető Törvénykönyvben a határozott ideig tartó
szabadságvesztés általános és az egyes bűncselekményeknél tételesen meghatározott legrövidebb és leghosszabb
tartama, valamint halmazati és összbüntetésbe foglalt maximuma egységesen a jelenlegi kétszeresére emelkedjen?”.
Az OVB az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését a 119/2009. (IV. 11.) határozatával megtagadta.
Az OVB döntését azzal indokolta, hogy a népszavazásra feltenni kívánt kérdés szövege nem felel meg az országos
népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 13. § (1) bekezdésében
foglalt egyértelműség követelményének. Az indokolás szerint nem tekinthető egyértelműnek az a kezdeményezés,
amely több kérdést tartalmaz, s így azokról a választópolgárnak nincs módja külön-külön véleményt nyilvánítani. Azzal
is érvelt az OVB, hogy a jogalkotói egyértelműség sem biztosított, mert az egyes cselekmények egybevonása miatt
nem világos, hogy a törvényalkotónak a továbbiakban mekkora marad a mozgástere a büntetőjogi tényállások
meghatározásában. Az OVB utalt továbbá arra is, hogy a büntetési tételek duplájára emelése ellentétes az Alkotmány
54. § (2) bekezdésében foglalt embertelen büntetés tilalmával.
A választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 130. § (1) bekezdése alapján a kezdeményező
kifogást nyújtott be az Alkotmánybírósághoz az OVB határozata ellen. A kifogás 2009. április 26-án 9 óra 53 perckor,
vagyis a törvényes határidőn belül érkezett az OVB-hez.
A kifogást benyújtó szerint az OVB-nek sem a választópolgári, sem pedig a jogalkotói egyértelműség hiányára való
hivatkozása nem helytálló. Előadta, hogy a népszavazási kérdésben szereplő elemek egymást kiegészítve
alkalmazandók, ezért egymásból következnek, tartalmilag szorosan egymáshoz kapcsolódnak. Ebből következően
úgy véli, hogy mind a választópolgárok, mind a jogalkotó értelmezni tudja az „egységesen” kifejezést. Az embertelen
büntetés tilalmához kapcsolódóan vitatta az Alkotmány sérelmét, de ugyanakkor elismerte, hogy a büntetési
tétel-keret ilyen, a népszavazási kérdésben meghatározott emelése nevezhető kíméletlennek.
II. 1. Az Alkotmánybíróság hatáskörét a jelen ügyben az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény 1. § h) pontja
alapján a Ve. 130. §-a határozza meg. Az Alkotmánybíróság eljárása ebben a hatáskörben jogorvoslati természetű.
Az Alkotmánybíróság az OVB határozatában, valamint a kifogásban foglaltak alapján azt vizsgálja, hogy az OVB
az aláírásgyűjtő ív hitelesítési eljárásában az Alkotmánynak és az irányadó törvényeknek megfelelően járt-e el
[63/2002. (XII. 3.) AB határozat, ABH 2002, 342, 344.]. Az Alkotmánybíróság feladatát e hatáskörben eljárva is
alkotmányos jogállásával és rendeltetésével összhangban látja el [25/1999. (VII. 7.) AB határozat, ABH 1999, 251, 256.].
2. Az OVB határozatában megállapította, hogy a népszavazásra feltenni kívánt kérdés nem felel meg az Nsztv. 13. §
(1) bekezdésében rögzített egyértelműség követelményének. Az OVB határozatában foglalt indokolásnak a több
kérdésre és a dekriminalizálásra vonatkozó részével egyetértve, az Alkotmánybíróság a kifogást nem találta
megalapozottnak. Ezért az Alkotmánybíróság a kifogást elutasította, s ennek megfelelően a Ve. 130. §
(3) bekezdésében foglalt jogkörében eljárva a 119/2009. (IV. 11.) OVB határozatot helybenhagyta.
Az Alkotmánybíróság – figyelemmel az OVB határozatának a Magyar Közlönyben való megjelenésére – elrendelte
e határozatnak a Magyar Közlönyben való közzétételét.
Budapest, 2010. július 6. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
10/2015. (IV. 9.) NGM rendelete a Nemzeti Adó- és Vámhivatal által folytatott büntetőeljárás nyomozási szakaszában a sajtónak adandó tájékoztatásról.
A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény 604.  § (3)  bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, a  Kormány tagjainak
feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 1.  melléklet H)  pontjában foglalt táblázat 5. sorában
meghatározott feladatkörömben eljárva – a  Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet
79. § 1. pontjában meghatározott feladatkörében eljáró igazságügyi miniszterrel egyetértésben – a következőket rendelem el:
1. § (1) E  rendelet hatálya a  Nemzeti Adó- és Vámhivatal (a  továbbiakban: NAV) nyomozó hatóságai által folytatott
büntetőeljárás nyomozási szakaszában a  sajtó útján történő, valamint az  internet útján adott és nyilvánosságra
hozatalt jelentő tájékoztató tevékenységére terjed ki.
(2) A  sajtónak adandó tájékoztatásra a  büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (a  továbbiakban: Be.)
rendelkezéseit az e rendeletben foglalt kiegészítésekkel kell alkalmazni.
2. § A sajtó részére a NAV nyomozó hatóságai (a továbbiakban: nyomozó hatóság) tekintetében a NAV
a) elnöke,
b) bűnügyi elnökhelyettese,
c) bűnügyi szóvivője, valamint
d) bűnügyi elnökhelyettese által kijelölt személy
adhat tájékoztatást.
3. § A nyomozó hatóság a  sajtó útján tájékoztatást adhat az  általa elutasított feljelentésről, valamint az  előtte
folyamatban lévő vagy folyamatban volt nyomozás tárgyában azokról az  eljárási cselekményekről vagy
intézkedésekről, amelyekről önállóan rendelkezett.
4. § (1) A  nyomozó hatóság a  nyomozásról a  nyilvánosság hiteles és pontos tájékoztatása érdekében szükséges adatot
és felvilágosítást a  sajtó rendelkezésére bocsátja, kivéve, ha a  Be. 74/A.  § (3)  bekezdésében foglaltak alapján
a felvilágosítást meg kell tagadni. A megtagadásról a nyomozó szerv vezetője dönt.
(2) Az (1) bekezdés szerinti tájékoztatás során közölni lehet a nyomozás során megállapított tényeket, a bűncselekmény
körülményeit és – ha ismertek − annak okait, a  felderítés és a  bizonyítási eszközök beszerzése érdekében
foganatosított nyomozó hatósági intézkedéseket és a  nyomozás állását. A  nyomozó hatóság a  tájékoztatás során
a büntetőügy bizonyítékait nem értékelheti, valamint nem mérlegelheti a tényállás várható alakulását és a várható
jogkövetkezményeket. Az olyan intézkedésről, amely ellen jogorvoslatnak van helye, a sajtót csak az intézkedésnek
a jogorvoslatra jogosulttal történő közlését követően lehet tájékoztatni.
(3) A  nyomozó hatóság nem adhat tájékoztatást a  3.  §-ban meghatározott ügyben az  ügyész rendelkezése alapján
foganatosított eljárási cselekményről, kényszerintézkedésről vagy egyéb intézkedésről, továbbá az  ügyésznek
a nyomozás során adott utasításairól, a nyomozó hatóság által az ügyész részére adott tájékoztatásról.
(4) A  nyomozó hatóság nem adhat olyan tájékoztatást, amelynek során a  gyanúsított, a  sértett, a  tanú, valamint
a büntetőeljárásban résztvevő egyéb személy azonosíthatóvá válik.
5. § (1) A nyomozó hatóság által végzett nyomozási cselekmény, illetve foganatosított intézkedés helyszínén újságíró csak
a  nyomozó hatóság helyszíni eljárását irányító tagjának engedélyével tartózkodhat és készíthet kép-, fényképvagy hangfelvételt, amelyek nyilvánosságra hozatala során gondoskodni kell a  4.  § (4)  bekezdésében foglaltak
érvényesüléséről.
(2) A  nyomozó hatóságnak az  (1)  bekezdésben meghatározott engedélyt kiadó tagja köteles az  újságíró figyelmét
felhívni a személyes adatok és a személyhez fűződő jogok védelmére.
(3) A  nyomozó hatóság a  Be. 185.  § (3)  bekezdése alapján eltávolíthatja a  nyomozási cselekmény helyszínéről azt
a személyt, aki az eljárást akadályozza.
6. § A nyomozó hatóság tájékoztatást adó tagja köteles az  újságírótól a  nyilvános közlésre készített nyilatkozat
bemutatását kérni, kivéve, ha a  nyomozó hatóság sajtótájékoztató, írásos tájékoztató, illetve internet útján ad
felvilágosítást.
7. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba.
8. § E rendelet rendelkezéseit a hatálybalépésekor folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell.
9. § Hatályát veszti a Vám- és Pénzügyőrség által folytatott büntetőeljárás nyomozási szakaszában a  sajtónak adandó
tájékoztatásról szóló 30/2004. (VI. 9.) PM–IM együttes rendelet.
Varga Mihály s. k.,
 nemzetgazdasági miniszter


text:
796/B/2005. AB végzés.  Az Alkotmánybíróság állami irányítás egyéb jogi eszköze alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
v é g z é s t: 1. Az Alkotmánybíróság a Budapest főváros közigazgatási területén a járművel várakozás rendjének egységes kialakításáról, a várakozás díjáról és az üzemképtelen járművek tárolásának szabályozásáról szóló 24/2009. (V. 11.)
Főv. Kgy. rendelet 2. § h) pontja, 10. § (5) bekezdése, 47. §
(1)–(9) bekezdései, 48. § (1)–(3) bekezdései, alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítvány tárgyában az eljárást megszünteti.
2. Az Alkotmánybíróság az indítványozó által közelebbről meg nem jelölt parkolással kapcsolatos ügyekben
született ítéletek, illetve fővárosi, valamint legfelsőbb bírósági állásfoglalások alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt visszautasítja.
1. Az Alkotmánybírósághoz több indítvány érkezett a
Budapest főváros közterületein és erdőterületein a járművel várakozás rendjének egységes kialakításáról, a várakozás díjáról és az üzemképtelen járművek tárolásának szabályozásáról szóló 19/2005. (IV. 22.) Főv. Kgy. rendelet
(a továbbiakban: Ör.1.) 41. § (1)–(6) bekezdései, 48. §
(2)–(3) bekezdései, 49. § (1) bekezdése, 50. §-a, 53. §
(1)–(2) bekezdései, 61. §-ának g) pontja, valamint „az alkotmánysértő módon született ítéletek, illetve az ügyben
született fővárosi, valamint legfelsőbb bírósági állásfoglalások” alkotmányellenességének megállapítását, és az
egyik indítványozó szerint fennálló mulasztásos alkotmányellenesség megszüntetését kérve.
Az indítványozók álláspontja megegyezik abban, hogy
a parkolás a közterület közlekedési célú használatának minősül, és mint ilyen közjogi és nem magánjogi jogviszonyt
keletkeztet a gépjármű használója, valamint a jogalkotási
felhatalmazással élő önkormányzat között.
Az Ör.1. hivatkozott rendelkezései az egyik indítványozó szerint „jogkör-átadásról” rendelkeznek, amelynek
címzettje egy közelebbről meg nem határozott gazdálkodó
szerv. A fővárosi önkormányzat az Ör.1.-et nem tulajdonosként, hanem a közúti közlekedésről szóló 1988. évi
I. törvény (a továbbiakban: Kkt.) 2. §-a, 15. § (3) bekezdése, valamint a közúti közlekedés szabályairól szóló
1/1975. (II. 5.) KPM-BM együttes rendelet (a továbbiakban: KRESZ) 41. §-a alapján, helyi közhatalmi minőségében alkotta meg. Ezért a várakozó gépkocsi használója
nem az önkormányzat által nyújtott szolgáltatást veszi
igénybe, hanem közlekedési szabadságát gyakorolja meghatározott normatív feltételek között. A díj- és pótdíjfize-
tési kötelezettség elmulasztása esetén ezért az indítványozó szerint „kizárólag és csakis közvetlen önkormányzati
hatáskör”-ről lehet szó, az ebből befolyt pénz pedig közpénz.
Mindezek alapján úgy véli az Ör.1. magasabb szintű
jogszabályi előírásokkal ellentétes, s így sérti az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdését, illetve a jogállamiság alkotmányos elvével szoros összefüggésben álló jogbiztonság
követelményét [Alkotmány 2. § (1) bekezdés].
A másik indítványozó ugyanezen Ör.1.-beli rendelkezés alkotmányellenességét azzal az érvvel támasztja alá,
hogy az önkormányzat mint jogalkotó a közjogi jellegű
parkolási jogviszony magánjogi jogviszonyként kezelésével jogalkotói hatáskörét lépte túl, ami az Alkotmány
44/A. § (2) bekezdésének sérelmét eredményezi. Ugyanezen indítványozó úgy véli, hogy az Ör.1. parkolási díjakra és pótdíjakra vonatkozó szabályai is alkotmányellenesek, mivel „a díjmegállapítás ténye, a díj – mint olyan –
közigazgatási jogviszonyt feltételez, és hatóság-ügyfél
kapcsolatot”. Az indítványozó álláspontja szerint, tiltott
perbizományról van szó, amennyiben ezen díjakat a parkolótársaságok saját nevükben érvényesítik.
Az Alkotmánybíróság az indítványokat azok tartalmi
egyezőségére tekintettel egyesítette és egy eljárásban bíráltra el.
2. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az
Ör.1.-et 2009. június 1. napjával hatályon kívül helyezte a
hatályba lépése óta többször módosított, Budapest főváros
közigazgatási területén a járművel várakozás rendjének
egységes kialakításáról, a várakozás díjáról és az üzemképtelen járművek tárolásának szabályozásáról szóló
24/2009. (V. 11.) Főv. Kgy. rendelet (a továbbiakban:
Ör.2.). Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint hatályon
kívül helyezett jogszabály alkotmányellenességét utólagos normakontroll eljárásban csak akkor vizsgálja, ha a
hatályát vesztett jogszabály helyébe lépő szabályozás tartalmilag a korábbival azonos vagy lényegét tekintve
hasonló [335/B/1990. AB végzés, ABH 1990, 261.;
47/2009. (IV. 21.) AB határozat, ABK 2009. április, 410,
420.].
Összevetve az önkormányzati rendeletek jelen eljárás
szempontjából releváns rendelkezéseit megállapítható,
hogy azok lényegüket tekintve tartalmilag nagyban hasonlók, illetve azonosak. Az Ör.2. az indítványokban támadott
szabályozási módot továbbra is fenntartotta, hiszen az indítványozó által sérelmezett várakozási díjak, várakozási
díjkülönbözet és a pótdíj megállapításának logikáján, a
parkolásüzemeltető definícióján nem változtatott.
Így az Alkotmánybíróságnak az eljárását az utólagos normakontrollra irányuló indítványok kapcsán az Ör.2. megfelelő rendelkezései, valamint a közelebbről meg nem határozott bírósági döntések tekintetében kellett elvégeznie.
3. Az Alkotmánybíróság 109/2009. (XI. 18.) AB határozatában (a továbbiakban: Abh.; ABK 2009, november
1971, 1984.) már vizsgálta többek között az Ör.2. jelen in
dítvánnyal érintett rendelkezéseit. E határozatában az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Ör.2. megalkotására felhatalmazást adó jogszabályok: a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. tövény (a továbbiakban: Kkt.)
15. § (3) bekezdése és a helyi önkormányzatokról szóló
1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.) 63/A. §
h) pontja az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe ütköznek, mivel e törvényi rendelkezések egyrészt nem határozzák meg
a díjmegállapítás kereteit, szempontjait, és korlátait, ami a
fővárosi közgyűlés (és az önkormányzati képviselő-testületek) jogalkotási jogkörét önkényessé teszi, másrészt pedig azért, mert a felhatalmazó rendelkezések nincsenek tekintettel sem az önkormányzatok díjmegállapításban fennálló és a szolgáltató kilététől független, gazdasági érdekeltségére, sem pedig az önkormányzatok árhatósági funkciójára, amely a közszolgáltatást igénybe vevők, a fogyasztók érdekeinek védelmét szolgálná. Mindezen indokok alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a
jogalkotási hatáskör kereteit illetően nem érvényesülnek
az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből fakadó követelmények, azaz a jogalkotó közhatalom, a (fővárosi közgyűlés)
tevékenységét – a törvényi felhatalmazások tartalma
miatt – nem tudja alkotmányosan gyakorolni. Az ilyen,
korlátok nélküli és a közszolgáltatások biztosításának speciális körülményeit figyelmen kívül hagyó felhatalmazás
ellentétes az Alkotmány 2. § (1) bekezdésével.
Megállapította továbbá az Abh., hogy a jogalkotó nemcsak a díjszabásra vonatkozó felhatalmazás tekintetében,
hanem a közúton járművel történő várakozással keletkező
jogviszony egészének törvényi szabályozásával maradt
adós, hiszen nem foglalt állást abban a kérdésben, hogy
közigazgatási, közlekedés-igazgatási kérdésként kívánja
kezelni a járművel történő közterületi várakozást, vagy
magánjogi kérdésként. Amennyiben közjogi természetűnek tekinti, akkor a jogalkotónak meg kell teremtenie a jelenleg hiányzó intézményi és eljárási rendet, amely lehetőséget ad arra, hogy a közutakon járművel közlekedőket
gazdaságos és felelős, a biztonságot és mindenki jogait
szem előtt tartó magatartásra lehessen szorítani. Ugyanakkor a szabályszegésért fennálló felelősséget, avagy a jogszerűtlen hatósági fellépést megfelelő garanciákkal biztosított eljárásban lehessen tisztázni.
Ezen szabályozásbeli hiányosságok okán az Alkotmánybíróság mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet állapított meg, és az Ör.2. egészét 2010. június
30. napjával megsemmisítette.
4. Az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január 3.; a továbbiakban: Ügyrend) 31. § c) pontja értelmében „ítélt dolog” címén az eljárás megszüntetésének van
helye, ha az indítvány az Alkotmánybíróság által érdemben már elbírált jogszabállyal azonos jogszabály (jogszabályi rendelkezés) felülvizsgálatára irányul és az indítványozó az Alkotmánynak ugyanarra a §-ára, illetőleg alkotmányos elvére (értékére) – ezen belül – azonos alkotmányos összefüggésre hivatkozva kéri az alkotmánysértés
megállapítását. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint
az indítványban felvetett kérdés akkor „res iudicata”, ha
az újabb indítványt ugyanazon jogszabályi rendelkezésre
vonatkozóan azonos okból vagy összefüggésben terjesztik
elő (1620/B/1991. AB határozat, ABH 1991, 972, 973.).
Ha az újabb indítványt más okra, más alkotmányossági
összefüggésre alapítják, az Alkotmánybíróság az újabb indítvány érdemi vizsgálatába bocsátkozik [35/1997.
(VI. 11.) AB határozat, ABH 1997, 200, 212.; 17/1999.
(VI. 11.) AB határozat, ABH 1999, 131, 133.; 5/2002.
(II. 22.) AB határozat, ABH 2002, 78, 81.; 37/2004.
(X. 15.) AB határozat, ABH 2004, 908, 911.].
Az Ör.2. hivatkozott rendelkezései alkotmányossági
vizsgálatára irányuló indítványok az Alkotmánybíróság
által érdemben már elbírált kérdéseket vetnek fel. Ezért az
Alkotmánybíróság e kérdésben az eljárást az Ügyrend
31. § c) pontja alapján megszüntette.
5. Az Alkotmánybíróság a következőkben az egyik indítványozónak a parkolással kapcsolatos ügyekben született közelebbről meg nem határozott bírósági ítéletek, illetve fővárosi, valamint legfelsőbb bírósági állásfoglalások
alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésükre irányuló kérelmét vizsgálta.
Az Alkotmánybíróság hatáskörét az Alkotmány, továbbá az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) határozza meg. Az Abtv. 1. §
b) pontja alapján az Alkotmánybíróság hatásköre kiterjed
a jogszabályok, valamint az állami irányítás egyéb jogi
eszközei alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára.
Az indítványozó által vizsgálni kért döntések – amelyeket
egyébként egzakt módon meg sem jelölt – nem tartoznak
ezek közé, ezért az Alkotmánybíróság ezen indítványi kérelmet az Ügyrend 29. § b) pontja alapján visszautasította.
Budapest, 2010. július 12. Dr. Balogh Elemér s. k., Dr. Bragyova András s. k.,
alkotmánybíró előadó alkotmánybíró


text:
1478/2015. (VII. 20.) Korm. határozata a Nemzetközi Tudományos Diákolimpiákkal kapcsolatos feladatok ellátásához kapcsolódó fejezetek közötti előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az  államháztartásról szóló 2011.  évi CXCV.  törvény 33.  § (2)  bekezdésében biztosított jogkörében
eljárva a Nemzetközi Tudományos Diákolimpiákkal kapcsolatos feladatok ellátásához szükséges 13 292 ezer forint
tartós átcsoportosítását rendeli el a  Magyarország 2015.  évi központi költségvetéséről szóló 2014.  évi C.  törvény
(a  továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 1. Miniszterelnökség cím terhére, a  Kvtv.
1. melléklet XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet, 1. Emberi Erőforrások Minisztériuma igazgatása cím javára
az 1. melléklet szerint.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
emberi erőforrások minisztere
nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
396/2014. (XII. 31.) Korm. rendelete a Magyar Urán Bányászati Zártkörűen Működő Részvénytársaság stratégiailag kiemelt jelentőségű gazdálkodó szervezetté minősítéséről.
A Kormány a  csődeljárásról és a  felszámolási eljárásról szóló 1991.  évi XLIX.  törvény 84/A.  § (2)  bekezdés a)  pontjában kapott
felhatalmazás alapján, az Alaptörvény 15. cikk (3) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § A Kormány a Magyar Urán Bányászati Zártkörűen Működő Részvénytársaság (székhelye: 7624 Pécs, Barbakán tér 5.;
cégjegyzékszáma: 0210060385) gazdasági társaságot (a  továbbiakban: Társaság) a  csődeljárásról és a  felszámolási
eljárásról szóló 1991.  évi XLIX.  törvény (a  továbbiakban: Cstv.) 65.  §-a alapján stratégiailag kiemelt jelentőségű
gazdálkodó szervezetté minősíti.
2. § A Kormány megállapítja, hogy a  Társaság, mint stratégiailag kiemelt jelentőségű gazdálkodó szervezet
vonatkozásában a Cstv. 65–67. §-át alkalmazni kell.
3. § Ez a rendelet a kihirdetése napján 19 órakor lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
213/2011. (IX. 14.) KE határozata a Gazdasági Versenyhivatal Versenytanácsának tagjává kinevezésről.
A tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény 38. § (1) bekezdése alapján
a Gazdasági Versenyhivatal elnökének javaslatára dr. Berki Ádámot és Pál Tamást 2011. szeptember 1. napjától hat évig terjedő
időtartamra a Gazdasági Versenyhivatal Versenytanácsának tagjává kinevezem. Budapest, 2011. augusztus 15.
Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
24/2011. (II. 3.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. január 26-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 131/A. § b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva F.-Sz. A. és Sz. S. magánszemélyek által benyújtott országos népi kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-795-0143).
Indokolás I. A beadványozó 2010. december 31-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási
Bizottsághoz az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.)
2. §-a szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy az Országgyűlés jogszabályi úton avatkozzon be a deviza alapú hitelek szerződéseibe és
változtassa meg azokat úgy, hogy a forintromlás okozta plusz terhek viseléséből a hitelt nyújtó bankok is vegyék ki
részüket?”
Az Nsztv. 17. §-a szerint a népi kezdeményezésnek pontosan és egyértelműen kell tartalmaznia a megtárgyalásra
javasolt kérdést. Az Országos Választási Bizottság álláspontja szerint az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán szereplő
kezdeményezés megfogalmazása megtévesztő a választópolgárok számára. A Magyar Köztársaság Alkotmányáról
 szóló 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) 28/D. §-a szerint az országos népi kezdeményezés arra irányul,
hogy az Országgyűlés a hatáskörébe tartozó kérdést tűzze napirendjére. A beadványozó által benyújtott
kezdeményezés konkrét jogalkotásra irányul, azonban népi kezdeményezés esetén az Országgyűlés a kezdeményezés
megtárgyalására köteles és szabadon határoz arról, hogy döntését milyen eszközökkel valósítja meg.
A kezdeményezés megfogalmazása a választópolgár számára azt a téves látszatot kelti, mintha az aláírásgyűjtés
alkalmával népszavazási kezdeményezést támogatna.
Mivel a kezdeményezés nem felel meg a népi kezdeményezés alkotmányos funkciójának az Nsztv. 17. §-ában foglalt
követelményeknek, ugyanezen jogszabály 18. §-ának b) pontja értelmében az Országos Választási Bizottság
az aláírásgyűjtő ív mintapéldánya hitelesítésének megtagadásáról döntött.
II. A határozat az Alkotmány 28/D. §-án, az Nsztv. 2. §-án, 17. §-án, a 18. § b) pontján, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás
a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
22/2013. (VII. 19.) KIM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38. §
(1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján az alábbi utasítást adom ki:
1. § A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII. törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38. § (2) bekezdés a) pontja alapján 2013. június 21. napjától 2013. december 20.
napjáig dr. Virág Rudolfot miniszteri biztossá nevezem ki a területi államigazgatás fejlesztésével, valamint a fővárosi és
megyei kormányhivatalok vagyonkezelésével kapcsolatos feladatok ellátására.
2. § A miniszteri biztos
a) közreműködik a feladatával járó jogszabályok előkészítésben,
b) gondoskodik a területi államigazgatás fejlesztéséhez szükséges szervezeti döntések előkészítéséről, továbbá
c) a kormányhivatalok vagyonkezelési ügyeinek átfogó, végleges rendezéséről.
3. § A miniszteri biztos tevékenységét a miniszter a közigazgatási államtitkár útján irányítja.
4. § A miniszteri biztos tevékenységét a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium keretében működő Titkárság segíti.
5. § A miniszteri biztost a 2. § c) pontjában meghatározott feladata ellátásáért a Ksztv. 38. § (6) bekezdése szerint
megállapított havi 350 000 Ft összegű díjazás illeti meg.
6. § (1) Ez az utasítás a közzétételét követően lép hatályba.
 (2) Hatályát veszti a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 42/2012. (XII. 21.) KIM utasítás.
Dr. Navracsics Tibor s. k.,
 közigazgatási és igazságügyi miniszter