text:
7/2013. (III. 1.) AB határozata alkotmányjogi panasz elutasításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése bírói döntéssel szemben benyújtott alkotmányjogi panasz alapján meghozta
a következő h a t á r o z a t o t:
1. Az Alkotmánybíróság a Budapest Környéki Törvényszék 6.K.26.852/2011/10. számú ítélete alaptörvény-elleneségének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésére
alapított részében elutasítja. 2. Az Alkotmánybíróság a Budapest Környéki Törvényszék 6.K.26.852/2011/10. számú ítélete alaptörvény-elleneségének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt az Alaptörvény R) cikk (2) bekezdésére,
az Alaptörvény T) cikk (1) bekezdésére, az Alaptörvény I. cikk (1) és (3) bekezdéseire, valamint az Alaptörvény XV. cikk
(1) bekezdésére alapított részeiben visszautasítja. Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
I. [1] Az indítványozó alkotmányjogi panaszt terjesztett elő az Alkotmánybíróságnál.
[2] 1. Az indítványozóval szemben az állami adóhatóság az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban:
Art.) 87. § (1) bekezdésének a) pontjában biztosított jogköre alapján bevallások utólagos vizsgálatára irányuló
ellenőrzést, úgynevezett vagyongyarapodási vizsgálatot folytatott a 2004-es és a 2005-ös adóévekre vonatkozóan.
Megállapította, hogy az indítványozó jövedelme nem állt arányban a vizsgált időszakban felmerült kiadásokkal, ezért
az adó alapját becslési módszer alkalmazásával valószínűsítette. Ennek eredményeként a másodfokú adóhatóság
a 9184610377. számú határozatában az indítványozó terhére 11 345 447 Ft adókülönbözetet tárt fel, valamint ehhez
igazodó adóbírságot szabott ki és késedelmi pótlékot állapított meg.
[3] Az indítványozó az ügyben eljáró adóhatóság eljárásának törvényességét támadva kezdeményezte a másodfokú
adóhatóság határozatának bírói felülvizsgálatát. Keresetlevelében az indítványozó többek között azt kifogásolta, hogy
az állami adóhatóság nem bizonyította a becslés törvényben előírt feltételeinek fennállását. Az indítványozó
keresetében azt is sérelmezte, hogy az adóhatóság olyan becslési módszert választott, amely nem alkalmas a valós adó
alapjának valószínűsítésére, és ezért nem felel meg az Art. 108. § (1) bekezdésében előírt rendelkezéseknek.
Az indítványozó keresetlevelében ennek okaként azt fejtette ki, hogy az Art. 109. § (1) bekezdésének kötelező
rendelkezése alapján becslési módszert kizárólag abban az esetben lehet alkalmazni, ha az adóhatóság bizonyítja,
hogy az adózó vagyongyarapodásával, vagy életvitelre fordított kiadásaival nincsen arányban az összesített
jövedelme. Az indítványozó álláspontja szerint e szabályt az adótörvények egyéb szabályaival együtt szükséges
olvasni, és így a szóban forgó adóigazgatási szabály jövedelem és kiadás fogalmának csak a pénzforgalmi szemléletű
vagyonmérleg felelhet meg. Az adóhatóság azonban készpénzforgalmi szemléletű vagyonmérleget alkalmazott,
amely sem a becslés feltételei fennállásának bizonyítására, sem a becslési módszerre vonatkozó törvényi előírásnak
nem felel meg. Az indítványozó keresetét a Budapest Környéki Törvényszék 6.K.26.852/2011/10. számú jogerős
ítéletében valamennyi kereseti kérelem tekintetében elutasította. [4] Az indítványozó az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján a Budapest
Környéki Törvényszék 6.K.26.852/2011/10. számú döntésével szemben nyújtott be alkotmányjogi panaszt.
Az indítványozó alkotmányjogi panaszában a tisztességes eljárás követelményének sérelmére hivatkozással
elsődlegesen azt adta elő, hogy a törvényszék a kereseti kérelmének egyes részeit érdemben nem bírálta el, vagyis
a kereseti kérelmének elutasítását megalapozó indokok bírói előadása a törvényszék határozatának indokolásából
elmaradtak. Az indítványozó álláspontja szerint a kereseti kérelem kifejezett kételyeket fogalmazott meg az eljárásban
alkalmazott vagyonmérleg törvényességével összefüggésben, azonban a kifogásolt bírósági ítélet mégis külön
indokolás nélkül elfogadta az alkalmazott vagyonmérleg típusát, és a vagyonmérleg törvényességéről nem adott
számot. Az alkotmányjogi panasz ezzel összefüggésben részletes indokolást tartalmaz arról, hogy az adóhatóság által
az adott ügyben alkalmazott készpénzforgalmi szemléletű vagyonmérleg miért nem felel meg az Art. 108. §
(1) bekezdésében, illetve az Art. 109. § (1) bekezdésében foglalt követelményeknek. Álláspontja szerint
a készpénzforgalmi szemléletű vagyonmérleg a bevételeket a felmerülésük tényleges időpontjához képest később,
míg a kiadásokat a felmerülésük tényleges időpontjához képest előbb jelzi, így egy valójában nem létező forráshiányt
mutat. A bíróság azonban nem vizsgálta meg az adóhatóság által alkalmazott vagyonmérleg törvényességét.
Az indítványozó ezzel összefüggésben előadta, hogy a törvényszék indokolásának hiánya az Alaptörvény 28. cikkében
előírtakkal azért ellentétes, mert a törvényszék nem az Alaptörvényben megfogalmazott követelményeknek
megfelelően vizsgálta meg a kereseti kérelmet. [5] Az indítványozó ezen kívül hivatkozott az Alaptörvény R) cikk (2) bekezdésének, az Alaptörvény T) cikk
(1) bekezdésének sérelmére is, valamint az Alaptörvény I. cikk (1) és (3) bekezdéseire. Az alkotmányjogi panasz ezen
alaptörvénybeli szabályok sérelmének okait azonban nem tartalmazza. Az indítványozó az alkotmányjogi panaszában
megjelölte az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésében foglalt jogegyenlőség alkotmányos szabályát is, azonban
az Alaptörvényben biztosított e jog sérelmével összefüggő érdemi indokolást nem adott elő.
[6] Az indítványozó elsődlegesen a kereseti kérelem elbírálásának hiánya miatt kezdeményezte az alkotmányjogi
panaszban kifogásolt törvényszéki döntés megsemmisítését. II. [7] Az alkotmányjogi panasz elbírálása során irányadó jogszabályi rendelkezések
[8] 1. Az Alaptörvénynek az indítvány elbírálásakor hatályos rendelkezései:
„R) cikk (2) Az Alaptörvény és a jogszabályok mindenkire kötelezőek.”
„T) cikk (1) Általánosan kötelező magatartási szabályt az Alaptörvényben megjelölt, jogalkotó hatáskörrel rendelkező szerv
által megalkotott, a hivatalos lapban kihirdetett jogszabály állapíthat meg. Sarkalatos törvény eltérően is
megállapíthatja az önkormányzati rendelet és a különleges jogrendben alkotott jogszabályok kihirdetésének
szabályait.” „I. cikk (1) AZ EMBER sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam elsőrendű
kötelezettsége. [...] (3) Az alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog más alapvető
jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a feltétlenül szükséges mértékben, az elérni
kívánt céllal arányosan, az alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával korlátozható."
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.”
„XXVIII. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és kötelezettségeit
törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű határidőn belül
bírálja el.” „28. cikk A bíróságok a jogalkalmazás során a jogszabályok szövegét elsősorban azok céljával és az Alaptörvénnyel
összhangban értelmezik. Az Alaptörvény és a jogszabályok értelmezésekor azt kell feltételezni, hogy a józan észnek és
a közjónak megfelelő, erkölcsös és gazdaságos célt szolgálnak.”
[9] 2. Az Art. vonatkozó szabályai: „108. § (1) A becslés olyan bizonyítási módszer, amely a törvényeknek megfelelő, a valós adó, illetve költségvetési
támogatás alapját valószínűsíti. (2) Az adóhatóság bizonyítja, hogy a becslés alkalmazásának a feltételei fennállnak, továbbá azt, hogy a becslés
alapjául szolgáló adatok, tények, körülmények, valamint a becslés során alkalmazott módszerek az adó alapját
valószínűsítik.” „109. § (1) Ha az adóhatóság megállapítása szerint az adózó vagyongyarapodásával vagy az életvitelére fordított
kiadásokkal nincs arányban az adómentes, a bevallott és a bevallási kötelezettség alá nem eső, de megszerzett
jövedelmének együttes összege, az adóhatóság az adó alapját is becsléssel állapítja meg. Ez esetben – figyelemmel
az ismert és adóztatott jövedelmekre is – az adóhatóságnak azt kell megbecsülnie, hogy a vagyongyarapodás és
az életvitel fedezetéül a magánszemélynek milyen összegű jövedelemre volt szüksége.”
III. [10] Az Alkotmánybíróság az Abtv. 56. § (1) bekezdésében foglaltak alapján mindenekelőtt abban a kérdésben döntött,
hogy az alkotmányjogi panasz megfelel-e az Abtv.-ben foglalt, az alkotmányjogi panaszok befogadhatóságára
vonatkozó követelményrendszernek. [11] 1. A panasz befogadhatóságának formai feltételeit vizsgálva az Alkotmánybíróság az alábbi következtetésekre jutott:
[12] 1.1. Az Abtv. 30. § (1) bekezdésében és az Abtv. 27. § b) pontjában előírtak szerint az alkotmányjogi panaszt a kifogásolt
bírói döntés kézbesítésétől számított hatvan napon belül lehet írásban benyújtani. Az indítványozó a törvényszék
döntését 2012. március 9. napján vette kézhez, míg az alkotmányjogi panaszt a törvényben előírt határidőt megtartva,
2012. április 25. napján nyújtotta be a törvényszékhez.
[13] 1.2. Az indítványozó teljesítette az Abtv. 51. § (2) bekezdésében meghatározott feltételeket, mert képviseletében
a Budapesti Ügyvédi Kamara által nyilvántartott ügyvéd nyújtotta be az alkotmányjogi panaszt, és az indítványozó
csatolta a szabályos ügyvédi meghatalmazást. [14] 1.3. Az alkotmányjogi panasz megfelel az Abtv. 52. § (1) bekezdésében foglalt feltételeknek is. Az indítványozó
az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pontja, és az Abtv. 27. §-a alapján a törvényszéki döntés
alaptörvény-ellenességének megállapítása miatt kezdeményezte az Alkotmánybíróság eljárását. Az indítványozó
megnevezi, hogy a kifogásolt bírói döntés mely Alaptörvényben biztosított jogait sérti, illetőleg részletesen indokolja
a kifogásolt bírói döntés alaptörvény-ellenességének okait. Az alkotmányjogi panasz kifejezetten megjelöli
az indítványozó tisztességes eljáráshoz fűződő alkotmányos jogának sérelmét.
[15] Az Abtv. 52. § (1) bekezdés f) pontjában foglaltaknak megfelelően az alkotmányjogi panasz ezen kívül határozott
kérelmet tartalmaz a törvényszéki döntés megsemmisítésére is. [16] 2. Az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának további, tartalmi természetű feltételeit az Abtv. 56. § (2) bekezdése
szabályozza, amely szerint az Alkotmánybíróság befogadhatóságról dönteni jogosult tanácsa mérlegelési jogkörében
vizsgálja az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának törvényben előírt feltételeit, így különösen az Abtv. 26–27. §§
szerinti érintettséget, a jogorvoslat kimerítését, valamint az Abtv. 29–31. §§-ban foglalt feltételeket. Az Abtv. 27. §-a
alapján alaptörvény-ellenes bírói döntéssel szemben az egyedi ügyben érintett személy vagy szervezet alkotmányjogi
panasszal fordulhat az Alkotmánybírósághoz, ha az ügy érdemében hozott döntés vagy a bírósági eljárást befejező
egyéb döntés a) az indítványozó Alaptörvényben biztosított jogát sérti, és b) az indítványozó a jogorvoslati
lehetőségeit már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincsen számára biztosítva.
[17] 2.1. Az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának feltétele az érintettség, nevezetesen az, hogy a panaszos által
alaptörvény-ellenesnek vélt bírói döntés a panaszos személyét, jogi helyzetét közvetlenül, ténylegesen és aktuálisan
érintő rendelkezést állapítson meg, és ennek következtében a panaszos alapjogai sérüljenek. Az indítványozó
az alkotmányjogi panaszban támadott bírói döntés alapjául szolgáló eljárást felperesként előterjesztett kereseti
kérelmével indította meg, és a törvényszéki határozat indokolásának elmaradását véli alaptörvény-ellenesnek, így
az Alkotmánybíróság az indítványozót az egyedi ügyben érintettnek tekintette.
[18] 2.2. Az indítványozó a rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségeket kimerítette. A panaszos a Budapest Környéki
Törvényszék jogerős ítéletével szemben nyújtotta be alkotmányjogi panaszát. A törvényszéki ítélettel szemben
további fellebbezésnek nincs helye, így az alkotmányjogi panasz megfelel az Abtv. 27. § b) pontjában foglalt
jogorvoslat kimerítésére vonatkozó követelménynek. [19] 2.3. Az Abtv. 29. §-a alapján az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a bírói döntést érdemben befolyásoló
alaptörvény-ellenesség vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be. Az Alkotmánybíróság
megítélése szerint az alkotmányjogi panasz a következők szerint megfelel az Abtv. 29. §-ában foglalt mindkét,
vagylagos természetű feltételnek. [20] Az indítványozó elsődlegesen a tisztességes eljárás alaptörvénybeli követelményének sérelmére hivatkozik azzal
összefüggésben, hogy az adóhatósági határozat felülvizsgálatát kezdeményező keresetlevélben előadott kérelmet
a bíróság nem vizsgálta meg. Az indítványozó a keresetlevelében többek között annak felülvizsgálatát kérte, hogy
az adóhatóság által a vagyongyarapodási eljárás feltételeinek bizonyítása érdekében alkalmazott vagyonmérleg
megfelel-e az Art. 108. § (1) bekezdésében, és az Art. 109. § (1) bekezdésében előírtaknak. Ennek ellenére azonban
az adóhatósági határozatot felülvizsgáló törvényszék nem adott számot a kereseti kérelem ezen részéről.
Az Alkotmánybíróság megítélése szerint a kereseti kérelemben előadottak vizsgálatának hiánya a kifogásolt bírói
döntést érdemben befolyásolhatta, ami felveti a bírói döntés alaptörvény-ellenességének kételyét.
[21] Emellett az alkotmányjogi probléma az egyedi ügyön túlmutató jelentőségű, ugyanis az Alkotmánybíróság az egyedi
bírósági döntések indokolási kötelezettségének minimális, az eljárás tisztességéhez tartozó követelményeit eddig
nem vizsgálta. Így az Alkotmánybíróságnak a jelen ügyben hozott érdemi határozata meghatározza azokat
a tisztességes eljárás alaptörvényi szabályának védelmi körébe tartozó minimális követelményeket, amelyeket
a bíróságoknak az ügy elbírálása során feltétlenül szükséges érvényesíteniük. Az Alkotmánybíróság alapvető
alkotmányjogi jelentőségű kérdésként értékelte a bírói döntések indokolásának alkotmányossági mércéjeként
szolgáló, a tisztességes eljárásban rejlő, minimális követelményrendszer kidolgozását.
[22] Mindezek alapján az Alkotmánybíróság 1. számú tanácsa a 2012. október 15-i tanácsülésén az alkotmányjogi panasz
befogadásáról döntött és elrendelte az alkotmányjogi panasz érdemi vizsgálatát.
IV. [23] 1. Az indítványozó a bírói döntéssel szemben benyújtott alkotmányjogi panaszában elsősorban azt sérelmezte, hogy
a bíróság a kereseti kérelem lényeges részeit nem bírálta el, vagyis a bíróság az ítéletének indokolásában nem adott
számot az adóigazgatási eljárást lényegesen befolyásoló felperesi kifogásokról. Az indítványozói érvelés szerint
a bíróság vizsgálatának és indokolásának ilyen hiányossága az eljárás tisztességének alkotmányos követelményét
sérti. Az indítványozó az alkotmányjogi panaszban az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésében és az Alaptörvény
XXVIII. cikk (7) bekezdésben foglalt szabályok sérelmét jelölte meg. Figyelemmel azonban arra, hogy az alkotmányjogi
panasz egyértelműen az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésének sérelmét állatja, és ezzel egyidejűleg a tisztességes
eljárás követelményének védelmi köréhez tartozó érvelést tartalmaz, így az Alkotmánybíróság a kifogásolt bírói ítélet
alaptörvény-ellenességét az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése alapján vizsgálta meg. Az Alkotmánybíróság
mindezek alapján elsőként a tisztességes eljárás alkotmányos követelményrendszere körében kialakított korábbi
alkotmánybírósági gyakorlatot tekintette át, majd ezt követően megvizsgálta, hogy a kialakított alkotmányos mérce
alkalmazható-e az egyedi ügyben hozott bírói döntésekkel szemben. Az Alkotmánybíróság ezek után azt vizsgálta
meg, hogy a konkrét bírói döntések elbírálása során a strasbourgi székhelyű Emberi Jogok Európai Bírósága
(a továbbiakban: Bíróság) milyen értelmet ad a tárgyalások tisztességéből fakadó indokolt bírói döntéshez való jognak.
Az Alkotmánybíróság végül az alkotmányjogi panaszban kifogásolt konkrét bírósági ítéletet vonta vizsgálat alá.
[24] 1.1. Az eljárás tisztességének alkotmányos követelményrendszerét a 2011. december 31-éig hatályban volt Alkotmány
57. § (1) bekezdése úgy fogalmazta meg, hogy „a bíróság előtt mindenki egyenlő, és mindenkinek joga van ahhoz,
hogy az ellene emelt bármely vádat, vagy valamely perben a jogait és kötelességeit a törvény által felállított független
és pártatlan bíróság igazságos és nyilvános tárgyaláson bírálja el.” A tisztességes eljárás alkotmányos előírásának
lényeges tartalmát tekintve 2012. január elsején hatályba lépett Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése a korábban
hatályban volt Alkotmány 57. § (1) bekezdésével azonosan rendelkezik, amikor kimondja, hogy „mindenkinek joga van
ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és kötelezettségeit törvény által felállított,
független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű határidőn belül bírálja el.”
A 22/2012. (V. 11.) AB határozat úgy fogalmaz, hogy az „Alkotmánybíróság az újabb ügyekben felhasználhatja azokat
az érveket, amelyeket az Alaptörvény hatályba lépése előtt hozott korábbi határozata az akkor elbírált alkotmányjogi
kérdéssel összefüggésben tartalmazott, feltéve, hogy az Alaptörvény konkrét – az előző Alkotmányban foglaltakkal
azonos vagy hasonló tartalmú – rendelkezései és értelmezési szabályai alapján ez lehetséges. [...] Az egyes
intézményekről, alapelvekről és rendelkezésekről kialakított értelmezése a határozataiban található meg.
Az Alkotmánybíróságnak azokra az alapértékekre, emberi jogokra és szabadságokra, továbbá alkotmányos
intézményekre vonatkozó megállapításai, amelyek az Alaptörvényben nem változtak meg alapvetően, érvényesek
maradnak.” (Indokolás [40]–[41]) Az Alkotmánybíróság mindezek alapján az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében
foglalt szabály értelmezésekor irányadónak tekinti a tisztességes eljáráshoz fűződő alapvető joggal kapcsolatban
kimunkált korábbi alkotmánybírósági gyakorlatot. Az Alkotmánybíróság a tisztességes eljáráshoz való jog lényegéről
kialakított álláspontját elvi jelentőséggel a 6/1998. (III. 11.) AB határozatban (a továbbiakban: Abh.) foglalta össze.
Az Abh.-ban megfogalmazott megállapításokat az Alkotmánybíróság utóbb több döntésében [5/1999. (III. 31.)
AB határozat, ABH 1999, 75.; 14/2002. (III. 20.) AB határozat, ABH 2002, 101, 108.; 15/2002. (III. 29.) AB határozat, ABH
2002, 116, 118–120.; 35/2002. (VII. 19.) AB határozat, ABH 2002, 199, 211.] is megerősítette és gyakorlattá formálta.
Az Abh.-ban kimunkált alkotmányos mérce értelmében a tisztességes eljárás (fair trial) követelménye az eljárásjogi
garanciák érvényesülését is felöleli, és egy olyan minőséget jelent, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek
figyelembe vételével lehet csupán megítélni. Ebből következően egyes részletszabályok hiánya miatt éppúgy, mint
valamennyi részletszabály megalkotásának dacára lehet egy eljárás méltánytalan, igazságtalan vagy nem tisztességes.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a tisztességes eljáráshoz való jog magában foglalja az alkotmányszövegben
kifejezetten nem nevesített bírósághoz való jog valamennyi feltételét is. (ABH 1998, 91, 98–99.) Az Alkotmánybíróság
értelmezésében tehát a tisztességes eljáráshoz fűződő jog körébe tartozik a hatékony bírói jogvédelem követelménye,
amely szerint a jogi szabályozással szemben alkotmányos igény, hogy a perbe vitt jogokról a bíróság érdemben
dönthessen. Önmagában a bírói út igénybevételének formális biztosítása ugyanis nem elegendő az eljárási garanciák
teljesedéséhez, hiszen az alkotmányos szabályban előírt garanciák éppen azt a célt szolgálják, hogy azok
megtartásával a bíróság a véglegesség igényével hozhasson érdemi döntést. A tisztességes eljárás követelménye
tehát magában foglalja a hatékony bírói jogvédelem igényét is. A tisztességes eljárás alkotmányos
követelményrendszerét kielégítő hatékony bírói jogvédelem pedig attól függ, hogy az eljárási szabályok értelmében
a bíróság mit vizsgálhat felül. [legutóbb megerősítve: 8/2011. (II. 18.) AB határozat, ABH 2011, 49, 80–81.]
Az Alkotmánybírság ezt a követelményt első ízben a 39/1997. (VII. 1.) AB határozatában, a közigazgatási határozatok
törvényességének ellenőrzésével összefüggésben úgy fogalmazta meg, hogy „[a] közigazgatási határozatok
törvényessége bírósági ellenőrzésének szabályozásánál alkotmányos követelmény, hogy a bíróság a perbe vitt
jogokat és kötelezettségeket az Alkotmány 57. § (1) bekezdésben meghatározott feltételeknek megfelelően
érdemben elbírálhassa. A közigazgatási döntési jogkört meghatározó szabálynak megfelelő szempontot vagy mércét
kell tartalmaznia, amely alapján a döntés jogszerűségét a bíróság felülvizsgálhatja.” Az Alkotmánybíróság
e határozatának indokolásában kifejtette, hogy a közigazgatási határozatok bírói ellenőrzésének alkotmányos
szabályát csak a tisztességes eljáráshoz fűződő jogra tekintettel lehet értelmezni. Az Alkotmánybíróság ezzel
összefüggésben úgy fogalmazott, hogy „az összes, az Alkotmányban részletezett követelmény – a bíróság törvény
által felállított volta, függetlensége és pártatlansága, az, hogy a tárgyalás igazságosan (a nemzetközi egyezmények
szóhasználatával: fair, équitablement, in billiger Weise) és nyilvánosan folyjék – ezt a célt szolgálja, csak
e követelmények teljesítésével lehet alkotmányosan véglegesnek számító, érdemi, a jogot megállapító döntést hozni.
A közigazgatási határozatok törvényességének bírói ellenőrzése tehát alkotmányosan nem korlátozódhat a formális
jogszerűség vizsgálatára. A közigazgatási perben a bíróság nincs a közigazgatási határozatban megállapított
tényálláshoz kötve, és a jogszerűség szempontjából felülbírálhatja a közigazgatási szerv mérlegelését is. Az így
felfogott érdemi elbírálással nem áll ellentétben, hogy a bíróság a határozatot hozó hatóságot új eljárásra utasítja.
Azok a jogszabályok, amelyek kizárják vagy korlátozzák azt, hogy a bíróság a közigazgatási határozatot felülvizsgálva
a fentiek szerint érdemben elbírálja a jogvitát, ellentétesek az Alkotmány 57. § (1) bekezdésével. Ebből az okból nem
csupán az a jogszabály lehet alkotmányellenes, amely kifejezetten kizárja a jogkérdésen túlmenő bírói felülvizsgálatot,
vagy annak a közigazgatási mérlegeléssel szemben olyan kevés teret hagy, hogy az ügy megfelelő alkotmányos
garanciák közötti érdemi „elbírálásáról” nem beszélhetünk, hanem az olyan jogszabály is, amely az igazgatásnak
korlátlan mérlegelési jogot adván semmilyen jogszerűségi mércét nem tartalmaz a bírói döntés számára sem.”
(ABH 1997, 263, 272.) [25] 1.2. Az Alkotmánybíróság hatásköre a korábban hatályban volt Alkotmány szerint elsősorban a szabályozási környezet
alkotmányosságának vizsgálatára terjedt ki. Az Alkotmánybíróságnak éppen ezért az ilyen típusú alkotmánybírósági
eljárással összefüggésben hozott határozatai tartalmazzák az emberi jogokra és szabadságokra, valamint
az alkotmányos intézményekre vonatkozó alapvető alkotmányos értékeket. Ennek megfelelően a tisztességes eljárás
alkotmányos követelményrendszerével összefüggésben kimunkált gyakorlat elsődlegesen az eljárásjogi jellegű
szabályozási környezettel szemben szolgál alkotmányos mérceként. [26] A 2012. január elsején hatályba lépett Alaptörvény az Alkotmánybíróság új, alaptörvényi szintű feladataként határozta
meg a bírói döntések Alaptörvénnyel való összhangjának vizsgálatát. Az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés
d) pontjából, valamint az Abtv. 27. §-ából fakadóan a bíróságok döntései és az Alaptörvény rendelkezései közötti
összhang biztosítása végső soron az Alkotmánybíróság kötelessége. Az Alkotmánybíróság a bírói döntések
alaptörvény-ellenességének elbírálása során is az Alaptörvényben biztosított jog sérelmének orvoslása, így
az Alaptörvény védelme érdekében lép fel. Ebből következően az Alkotmánybíróság a bírói döntések
alaptörvény-ellenességének vizsgálatakor a korábban hatályban volt Alkotmányban megfogalmazott azonos vagy
lényegi tartalmát tekintve hasonló alaptörvénybeli szabályokkal összefüggésben a korábban kimunkált alapvető
alkotmányos értékek közül elsődlegesen azokat használja fel, amelyek természetüknél fogva alkalmasak arra, hogy
a bírói döntések alaptörvény-ellenességének megítéléséhez mérceként szolgáljanak. Az Alaptörvényben
megfogalmazott tisztességes eljárás alkotmányos követelményrendszerének elemei ennek megfelelően a magyar
jogrendben immáron egy olyan alkotmányos mércét jelentenek, amely a jogszabályi környezeten túl, az egyedi
ügyben hozott bírói döntések megítéléséhez is alapul szolgálnak.
[27] Az Alkotmánybíróság mindezekből arra következtetésre jutott, hogy annak alkotmányos igénye, hogy a közigazgatási
határozatok bírói ellenőrzése során a perbe vitt jogok és kötelezettségek érdemi elbírálást nyerjenek nemcsak
a szabályozási környezettel, hanem az egyedi bírói döntésekkel szemben is érvényesíthető.
[28] 2. Az Alkotmánybíróság ezt követően az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt tisztességes eljárás
részeként megjelenő indokolt bírói döntéshez fűződő jog tartalmát határozta meg.
[29] 2.1. Az Alkotmánybíróság az Abh.-ban a tisztességes eljárás alkotmányos követelményrendszerének értelmezéséhez
az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában 1950. november 4-én kelt Egyezményt
(a továbbiakban: Egyezmény) is felhívta, amikor megállapította, hogy az Egyezmény „eljárási garanciákat tartalmazó
cikkei általában elfogadott értelmezése szerint a fair trial olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és
körülményeinek figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint
az összes részletszabály betartása dacára lehet az eljárás »méltánytalan« vagy »igazságtalan«, avagy »nem
tisztességes«. Természetesen különbözik egy eljárás fair voltának megítélése az abban az ügyben döntő nemzetközi
bizottságok vagy bíróság eljárásában a magyar Alkotmánybíróság lehetőségeitől, amely elvont normakontrollt végez.
Ez utóbbiban csupán a tisztességes eljárás megkövetelte általános ismérvek megállapítására van lehetőség.”
(ABH 1998, 91, 95.) Az Alaptörvény hatálybalépésével immáron az Alkotmánybíróság feladatai közé tartozik a bírói
döntések alaptörvény-ellenességének vizsgálata is, amellyel egyidejűleg jelentkezik a tisztességes eljárás
megkövetelte gyakorlati szempontok, így az indokolási kötelezettség meghatározásának igénye is. A Bíróság
gyakorlatában az indokolt bírósági döntéshez való jog az Egyezmény 6. Cikkében biztosított tisztességes eljáráshoz
való joggal összefüggésben, annak egyik, az Egyezmény szövegében kifejezetten nem nevesített elemeként jelenik
meg. [30] Az Alkotmánybíróság a 61/2011. (VII. 13.) AB határozatában elvi jelentőséggel erősítette meg, hogy „[e]gyes alapjogok
esetében az Alkotmány ugyanúgy fogalmazza meg az alapjog lényegi tartalmát, mint valamely nemzetközi szerződés
(például a Polgári és Politikai Jogok Egyezségokmánya és az Emberi Jogok Európai Egyezménye). Ezekben
az esetekben az Alkotmánybíróság által nyújtott alapjogvédelem szintje semmiképpen sem lehet alacsonyabb, mint
a nemzetközi (jellemzően a strasbourgi Emberi Jogok Bírósága által kibontott) jogvédelem szintje.” [ABH 2011, 291,
321.; legutóbb megerősítve: 32/2012. (VII. 4.) AB határozat; ABK 2012, 228, 233.] Az Alkotmánybíróság ilyen
megfontolásból kiindulva áttekintette a Bíróságnak az indokolt bírósági döntéshez fűződő jog tekintetében kialakított
gyakorlatát, amelyet az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében biztosított jog értelmének meghatározásakor is
irányadónak tekint. [31] 2.2. Az Egyezmény 6. Cikk (1) bekezdése mindenkinek jogot biztosít arra, hogy ügyét a törvény által létrehozott
független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan és ésszerű időn belül tárgyalja, és hozzon határozatot
polgári jogi jogai és kötelezettségei tárgyában, illetőleg az ellene felhozott büntetőjogi vádak megalapozottságát
illetően. A Bíróság az indokolt bírói döntéshez való jogot az Egyezmény 6. Cikkében foglalt tisztességes tárgyaláshoz
való jog részének tekinti. E jog pontos tartalma a Bíróság elmúlt évtizedek során számos döntésében kimunkált,
széleskörű gyakorlatából olvasható ki. E körben a Bíróság kiindulópontja az, hogy a bírói döntésekkel szemben
valamennyi demokratikus jogállamban elvárható az objektivitás és az átláthatóság, ami egyfelől elejét veszi
az önkényes hatósági és bírósági döntéshozatalnak, másrészről erősíti a bírósági döntéshozatalba vetett közbizalmat,
és a bírói döntések tekintélyét. (Taxquet kontra Belgium, 926/05.; 2010. november 16.; § 90.; legutóbb megerősítve:
Shala kontra Norvégia, 15620/09.; 2012. július 10.; § 29.) A Bíróság következetes gyakorlata szerint a tisztességes eljárás
és a jogállamiság elvéhez tartozik az a követelmény, hogy a bíróságok a döntéseik alapjául szolgáló indokokat kellő
részletességgel mutassák be. (Suominen kontra Finnország, 37801/97.; 2003. július 1.; § 34.; legutóbb megerősítve:
Vojt�chová kontra Szlovákia, 59102/08.; 2012. szeptember 25.; § 35.) A Bíróság olvasatában az adott bírói döntés
természete, és az alapul fekvő egyedi ügy körülményei határozzák meg, hogy milyen terjedelmű és mélységű
indokolás elégíti ki az indokolási kötelezettség egyezménybeli követelményét. Ebből következően az indokolt bírói
döntéshez fűződő jog megsértését kizárólag az alapul fekvő egyedi ügy összes körülményeinek vizsgálatát követően
lehet megítélni. (Tatishvili kontra Oroszország, 1509/02.; 2007. február 22.; § 58.; Gr�dinar kontra Moldova, 7170/02.;
2008. április 8.; § 107.; legutóbb megerősítve: Sholokhov kontra Örményország és Moldova, 40358/05.; 2012. július 31.;
§ 67.) Éppen ezért elképzelhető, hogy valamely részletkérdésre vonatkozó indokolás teljes elmaradása nem, míg egy
lényegesebb kérdésre vonatkozó hiányos indokolás viszont az Egyezmény 6. Cikkében biztosított jog megsértését
idézi elő. A Bíróság az indokolások fogyatékosságának foka tekintetében kijelölte azt a határvonalat, amely elválasztja
az Egyezménynek megfelelően indokolt határozatokat az Egyezményt sértő hiányos vagy fogyatékos indokolást
tartalmazó határozatoktól. Ennek során a Bíróság elvi éllel szögezte le, hogy az indokolt hatósági döntéshez való jog
semmiképpen sem jelentheti azt, hogy az ügyben eljáró bíróságot a felek valamennyi érvelése tekintetében részletes
indokolási kötelezettség terhelné. (Hiro Balani kontra Spanyolország, 18064/91.; 1994. december 9.; § 27.; Ruiz Torija
kontra Spanyolország, 18390/91.; 1994. december 9.; § 29.; García Ruiz kontra Spanyolország, 30544/96.; 1999. január
21.; § 26.; Hirvisaari kontra Finnország, 49684/99.; 2001. december 25.; § 30.; legutóbb megerősítve: Sholokhov kontra
Örményország és Moldova, 40358/05.; 2012. július 31.; § 67.) A Bíróság ugyanakkor azt is elvi éllel mondta ki, hogy
a döntéssel szemben feltétlen elvárás, hogy a bíróság az ügy lényegi részeit a szükséges alapossággal vizsgálja meg, és
erről a vizsgálatáról a határozatának indokolásában is adjon számot. A Bíróság álláspontja szerint nem felel meg
az Egyezmény 6. Cikkében foglalt elvárásnak, ha a felülbírálati bírói fórum az alsóbb fokú bíróságnak az ügy lényegi
kérdései tekintetében kifejtett érveit további vizsgálat és a vizsgálat indokainak előadása nélkül hagyja helyben. (Helle
v. Finnország, 20772/92.; 1997. december 19.; § 60.; Karakasis v. Görögország, 38194/97.; 2000. október 17.; § 27.;
Boldea v. Románia, 19997/02.; 2007. február 15.; § 30.; Tacquet v. Belgium, 926/05.; 2010. november 16.; § 91.; legutóbb
megerősítve: Vojt�chová v. Szlovákia, 59102/08.; 2012. szeptember 25., § 35.) A Bíróság az indokolási kötelezettség
teljesítésének vizsgálatakor figyelemmel van arra is, hogy az indokolás hiánya vagy fogyatékossága valamely fél
írásban megfogalmazott, világosan és pontosan körülírt kérdését érinti-e. (Hiro Balani kontra Spanyolország,
18064/91.; 1994. december 9.; § 28.; Ruiz Torija kontra Spanyolország, 18390/91.; 1994. december 9.; § 30., legutóbb
megerősítve: Ilyadi kontra Oroszország, 6642/05.; 2011. május 5.; § 44.)
[32] Az Egyezmény jogvédelmi rendszerében a bírói döntéseknek a tisztességes eljárás által megkövetelt indokolása iránti
igény egyfelől szoros összefüggésben áll a jogorvoslathoz fűződő joggal, ugyanis e jog hatékony gyakorlására
kizárólag a bíróság döntését alátámasztó indokok ismeretében nyílik valódi lehetőség. (Erről lásd: Baucher kontra
Franciaország, 53640/00.; 2007. július 24., §§ 47–51.) Másfelől szoros összefüggés mutatkozik az indokolási
kötelezettség teljesítése, és a tisztességes eljáráshoz fűződő jogból fakadó azon alkotmányos igény között, hogy
az eljárásban szereplő fél meghallgatást nyerhessen, azaz kérelmét a bíróság megvizsgálja. (Erről lásd: Shala v.
Norvégia, 15620/09.; 2012. július 10., § 29.) Ennek oka az, hogy kizárólag a kellő alapossággal indokolt bírói
határozatból tűnhet ki, hogy az ügyet eldöntő bíróság ténylegesen figyelembe vette-e a felek által előterjesztett
bizonyítékokat és érveket. [33] 3. Az indokolt bírói döntéshez fűződő jog ebből következően az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt
tisztességes eljárás alkotmányos követelményrendszerén belül jelentkezik. Az alkotmányos előírás ugyanakkor
kizárólag az eljárási törvényekben foglaltak szerint kötelezheti a bíróságot a döntésének alapjául szolgáló indokok
bemutatására. Ebből következik, hogy az Alkotmánybíróság az Alaptörvény e szabályát mindig együtt olvassa
a jogvita jellege, és az adott ügy típusa által kijelölt konkrét eljárásjogi szabályokkal. Az Alaptörvény 28. cikk első
mondata úgy rendelkezik, hogy „[a] bíróságok a jogalkalmazás során a jogszabályok szövegét elsősorban azok céljával
és az Alaptörvénnyel összhangban értelmezik.” Az Alaptörvény 28. cikke tehát a bíróságokkal szemben azt
a követelményt fogalmazza meg, hogy ítélkezésük során a jogszabályokat az Alaptörvénnyel összhangban
értelmezzék és alkalmazzák. Figyelemmel az Alaptörvény 28. cikkében előírt jogszabály értelmezési kötelezettségre is,
az Alkotmánybíróság azt vizsgálja, hogy az indokolási kötelezettséget előíró eljárási jogszabályokat a bíróság
az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében meghatározott követelményeknek megfelelően alkalmazta-e.
Az Alkotmánybíróság tehát a rendes bíróságoktól eltérően nem a felülbírálatra alkalmasság szempontjából vizsgálja
a bíróságok indokolási kötelezettségének teljesítését, és tartózkodik attól, hogy jogági dogmatikához tartozó
kérdések helytállóságáról, illetve törvényességéről, avagy kizárólag törvényértelmezési problémáról állást foglaljon.
[IV/3003/2012. (VI. 21.) AB végzés, ABK 2012, 131.; Indokolás (4) bekezdése] Ennek megfelelően az Alkotmánybíróság
nem vizsgálja azt sem, hogy az indokolásban megjelölt bizonyítékok és megjelenő érvek megalapozottak-e, mint
ahogy azt sem vizsgálja, hogy a jogalkalmazó helytállóan értékelte-e az eljárásban beszerzett bizonyítékokat és
előadott érveket, vagy a konkrét ügyben a bírói mérlegelés eredményeként megállapított tényállás megalapozott-e.
A tényállás megállapítása, a bizonyítékok értékelése, és mérlegelése ugyanis az eljárási jogi szabályokban
a jogalkalmazó számára fenntartott feladat. [3237/2012. (IX. 28.) AB végzés, ABK 2012, 504–505.; 3309/2012. (XI. 12.)
AB végzés, ABK 2012, 622-624; Indokolás (5)] [34] Ehhez képest az Alkotmánybíróság által vizsgált, az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében rejlő indokolási
kötelezettség alkotmányos követelménye a bíróság döntési szabadságának abszolút korlátját jelenti, nevezetesen azt,
hogy döntésének indokairól az eljárási törvényeknek megfelelően szükséges számot adnia. Az indokolási
kötelezettség alkotmányjogi értelemben vett sérelme az eljárási szabály alaptörvény-ellenes alkalmazását jelenti.
A tisztességes eljárásból fakadó elvárás tehát az eljárási szabályok Alaptörvénynek megfelelő alkalmazása, ami
a jogállami keretek között működő bíróságok feladata. Az eljárási törvény rendelkezéseire is figyelemmel,
a tisztességes eljárás alkotmányos követelménye a bírói döntésekkel szemben azt a minimális elvárást mindenképpen
megfogalmazza, hogy a bíróság az eljárásban szereplő feleknek az ügy lényegi részeire vonatkozó észrevételeit kellő
alapossággal megvizsgálja, és ennek értékeléséről határozatában számot adjon. Ennek megítéléséhez
az Alkotmánybíróság vizsgálja a jogvita természetét, az alkalmazandó eljárási törvény rendelkezéseit, a felek által
az adott ügyben előterjesztett kérelmeket és észrevételeket, valamint az ügyben választ igénylő lényeges kérdéseket.
V. [35] Az Alkotmánybíróság ezt követően az alkotmányjogi panaszban kifogásolt konkrét bírói döntést vizsgálta meg.
[36] 1. A panaszos az eljárás során azt sérelmezte, hogy az adóigazgatási eljárásban alkalmazott készpénzforgalmi
szemléletű vagyonmérleg nem felel meg az adóigazgatási eljárás törvényi feltételeinek. Ezzel összefüggésben
a panaszos azt adta elő, hogy a bevételnek, valamint kiadásnak az adótörvényekben meghatározott fogalmai nem
készpénz-, hanem pénzforgalmi szemléletűek. Ilyen okok alapján a készpénz-forgalmi szemléletű vagyonmérleg
alkalmazása nincs összhangban sem az Art. 109. § (1) bekezdésében, sem az Art. 108. § (1) bekezdésében foglaltakkal.
Az indítványozó keresetlevelében előadott és a törvényszék ítéleti indokolásban ismertetett érvelése szerint
„[a]z adóhatóság továbbra is csak állította, hogy módszere alkalmas módszer az adó alapjának megállapítására, de
semmivel sem bizonyította, hogy a becslés módszere valóban valószínűsíti a törvényeknek megfelelő adóalapot. Ezzel
szemben az idősoros pénzforgalmi mérleg másik formája (pénztárkönyv modell) törvényi rendelkezésen alapuló,
a hatályos törvényi rendelkezéseknek megfelelő módszer. Valamennyi adótörvényünk pénzforgalmi szemléletű,
a készpénzforgalmi szemlélet egy adóhatósági kitaláció. Az adóhatóság által kidolgozott módszer ellentétes az
Szja. törvény 4. § (2) bekezdésében meghatározott bevétel fogalmával; ezért az adóhatóság nem a törvényi keretek
között gyakorolta a mérlegelési lehetőségét. Az adóhatóság módszere az Art. 109. § (1) bekezdés szerinti
bizonyításnak nem felel meg.” [37] A polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 221. § (1) bekezdésének, valamint a Pp.
330. § (2) bekezdése, 339/A. és 339/B. §§ értelmében a bíróság a keresettel támadott adóhatósági határozat
jogszerűségét, törvényességét vizsgálja felül. A bíróság közigazgatási döntéseket felülvizsgáló jogköre tehát az eljárási
törvény szabályai értelmében törvényességi szempontokra korlátozódik. Ennek nyilvánvaló feltétele azonban, hogy
a közigazgatási hatóságok felülvizsgálható döntést hozzanak, mert a jogállamiság elengedhetetlen követelménye,
hogy a tényállás kielégítő feltárásán nyugodjanak a joghoz kötött közigazgatási döntések. A döntés tehát akkor
felülvizsgálható, ha abból megismerhető a hatóság jogértelmezése és a döntés ténybeli alapjai kielégítően világosak.
A Budapest Környéki Törvényszéknek tehát többek között azt a kérdést kellett eldöntenie, hogy az adóigazgatási
eljárás során a becslés feltételeinek bizonyítása érdekében alkalmazott készpénzforgalmi szemléletű vagyonmérleg
megfelel-e az Art. 108. § (1) bekezdésében, illetve az Art. 109. § (1) bekezdésében foglalt törvényi szabályoknak.
[38] 2. Az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdése d) pontja alapján Alkotmánybíróság a bírói döntés, és az Alaptörvény
összhangját biztosítja, így a bírói döntés alaptörvény-ellenességének vizsgálata során tartózkodik attól, hogy
a bíróságok felülbírálati jogköréhez tartozó, szakjogi kérdésben állást foglaljon. Ennek megfelelően
az Alkotmánybíróság jelen ügyben nem azt vizsgálta, hogy az eljárásban alkalmazott vagyonmérleg megfelel-e
a törvényi követelményeknek. Az alkotmánybírósági vizsgálat az Alaptörvény 28. cikkében foglaltakra is figyelemmel
kizárólagosan arra korlátozódott, hogy a törvényszék az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt tisztességes
eljáráshoz fűződő jog követelményeinek megfelelően alkalmazta-e a Pp. 221. §, a Pp. 339/A. és 339/B. §§-ban foglalt,
indokolási kötelezettségre vonatkozó szabályokat, illetve, hogy számot adott-e a feleknek az ügy lényeges
körülményeit érintő észrevételeiről. Az Alkotmánybíróság értelmezése szerint az Alaptörvény XXVIII. cikk
(1) bekezdésében foglalt tisztességes eljáráshoz fűződő jog azt a minimális tartalmi követelményt állítja
az adóigazgatási eljárásban hozott határozatot felülvizsgáló bírói döntés indokolásával szemben, hogy az eljárási
törvény rendelkezéseinek megfelelően az határozat törvényességét érintő lényeges kérdéseit kellő mélységben
vizsgálja meg, és ennek indokait döntésében részletesen mutassa be. Ennek megfelelően a Pp. 221. § és a Pp. 339/A. és
339/B. §§ bírói alkalmazása akkor van összhangban az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt alkotmányos
szabállyal, ha az ítélet indokaiból e minimális tartalmi követelmények kitűnnek. Ez az értelmezés áll összhangban azzal
a korábban megfogalmazott alkotmányos igénnyel, hogy a közigazgatási határozat ellenőrzése során a perbe vitt
jogok és kötelezettségek érdemi elbírálást nyerjenek. [39/1997. (VII. 1.) AB határozat, ABH 1997, 263, 272.]
[39] 3. Az alkotmányjogi panaszban előadott kifogás szerint a törvényszék nem vizsgálta meg, hogy becslési eljárás során
alkalmazott vagyonmérleg törvényes volt-e. Az Art. 108. § (1) bekezdése szerint a becslés olyan bizonyítási módszer,
amely a törvényeknek megfelelő, a valós adó, illetve költségvetési támogatás alapját valószínűsíti. Az Art. 108. §
(2) bekezdése értelmében az adóhatóságnak kell bizonyítania, hogy a becslés alapjául szolgáló adatok, tények,
körülmények, valamint a becslés során alkalmazott módszerek az adó alapját valószínűsítik. Az Art. 109. §
(1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy ha az adózó vagyongyarapodásával vagy az életvitelére fordított kiadásaival
nincs arányban az adómentes, a bevallott és a bevallási kötelezettség alá nem eső, de megszerzett jövedelmének
együttes összege, az adóhatóság az adó alapját is becsléssel állapítja meg. Ez esetben – figyelemmel az ismert és
adóztatott jövedelmekre is – az adóhatóságnak azt kell megbecsülnie, hogy a vagyongyarapodás és az életvitel
fedezetéül a magánszemélynek milyen összegű jövedelemre volt szüksége. Ennek megfelelően a kiválasztott becslési
módszer, annak törvényessége döntően befolyásolja mind a becslés feltételeinek fennállása megállapíthatóságát,
mind a vagyongyarapodási eljárás eredményeként valószínűsített adó alapját.
[40] Az Alkotmánybíróság a törvényszéki ítélet indokolását értékelve arra a következtetésre jutott, hogy a törvényszék
a felülvizsgálata során nem hagyta figyelmen kívül az indítványozó kereseti kérelmében előadott lényeges kérdések
vizsgálatát. A törvényszék ítéletének indokolásában számot adott arról, hogy miért tartja az adóhatóság által a becslési
eljárás során alkalmazott vagyonmérleget az Art. 109. § (1) és (3) bekezdéseire figyelemmel az adóalap
valószínűsítésére alkalmas módszernek. A törvényszéki ítélet indokolást tartalmaz az Art. 109. § alkalmazásáról is,
amely szerint „[...] az adóhatóság helytállóan alkalmazta az Art. 108. §, továbbá a 109. § rendelkezéseit figyelemmel
arra, hogy az Art. 109. § (1) bekezdése alapján az adóhatóság eleget tett a bizonyítási kötelezettségének.” (Erről lásd:
Budapest Környéki Törvényszék 6.K.26.852/2011/10. számú ítéletének 14. oldalát). A törvényszéki ítélet a kereseti
kérelemhez csatolt adószakértői véleményt is értékelte, és erről az ítéleti indokolásában számot adott, amely szerint
„[a]z adóhatóság becslése nyilvánvalóan készpénzes forgalomra vonatkozik, hiszen ha egy kiadás megállapításra kerül
és egyéb adat nincs e vonatkozásban, akkor az nyilván készpénzes kifizetést jelent. A módszer arra irányul, hogy
a készpénzkészlet elegendő volt-e az ilyen módon felmerült kiadások finanszírozására. Ha egy kiadásnak nincs
fedezete akkor egyértelmű, hogy készpénzes kiadásról volt szó és készpénzes kifizetés történt. Ami a bankszámlán
rendelkezésre áll, pénzeszköz nem lehet ilyen kiadásnak a fedezete, további pénzeszköznek kell léteznie.” (Erről lásd:
Budapest Környéki Törvényszék 6.K.26.852/2011/10. számú ítéletének 15. oldalát) Mindezek alapján
az Alkotmánybíróság az érdemi vizsgálatot követően arra az álláspontra jutott, hogy a törvényszék az Alaptörvény
XXVIII. cikk (1) bekezdéséből fakadó követelményeknek megfelelően alkalmazta a Pp. 221. §-át és a Pp. 339/A. és
339/B. §§-t, mert a kereseti kérelemben foglalt, és az ügy lényeges körülményeit érintő kérdéseket megvizsgálta, és
vizsgálatának eredményéről számot adott. [41] Az Alkotmánybíróság a fentiekben kifejtettekre tekintettel az alkotmányjogi panaszt ebben a részében elutasította.
VI. [42] Az indítványozó az alkotmányjogi panaszban hivatkozott az Alaptörvény R) cikk (2) bekezdésének, az Alaptörvény
T) cikk (1) bekezdésének sérelmére is, valamint az Alaptörvény I. cikk (1) és (3) bekezdéseire. Az indítványozó ezen
alaptörvényi szabályok sérelmének okait az alkotmányjogi panaszában nem adta elő. Az Abtv. 27. § a) pontja úgy
rendelkezik, hogy alkotmányjogi panasz kezdeményezésére olyan bírói döntéssel szemben van lehetőség, amely
Alaptörvényben biztosított jogot sért. Az Abtv. 52. § (1) bekezdése fogalmazza meg az indítvány határozottságának
követelményét. Ugyanezen bekezdés b) pontja értelmében az indítvány többek között akkor határozott, ha
tartalmazza, hogy a bírói döntés a panaszosnak mely Alaptörvényben biztosított jogát sérti. Az alkotmányjogi
panaszban megjelölt Alaptörvény R) cikk (2) bekezdése azt rögzíti, hogy az Alaptörvény és a jogszabályok mindenkire
kötelezőek, míg az Alaptörvény T) cikk (1) bekezdésében foglalt alkotmányos szabály a jogszabályalkotással
összefüggő jogkörökről rendelkezik. Az Alaptörvény I. cikk (1) és (3) bekezdései az alapjog-korlátozás szabályait
tartalmazzák. Az Alaptörvény e rendelkezései azonban nem tekinthetők Alaptörvényben biztosított jognak, így
konkrét alapjogsérelmet sem alapozhatnak meg. [Erről lásd: 3231/2012. (IX. 28.) AB végzés ABK 2012, 497, 498.]
Az indítványi kérelem határozottsága tekintetében az Abtv. 52. § (1) bekezdés e) pontja úgy rendelkezik, hogy
az alkotmányjogi panasznak szükséges indokolást tartalmaznia arra nézve, hogy a sérelmezett bírói döntés miért
ellentétes az Alaptörvény megjelölt rendelkezésével. Az alkotmányjogi panasz ebben a részében tehát nem felel meg
sem az Abtv. 52. § (1) bekezdés b) pontjában, sem az Abtv. 52. § (1) bekezdés e) pontjában foglalt törvényi
követelményeknek. [43] Az indítványozó az alkotmányjogi panaszban felhívta az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésében foglalt jogegyenlőség
alkotmányos szabályát is. Az alkotmányjogi panasz azonban e körben érdemi indokolást nem tartalmaz. Az Abtv. 52. §
(1) bekezdés e) pontja megköveteli az indítvány indokolását arra vonatkozóan, hogy a kifogásolt bírói döntés miért
sérti az Alaptörvény megjelölt rendelkezését. Az alkotmányjogi panasz ebben a részében tehát nem felel meg
a törvényi kívánalomnak. [44] Mindezen indokok miatt az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt ebben a részében az Abtv. 64. § d) pontja
alapján visszautasította. [45] Az Alkotmánybíróság e határozatának a Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdés második
mondata alapján, az ügy elvi jelentőségére tekintettel rendelte el.
Budapest, 2013. február 26. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
2/2013. (HK 6.) HVK LCSF szakutasítása a védelemgazdasági feladatokat ellátó szervezetek átalakítása MH szintű logisztikai feladatai végrehajtása irányításának érdekében megalakításra kerülő Logisztikai Munkacsoport létrehozásáról és feladatairól.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint
a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről
szóló 2011. évi CXIII. törvény 52. § (2) bekezdésében foglaltak alapján a védelemgazdasági feladatokat ellátó szervezetek átalakítása MH szintű logisztikai feladatai végrehajtása irányításának érdekében megalakításra kerülő
Logisztikai Munkacsoport létrehozásáról és feladatairól a
következő
szakutasítást adom ki: 1. Általános rendelkezések 1. A szakutasítás hatálya – a védelemgazdasági feladatokat ellátó MH katonai szervezetek átalakításában érintett – a Honvéd Vezérkar főnöke (a továbbiakban: HVKF)
közvetlen alárendeltségébe tartozó szervezetekre, valamint a Magyar Honvédség (a továbbiakban: MH) katonai
szervezeteire (a továbbiakban együtt: honvédelmi szervezetek) terjed ki.
2. A szakutasítás célja a védelemgazdasági feladatokat
ellátó MH katonai szervezetek át- alakítása során az MH
logisztikai rendszerét és feladatait érintő szakmai tevékenységek tervezése, irányítása és koordinálása.
3. A feladatok határidőre történő végrehajtása érdekében az érintett honvédelmi szervezetek bevonásával logisztikai munkacsoportot hozok létre a szakutasítás hatályba lépésével egyidejűleg.
4. A logisztikai munkacsoport összetétele:
Munkacsoport vezető: HVK Logisztikai Csoportfőnök
(a továbbiakban: HVK LOGCSF)
Munkacsoport tagok: MH Logisztikai Központ (a to
vábbiakban: MH LK) kijelölt parancsnok;
MH LK kijelölt parancsnok helyettes; .
MH LK kijelölt erőforrás és költségtervező osztályve
zető;
MH Összhaderőnemi Parancsnokság (a továbbiakban: MH ÖHP) logisztikai műveleti főnöke;
MH Anyagellátó Raktárbázis (a továbbiakban: MH
ARB) kijelölt parancsnok;
MH Katonai Közlekedési Központ (a továbbiakban:
MH KKK) parancsnok;
MH Légijármű Javítóüzem parancsnok által kijelölt
személy; MH 64. BSZJ Logisztikai Ezred parancsnok által kijelölt személy;
5. A munkacsoport tagok akadályoztatásuk esetén intézkednek szervezetüktől vélemény-nyilvánításra jogosult
személy delegálására.
6. A munkacsoport a Logisztikai Munkacsoport vezető
által meghatározott időpontokban ülésezik.
2. A Logisztikai Munkacsoport feladatai 7. Az átalakítással kapcsolatos elöljárói utasítások és intézkedések logisztikai szakterületeinek kidolgozása, a kiadott utasításokban és intézkedésekben meghatározott, a
logisztikai szakterületet érintő feladatok végrehajtásának
irányítása.
8. Az MH LK 2013. június 24-éveI történő megalakításával kapcsolatos feladatok irányítása, koordinálása.
9. Az MH Veszélyesanyag Ellátó Központ (a továbbiakban: MH VEK) 2013. június 23-ával történő rnegszüntetésével kapcsolatos feladatok irányítása, koordinálása.
10. Az MH Logisztikai Ellátó Központ (a továbbiakban:
MH LEK) átszervezésével, a bázisán megalakuló MH
ARB az MH LK alárendeltségébe való helyezés évei és a
2013. június 23-ával megszűnő MH VEK feladatrendszere
és a feladatok végrehajtásához szükséges személyi állománya az MH ARB-be való integrálásával kapcsolatos
feladatok irányítása.
11. A logisztikai feladatok, jog- és hatáskörök szerinti
pontosítása.
12. Az MH ÖHP központi logisztikai ellátási felelősségébe tartozó feladatok és a feladatok ellátásához szükséges
szakállomány MH LK-hoz történő átadásának irányítás a,
koordinálása.
13. Az MH LEK és az MH VEK központi ellátó raktárai
átadása, alárendelése a megalakuló MH LK részére.
14. A HM Fegyverzeti Hadbiztosi Hivatal meghatározott szervezeti elemei és feladataik beintegrálása a megalakuló MH LK-ba.
15. Az MH LK, az MH ARB állomány tábla javaslatai,
szervezeti és működési szabályzatai kidolgozásának felügyelete.
16. Az MH ÖHP törzskari logisztikai szervezeti elemei
átalakításával kapcsolatos feladatai koordinálása.
17. Az átalakításból adódó új beosztások, illetve a személyi állomány mozgatása következtében szükségessé
váló beosztások átadás-átvételeivel kapcsolatos feladatok
koordinálása.
18. Az MH logisztikai szakmai irányítási rendjére vonatkozó javaslat kidolgozása.
19. Az átalakításból adódó a logisztikai szakterületet
érintő HM utasítások, HM KÁT–HVKF együttes intézkedések felülvizsgálata, a szükséges módosítások kezdeményezése.
20. Az MH LK, MH ARB elhelyezési körülményei, és a
munkafeltételek megteremtésévei kapcsolatos feladatok
koordinálása.
21. A NATO/EU bizottságok és munkacsoportok munkájában való nemzeti képviselet pontosítása.
3. Záró rendelkezések 22. Ez a szakutasítás az aláírás napján lép hatályba és
hatályát veszti 2013. december 31-én.
Frigyer László mk. vezérőrnagy s. k.,
HVK logisztikai csoportfőnök


text:
1048/2016. (II. 15.) Korm. határozata egyes önkormányzatok fejlesztési céljainak megvalósítása érdekében a IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezeten belüli előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány
 1. a Magyarország 2016. évi központi költségvetéséről szóló 2015. évi C. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.) 19.  §
(2) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva elrendeli
a) a Kvtv. 1.  melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezet címrendjének a  12. Páty Község
feladatainak támogatása, valamint 13. Békéscsaba Megyei Jogú Város feladatainak támogatása címekkel
történő kiegészítését,
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 belügyminiszter
Határidő: azonnal
b) Pátyon rendőrségi szolgálati lakások kialakítása érdekében, illetve Békéscsabán kollégium felújítása
érdekében 88,0 millió forint egyszeri átcsoportosítását a  Kvtv. 1.  melléklet IX. Helyi önkormányzatok
támogatásai fejezet, 2. A helyi önkormányzatok kiegészítő támogatásai cím terhére az 1. melléklet szerint;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 belügyminiszter
Határidő: azonnal
2. egyetért azzal, hogy a belügyminiszter az 1. pont b) alpont szerint átcsoportosított összeg terhére külön pályázat és
kérelem benyújtása nélkül, előfinanszírozás keretében és egy összegben 44,0 millió forint támogatást nyújtson Páty
Község Önkormányzata részére rendőrségi szolgálati lakások kialakítására, valamint a  támogatás felhasználásának
és elszámolásának részletes feltételeiről támogatási szerződést kössön Páty Község Önkormányzatával;
3. egyetért azzal, hogy a belügyminiszter az 1. pont b) alpont szerint átcsoportosított összeg terhére külön pályázat
és kérelem benyújtása nélkül, előfinanszírozás keretében és egy összegben 44,0 millió forint támogatást nyújtson
Békéscsaba Megyei Jogú Város Önkormányzata részére a  rendészeti ágazati képzéshez kapcsolódó kollégium
felújítására, valamint a támogatás felhasználásának és elszámolásának részletes feltételeiről támogatási szerződést
kössön Békéscsaba Megyei Jogú Város Önkormányzatával;
4. egyetért azzal, hogy a  belügyminiszter a  támogatási szerződések megkötését követően folyósítsa a  2.  pont
szerinti támogatást Páty Község Önkormányzata, a  3.  pont szerinti támogatást Békéscsaba Megyei Jogú Város
Önkormányzata számára.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1291/2018. (VII. 2.) Korm. határozata a Lembergi Magyarok Kulturális Szövetsége (LMKSZ) elhelyezésének biztosításával kapcsolatos intézkedésekről.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy a  lembergi szórványmagyarság nemzettudatának megőrzése, identitásának, nyelvének,
kultúrájának erősítése érdekében a  Lembergi Magyarok Kulturális Szövetsége számára egy Magyar Ház kerüljön
kialakításra Lembergben;
2. felhívja a  külgazdasági és külügyminisztert, hogy az  1.  pont szerinti célból a  nemzeti vagyon kezeléséért felelős
tárca nélküli miniszter bevonásával gondoskodjon az Ukrajna, Lviv, Sztusza u. 33. (Львів, вул. Стуса 33) szám alatti
177,2 m2 hasznos alapterületű lakóház és a  4610136600:0130 helyrajzi számú, 0,0882 ha telek (a  továbbiakban
együtt: Ingatlan) tulajdonjogának a  független ingatlanforgalmi szakértő által meghatározott forgalmi értéken
a  Magyar Állam javára történő megszerzéséről azzal, hogy a  tulajdonszerzés költségei – ideértve különösen
az  Ingatlan vételárát, a  tranzakcióhoz szükséges szakértők díjazását, valamint a  felmerülő járulékos kiadásokat,
közterheket, közjegyzői díjakat – a 100 000 000 forintot nem haladhatják meg;
Felelős: külgazdasági és külügyminiszter
 nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli miniszter
Határidő: azonnal
3. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (2) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva a 2. pont
szerinti kiadások biztosítása érdekében 100 000 000 forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el a  Magyarország
2018. évi központi költségvetéséről szóló 2017. évi C. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet LXV. Bethlen
Gábor Alap fejezet, 4. Nemzetpolitikai célú támogatások cím terhére és a  Kvtv. 1.  melléklet XVIII. Külgazdasági és
Külügyminisztérium fejezet, 2. Külképviseletek Igazgatása cím javára, az 1. melléklet szerint;
Felelős: Miniszterelnök általános helyettese
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
 külgazdasági és külügyminiszter
 pénzügyminiszter
Határidő: azonnal
4. felhívja a nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli minisztert, hogy – a Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt.
útján – a  külgazdasági és külügyminiszter bevonásával gondoskodjon az  állam tulajdonába kerülő Ingatlan
Külgazdasági és Külügyminisztérium részére történő vagyonkezelésbe adásáról;
Felelős: nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli miniszter
 külgazdasági és külügyminiszter
Határidő: a tulajdonjog megszerzését követően azonnal
5. felhívja a külgazdasági és külügyminisztert, hogy a Külgazdasági és Külügyminisztérium vagyonkezelésébe kerülő
Magyar Házak fenntartásával, üzemeltetésével kapcsolatos működési kiadások pénzügyi fedezetét a  2019. évtől
a Külgazdasági és Külügyminisztérium fejezetében a Külképviseletek igazgatása címen biztosítsa;
Felelős: külgazdasági és külügyminiszter
Határidő: az éves központi költségvetési tervezések során
6. egyetért azzal, hogy a lembergi Magyar Ház elhelyezésével kapcsolatos kiadások terhére megvalósuló beszerzések
lefolytatása során a  Kormány irányítása alá tartozó fejezetek költségvetési szerveinek eszközbeszerzéseiről szóló
1982/2013. (XII. 29.) Korm. határozat rendelkezéseit nem kell alkalmazni.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
466/2013. (XII. 5.) Korm. rendelete az Európai Rendőr-akadémia (CEPOL) székhelyének kialakítását célzó beruházással összefüggő közigazgatási hatósági ügyek nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról és az eljáró hatóságok kijelöléséről.
A Kormány
a nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű beruházások megvalósításának gyorsításáról és egyszerűsítéséről szóló
2006.  évi LIII.  törvény 12.  § (5)  bekezdés a), b), e) és f )  pontjában, valamint a  közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás
általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 174/A. § (1) bekezdés a) pontjában,
a 2.  § (3)  bekezdése tekintetében az  épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997.  évi LXXVIII.  törvény 62.  §
(1) bekezdés 16.2., 17. és 24. pontjában
kapott felhatalmazás alapján, az  Alaptörvény 15.  cikk (1)  bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a  következőket
rendeli el:
1. § (1) A  Kormány nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánítja az  1.  mellékletben felsorolt,
a  Budapest, VI. kerület 29094 helyrajzi szám alatt nyilvántartott, természetben a  Budapest, VI. kerület Ó utca
27.  szám alatt található ingatlanon (a  továbbiakban: Ingatlan) az  Országos Rendőr-főkapitányság beruházásában
megvalósuló, Európai Rendőr-akadémia (CEPOL) székhelyének kialakítását célzó beruházással (a  továbbiakban:
Beruházás) összefüggő közigazgatási hatósági eljárásokat.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában a Beruházással összefüggőnek kell tekinteni mindazokat a közigazgatási hatósági
eljárásokat, amelyek a beruházás megvalósításához szükségesek.
(3) A  Kormány az  (1)  bekezdés szerinti közigazgatási hatósági ügyekben eljáró hatóságokként az  1.  mellékletben
meghatározott hatóságokat jelöli ki.
(4) Azokban az esetekben, amikor az 1. mellékletben meghatározott ügyfajtára vonatkozó jogszabály az adott ügyben
szakhatóság közreműködését rendeli el, a  Kormány az  (1)  bekezdés szerinti közigazgatási hatósági eljárásokban
eljáró szakhatóságként a 2. mellékletben meghatározott hatóságokat jelöli ki.
2. § (1) Az  építtetőnek az  eljárás megindítása előtt benyújtott kérelmére az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási
hatósági eljárásokban a  szakhatóság – a  hatóság határozatának meghozataláig felhasználható – előzetes
szakhatósági hozzájárulást ad ki azzal, hogy a kérelemhez benyújtott előzetes szakhatósági hozzájárulást a hatóság
a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 44. § (8) bekezdése
szerint használja fel.
(2) Az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási hatósági eljárásokban a  szakhatósági eljárásra vonatkozó ügyintézési
határidő – a környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi szakhatósági eljárások kivételével – nyolc nap.
(3) Az 1. § (1) bekezdésében megjelölt Beruházással összefüggésben
a) építésügyi hatósági ügyekben nem kell építészeti-műszaki tervtanácsi véleményt beszerezni,
b) építésügyi hatósági ügyekben nem kell településképi véleményezési eljárást lefolytatni és
c) településképi bejelentési eljárásnak nincs helye.
(4) Az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási hatósági eljárásokban hozott döntés – a  környezetvédelmi engedély
vagy az  egységes környezethasználati engedély tárgyában hozott döntést kivéve – fellebbezésre tekintet nélkül
végrehajtható.
(5) Az  eljáró hatóság az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási hatósági eljárásokban meghozott döntéseket
–  az  eljárás során a  személyesen az  ügyfélnek szóló végzések, valamint az  ingatlan-nyilvántartással összefüggő
döntések kivételével – hirdetményi úton közli. A  döntés közlésének napja a  hirdetmény kifüggesztését követő
ötödik nap.
3. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
 (2) E rendelet rendelkezéseit a hatálybalépésekor folyamatban lévő eljárásokban is alkalmazni kell.
orbán viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
47/2011. (V. 31.) VM rendelete az élelmiszer-vállalkozás működéséhez szükséges szakképesítés meghatározásáról.
Az élelmiszerláncról és hatósági felügyeletéről szóló 2008. évi XLVI. törvény 76. § (2) bekezdésének 26. és 40. pontjában kapott
felhatalmazás alapján – az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló
212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 94. § c) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva – a következőket rendelem el:
1. § (1) A rendelet hatálya az élelmiszerláncról és hatósági felügyeletéről szóló 2008. évi XLVI. törvény (a továbbiakban: Éltv.)
Mellékletének 15. pontjában meghatározott élelmiszer-előállítási tevékenységet végző, a Melléklet 16. pontjában
meghatározott élelmiszer-vállalkozásra terjed ki. (2) E rendelet hatálya nem terjed ki
a) a kistermelői élelmiszer-termelés, -előállítás és -értékesítés feltételeiről szóló 52/2010. (IV. 30.) FVM rendeletben
szabályozott tevékenységre és az ott meghatározott kistermelőkre; b) az Éltv. Mellékletének 26. pontjában meghatározott feldolgozatlan termékek termelésével kapcsolatos
tevékenységekre és az azt folytató élelmiszer-vállalkozásra; c) az élelmiszer, és a vendéglátó-ipari termék szállítási tevékenységre; az alacsony élelmiszer-biztonságú, hűtést
nem igénylő csomagolt élelmiszerek raktározási tevékenységére; és az azt folytató élelmiszer-vállalkozásra,
amelyeknek a megfelelő szakmai ismeretével kapcsolatos általános követelményei, az élelmiszer-előállítás és
forgalomba hozatal egyes élelmiszer-higiéniai feltételeiről és az élelmiszerek hatósági ellenőrzéséről szóló
68/2007. (VII. 26.) FVM–EüM–SZMM együttes rendelet 4. §-ban kerültek szabályozásra;
d) azon tevékenységekre, amelyek az egyes ipari és kereskedelmi tevékenységek gyakorlásához szükséges
képesítésekről szóló 21/2010. (V. 14.) NFGM rendelet mellékletének 3. KISKERESKEDELEM (VENDÉGLÁTÁS)
pontjában kerültek szabályozásra. 2. § E rendelet alkalmazásában:
a) szakmai felelős személy: az az élelmiszer-vállalkozás szakmai tevékenységéért egyszemélyben felelős
élelmiszer-biztonsági szaktudással is rendelkező természetes személy, aki aa) az élelmiszer-előállítási tevékenységet folytató élelmiszer-vállalkozás tulajdonosa, vagy az
élelmiszer-vállalkozással munkaviszonyban vagy munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonyban áll, és
ab) az élelmiszer-előállítás szakmai irányítója; b) intézkedésre feljogosított felelős személy: az az élelmiszer-biztonsági szaktudással is rendelkező természetes
személy, aki ba) az élelmiszer-előállítás tevékenységet folytató élelmiszer-vállalkozás tulajdonosa, vagy az
élelmiszer-vállalkozással munkaviszonyban vagy munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonyban áll, és
bb) élelmiszer-előállítást végez, vagy annak szakmai tevékenységét közvetlenül irányítja, és folyamatosan jelen
van a helyszínen az élelmiszer-előállítási tevékenység alatt, továbbá közvetlen, és azonnali intézkedési
jogkörrel rendelkezik az élelmiszer-előállítással kapcsolatos tevékenység területén; c) szakmai tapasztalat: valamely szakmának a tényleges és jogszerű, az adott szakmai követelményeknek megfelelő
gyakorlása; d) élelmiszer-biztonsági szaktudás: az általános, és az adott szakterületre vonatkozó munkahelyi-, személyi- és
élelmiszer-higiéniai követelmények, valamint a HACCP elvein alapuló élelmiszer-biztonsági ismeretek tudása és
alkalmazása; e) mikro-, kis-, középvállalkozások: a kis- és középvállalkozásokról, fejlődésük támogatásáról szóló 2004. évi
XXXIV. törvényben meghatározott vállalkozások. 3. § (1) Az élelmiszer-vállalkozás működéséhez az Éltv. 8. § (1) bekezdés előírása alapján szükséges élelmiszeripari
szakképesítés meglétét az élelmiszer-előállítást végző az Éltv. Mellékletének 18. pontjában meghatározott
élelmiszer-vállalkozónak a szakmai felelős személy által kell biztosítania.
(2) Az élelmiszer-előállítást folytató élelmiszer-vállalkozás szakmai felelős személye az lehet, aki
a) a mikrovállalkozás méretű élelmiszer-vállalkozás (borászatban ezer hektoliter forgalmat meg nem haladó)
esetében legalább az 1. mellékletben meghatározott élelmiszeripari szakképesítéssel, vagy igazoltan az adott
tevékenység szerinti besorolási körben megszerzett legalább 5 éves, adott szakiránynak megfelelő szakmai
tapasztalattal; b) a kisvállalkozás méretű élelmiszer-vállalkozás (borászatban ezer hektoliter forgalmat meghaladó) esetében
legalább az 1. mellékletben meghatározott élelmiszeripari szakképesítéssel, és igazoltan az adott tevékenység
szerinti besorolási körben megszerzett legalább 3 éves, adott szakiránynak megfelelő szakmai tapasztalattal;
c) a középvállalkozás méretű élelmiszer-vállalkozás esetében legalább a 2. mellékletben meghatározott szakirányú
felsőfokú alapképzésben megszerzett oklevéllel, és igazoltan az adott tevékenységi körben megszerzett legalább
1 éves, adott szakiránynak megfelelő szakmai tapasztalattal; d) a középvállalkozásoknál nagyobb méretű élelmiszer-vállalkozás esetében legalább a 3. mellékletben
meghatározott szakirányú felsőfokú mesterképzésben megszerzett oklevéllel, és igazoltan az adott tevékenységi
körben megszerzett legalább 1 éves, adott szakiránynak megfelelő szakmai tapasztalattal
rendelkezik. (3) Az 1. mellékletben felsorolt, azonosan jelölt szakágazati tevékenységek esetén az ott meghatározott szakképesítés és a
magasabb szintű szakirányú szakképesítés, végzettség helyett elegendő az adott szakiránynak megfelelő
rész-szakképesítés azzal, hogy a 3. § (2) bekezdésben foglaltak megfelelően alkalmazandók.
(4) Ha az élelmiszer-vállalkozás több élelmiszer-előállító telephellyel rendelkezik, az azonos szakágazati tevékenység
szerinti besorolású egységekhez – az élelmiszeripari szakképesítés követelményének teljesítésére – az
élelmiszer-vállalkozás alkalmazhat egy szakmai felelős személyt. A több élelmiszer-előállító telephellyel rendelkező
élelmiszer-vállalkozás – a szakmai felelős személy minimális képesítésének meghatározásához szükséges – méret
alapján történő besorolásához a vállalkozás egészében, a szakágazati tevékenység szerinti besorolás alapján, az
azonos szakágazati tevékenységet végzőket kell figyelembe venni és összegezni.
4. § (1) Az élelmiszer-vállalkozás működéséhez szükséges, az Éltv. 22. § (1) bekezdés c) pontja szerinti követelménynek való
megfelelés érdekében, az élelmiszer-előállítást végző élelmiszer-vállalkozó kijelöli – többműszakos munkarend esetén
műszakonkénti bontásban – azt az élelmiszer-biztonsági szaktudással is rendelkező, az élelmiszer-előállító
tevékenység közben helyben folyamatosan jelenlévő, azonnali intézkedésre feljogosított felelős személyt, aki
a) a mikro- és kisvállalkozás méretű élelmiszer-vállalkozás esetében, igazoltan az adott tevékenységi körben megszerzett
legalább 5 éves, adott szakiránynak megfelelő szakmai tapasztalattal, és legalább alapfokú iskolai végzettséggel, vagy
b) az 1–3. mellékletben felsorolt, az adott tevékenységhez kötött szakképesítéssel vagy végzettséggel, és ezen felül
igazoltan az adott tevékenységi körben megszerzett legalább 1 éves, az adott szakiránynak megfelelő szakmai
tapasztalattal rendelkezik. (2) A szakmai felelős személy és az intézkedésre feljogosított felelős személy azonos lehet, ha a rendeletben foglalt
feltételek egyébként teljesülnek. 5. § A 3. és 4. § által előírt, az adott szakiránynak megfelelő szakmai tapasztalatot a szakmai felelős személynek, és az
intézkedésre feljogosított felelős személynek a szerződésben meghatározott munkakörrel és munkaköri feladatainak
leírásával vagy működési bizonyítvánnyal kell igazolnia. 6. § (1) E rendelet hatálybalépését megelőzően hatályos jogszabályok alapján elismert szakképesítéseket, illetve szakirányú
felsőfokú végzettségeket vagy honosított bizonyítványokat az e rendelet hatálybalépését követően szerzett
szakképesítésekkel, végzettségekkel és oklevelekkel egyenrangúnak kell tekinteni, amennyiben a releváns végzettség
szakmai követelményei megfelelnek az 1–3. mellékletben foglalt feltételeknek.
(2) Az élelmiszer-vállalkozó felelősége, hogy az élelmiszerlánc-felügyeleti szerv kérésére igazolja az (1) bekezdésben
foglalgatnak való megfelelést. Az erről szóló igazolást a) kiadott szakképesítések megfelelősségéről a VM Vidékfejlesztési, Képzési és Szaktanácsadási Intézet,
b) megszerzett szakirányú felsőfokú végzettségek megfelelősségéről az oklevelet kiállító intézmény vagy annak
jogutódja, c) a külföldön megszerzett képesítések vagy végzettségek megfelelősségéről annak elismerésére vagy honosítására
jogosult intézmény adja ki, melyet az élelmiszerlánc-felügyeleti szerv köteles elfogadni.
7. § E rendelet a kihirdetését követő harmadik hónap első napján lép hatályba. Az e rendelet hatálybalépésekor már
működő élelmiszer-vállalkozásoknak 2012. július 1-jéig kell megfelelniük e rendelet előírásainak.
Dr. Fazekas Sándor s. k.,
vidékfejlesztési miniszter


text:
131/2017. (VI. 8.) Korm. rendelete a Szegedi Olimpiai Központ fejlesztésével összefüggő közigazgatási hatósági ügyek nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról és az eljáró hatóságok kijelöléséről.
A Kormány
a nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű beruházások megvalósításának gyorsításáról és egyszerűsítéséről szóló
2006. évi LIII. törvény 12.  § (5)  bekezdés a), b), d) és e)  pontjában, valamint a  közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás
általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 174/A. § (1) bekezdés a) pontjában kapott felhatalmazás alapján,
az 5.  § a)  pontja tekintetében a  közbeszerzésekről szóló 2015. évi CXLIII. törvény 198.  § (1)  bekezdés 3.  pontjában kapott
felhatalmazás alapján,
az 5. § b) pontja tekintetében az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 62. § (1) bekezdés
16. pont 16.2. alpont és 17. pontjában kapott felhatalmazás alapján,
az 5. § c) pontja tekintetében a településkép védelméről szóló 2016. évi LXXIV. törvény 12. § (1) bekezdés c) pontjában kapott
felhatalmazás alapján,
a 6.  § tekintetében az  épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 62.  § (1)  bekezdés 5. és
6. pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a 7. § tekintetében a kulturális örökség védelméről szóló 2001. évi LXIV. törvény 93. § (1) bekezdés b), h) és k) pontjában kapott
felhatalmazás alapján,
a 8. § tekintetében az Alaptörvény 15. cikk (3) bekezdésében meghatározott eredeti jogalkotói hatáskörében,
az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § (1) A Kormány nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánítja azokat az 1. mellékletben felsorolt
közigazgatási hatósági ügyeket, amelyek az  ingatlan-nyilvántartás szerint a  Szeged 02065/12 és 02065/13, illetve
a  Domaszék 064/63, 064/65 és 068/2 helyrajzi számon nyilvántartott földrészleteken, illetve ezen földrészletekből
telekalakítási eljárás jogerős befejezését követően kialakított földrészleteken és a  Szeged 02065/12/A helyrajzi
számon nyilvántartott felépítményen (a továbbiakban együtt: ingatlanok) a  2019. évi Gyorsasági Kajak-Kenu
Világbajnokság lebonyolításához kapcsolódó létesítmény-fejlesztések megvalósítását szolgáló felújítási és építési
beruházásokkal (a továbbiakban együtt: Beruházás) függenek össze.
(2) Az 1.  § (1)  bekezdése alkalmazásában a  Beruházással összefüggőnek kell tekinteni mindazokat a  közigazgatási
hatósági ügyeket, amelyek
a) az  útépítési és közműcsatlakozási munkák érdekében az  (1)  bekezdés szerinti ingatlanokkal szomszédos
ingatlanokat érintik,
b) a Beruházás megvalósításához, használatbavételéhez és üzemeltetésének beindításához szükségesek.
2. § (1) A  Kormány az  1.  melléklet 6.  pontja szerinti közigazgatási hatósági ügyekben első fokon eljáró hatóságként
a Belügyminisztérium Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóságot jelöli ki.
(2) A  Kormány az  1.  § szerinti közigazgatási hatósági ügyben tűzvédelmi szakkérdésben elsőfokú eljárásban eljáró
szakhatóságként a Belügyminisztérium Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóságot jelöli ki.
3. § A Kormány az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási hatósági ügyekben koordinációs feladatokat ellátó
kormánymegbízottként a Csongrád Megyei Kormányhivatalt vezető kormánymegbízottat jelöli ki.
4. § (1) Az  ügyfélnek az  eljárás megindítása előtt benyújtott kérelmére az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási
hatósági ügyekben a  szakhatóság – a  hatóság határozatának meghozataláig felhasználható – előzetes
szakhatósági állásfoglalást ad ki azzal, hogy a kérelemhez benyújtott előzetes szakhatósági hozzájárulást a hatóság
a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 44. § (8) bekezdése
szerint használja fel.
(2) Az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási hatósági ügyekben hozott döntés fellebbezésre tekintet nélkül
végrehajtható.
5. § A Beruházással összefüggésben
a) építészeti-műszaki tervpályázati eljárást nem kell lefolytatni,
b) a központi építészeti-műszaki tervtanács véleményét be kell szerezni,
c) településképi bejelentési eljárásnak nincs helye.
6. § A Beruházással érintett építmények, önálló rendeltetési egységek esetében az  országos településrendezési
és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendeletet (a továbbiakban: OTÉK) és a  hatályos
településrendezési eszközöket azzal az  eltéréssel kell alkalmazni, hogy az  1.  § (1)  bekezdése szerinti telkeken
a  Beruházással érintett építmények, önálló rendeltetési egységek rendeltetésszerű használatához szükséges,
az OTÉK alapján létesítésre kerülő gépjármű-várakozóhelyek 100%-ban a felszínen elhelyezhetők.
7. § (1) A Beruházással összefüggésben előzetes régészeti dokumentáció készítése nem szükséges, ha a kulturális örökség
védelméről szóló 2001. évi LXIV. törvény 23/C. § (2) bekezdésében foglalt feltételeknek megfelelő örökségvédelmi
hatástanulmány a Beruházáshoz köthetően már rendelkezésre áll.
(2) Ha az  (1)  bekezdés szerinti dokumentumok egyike sem áll rendelkezésre, egyszerűsített előzetes régészeti
dokumentációt kell készíteni.
8. § (1) A  Beruházás járulékos közbeszerzési szolgáltatója, beruházáslebonyolítója és az  építési műszaki ellenőri
szolgáltatások végzője kizárólagos joggal a  BMSK Beruházási, Műszaki Fejlesztési, Sportüzemeltetési és
Közbeszerzési Zártkörűen Működő Részvénytársaság.
(2) Az  (1)  bekezdés szerinti beruházáslebonyolítói feladatkörbe az  épített környezet alakításáról és védelméről szóló
1997. évi LXXVIII. törvény 43. § (1) bekezdés c), d), f )–h), j) és k) pontjában, az építőipari kivitelezési tevékenységről
szóló 191/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 7. § (3) bekezdésében, továbbá az építési beruházások, valamint az építési
beruházásokhoz kapcsolódó tervezői és mérnöki szolgáltatások közbeszerzésének részletes szabályairól szóló
322/2015. (X. 30.) Korm. rendelet 5.  §-ában foglalt feladatokon túlmenően – az  építésügyi szakmagyakorlásra
vonatkozó összeférhetetlenségi szabályok betartásával – minden olyan feladat, illetve tevékenység ellátása
beletartozik, ami az  építési tevékenység szakszerű megvalósításának előkészítésével, ellenőrzésével vagy
irányításával kapcsolatos.
9. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
296/2019. (VII. 22.) KE határozata egyetemi tanári kinevezésről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés c) pontja, valamint a nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény 27. §
(3)  bekezdése alapján – az  emberi erőforrások miniszterének javaslatára – Enyedi Ildikót 2019. június 30. napjával
egyetemi tanárrá kinevezem.
Budapest, 2019. június 24. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
2/2013. (HK 5.) HVK HDMCSF szakutasítása szabályzatok hatálytalanításáról.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló
2011. évi CXIII. törvény 52. § (2) bekezdése alapján – figyelembe véve a szolgálati könyvek és főnökségi kiadványok
rendjéről szóló 93/2006. (HK 18.) HM utasítás 15. § (1) bekezdésére – a következő
szakutasítást adom ki: 1. Jogkörömnél fogva az alábbi tüzér (Tü.) és tüzér-fegyveres (Tüfe.) szolgálati könyveket és főnökségi kiadványokat
hatálytalanítom:
Cikkszám Minősítés Kiadás éve A kiadvány címe Hatályba léptető intézkedés száma
Tü/30 – 1981 9V59 berendezések. Emlékeztető az operátor részére
Bg 1.709.003 D2
82/1981. MN FVSZF Tü/35 – 1964 9V59 berendezések. Emlékeztető az operátor részére
Bg 1.709.003 D2
– Tü/43 – 1984 Önjáró tüzérosztály harci alkalmazása (2Sz3)
(Tansegédlet)
26/1984. MN RAKTÜF Tü/48 – 1984 Harcszolgálati szakutasítás a MARSz-1 meteorológiai
állomással felszerelt tüzér időjárás-jelző alegységek
részére
35/1984. MN RAKTÜF Cikkszám Minősítés Kiadás éve A kiadvány címe Hatályba léptető intézkedés száma
Tü/71 – 1961 Logaritmus könyv a tüzérség részére. Ötszámjegyű
logaritmus- és szögfüggvény táblázatok
– Tü/124 T volt 1977 Melléklet a tábori tüzérség tűzszolgálati utasításához
(A 9P133 harcigépkezelők tevékenysége).
Kiegészítés a Tü/12-höz
– Tü/125 T volt 1980 Kiegészítés a tábori tüzérség tűzszolgálati utasításához.
Az önjáró tüzér alegységek részére (2Sz1) Tervezet
010/1979. MH RAKTÜF Tüfe/8 – 1954 1943M periszkópos tüzér tájolóműszer. Szolgálati
utasítás
– Tüfe/20 – 1968 RMSZ-1 meteorológiai rádiólokátor-állomás javítási
utasítása. I. rész
– Tüfe/34 – 1969 Fegyverzeti javítóműhely-felszerelések gépi
berendezéseinek és főbb technikai eszközök
normagyűjteménye
– Tüfe/147 T volt 1980 Lőtáblázat az M-21 RRo (M-210) repeszromboló reaktív
lövedékhez az UTK-3 (UTK-3M) oktató-gyakorló
berendezés alkalmazása esetén LT-75U
0012/1979. MN RAKTÜF Tüfe/148 T volt 1981 Az 1D5M tüzér lézer távmérő (DAK-1) anyagismereti
és kezelési szakutasítása I. könyv
051/1980. MN FVSZF Tüfe/151 T volt 1981 NNDV kombinált műszer műszaki leírása és kezelési
szakutasítása
050/1981. MN FVSZF Tüfe/168 T volt 1984 AZK-5 automatizált hangmérő komplexum. A kidolgozó
(központ) kocsi (SZ-2 rendszer) műszaki leírása I. könyv
042/1984. MN FVSZF Tüfe/169 T volt 1985 Lőtáblázat a 122 mm-es 2SZ1 önjáró tarackhoz.
LT 0141
25/1984. MN RAKTÜF Tüfe/170 T volt 1986 AZK-5 automatizált hangmérő komplexum báziskocsi
műszaki leírása (SZ-1 rendszer)
053/1985. MN FVSZF Tüfe/175 T volt 1987 Lőtáblázat a T-12 és MT-12 típusú 100 mm-es
páncéltörő ágyúkhoz (LT-0256). Űrméret alatti
páncéltörő lövedék kumulatív-repeszgránát.
Repeszromboló gránát. Gyakorló lövedék
01/1987. MN RAKTÜF Tüfe/176 T volt 1989 AZK-5 automatizált hangmérő komplexum műszaki
leírása (1B17 berendezés) RH.1.020.003 T0/SZ
104/1988. MN FVSZF Tüfe/275 – 1974 Az ANB-1 azimuttoldat javítási utasítása –
Tüfe/292 – 1976 Az OP4M irányzék javítási utasítása 6/1976. MN FVSZF
Tüfe/294 – 1976 Utasítás az optikai műszerek csapatjavítására.
III. Teodolitok, tájolók és szögmérő műszerek javítása
16/1976. MN FVSZF Tüfe/295 – 1976 Utasítás az optikai műszerek csapatjavítására.
IV. Lövegirányzékok és irányzó távcsövek javítása
17/1976. MN FVSZF Tüfe/296 – 1976 Utasítás az optikai műszerek csapatjavítására
V. Távmérők javítása
18/1976. MN FVSZF Tüfe/297 – 1976 Utasítás az optikai műszerek csapatjavítására
VI. Infra irányzékok javítása
19/1976. MN FVSZF Tüfe/306 – 1977 9V453 ellenőrző műszer műszaki leírása
és üzemeltetési utasítása
105/1976. MN FVSZF Tüfe/327 – 1980 A 9V838 ellenőrző gépkocsi műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasítása 5. könyv. A 9V249,
9V250M és 9F84 ellenőrző műszerek műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasítása
153/1979. MN FVSZF Cikkszám Minősítés Kiadás éve A kiadvány címe Hatályba léptető intézkedés száma
Tüfe/328 – 1980 Lőtáblázat az M-21 RRO (M-21 0�) repesz-romboló
reaktív lövedékhez (LT-74, LT-74K, LT-74N)
31/1979. MN RTÜF Tüfe/330 – 1980 Az éjszakai irányzékok beszabályozási szakutasítása 82/1980. MN FVSZF
Tüfe/331 – 1980 A 122 mm-es 2SZ1 önjáró tarack anyagismereti
és kezelési szakutasítása. I. Ábraalbum
97/1980. MN FVSZF Tüfe/332 – 1980 A 122 mm-es 2SZ2 önjáró tarack anyagismereti
és kezelési szakutasítása. II. Ábraalbum
97/1980. MN FVSZF Tüfe/333 – 1981 Az 1D5M tüzér lézertávmérő (DAK-1) anyagismereti
és kezelési szakutasítása. II. könyv.
Emlékeztető a kezelők részére
120/1980. MN FVSZF Tüfe/334 – 1980 2Scs1M2 TASZT gépkocsi műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasítása
122/1980. MN FVSZF Tüfe/335 – 1981 A PG-2 irányzék anyagismereti és kezelési szakutasítása 121/1980. MN FVSZF
Tüfe/336 – 1981 Hegyi lőtáblázat a 122 mm-es 2SZ1 önjáró tarackhoz.
LT-141H
18/1980. MN RAKTÜF Tüfe/337 – 1981 A 9V838 ellenőrző gépkocsi műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasítása. 3. könyv. Szakutasítás
a 9SZ446 gyártmány 2TESZ végrehajtására.
1. könyv (BLI 335.005.10)
29/1981. MN FVSZF Tüfe/338 – 1980 A 152 mm-es 2SZ3 önjáró tarack lőtáblázata
LT-0153. Repeszromboló ágyúgránát
17/1980. MN RAKTÜF Tüfe/342 – 1981 A PV-1 irányzóműszer műszaki leírása és üzemeltetési
szakutasítása
92/1981. MN FVSZF Tüfe/343 – 1981 1T804 koordináta átalakító műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasítása
122/1981. MN FVSZF Tüfe/344 – 1981 2U662DU tároló-szállító gépkocsi műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasítása (2U662DU 10-IE)
119/1981. MN FVSZF Tüfe/346 – 1981 A 9K72 rendszer üzemeltetési szakutasítása. III. kötet.
A 8F14 gyártmány ESZVP rendszerének műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasítása
153/1981. MN FVSZF Tüfe/347 – 1981 A 9V27M1 ellenőrző gépkocsi üzemeltetési
szakutasítása. 2. könyv. H.ZSI.575.004 I
164/1981. MN FVSZF Tüfe/349 – 1982 Szakutasítás a 9SZ428 irányítórendszer 2. sz. technikai
szemléjének végrehajtása és a csoportos TASZT-készlet
használatára
166/1981. MN FVSZF Tüfe/351 – 1982 9F618 gyakorló berendezés műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasítása 1.000.007 T0
43/1982. MN FVSZF Tüfe/352 – 1982 9F618M gyakorló berendezés ábraalbuma
T01.1.0000.007
44/1982. MN FVSZF Tüfe/354 – 1982 152 mm-es 2SZ3M önjáró tarack VI. könyv A PG-4
irányzék műszaki leírása és kezelési szakutasítása
70/1982. MN FVSZF Tüfe/357 – 1982 F2-13 fázisszögkülönbség-mérőműszer műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasítása
123/1982. MN FVSZF Tüfe/358 – 1982 A 9V59 berendezés műszaki leírása. I. rész 124/1982. MN FVSZF
Cikkszám Minősítés Kiadás éve A kiadvány címe Hatályba léptető intézkedés száma
Tüfe/359 – 1982 A 9V59 berendezés üzemeltetési szakutasítása. II. rész.
Táblázatok
128/1982. MN FVSZF Tüfe/360 – 1983 A 9V59 berendezés üzemeltetési szakutasítás. I. rész 127/1982. MN FVSZF
Tüfe/361 – 1983 A 9V59 berendezés üzemeltetési szakutasítása. III. rész 129/1982. MN FVSZF
Tüfe/362 – 1982 A 9V59 berendezés műszaki leírása. II. rész 125/1982. MN FVSZF
Tüfe/363 – 1983 A 9V59 berendezés műszaki leírása. III. rész 126/1982. MN FVSZF
Tüfe/365 – 1983 A 100 mm-es MT-12 páncéltörő ágyú műszaki leírása
és kezelési szakutasítása
157/1982. MN FVSZF Tüfe/366 – 1983 A 100 mm-es MT-12 páncéltörő ágyú műszaki leírása
és kezelési szakutasítása. II. Ábraalbum
157/1982. MN FVSZF Tüfe/367 – 1983 A 9G30 töltőgépkocsi műszaki leírása és üzemeltetési
szakutasítása
62/1983. MN FVSZF Tüfe/368 – 1983 Ábraalbum a 9G30 töltőgépkocsi műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasításához
63/1983. MN FVSZF Tüfe/369 – 1983 1G25-1 girotájoló műszaki leírása és üzemeltetési
szakutasítása
71/1983. MN FVSZF Tüfe/371 – 1983 9V59 berendezés üzemeltetési szakutasítása. IV. rész 117/1983. MN FVSZF
Tüfe/372 – 1983 A 9V59 berendezés üzemeltetési szakutasítása. V. rész 118/1983. MN FVSZF
Tüfe/375 – 1983 SZTA-M67B géptávíró műszaki leírása és üzemeltetési
szakutasítása
140/1983. MN FVSZF Tüfe/381 – 1984 1B7 berendezés az SZ-1 rendszer üzemeltetési
szakutasítása RH4.050.004 IE
58/1984. MN FVSZF Tüfe/382 – 1984 1B17 berendezés. Az SZ-2 rendszer üzemeltetési
szakutasítása RH4.050.005 IE
59/1984. MN FVSZF Tüfe/383 – 1984 Az IT803M belső beszélgető berendezés műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasítása VK1.600.017 T0 I. könyv
60/1984. MN FVSZF Tüfe/384 – 1984 MARSZ-1 meteorológiai állomás. Az 1B18-1
műszerkocsi üzemeltetési szakutasítása. I. kötet
70/1984. MN FVSZF Tüfe/385 – 1984 1B7 berendezés. Az SZ-3 rendszer műszaki leírása.
I. könyv
77/1984. MN
FVSZF-FTFH Tüfe/386 – 1984 1B17 berendezés. Az SZ-3 rendszerű üzemeltetési
szakutasítása RH4.050.006.IE
98/1984. MN FVSZF Tüfe/387 – 1984 MARSZ-1 meteorológiai állomás 1B18-1 műszerkocsi
üzemeltetési szakutasítása. II. kötet
101/1984. MN FVSZF Tüfe/389 – 1985 Hegyi lőtáblázat az M-21 RRo (M21 0�)
repesz-romboló reaktív lövedékhez LT74H, LT74HK,
LT74HN
5/1984. MN RAKTÜF Tüfe/390 – 1984 Az SZPG-90 állványos gránátvető lőtáblázata 82/1984. MN RAKTÜF
Tüfe/392 – 1984 Az automatikus parancsvevő berendezés műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasítása BG3.049.031 T0
74/1984. MN FVSZF Tüfe/393 – 1985 MARSZ-1 meteorológiai állomás. Az SZT-4 célműszer
műszaki leírása és üzemeltetési szakutasítása
143/1984. MN FVSZF Tüfe/395 – 1985 Az 1B28 gyorsműködésű regisztráló (öníró) készülék
műszaki leírása és üzemeltetési szakutasítása
13/1985. MN FVSZF Tüfe/396 – 1985 1É18 tápegység műszaki leírása és üzemeltetési
szakutasítása
14/1985. MN FVSZF Cikkszám Minősítés Kiadás éve A kiadvány címe Hatályba léptető intézkedés száma
Tüfe/397 – 1985 1B17 berendezés SZ-2 rendszer tápegységeinek műszaki
leírása. 2. könyv
15/1985. MN FVSZF Tüfe/398 – 1985 1B17 berendezés SZ-1 rendszer bemérő berendezés
műszaki leírása és üzemeltetési szakutasítása
16/1985. MN FVSZF Tüfe/399 – 1985 1B17 berendezés SZ-1 rendszer elektromos
tápegységeinek műszaki leírása
17/1985. MN FVSZF Tüfe/400 – 1985 MARSZ-1 meteorológiai állomás. Az 1B18-1
műszerkocsi technikai kiszolgálási szakutasítása
8/1985. MN FVSZF Tüfe/402 – 1985 MARSZ-1 meteorológiai állomás. Az 1B18-1
műszerkocsi üzemeltetési szakutasítása. III. kötet
28/1985. MN FVSZF Tüfe/403 – 1985 MARSZ-1 meteorológiai állomás. Az 1VK-40 display
műszaki leírása és üzemeltetési szakutasítása
47/1985. MN FVSZF Tüfe/404 – 1985 MARSZ-1 meteorológiai állomás. Az 1B18-1
műszerkocsi műszaki leírása. I. kötet
60/1985. MN FVSZF Tüfe/405 – 1985 MARSZ-1 meteorológiai állomás. Az 1B18-1
műszerkocsi műszaki leírása. II. kötet
61/1985. MN FVSZF Tüfe/406 – 1985 1B17 berendezés SZ-1 rendszer technikai kiszolgálási
szakutasítása
21/1985. MN FVSZF Tüfe/407 – 1985 1B17 berendezés SZ-2 rendszer technikai kiszolgálási
szakutasítása IRH4.050.005 I0 5. könyv
56/1985. MN FVSZF Tüfe/408 – 1985 1B17 berendezés SZ-3 rendszer technikai kiszolgálási
szakutasítása
57/1985. MN FVSZF Tüfe/409 – 1985 MARSZ-1 meteorológiai állomás. 1B18-1 műszerkocsi
alkatrészjegyzék, kábeltáblázatok
119/1985. MN FVSZF Tüfe/410 – 1985 MARSZ-1 meteorológiai állomás. 1B18-1 műszerkocsi.
Ábraalbum
118/1985. MN FVSZF Tüfe/411 – 1986 A 9K72 rendszer üzemeltetési szakutasítás. XVII. kötet.
Gyakorló gyártmányok
4/1986. MN FVSZF Tüfe/413 – 1986 MARSZ-1 meteorológiai állomás. 1B18-1 műszerkocsi.
1. sz. rajzgyűjtő
57/1986. MN FVSZF Tüfe/414 – 1986 MARSZ-1 meteorológiai állomás. 1B18-1 műszerkocsi.
2. sz. rajzgyűjtő
58/1986. MN FVSZF Tüfe/415 – 1986 MARSZ-1 meteorológiai állomás. 1B18-1 műszerkocsi.
3. sz. rajzgyűjtő
59/1986. MN FVSZF Tüfe/416 – 1986 MARSZ-1 meteorológiai állomás. 1B18-1 műszerkocsi.
4. számú rajzgyűjtő
60/1986. MN FVSZF Tüfe/417 – 1986 MARSZ-1 meteorológiai állomás. 1B18-1 műszerkocsi.
5. számú rajzgyűjtő
61/1986. MN FVSZF Tüfe/418 – 1986 MARSZ-1 meteorológiai állomás. 1B18-1 műszerkocsi.
6. számú rajzgyűjtő
62/1986. MN FVSZF Tüfe/419 – 1986 MARSZ-1 meteorológiai állomás. 1B18-1 műszerkocsi.
7. számú rajzgyűjtő
63/1986. MN FVSZF Tüfe/420 – 1986 MARSZ-1 meteorológiai állomás. 1B18-1 műszerkocsi.
8. számú rajzgyűjtő
64/1986. MN FVSZF Cikkszám Minősítés Kiadás éve A kiadvány címe Hatályba léptető intézkedés száma
Tüfe/421 – 1986 Az ACPU64-5 sornyomtató műszaki leírása
és üzemeltetési szakutasítása
105/1986. MN FVSZF Tüfe/422 – 1986 A 8T311M (8T311ME) mosó-semlegesítő gépkocsi
műszaki leírása és üzemeltetési szakutasítása
131/1986. MN FVSZF Tüfe/423 – 1987 Ábraalbum a 8T311M (8T311ME) mosó-semlegesítő
gépkocsi műszaki leírásához és üzemeltetési
szakutasításához
130/1986. MN FVSZF Tüfe/424 – 1989 MARSZ-1 meteorológiai állomás. 1B18-2 áramforrás
kocsi és az 1B18-3 hidrogénszállító kocsi műszaki
leírása és üzemeltetési szakutasítása
31/1989. MN FVSZF 2. Ez a szakutasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Csombók János ezredes s. k.,
mb. csoportfőnök


text:
86/2003. (VIII. 9.) ME határozata központi tiszt cím megszűnésének megállapításáról.
A fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény 245/J. §
(4) bekezdése alapján — a köztisztviselők jogállásáról
szóló 1992. évi XXIII. törvény 31/D. § (1) bekezdés
a) pontjára tekintettel — megállapítom, hogy
Fülep Imre központi tiszt címe — hivatásos szolgálati
viszonyának megszüntetésére tekintettel —
2003. július 27-i hatállyal megszűnt. Dr. Medgyessy Péter s. k.,
miniszterelnök


text:
1237/2016. (V. 13.) Korm. határozata a közfoglalkoztatási program megvalósítása céljából egyes Nemzeti Földalapba tartozó ingatlanok önkormányzatok részére történő ingyenes vagyonkezelésbe adásáról.
A Kormány
 1. a  Nemzeti Földalapról szóló 2010. évi LXXXVII. törvény 22.  § (1) és (3)  bekezdése alapján úgy dönt, hogy
az  1.  mellékletben szereplő, a  Nemzeti Földalapba tartozó földrészleteket az  ott felsorolt helyi önkormányzatok
részére közfoglalkoztatási program megvalósítása céljából ingyenesen 15 évre vagyonkezelésbe adja;
2. felhívja a  földművelésügyi minisztert, hogy a  Nemzeti Földalapkezelő Szervezet útján gondoskodjon az  ingatlannyilvántartási bejegyzésre alkalmas vagyonkezelési szerződéseknek az  érintett helyi önkormányzatokkal történő
megkötéséről.
Felelős: földművelésügyi miniszter
Határidő: a közzétételtől számított 15. nap
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök