text:
12/2018. (VII. 18.) AB határozata a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. LXXXI. törvénnyel kapcsolatos mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenesség megállapításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló
bírói kezdeményezés tárgyában – dr.  Juhász Imre és dr.  Pokol Béla alkotmánybírók különvéleményével
meghozta – a következő
1. Az  Alkotmánybíróság – hivatalból eljárva – megállapítja: az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdéséből, XIII.  cikk
(1)  bekezdéséből és XV.  cikk (1)  bekezdéséből fakadó mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség áll
fenn amiatt, hogy a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény nem ad lehetőséget
az  alaptörvény-ellenes, illetve az  uniós jogot sértő szabályozásra visszavezethető okból nyugalmazott
bíróknak és ügyészeknek arra, hogy szolgálati jogviszonyuk helyreállítását követő nyugalmazásukra
tekintettel öregségi nyugdíjukat kérelmükre ismételten megállapítsák úgy, mintha arra e későbbi időpontban
első alkalommal került volna sor.
Az Alkotmánybíróság felhívja az  Országgyűlést, hogy jogalkotói feladatának 2018. december 31-ig tegyen
eleget.
2. Az  Alkotmánybíróság a  társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997.  évi LXXXI.  törvény 22/A.  §
(1) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló indítványt elutasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatnak a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság az előtte 59.M.2270/2017. számon folyamatban lévő ügyben egyedi
normakontroll eljárást kezdeményezett az  Alkotmánybíróságnál az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés b)  pontja,
valamint az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 25. § (1) bekezdése alapján.
[2] 1. A bírói kezdeményezésre okot adó ügy lényege a következők szerint foglalható össze.
 [3] 1.1. Az  alapügy felperese 2009. december 18-án elérte az  öregségi nyugdíjkorhatárt, amelynek betöltése
után – nyugdíja megállapítása nélkül – továbbra is bírói szolgálati jogviszonyban dolgozott, amíg tisztségéből
a köztársasági elnök 2012. március 29-i határozata fel nem mentette a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló
2011.  évi CLXII.  törvény (a  továbbiakban: Bjt.) határozathozatalkor hatályos 90.  § ha)  pontja, valamint 230.  §-a
alapján. Munkaviszonya 2012. június 30-ával megszűnt.
[4] Az elsőfokú nyugdíjbiztosítási szerv igénybejelentés alapján eljárva az  alapügy felperese számára öregségi
nyugdíjat állapított meg 2012. július 1-jei folyósítási kezdettel a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi
LXXXI. törvény (a továbbiakban: Tny.) irányadó rendelkezéseinek megfelelően.
[5] 1.2. A  megállapított öregségi nyugdíj folyósításának szüneteltetését rendelték el 2013. július 1-jével a  Tny.
83/C.  §-a szerint. Az  alapügy felperesének bírói szolgálati jogviszonyát ugyanis helyreállították azt követően,
hogy az  Alkotmánybíróság a  33/2012. (VII. 17.) AB határozattal (a  továbbiakban: Abh.1.) alaptörvény-sértőnek, és
az  Európai Unió Bírósága (a  továbbiakban: EuB) a  C-286/12. számú ügyben (a  továbbiakban: EuB ítélete) az  uniós
jogba ütközőnek minősítette a nyugalmazására vonatkozó szabályozást.
[6] 1.3. Az alapügy felperesének bírói szolgálati jogviszonya a rá – az új szabályok szerint – irányadó korhatár (69. életév)
betöltésénél fogva ismételten megszűnt 2016. december 17-én; ezt követő naptól a  korábban megállapított
öregségi nyugdíját ismételten folyósítják.
[7] Az alapügy felperese kérelmet terjesztett elő az elsőfokú nyugdíjbiztosítási szervnél, amelyben kérte, hogy öregségi
nyugdíját úgy állapítsák meg újból, hogy nem veszik figyelembe a „kényszernyugdíjazását”, azaz a bírói jogviszonya
helyreállításától kezdve eltelt időt szolgálati időként veszik figyelembe és havi átlagkeresete kiszámítása során
elismerik az ezen időszak alatt szerzett, felső határ nélküli nyugdíjjárulék-fizetéssel terhelt illetményét.
[8] Kérelmét határozattal elutasították, amelynek indokolásában többek között az áll, hogy „[a] jogerősen megállapított
saját jogú nyugellátásról már nem lehet lemondani, ezért a  nyugellátás újbóli, illetve későbbi időponttól történő
megállapítására […] nincs jogi lehetőség. Az előzőekben megállapított és jelenleg is folyósított ellátás illeti meg.”
[9] A másodfokú nyugdíjbiztosítási szerv az  alapügy felperesének fellebbezését elutasította és az  elsőfokú döntést
helybenhagyta. E döntés „megokolása” azt tartalmazza, hogy az elsőfokú hatóság határozata helytálló, figyelemmel
a Tny. 22/A. § 2017. január 1-jétől hatályos változatára és 83. § (1) bekezdésére.
[10] A másodfokú határozatot keresettel támadta az alapügy felperese, amelyben azt is kérte az indítványozó bíróságtól,
hogy forduljon az Alkotmánybírósághoz.
[11] 2. A bírósági kezdeményezés elsősorban a felperes és kisebb részben az alperes érveit adta elő. A főtitkári előkészítő
eljárás során hiánypótlásra került sor. A  kiegészítő indítványban foglaltak szerint a Tny. 22/A.  § (1)–(3)  bekezdései
sértik az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését, II. cikkét, XIII. cikk (1) bekezdését és XV. cikk (2) bekezdését. Ezek alapján
kérte az indítványozó bíróság azt, hogy az Alkotmánybíróság a támadott szabály alkalmazását zárja ki a folyamatban
lévő perben.
[12] 2.1. Az  indítvány szerint az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdése azért sérül, mert „[a] saját jogú nyugellátás mellett
folytatott keresőtevékenység jogállami keretek között alkotmányosan nem korlátozható, ha az  nem sérti mások
jogait vagy jogos érdekeit. A nyugellátás mellett folyatott keresőtevékenységhez nem fűződnek ugyanazon jogok,
mint az általában vett, nyugellátás előtti keresőtevékenységhez. Ez pedig olyan korlátozás, mely jogállami elvekkel
nem alátámasztott, és kifejezetten sérti a jogállamiság részét képező jogegyenlőség elvét […].”
[13] 2.2. Az  Alaptörvény II.  cikkének a  sérelmére az  vezet az  indítványban írtak szerint, hogy alaptörvényellenes jogszabály folytán nyugellátás igénybevételére kényszerült az  alapügy felperese, és a  jogsértő
állapot kiküszöbölésére megalkotott jogszabály nem hozta ugyanolyan jogi helyzetbe, mint amilyenben
az alaptörvénysértő jogszabály alkalmazása előtt volt. A  jogalkotó megoldása az alapügy felperesét nyilvánvalóan
méltatlan helyzetbe hozta, ami által sérült az emberi méltósága.
[14] 2.3. Az  Alaptörvény XIII.  cikk (1)  bekezdése sérelmét a  kérelmező bíróság a  következőkben jelölte meg: „kellő
társadalmi cél és indok nélküli tulajdonkorlátozás valósul meg azáltal, hogy a  korlátozás indok és alátámasztás
nélkül fosztja meg a  tevékenység gyakorlóját a  munkája gyümölcsétől úgy, hogy egyúttal a  tevékenységét
beszolgáltatási kötelezettséggel sújtja és ezzel kettős aránytalanságot valósít meg: a saját jogú nyugellátás mellett
folytatott keresőtevékenységet folytató felső korlát nélkül fizeti a  járulékot, ugyanakkor nem jut ezzel arányos
juttatáshoz, hanem csak egy erősen korlátozott kompenzációhoz […].”
[15] 2.4. Az  indítványozó bíróság a  jogállamiság részét képező jogegyenlőség elvét vezette át a  hátrányos
megkülönböztetés tilalmával kapcsolatos panaszelembe. Eszerint a  támadott szabályozás „különbséget tesz
az  emberek két csoportja között aszerint, hogy valaki nyugellátás előtt kötelezett nyugdíjjárulék fizetésére, vagy
e kötelezettségnek a nyugellátása mellett tesz eleget. Mindkét csoport eleget tesz normatív módon meghatározott
kötelezettségnek, de ezzel egyidejűleg negatív megkülönböztetés történik: a  nyugellátáshoz az  a  szankció társul,
hogy a  felső határ nélkül járulékot fizető nem jut hozzá ahhoz a  jogosultsághoz, ami a  másik csoportot megilleti.
Ezen hátrányos megkülönböztetés nincs semmilyen jogállami elvvel alátámasztva. […] Az itt vázolt különbségtétel
a diszkrimináció tilalmába ütközik és sérti az alapvető jogokat. Ezáltal sérti az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdését.”
II. [16] 1. Az Alaptörvény vonatkozó rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„II.  cikk Az  emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az  élethez és az  emberi méltósághoz,
a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.”
„XIII. cikk (1) Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.
(2) Magyarország az  alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési
vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.”
[17] 2. A Tny. sérelmezett rendelkezései:
„22/A. § (1) A saját jogú nyugellátás mellett folytatott keresőtevékenység időtartama szolgálati időként nem vehető
figyelembe. A saját jogú nyugellátás mellett folytatott keresőtevékenységgel szerzett, nyugdíjjárulék-alapot képező
kereset, jövedelem összege az  öregségi nyugdíj alapját képező havi átlagkereset kiszámítása során nem vehető
figyelembe.
(2) Az  öregségi nyugellátásban részesülő személy – ideértve azt a  személyt is, akinek nyugellátása szünetel  –
nyugellátását a  sajátjogú nyugdíjasként történt foglalkoztatása, illetve egyéni vagy társas vállalkozóként végzett
kiegészítő tevékenysége alapján a  naptári évben elért, nyugdíjjárulék-alapot képező kereset, jövedelem összege
egytizenketted részének 0,5 százalékával – a jövedelem megszerzését követő naptári év január 1-től – növelni kell.
A nyugdíjnövelés kiszámítása során az a nyugdíjjárulék-alapot képező kereset, jövedelem vehető figyelembe, amely
után az előírt nyugdíjjárulékot megfizették.
(3) A  nyugdíjnövelést a  nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv hivatalból állapítja meg a  nyugdíjjárulék-alapot képező
kereset, jövedelem megszerzését követő naptári év
a) szeptember 30-áig, ha kizárólag a  Tbj. 5.  § (1)  bekezdés a)  pontja szerinti jogviszonyból származó keresetet,
jövedelmet kell figyelembe venni,
b) október 31-éig az a) pontban nem említett esetben.”
III. [18] A bírói kezdeményezés részben alkalmas az érdemi vizsgálatra az alábbiak szerint.
[19] 1. Az  Alkotmánybíróság megvizsgálta, hogy a  bírói indítvány megfelel-e az  Abtv. 25.  §-ában lefektetett
kritériumoknak, amelyeket már több ügyben is összefoglalt a  testület {vö. 3058/2015. (III. 31.) AB végzés,
Indokolás  [8]–[24], 2/2016. (II. 8.) AB határozat, Indokolás [26]–[28], 3064/2016. (III. 22.) AB határozat,
Indokolás  [8]–[13]}. Ezek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  kezdeményező bíróság az  eljárás
felfüggesztése mellett végzésekben fordult az  Alkotmánybírósághoz, amelyek közül a  kiegészítő végzésben
(59.M.2270/2017/8.) konkrét, indokolt kérelmet terjesztett elő az ügyben alkalmazott Tny. 22/A. § (1) bekezdésével
szemben.
[20] Az indítványozó végzés (59.M.2270/2017/6.) nem a bíróság, hanem a felek álláspontjáról szólt, ezért az abban írtakat
az  Alkotmánybíróság nem tudta figyelembe venni a  határozottság hiánya miatt [vö. az  Abtv. 25.  § (1)  bekezdés
és 52.  § (1b)  bekezdés b) és e)  pont]. Az  Alkotmánybíróságnak alkotmányos funkciójával összefüggésben
az Alaptörvényből és az Abtv.-ből fakadó feladata, hogy a bírói kezdeményezés törvényi feltételeinek a fennállását
megvizsgálja, és azok nyilvánvaló hiánya esetében a  hiányossággal érintett panaszelem(ek) érdemi vizsgálatát ne
folytassa le {lásd például: 3193/2014. (VII. 15.) AB végzés, Indokolás [7]; 3058/2015. (III. 31.) AB végzés, Indokolás [19];
3195/2018. (VI. 8.) AB végzés, Indokolás [10]}.
[21] 2. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Tny. 22/A.  § (2)–(3)  bekezdéseinek alaptörvény-ellenességét csak
állította az  indítványozó bíróság; ennek alátámasztása érdekében semmilyen jogi érvet nem fogalmazott meg.
A  kiegészítő végzés nem tartalmaz (alkotmányjogi érvekkel alátámasztott) indokolást arra nézve, hogy e  két
bekezdés miért ellentétes az  Alaptörvénnyel. Az  indokolás hiánya az  ügy érdemi elbírálásnak akadályát képezi
{például: 3058/2016. (III. 22.) AB végzés, Indokolás [11]; 3229/2017. (X. 3.) AB végzés, Indokolás [10]}. Az előbbi kettő
bekezdéssel szemben előterjesztett panaszelem tehát nem alkalmas az  érdemi vizsgálatra, mert nem felel meg
az Abtv. 52. § (1b) bekezdés e) pontjának.
[22] 3. A fentieknek megfelelően az Alkotmánybíróság a Tny. 22/A. § (1) bekezdését vizsgálta felül a kiegészítő végzésben
felhívott alaptörvényi rendelkezések állítólagos megsértése okán.
IV. [23] A bírói kezdeményezés nem megalapozott.
 [24] Az Alkotmánybíróság előbb áttekintette az Abh.1.-et, az EuB ítéletét, az ezekre adott jogalkotói válaszokat, valamint
a  saját jogú nyugdíjasként a  közszférában foglalkoztatottakkal kapcsolatos 29/2017. (X. 31.) AB határozatot
(a továbbiakban: Abh.2.), az 1157/B/2008. AB határozatot (a továbbiakban: Abh.3.), majd megvizsgálta a támadott
és az ahhoz szorosan kapcsolódó szabályozást, végül döntött arról, hogy a támadott szabály sérti-e a négy felhívott
alaptörvényi rendelkezést az indítványban írt okokból.
[25] 1. Az  Alkotmánybíróság az  Abh.1.-gyel visszamenőleges hatállyal megsemmisítette a  Bjt. 90.  § ha)  pontját és
230. §-át, amelyek lényegében arra vezettek, hogy az öregségi nyugdíjkorhatárt betöltött bíróknak a bírói szolgálati
jogviszonyuk 70. életévük betöltése helyett már a 62. életévük betöltésével megszűnt.
[26] 1.1. Az  Abh.1.-ben többek között azt állapította meg az  Alkotmánybíróság, hogy „[a] bírák jogállásának lényeges
eleme a  személyes függetlenséggel, az  elmozdíthatatlansággal összefüggésben a  jogviszonyuk megszűnésének
a  szabályozása. […] A  bírókat illetően a  nyugalomba helyezés életkora – amely elsősorban jogállási és nem
nyugdíj-szakmai kérdés –, valamint a nyugellátásra való jogosultság életkora akkor válhat el, ha ez összhatásában,
a  következményeit illetően nem hátrányos rájuk nézve. […] A  nyugalomba helyezést lehet magasabb és
alacsonyabb életkorhoz kötni, mint ami a nyugdíjkorhatár a más foglalkozást gyakorló személyeknél. Ha a korhatár
változik, ennek alkotmányjogi jelentősége nem önmagában a korhatár mértékének meghatározásában, hanem az új
korhatár bevezetésének módjában és határidejében, a bírákra gyakorolt hatásában lehet” (Abh.1., Indokolás [87]).
[27] Azt is megállapította az Alkotmánybíróság, hogy „a törvényes bíró garanciáját egyértelműen sérti az olyan törvény,
amely viszonylag rövid időn belül eredményezi a  bírói tisztség időtartamának a  lerövidülését, vagyis a  bíró gyors
eltávolítását tisztségéből” (Abh.1., Indokolás [101]). Azt is megfogalmazta a  testület, hogy „[a] bírák szolgálati
viszonya felső korhatárának mértékét az  alkotmányozó, vagy ennek hiányában sarkalatos törvény viszonylag
szabadon állapíthatja meg. Az  Alaptörvényből konkrét életkor nem vezethető le. Az  azonban igen, hogy új
korhatár bevezetésének, ha ez a felső korhatár csökkentését, és nem a korábbi korhatár megemelését jelenti, csak
fokozatosan, kellő átmeneti idő alatt, a  bíró elmozdíthatatlansága elvének sérelme nélkül lehet helye” (Abh.1.,
Indokolás [106]).
[28] Az Alkotmánybíróság rögzítette azt is, hogy „az alkotmányellenessé nyilvánított törvény alapján felmentett bírák
szolgálati jogviszonya nem áll helyre az alkotmánybírósági döntés erejénél fogva” (Abh.1., Indokolás [100]).
[29] 1.2. Az  Abh.1. alapján adottnak kellett tekintenie az  Alkotmánybíróságnak a  jelen ügyben egyfelől azt, hogy
az  érintett bírók nyugalmazását az  Alaptörvénnyel ellentétes módon szabályozta a  jogalkotó. Másfelől azt, hogy
az  Abh.1. indokolásából egyértelműen következett: a  törvényalkotónak szabályokat kell alkotnia a  jogviszony
jogellenes megszüntetésének orvoslása érdekében, mert az eredeti állapot nem áll helyre az Abh.1. erejénél fogva.
[30] 2. Az  EuB kötelezettségszegési eljárásban hozott ítélete megállapította: „Magyarország a  bírák, ügyészek és
közjegyzők szolgálati jogviszonyának 62 éves korban történő megszüntetését előíró nemzeti szabályozás
elfogadásával – amely életkoron alapuló, az  elérni kívánt célokkal arányban nem álló eltérő bánásmódot
eredményez – nem teljesítette a  foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános
kereteinek létrehozásáról szóló, 2000. november 27-i 2000/78/EK tanácsi irányelv (a  továbbiakban: Irányelv)
2. cikkéből és 6. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit” (EuB ítélete rendelkező rész).
[31] 2.1. Az  EuB ítélete indokolása szerint a  magyar szabályozás közvetlenül az  életkoron alapuló eltérő bánásmódot
valósít meg a  három jogászi hivatásrend tagjai tekintetében. Mindazonáltal az  Irányelv 6.  cikke (1)  bekezdésének
első albekezdéséből az  következik, hogy az  életkoron alapuló eltérő bánásmód nem jelent hátrányos
megkülönböztetést, ha – a  nemzeti jog keretein belül – jogszerű céllal, például jogszerű foglalkoztatáspolitikai,
munkaerőpiaci vagy szakképzési céllal, objektív és észszerű módon igazolható, valamint e cél elérésének eszközei
megfelelőek és szükségesek (EuB ítélete 54–55. pontjai).
[32] Az EuB megállapította, hogy a  vitatott rendelkezések jogszerű célokkal igazolhatók. Ezek egyike a  fiatal jogászok
bíróvá, ügyésszé és közjegyzővé válását megkönnyítő, kiegyensúlyozottabb korstruktúrához vezető jogi környezet
kialakítása volt. A másik pedig a szolgálati jogviszony kötelező megszűnésével járó korhatár közszolgálati hivatások
tekintetében történő egységesítése (EuB ítélete 59–64. pontjai).
[33] Az EuB azonban azt is megvizsgálta, hogy a  vitatott nemzeti rendelkezések „az említett két cél megvalósításának
megfelelő és szükséges eszközei-e”. Az  EuB megállapította, hogy nem azok, mert rövid felkészülési időt követően
lépett hatályba a  nyugalmazási szabályozás módosítása; nem volt előre látható a  módosítás; a  nyugdíjkorhatár
emelésével ellentétes irányú, és a  nyugdíjkorhatár-emelés lépcsőzetes módszerével ellentétben azonnali hatás
kiváltására irányult (EuB ítélete 65–75. pontjai).
[34] 2.2. Az EuB ítélete alapján figyelemmel kellett lennie az Alkotmánybíróságnak a jelen ügyben is arra, hogy az érintett
bírák szolgálati jogviszonyát az  uniós joggal ellentétben álló hátrányos megkülönböztetéssel szüntette meg
a  jogalkotó 2012-ben. A diszkriminációt azonban nemcsak a bírók vonatkozásában állapította meg az EuB, hanem
az azonos szabályozási koncepció hatálya alá tartozott közjegyzők és ügyészek tekintetében is.
[35] 3. Az új szabályozást a jogalkotó az egyes igazságügyi jogviszonyokban alkalmazandó felső korhatárral kapcsolatos
törvénymódosításokról szóló 2013. évi XX. törvénnyel (a továbbiakban: Mód.tv.) ültette a Bjt.-be és más törvényekbe
annak a szándékával, hogy megfeleljen az Abh.1.-ben és az EuB ítéletében foglalt követelményeknek, ahogyan arra
a Mód.tv. miniszteri indokolása rámutatott (lásd: a Mód.tv. általános indokolása).
[36] 3.1. A  törvényalkotó a  Mód.tv.-vel iktatta a  Bjt.-be azokat a  szabályokat, amelyek kezelték a  bírói szolgálati
jogviszony jogellenes megszüntetése által létrejött helyzetet, különös tekintettel arra, hogy miként állítható helyre
a jogviszony és miként nyerhetnek kártérítést az érintett bírák [lásd: Bjt. 145. § (3)–(7) bekezdés és 232/B–232/K. §].
A  jogellenes megszüntetéssel érintett, a  szükséges nyilatkozatot megtevő 229 bíró közül 56 fő választotta
az ítélkezési tevékenység folytatását. A bírók többsége az átalány-kártérítést választotta a visszahelyezés helyett és
elfogadta bírói jogviszonya megszűnését (az Országos Bírósági Hivatal elnökének 2013. évi beszámolója, 81. oldal).
A  tevékenység folytatását választó bírókra az  a  szabály vonatkozott, hogy jogosultak az  elmaradt illetményükre,
egyéb járandóságukra, vezetői pótlékukra, felmentésüket megelőző beosztási helyükön kell továbbfoglalkoztatni
őket és tanácselnöki tisztségükbe is vissza kell helyezni a volt tanácselnököket [lásd: Bjt. 232/J. § (2) bekezdés].
[37] Arról is rendelkezett a  törvényalkotó a  bírók nyugalmazásával kapcsolatban, hogy az  Alaptörvény 26.  cikk
(2) bekezdésében meghatározott általános öregségi nyugdíjkorhatár a Tny.-ben meghatározott öregségi nyugdíjra
jogosító legmagasabb öregségi nyugdíjkorhatár, de legalább a 65. életév és ezt a szabályt 2023. január 1-jétől kell
alkalmazni. Addig a születési évszámtól függővé tett lépcsőzetes rendszer szerint csökken a nyugalmazási korhatár
a 70. életévről a 65. életévre (lásd: a Bjt. Mód.tv.-vel megállapított 91. §-át és 232/C. §-át).
[38] A Mód.tv. az  ügyészek jogviszonyával kapcsolatban is azonos nyugalmazási szabályozást iktatott a  jogrendszerbe
és az  ügyészek számára is lehetővé tette, hogy átalány-kártérítést kapjanak vagy kérelmükre visszakerüljenek
tisztségükbe az  elmaradt illetmény megtérítése mellett (lásd: a  Mód.tv. 27–35.  §-ával módosított legfőbb ügyész,
az ügyészek és más ügyészségi alkalmazottak jogállásáról és az ügyészi életpályáról szóló 2011. évi CLXIV. törvény
165/A–J.  §). Az  érintett 101 ügyész közül 19 kérte az  ügyészi tisztségbe történő visszahelyezését 2013-ban
(A legfőbb ügyész országgyűlési beszámolója az ügyészség 2013. évi tevékenységéről, 56. oldal).
[39] A közjegyzők nyugalmazási korhatárát az  egyes törvények Alaptörvénnyel összefüggő módosításáról szóló
2011.  évi CCI.  törvény 45.  § (4)  bekezdése szállította volna le 2014. január 1-jei hatállyal, de hangsúlyozandó,
hogy ez végül nem lépett hatályba a Mód.tv. 37. §-a értelmében. Helyette a bírák és az ügyészek nyugalmazására
vonatkozó lépcsőzetes rendszerrel azonos szabályozás épült be a Mód.tv. 5. §-a útján a közjegyzőkről szóló 1991. évi
XLI. törvény 178. §-ába 2013. április 2-i hatálybalépéssel.
[40] 3.2. A  fentiek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  törvényalkotó célja az  volt, hogy orvosolja
az  alaptörvény-ellenes, illetve az  uniós jogot sértő jogviszony-megszüntetést a  bírók, illetve az  ügyészek
esetében, és hogy megelőzze e  megszüntetés hatályosulását a  közjegyzők esetében. Lehetőséget adott ugyanis
a törvényalkotó arra, hogy a bírók és az ügyészek válasszanak: jogviszonyukat helyreállítják, vagy átalány-kártérítést
kérnek. A törvényalkotó arra törekedett, hogy ha a jogellenes jogviszony-megszüntetéssel érintettek úgy döntenek,
hogy folytatják tevékenységüket, kérelmükre olyan helyzetbe kerüljenek, mintha nem szüntették volna meg
státuszukat.
[41] Ezeken túlmenően a  nyugalmazási korhatárra vonatkozó új szabályozást alakítottak ki az  egységesség és
a fokozatosság elve mentén haladva a bírókra, a közjegyzőkre és az ügyészekre kiterjedően.
[42] 4. Az Alkotmánybíróság áttekintette az Abh.2.-őt és az Abh.3.-at, mert az azokban tett megállapítások szoros tárgyi
összefüggésben állnak a jelen ügyben felmerült alkotmányossági kérdésekkel.
[43] 4.1. Az  Alkotmánybíróság az  Abh.2.-vel a  Tny. 83/C.  §-ával, 102/J.  §-ával, 102/I.  §-ával, 102/K.  §-ával szemben
előterjesztett alkotmányjogi panaszt bírálta el, amely a  közszférában az  ún. „dupla ellátás tilalmával” volt
kapcsolatos. Az indítványozó mint öregségi nyugdíjban részesülő személy egy önkormányzatnál köztisztviselőként
dolgozott 2012. július 1-jétől. A  Tny. 2013. január 1-jei módosítását követően felfüggesztették azoknak
a  személyeknek a  nyugdíjfolyósítását, akiket a  közszféra meghatározott területein foglalkoztatnak, de nem lépett
hatályba ilyen korlátozás azoknak az öregségi nyugdíjára, akiket a magánszektorban foglalkoztatnak. Az új szabály
alkalmazásával a  kérelmező nyugdíjának folyósítását 2013. július 2-án felfüggesztették. Az  indítványozó azzal
érvelt, hogy szolgálati idő alapján részesül öregségi nyugellátásban, amely őt pusztán emiatt, tehát a megszerzett
szolgálati idő alapján illeti meg, ezt tőle meg nem vonhatják, annak folyósítását fel nem függeszthetik, nem
szüneteltethetik, mert ezzel a  tulajdonhoz való jogát sértik meg. A  hivatkozott jogszabály ezen túlmenően
a  köztisztviselői, illetve a  Tny. 83/C.  § (1)  bekezdésében felsorolt jogviszonyban álló személyeket hátrányosan
megkülönbözteti, mivel a  már megszerzett öregségi nyugdíjak folyósítását csak ezen foglalkoztatottak esetében
rendeli szüneteltetni, más esetekben ilyen korlátozást nem lát indokoltnak (Abh.2., Indokolás [13] és [81]).
[44] A támadott jogszabályokat az  Emberi Jogok Európai Bírósága (a  továbbiakban: EJEB) is megvizsgálta a  javak
békés élvezetéhez való jog (tulajdonhoz való jog) és a  diszkrimináció tilalma szempontjából a  78117/13.
számon folyamatban volt, Fábián kontra Magyarország ügyben. Az  EJEB Nagykamarája a  kérelmet elutasította.
Megállapította, hogy az  állami nyugdíj felfüggesztése a  közszolgálatban foglalkoztatott nyugdíjas számára nem
sérti a  javak békés élvezetéhez való jogot. Megállapította továbbá azt, hogy nem ütközik a  megkülönböztetés
tilalmába, hogy a  magyar szabályozás különbséget tesz a  köztisztviselők és a  magánszektorban foglalkoztatott
nyugdíjasok nyugdíjának a folyósítása között azon az alapon, hogy az államháztartásból kapják-e a munkabérüket
vagy a  magánszférából (Abh.2., Indokolás [83]). Az  EJEB döntése alapvetően nem tér el sem a  tulajdonhoz való
jog, sem a hátrányos megkülönböztetés tilalma tekintetében attól az értelmezéstől, amelyet az Alkotmánybíróság
az alábbiak szerint kifejtett az Abh.2.-ben.
[45] Az Alkotmánybíróság az  Alaptörvény XIII.  cikk (1)  bekezdésére alapított panaszelemet elutasította. Ennek során
arra mutatott rá, hogy a  vizsgált szabályozás megfelelő egyensúlyt teremt a  közösség általános érdekei és
az  érintett személy alapvető jogainak védelme követelményei között. Kétségtelen, hogy a  kétféle jövedelem
(az államháztartásból származó munkabér és az  öregségi nyugdíj) egyszerre nem folyósítható, ám a  döntés arról,
hogy a munkavégzésből származó jövedelem vagy az ennek pótlását szolgáló nyugdíj folyósítása történjen-e meg,
a nyugdíjra jogosult személy saját személyes döntése (Abh.2., Indokolás [65]–[66]).
[46] Az Alkotmánybíróság az  Alaptörvény XV.  cikk (1)–(2)  bekezdésével kapcsolatban is elutasította a  panaszt.
Azt állapította meg, hogy „nem igazolható, hogy a  közszférában alkalmazott, öregségi nyugdíjban részesülő
személy hasonló vagy lényegében hasonló helyzetben van, mint a  magángazdaságban foglalkoztatott, öregségi
nyugdíjban részesülő személy. […] Habár mind az  állami, mind pedig a  magánszektor alkalmazottai a  kötelező
társadalombiztosítási nyugdíjrendszerhez kapcsolódnak, amelyhez hasonlóan, és ugyanolyan mértékben járulnak
hozzá, ez  önmagában nem jelenti azt, hogy hasonló helyzetben vannak. Az  államháztartásból eredő forrással
való gazdálkodásra lehet eltérő szabályt alkotni különösen az  államháztartási pénzügyi egyensúly fenntartása
érdekében. A szabály nem akadályozza a magángazdaságban foglalkoztatottak nyugdíjának és fizetésének együttes
folyósítását” (Abh.2., Indokolás [71]–[72]).
[47] 4.2. Az  Alkotmánybíróság már ütköztette a Tny. 22/A.  §-át az  Alkotmánnyal az  Abh.3.-ban, jóllehet a  sérelmezett
rendelkezés nem a  jelenleg hatályos szövegezéssel volt hatályban, bár tartalmilag hasonló volt. Ezek miatt a  res
iudicata helyzet nem állapítható meg. Elvi éllel mutatott rá azonban az  Alkotmánybíróság a  diszkriminációval
összefüggésben az  Abh.3.-ban a  következőkre: „[a] Tny. támadott rendelkezése a  foglalkoztatott nyugdíjasoknak
a  nyugdíj mellett elért jövedelmük után járó […] nyugdíjemelését írja elő. E  szabályt az  indítványozó az  aktív
dolgozók várható nyugdíjának […] számítási módjával vetette össze, és állította a  nyugdíjasok hátrányos
megkülönböztetését. E  rendelkezés tárgya azonban eltérő – a  várható nyugellátás tényezőit foglalja magában,
és más személyi körre – aktív dolgozókra – vonatkozik, alanyai tehát nem alkotnak azonos csoportot, nem
hasonlíthatók össze. Így a jogalkotói különbségtétel nem veti fel az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésének sérelmét,
ezért az indítványt Alkotmánybíróság ebben a vonatkozásban is elutasította” (Abh.3., ABH 2010, 1913, 1916–1917.).
[48] 4.3. A  fentiek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy melyek a  már kikristályosodott csoportképzési
szabályok az  öregségi nyugdíjjal kapcsolatos rendelkezések körében, amelyek az  Alaptörvény hatálya alatt is
irányadók.
[49] Egyrészt az  öregségi nyugdíjasként adó- és járulékköteles tevékenységet végző személyek nem tartoznak egy
csoportba az  ilyen tevékenységet végző, ám öregségi nyugdíjasnak nem minősülő aktív dolgozókkal abban
az esetben, amelyben a járulékok és járadékok allokációjáról szól a szabályozás. Az Alkotmánybíróság az Alkotmány
és az  Alaptörvény vonatkozó szabályainak az  összevetése alapján megállapította, hogy „az általános egyenlőségi
szabály alkalmazásának dogmatikájában – pl. a csoportképzés vizsgálatában – a mondottak szerint változtatás nem
indokolt, az  Alkotmánybíróság gyakorlata továbbra is irányadó” {42/2012. (XII. 20.) AB határozat, Indokolás [26]}.
A csoportképzés előbbi logikája tehát az Alaptörvény hatálya alatt is alkalmazandó a 13/2013. (VI. 17.) AB határozat,
Indokolás [32] bekezdésében lefektetett teszt tükrében, hiszen az  Alkotmány 54.  § (1)  bekezdése és 70/A.  §-a
és az  Alaptörvény XV.  cikk (1)–(2)  bekezdései között nincs olyan eltérés, amely változtatna azon, hogy miként
alakítandó ki az összehasonlítható helyzetben lévő személyek köre.
[50] Másrészt a  közszférában foglalkoztatott öregségi nyugdíjasnak minősülő személyek nincsenek összehasonlítható
helyzetben a  magánszférában foglalkoztatott öregségi nyugdíjasnak minősülő személyekkel. Ezt a  csoportképzési
szabályt már az  Alaptörvény hatálya alatt állította fel az  Alkotmánybíróság a  IV.4.1.  pontban írtak szerint
(Indokolás [43]–[45]).
[51] Az indítványban állított módon nem áll fenn hátrányos megkülönböztetés. Az  indítvány ugyanis a  fentebb
említett, különböző csoportokba tartozó személyek eltérő kezelését tette a  probléma tárgyává. Diszkrimináció
megállapítása azonban azt feltételezi, hogy homogén csoporton belül történjen hátrányt okozó, de nem igazolható
megkülönböztetés {lásd: 42/2012. (XII. 20.) AB határozat, Indokolás [28]; legutóbb: 3172/2017. (VII. 14.) AB határozat,
Indokolás [18]}.
[52] 5. Az  Alkotmánybíróság röviden áttekintette a  sérelmezett és az  ahhoz szorosan kapcsolódó szabályozás
kialakulását és tartalmát.
[53] 5.1. A  saját jogú nyugdíjas foglalkoztatott 2006. december 31-ig nem volt köteles nyugdíjjárulékot fizetni
a  társadalombiztosítás ellátásaira és a  magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e  szolgáltatások fedezetéről szóló
1997. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Tbj.) 25. §-a szerint. 2007. január 1. óta azonban köteles. Ezáltal megszűnt
az  a  különbségtétel, amely a  nyugdíjas és a  nem nyugdíjas személyek járulékfizetési kötelezettségét érintően
az addig hatályos szabályok alapján fennállt.
[54] A törvényalkotó a Tny. módosításával kompenzálta azt, hogy a  nyugdíjas foglalkoztatott is fizet nyugdíjjárulékot.
A  többletjárulék-fizetéshez ugyanis többletjuttatást kapcsolt a Tny. 22/A.  §-ának a  betűzésével, ami az  eredetileg
hatályos állapota szerint arról a  képletről rendelkezett kettő bekezdésben, amely alapján a  megállapított nyugdíj
összegét emelni kellett. A Tny. 22/A. §-át a jogalkotó többször módosította.
[55] 5.2. A Tny. 22/A. §-ának hatályos szövegét 2017. január 1-jei hatálybalépéssel a társadalombiztosítási nyugellátásról
szóló 1997. évi LXXXI. törvény és egyéb törvények módosításáról szóló 2016. évi CLXVII. törvény 12. §-a állapította
meg.
[56] A Tny. 22/A. § (1) bekezdése tartalmazza azt a szabályt, amellyel szemben a kezdeményező bíróság megfogalmazta
a  határozott alkotmányjogi panaszát. Ez  a  szabály korlátozást jelent. A  szolgálati idő, illetve az  átlagkereset
figyelembe vételének a  kizárása ugyanis alacsonyabb összegű nyugdíj megállapításához vezet ahhoz képest,
mintha a  szolgálati időben és az  átlagkeresetben benne lenne a  saját jogú nyugellátás mellett folytatott
keresőtevékenység is.
[57] A Tny. 22/A.  § (2)  bekezdése a  kompenzációról szól, ami ellentételezi az  előbbi bekezdésben lefektetett korlátozó
szabályt. Ez  a  bekezdés tartalmazza azt a  képletet, amely alapján kiszámolható a  megállapított havi nyugdíj
összegének a  növelése. A  Tny. 22/A.  § (2)  bekezdése szerinti kompenzáló szabály célja nem az, hogy pontosan
akkora összegű nyugdíjhoz vezessen, mintha a  korlátozó szabály nem létezne, hanem az, hogy számszerű
egyenértékűségre törekvés nélkül elismerje a  saját jogú nyugellátás mellett folytatott keresőtevékenységgel
2007.  január  1. óta együtt járó nyugdíjjárulék-fizetési kötelezettséget ahelyett, hogy szolgálati időként, illetve
az átlagkereset számításakor venné figyelembe.
[58] A Tny. 83.  § (1)  bekezdése szerint „[a]z e  törvény alapján megállapított nyugellátásról lemondani, azt – mint
a  jogosult személyéhez kötött ellátást – átruházni (engedményezni) nem lehet”. Ez  a  rendelkezés teremti meg
az öregségi nyugdíjas státusz élethosszig tartó garanciáját.
[59] A Tny. 83/C. § (1) bekezdése értelmében az öregségi nyugdíj folyósítását szüneteltetni kell, ha a nyugdíjas – többek
között – bírói vagy ügyészségi szolgálati viszonyban áll. Ez a kötelező szüneteltetési szabály az Alaptörvényt sem és
az Emberi Jogok Európai Egyezményt sem sérti, ahogyan azt az Alkotmánybíróság a  IV.4.1. pontban összefoglalta
(Indokolás [43]–[46]).
[60] 5.3. A  fenti szabályozás áttekintése alapján az  Alkotmánybíróság a  következőket állapította meg a  bírók és
az ügyészek nyugalmazásával összefüggésben.
[61] A nyugdíjkorhatár betöltése akkor jár együtt a  nyugdíjba vonulással, ha a  nyugdíjkorhatár és a  nyugalmazási
korhatár megegyezik. 2012-ben a  jogviszonyok jogellenes megszüntetése abban nyilvánult meg, ahogyan
lecsökkentette a  jogalkotó a  70. életévről a  nyugalmazási korhatárt a  62. életévben megjelölt nyugdíjkorhatárra.
Az érintett bírók és ügyészek ekkor értelemszerűen igénybejelentést tettek öregségi nyugdíjuk megállapítása iránt,
hiszen megélhetésüket biztosítaniuk kellett. Ennek következtében 2012-ben kényszerűen öregségi nyugdíjassá
váltak és ezt a  státuszt nem állt és nem áll módjukban megváltoztatni. Az  öregségi nyugdíj megállapítása nélküli
továbbfoglalkoztatás előnyét, amit a Tny. 21. § (2) bekezdése intézményesít speciális növelő tételként, sem élvezik
innentől kezdve. Az  Abh.1.-et és az  EuB ítéletét követően a  Mód.tv. alapján a  jogviszonyok egy részét kérelemre
helyreállították 2013-ban. A  nyugalmazási korhatárt ismételten elérők – mint ahogyan az  alapügy felperese is  –
azonban végső soron a  nyugellátás szempontjából nem kerültek olyan helyzetbe, mintha jogviszonyukat nem
szüntették volna meg jogellenesen. A nyugdíj ismételt megállapítása helyett azt a többször módosított szabályozást
vonatkoztatják rájuk bármiféle eltérés nélkül, ami eredetileg 2007. január 1-jén lépett hatályba azon oknál fogva,
hogy innentől az  öregségi nyugdíjas foglalkoztatottnak is nyugdíjjárulékot kell fizetnie. Ez  a  szabályozás nincs
tekintettel arra, hogy a saját jogú nyugdíjas foglalkoztatott személyes döntése alapján vagy a jogellenes jogviszonymegszüntetés folyományaként került a  Tny. 22/A.  § hatálya alá. Figyelemmel azonban arra, hogy a  kompenzáló
szabály nem biztosít egyenértékű ellentételezést, az érintett biztosítottak akár hátrányt is szenvedhetnek, mert nem
biztosítja a szabályozás, hogy az eredetileg megállapított öregségi nyugdíjuk emelésekkel növelt összege elérje azt
a szintet, amire az ismételt nyugalmazásuk időpontjában hatályos rendelkezések szerint jogosultak lennének.
[62] 6. A  fenti megfontolásokat követően az  Alkotmánybíróság megvizsgálta a  Tny. 22/A.  § (1)  bekezdését a  bírói
kezdeményezésben előadottakra figyelemmel.
[63] 6.1. Az  indítvány szerint az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdése azáltal sérül, hogy „a nyugellátás mellett
folyatott keresőtevékenységhez nem fűződnek ugyanazon jogok, mint az  általában vett, nyugellátás előtti
keresőtevékenységhez. Ez pedig olyan korlátozás, mely jogállami elvekkel nem alátámasztott, és kifejezetten sérti
a  jogállamiság részét képező jogegyenlőség elvét […].” Az  indítvány a  B)  cikk (1)  bekezdésének a  sérelmét tehát
abban jelölte meg, hogy a Tny. 22/A.  § (1)  bekezdése egy korlátozó szabály, ami igazolhatatlan különbséget tesz
a nyugellátás mellett folyatott keresőtevékenység és a nyugellátás előtti keresőtevékenység között.
[64] Az Alkotmánybíróság emlékeztet arra, hogy „az egyenlőség végső forrása az egyenlő emberi méltóság” {lásd ebben
a  megfogalmazásban először: 3206/2014. (VII. 21.) AB határozat, Indokolás [23]; legutóbb: 3157/2018. (V. 16.)
AB határozat Indokolás [32]}. A jogegyenlőség tehát az Alaptörvény II. cikkére vezethető vissza, jóllehet az általános
egyenlőségi szabály az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésére alapozható. Ez  dogmatikai egyszerűsítés, miközben
a  szükségszerű kapcsolat az  egyenlő méltóság és a  törvény előtti egyenlőség között változatlanul fennáll, mert
az  egyenlőség végső alapja az  egyenlő méltóság {lásd először: 42/2012. (XII. 20.) AB határozat, Indokolás [25];
legutóbbi megerősítő döntések: 30/2017. (XI. 14.) AB határozat, Indokolás [48]; 3157/2018. (V. 16.) AB határozat,
Indokolás [32]}.
[65] Ezek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy nincs érdemi alkotmányos összefüggés a  Tny. 22/A.  §
(1)  bekezdése és az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdése között az  indítványban előadott jogegyenlőségi okból
kifolyólag. Az egyenlőség egyrészt az Alaptörvény II. cikkével hozható összefüggésbe, amit a bírói kezdeményezés
az  egyenlőséggel kapcsolatban nem hívott fel. Másrészt az  Alaptörvény XV.  cikkéhez kötődik, amire önálló
panaszelem vonatkozott. Utóbbi cikk sérelmének a  vizsgálatakor – az  indítványok tartalmi elbírálásának
a jegyében – az Alkotmánybíróság kitért a B) cikk (1) bekezdése kapcsán előadott különbségtételre is.
[66] 6.2. Az emberi méltóság (Alaptörvény II. cikk) sérelmét az indítvány abban jelölte meg, hogy a jogviszony jogellenes
megsértésének a  kiküszöbölésére megalkotott jogszabály nem hozta ugyanolyan jogi helyzetbe az  érintetteket,
mint amilyenben az alaptörvénysértő jogszabály alkalmazása előtt voltak.
[67] Az Alkotmánybíróság emlékeztet arra, hogy az  emberi méltóság az  ember érinthetetlen lényegét juttatja
kifejezésre. „Az egyén számára szubjektíve bosszúságot okozó helyzetek, esetleg célszerűtlennek tartott
jogszabályi rendelkezések az  emberi méltósághoz való jog alkotmányos értelemben vett tartalmával nem állnak
összefüggésben” {3181/2018. (VI. 8.) AB határozat, Indokolás [27]}. Az indítvánnyal támadott jogszabályi rendelkezés
vonatkozásában a  bírói kérelem alapján az  Alkotmánybíróság nem tudott olyan tartalmat azonosítani, amelyben
az emberi méltósághoz fűződő elidegeníthetetlen jog összefüggésbe hozható lett volna az előadott sérelemmel.
[68] 6.3. A  tulajdonhoz való jog [Alaptörvény XIII.  cikk (1)  bekezdése] állított sérelme az  indítványban írtak szerint
a  következő: a  Tny. 22/A.  § (1)  bekezdése értelmében a  nyugellátás mellett folytatott keresőtevékenység annak
ellenére nem keletkeztet szolgálati időt és nem vehető figyelembe az  átlagkereset számítása során, hogy
nyugdíjjárulékot ugyanúgy kell fizetni utána a Tbj. 25. §-a alapján, mint a nyugellátás előtti keresőtevékenység után.
Ez  tehát egy ellentmondás, amely akként összegezhető, hogy a  nyugellátás mellett folytatott keresőtevékenység
után ugyanannyi nyugdíjjárulékot kell fizetni, mint a  nem nyugellátás mellett folytatott keresőtevékenység után,
mégse ugyanazok a jogkövetkezmények kapcsolódnak az előbbi befizetéshez, mint az utóbbihoz.
[69] Az Alkotmánybíróság ezt az  ellentmondást már megvizsgálta. Az  Alkotmány hatálya alatt a  Tbj. 25.  §-ának
a  felülvizsgálatakor arra az  álláspontra helyezkedett, hogy „önmagában az  a  tény, hogy egyes tényállások
ellentétes törvényi rendezést nyernek, még nem jelent szükségképpen alkotmányellenességet. »Az ilyen rendezés
alkotmányellenessé csak akkor válik, ha az  egyben az  Alkotmány valamely rendelkezésének a  sérelmével is
együtt jár, vagyis, ha az  ellentétes tartalmú szabályozás anyagi alkotmányellenességhez vezet, tehát például ha
a  rendelkezések valamelyike meg nem engedett diszkriminációt, egyéb alkotmányellenes helyzet megteremtését,
vagy alkotmányos alapjog korlátozását eredményezi.« [35/1991. (VI. 20.) AB határozat, ABH 1991, 175, 176.]” {Abh.3.,
ABH 2010, 1913, 1915.}
[70] Az előbb idézett megállapítást az Alkotmánybíróság az Alaptörvény hatálya alatt számos döntésében megerősítette
{lásd először: 43/2012. (XII. 20.) AB határozat, Indokolás [54]; legutóbb: 3155/2018. (V. 11.) AB határozat,
Indokolás [23]}. Azt is kifejtette már az Alkotmánybíróság, hogy a társadalombiztosítási jogviszonyokkal összefüggő
szolgáltatások alkotmányossági felülvizsgálatakor felhasználhatók az  Alaptörvény negyedik módosítása előtt
hozott kapcsolódó döntései, figyelemmel azokra az elvekre, amelyeket a 13/2013. (VI. 17.) AB határozat, Indokolás
[32] bekezdése leszögezett {lásd: 3048/2013. (II. 28.) AB határozat, Indokolás [39], 3226/2015. (XI. 23.) AB határozat,
Indokolás [12]; 3237/2015. (XII. 8.) AB határozat, Indokolás [19]; 3238/2017. (X. 10.) AB határozat, Indokolás [58]}.
[71] Emlékeztet az  Alkotmánybíróság megerősített gyakorlatának azon releváns részére, amit egyik legutóbbi
határozatában összefoglalt a  társadalombiztosítási jogviszonyok alkotmányos tulajdonvédelme kapcsán. Eszerint
a tulajdonhoz való jog sérelmére a társadalombiztosítási rendszerben ígért váromány korlátozása okán akkor lehet
sikeresen hivatkozni, ha a  szóban forgó ellátás biztosítási elemet is tartalmaz. A  nyugdíjjárulék fizetésén alapuló
öregségi nyugdíj kétség kívül ilyen, hiszen az  állami nyugdíjrendszerben az  ellátási jogosultság nyugdíjjárulék
fizetésen alapul a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény 40. § (2) bekezdése szerint.
Ugyanakkor az Alkotmánybíróság arra is rámutatott már, hogy a társadalombiztosításban keverednek a biztosítási
és a szolidaritási elv szerint finanszírozott ellátások. Ez a megállapítás a felosztó-kirovó rendszerben működő állami
nyugdíjbiztosításra kifejezetten helytálló. Emiatt a  korlátozás alkotmányossága nem ítélhető meg önmagában
a  fizetett járulék és az  ellenszolgáltatás közötti mennyiségi viszony alapján. A  befizetések és az  ellátások pontos
egyezőségére nem terjed ki a  védelem. A  szolidaritási elem miatt a  járulékfizetés és a  társadalombiztosítási
szolgáltatások pontos megfeleltetése az  Alaptörvény alapján nem követelhető meg. Ez  azt jelenti, hogy az  állami
nyugdíjalapba történő befizetések és az  onnan kapott ellátások nem mérhetők közvetlenül össze egymással.
A  tulajdonhoz való jogot sértő csökkentés határa ott húzódik meg, ahol a  járulékkal vásárolt ellátás elveszíti
funkcióját {3238/2017. (X. 10.) AB határozat, Indokolás [59]–[69]}.
[72] A Tny. 22/A. § (1) bekezdésében található korlátozó szabály felülvizsgálata során szem előtt kellett tartani azt, amit
a testület a IV.5.2. pontban megállapított (Indokolás [55]–[59]). A Tny. 22/A. § (2) bekezdése egy kompenzáló szabály,
amelynek célja ugyan nem az, hogy pontosan akkora összegű nyugdíjhoz vezessen, mintha a  korlátozó szabály
nem lenne a  hatályos jog része, hanem az, hogy számszerű egyenértékűségre törekvés nélkül elismerje a  saját
jogú nyugellátás mellett folytatott keresőtevékenységgel 2007. január 1. óta együtt járó nyugdíjjárulék-fizetési
kötelezettséget.
[73] A kompenzáció pontosan azt biztosítja, hogy a  járulékkal vásárolt ellátás ne veszítse el funkcióját abban a sajátos
értelemben, hogy a  többlet-járulékfizetés magasabb összegű nyugdíjhoz vezet a  nyugellátás mellett folytatott
keresőtevékenység esetében is. Következésképpen nem állapítható meg, hogy a felosztó-kirovó elv szerint működő
állami nyugdíjbiztosítás rendszerében a támadott szabály sértené az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdését.
[74] 6.4. Az  Alkotmánybíróság megvizsgálta az  Alaptörvény XV.  cikk (2)  bekezdésének a  sérelmét állító panaszelemet
is, ami úgy szólt, hogy a támadott szabály „különbséget tesz az emberek két csoportja között aszerint, hogy valaki
nyugellátás előtt kötelezett nyugdíjjárulék fizetésére, vagy e  kötelezettségnek a  nyugellátása mellett tesz eleget.”
Ezt az érvelést egészítik ki a IV.6.1. pontban írtak: a nyugellátás mellett folyatott keresőtevékenység és a nyugellátás
előtti keresőtevékenység között áll fenn diszkrimináció (Indokolás [63]–[65]).
[75] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  indítvány fenti két állítása tulajdonképpen ugyanazt a  problémát
fogalmazza meg: másként kezeli a  hatályos szabályozás a  munkavállalók azon csoportját, akik öregségi
nyugellátásban részesülnek és azokat, akik nem részesülnek ebben az ellátásban.
[76] Az Alkotmánybíróság gyakorlatában diszkrimináció összehasonlítható – azonos csoportba tartozó – személyi körön
belül állapítható meg. A hátrányos megkülönböztetésnek tehát homogén csoporton belül kell fennállnia fogalmilag.
Nem lehet hátrányos megkülönböztetésről beszélni, ha a  jogi szabályozás eltérő alanyi körre állapít meg eltérő
rendelkezéseket {lásd az Alaptörvény hatálya alatt először: 42/2012. (XII. 20.) AB határozat, Indokolás [28]; legutóbb:
3172/2017. (VII. 14.) AB határozat, Indokolás [18]}. Emiatt az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt az  indítványban
megfogalmazott, fentebb ismertetett csoportképzés helyességét vizsgálta meg.
[77] Az Alkotmánybíróság a  IV.4.3. pontban rögzítette: az öregségi nyugdíjasként adó- és járulékköteles tevékenységet
végző személyek nem tartoznak egy csoportba az  ilyen tevékenységet végző, ám öregségi nyugdíjasnak nem
minősülő aktív dolgozókkal (Indokolás [48]–[50]). E csoportképzés jelen ügyben is alkalmazandó.
[78] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  indítványban előadott hátrányos megkülönböztetés nem áll fenn,
mert két különböző csoportra vonatkozik eltérő szabályozás. Egyfajta nyugdíj-megállapítási rezsim vonatkozik
az  öregségi nyugellátásban nem részesülő adó- és járulékköteles tevékenységet végző személyekre és egy másik
rendezi az öregségi nyugdíjasként adó- és járulékköteles tevékenységet végző személyek helyzetét a megállapított
nyugdíj összegének az emelése érdekében.
[79] 6.5. Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Tny. 22/A.  § (1)  bekezdése nem sérti
az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését, II. cikkét, XIII. cikk (1) bekezdését és XV. cikk (2) bekezdését az indítványban
előadottakkal ellentétben.
V. [80] Az Alkotmánybíróság eljárása során annak a  kételye merült fel, hogy nem a  támadott szabályozás tartalma
ellentétes az  Alaptörvénnyel, hanem annak a  hiányossága. Emiatt hivatalból vizsgálta, hogy teljesülnek-e
azok a  feltételek, amelyek a  jogalkotó általi mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség fennállásának
a megállapítását lehetővé teszik [lásd: Abtv. 46. § (2) bekezdés c) pont]. Az Alkotmánybíróság támaszkodott azokra
a megállapításokra, amelyeket a IV. pontban tett.
[81] 1. Az  Alkotmánybíróság a  mulasztás megállapítását alapozta már a  hátrányos megkülönböztetés tilalmának
a  megsértésére {lásd legutóbb: 17/2017. (VII. 18.) AB határozat, Indokolás [36]–[44]}. Az  előbbi ügyben az  egyes
vallások követői minősültek homogén csoportnak, amelyen belül tett indokolatlan különbséget a  sérelmezett
szabályozás {17/2017. (VII. 18.) AB határozat, Indokolás [42]}.
[82] A jelen ügyben abból szükséges kiindulni, hogy diszkrimináció nemcsak akkor állapítható meg, ha a  szabályozás
azonos csoporton belül vezet hátrányos megkülönböztetésre, hanem akkor is, ha eltérő csoportba tartozó
személyeket kezel azonos módon. A  kezelésnek ez  a  módja is hátrányos megkülönböztetéshez vezet ugyanis
abban a  sajátos értelemben, hogy a  korlátozást az  okozza, hogy a  szabályozás nem reflektál az  elkülönülő
csoport megkülönböztető jegyeire, jóllehet az  Alaptörvényre visszavezethető, hogy figyelemmel kellene
lennie azokra. A  diszkrimináció tilalma tehát egyfelől azt követeli meg, hogy a  különbözőeket különbözően,
másfelől azt, hogy az  azonosakat azonos módon kezelje a  jog. Az  Alkotmánybíróság mindezt úgy fogalmazta
meg korábban, hogy „az egyenlő bánásmód követelményéből az  fakad, hogy a  hasonló eseteket hasonlóan,
míg a  különböző eseteket különbözőképpen kell kezelni” {3073/2015. (IV. 23.) AB határozat, Indokolás [45]}. Azt
is megállapította már a  testület, hogy „[h]a az  állam a  különböző helyzetek között – azzal, hogy az  azokban rejlő
lényeges különbözőségeket figyelmen kívül hagyja – egyenlőtlen elbánást eredményező módon azonosságot
állapít meg, az  személyek közötti tilos megkülönböztetést eredményez, és ezért alkotmányellenes” {20/2014.
(VII. 3.) AB  határozat, Indokolás [244]; 3024/2015. (II. 9.) AB határozat, Indokolás [49]; 1/1995. (II. 8.) AB határozat,
ABH 1995, 31, 56.}.
[83] Következésképpen a  lényeges és releváns szempontból különböző helyzetben lévő személyeket nem lehet
egyformán kezelni. Ebben az  értelemben véve érvényesülhet a  maga teljességében az  Alaptörvény XV.  cikk
(1) bekezdése, miszerint „[a] törvény előtt mindenki egyenlő”.
[84] A Tny. 22/A.  § (1)  bekezdése minden egyes, saját jogú nyugellátás mellett keresőtevékenységet folytató személyt
azonos módon kezel: senkinek sem keletkeztet szolgálati időt és járulékalapot képező jövedelmet a  járulékköteles
tevékenysége. Viszonzásképpen minden egyes, saját jogú nyugellátás mellett keresőtevékenységet folytató
személynek azon képlet szerint kell emelni a  megállapított öregségi nyugdíja összegét, amely a  Tny. 22/A.  §
(2) bekezdésében szerepel (lásd: jelen határozat IV.5. pont, Indokolás [52]–[61]).
[85] 2. Ezt követően az Alkotmánybíróság azt vizsgálta, hogy a jogviszony-helyreállítással érintett, öregségi nyugdíjasnak
minősülő bírák és ügyészek, akik saját jogú nyugellátásuk mellett keresőtevékenységet folytatnak, azonos csoportba
tartoznak-e a  többi öregségi nyugdíjassal, akik szintén keresőtevékenységet folytatnak. Figyelemmel arra, hogy
az  Alkotmánybíróság megállapította: a  közszférában foglalkoztatott öregségi nyugdíjasnak minősülő személyek
nincsenek összehasonlítható helyzetben a  magánszférában foglalkoztatott öregségi nyugdíjasnak minősülő
személyekkel (lásd: jelen határozat IV.4.3.  pont, Indokolás [48]–[51]), kizárólag a  közszférán belül foglalkoztatott
öregségi nyugdíjasokon belüli csoportképzése volt a vizsgálat tárgya az alábbiakban.
[86] Az Alkotmánybíróság emlékeztet arra, hogy a  jogviszony jogellenes megszüntetéssel két olyan alanyi kört érintett
a  közszférában, akiknek státuszát a  Mód.tv. alapján helyreállította a  jogalkotó. Ezek a  bírók és az  ügyészek voltak.
A  közjegyzők jogviszonyát nem kellett helyreállítani, mert a  Mód.tv. alapján nem lépett hatályba az  a  jogszabály,
amely alapján megszűnt volna a jogviszonyuk (lásd: jelen határozat IV.3.1. pont, Indokolás [36]–[39]).
[87] Az érintett bírók és ügyészek vonatkozásában megkülönböztető ismérv az  összes többi, nyugalmazott és
a közszférában keresőtevékenységet folytató személyhez képest az, hogy öregségi nyugdíjuk megállapítására végső
soron nem saját elhatározásuk alapján, hanem jogellenes szabályozásra visszavezethető kényszerű okból került sor.
Ez olyan lényeges különbséget jelent a saját jogú nyugellátás mellett a közszférában keresőtevékenységet folytató
személyeken belül, ami miatt ezen alanyi kör kettő csoportra bontandó. Az elhatárolás alapja tehát a nyugalmazás
körülménye, ami megkülönböztető ismérvnek minősül. A  jogellenes szabályozással érintett, majd a  jogviszonyuk
helyreállítását kérők elkülönülnek a  saját jogú nyugellátás mellett a  közszférában keresőtevékenységet folytató
többi személytől a nyugdíjbiztosításra vonatkozó szabályozással összefüggésben.
[88] 3. Az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdése hatálya alá tartozó esetben a  „személyek közötti hátrányos
megkülönböztetés vagy más korlátozás alkotmányellenessége akkor állapítható meg, ha a sérelem összefüggésben
áll valamely alapjoggal, végső soron az emberi méltóság jogával, és a megkülönböztetésnek, illetve korlátozásnak
nincs tárgyilagos mérlegelés szerint észszerű indoka, vagyis önkényes [35/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994,
197, 200.] {lásd legutóbb összefoglalóan: 14/2014. (V. 13.) AB határozat, Indokolás [32]}” {7/2015. (III. 19.) AB
határozat, Indokolás [56]}.
[89] A diszkrimináció igazolására vonatkozó kérdést úgy kell feltenni a jelen ügyben, hogy van-e tárgyilagos mérlegelés
szerint észszerű indoka annak, hogy a  különböző csoportba tartozókat azonos módon kezelte a  jogalkotó.
Az  azonos csoporton belüli megkülönböztetésre vonatkozó, előbb idézett tesztet ugyanis megfelelően kell
alkalmazni, azaz logikailag meg kell fordítani. Ebben az  esetben a  megkülönböztetés a  tulajdonhoz való joggal
áll összefüggésben, hiszen a  társadalombiztosítási jogviszonyokra kiterjed az  alkotmányos tulajdonvédelem
az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint (lásd: jelen határozat IV.6.3., Indokolás [68]–[73]).
[90] Az Alkotmánybíróság nem találta észszerű magyarázatát annak, hogy elmaradt a  speciális szabály megalkotása
azokra a bírókra és ügyészekre nézve, akiknek a szolgálati jogviszonyát azzal a célkitűzéssel állították helyre, hogy
a jogellenes megszüntetéssel együtt járó hátrányokat orvosolják. Ahogyan a szolgálati jogviszony is helyreállítható
volt törvénymódosítások alapján, úgy a  nyugdíjbiztosítási jogviszonyra is kialakítható hasonló szabályozás.
Kérelemre eljárva olyan helyzetbe hozhatók az  érintett bírók és ügyészek, mintha nem lett volna megszakadás
nyugdíjbiztosítási jogviszonyukban. Ezzel a  megoldással biztosítható, hogy saját személyes döntésük legyen a  fő
szabály és a jelenleg hiányzó speciális szabály közti választás. Így elérhető, hogy az érintettek mérlegre tegyék a már
megállapított nyugdíj növelt összegének a  megtartása, illetve az  öregségi nyugdíj ismételt megállapítása mellett
szóló érveket egyéni körülményeikre figyelemmel. E megoldás következménye, hogy a Tny. 22/A. § (1) bekezdése
szerinti korlátozó szabályból és a számszerű egyenértékűségre törekvés nélküli kompenzáló szabályból [Tny. 22/A. §
(2) bekezdés] származó jogkövetkezményeket csak akkor viselik, ha maguk döntenek így.
[91] 4. Ahhoz, hogy a különbözők azonos kezelése miatt mulasztás megállapítható legyen, nem elegendő önmagában
az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésére hivatkozni. Míg ugyanis az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdése kifejezi, hogy
a  jogban minden ember egyenlő, addig a  materiális életviszonyokban minden ember különböző. Nem vezethető
le az  Alaptörvényből, hogy egyediesíteni kellene a  jogi szabályozást; ezzel ellentétben a  jogi normával szemben
támasztott elvárás az általánosság és a hipotetikusság. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésébe foglalt jogbiztonság
és jogállamiság elvéből azonban az  következik, hogy az  előbb megállapított két csoportra különböző normának
kell vonatkoznia. Ez az a többletelem, amely miatt a jogi szabályozás Alaptörvényből levezethető lényeges tartalma
hiányosnak minősíthető a jelen ügyben.
[92] Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság
állandó gyakorlata alapján „ennek a  jogállami minőségnek nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság
az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei
és az  egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak
legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg,
de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát [9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 59, 65-66.]”
{lásd  az  Alaptörvény hatálya előtt először: 31/2012. (VI. 29.) AB határozat, Indokolás [25]; legutóbbi döntések
például: 24/2016. (XII. 12.) AB határozat, Indokolás [10]; 3098/2016. (V. 24.) AB határozat, Indokolás [30]}.
[93] A testület azt is megállapította már, hogy „a jogbiztonság elve többek között megköveteli a  szerzett jogok
védelmét, a  véglegesen teljesedésbe ment jogviszonyok érintetlenül hagyását, továbbá a  múltban keletkezett
tartós jogviszonyok megváltoztathatóságának alkotmányos szabályokkal való korlátozhatóságát. Mindemellett
az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint «a jogbiztonság és a szerzett jog alkotmányos védelme nem
értelmezhető akként, hogy a  múltban keletkezett jogviszonyokat soha nem lehet alkotmányos szabályozásokkal
megváltoztatni» {515/B/1997. AB határozat, ABH 1998, 976, 977., legutóbb megerősítve: 3244/2014. (X.  3.)
AB  határozat, Indokolás [28] és [38]}” {idézi legutóbb: 3078/2017. (IV. 28.) AB határozat, Indokolás [22];
az Alaptörvény hatálya előtt először: 3062/2012. (VII. 26.) AB határozat, Indokolás [114]}.
[94] „Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében meghatározott jogállamiság
elvéből következik az Alaptörvényben szabályozott szerveknek az a kötelezettsége, hogy alkotmányos jelentőségű
hatásköreiket, feladataik teljesítését kölcsönösen segítve, együttműködve gyakorolják” {18/2013. (VII. 3.)
AB határozat, Indokolás [15]}.
[95] Azzal, hogy jogviszonyuk helyreállítását kérték az  érintett bírók és ügyészek, egyértelműen és joghatályosan
kifejezésre juttatták, hogy tovább kívántak volna dolgozni; nyugdíjuk megállapítása iránti első igénybejelentésük
a  nyugalmazási határidő jogellenes leszállítása miatt következett be. A  szükséges jogalkotási lépéseket
a  jogalkotónak kell azonosítania és végrehajtania jogállami keretek között. Ez  következik ugyanis a  törvényalkotó
és az  Alkotmánybíróság hatáskörgyakorlása közti interakcióból a  jogállamban, amelyben a  jogszabályok
megalkotására és megsemmisítésére elkülönült fórumokat hatalmaz fel az Alaptörvény. Egyrészt ily módon válhat
a  társadalombiztosítási jog egyik kiemelkedően fontos jogintézménye (az öregségi nyugdíj) kiszámíthatóvá,
másrészt ekként számolhatók fel a  jogellenesnek minősített szabályozás hátrányos jogkövetkezményei. Ezek
megszüntetése szintén egyike a jogállamiságból fakadó követelményeknek.
[96] Amíg a  múltban keletkezett társadalombiztosítási jogviszony tartalma alkotmányos szabályozással
megváltoztatható, addig nem korlátozható azzal, hogy csak részben orvosolják a  jogellenes jogviszonymegszüntetés különböző jogkövetkezményeit. A  jogállamiságból levezetett előbbi elvárás mellett
a  nyugdíjbiztosítási jogviszonyokra vonatkozó rendelkezések stabilitása, kiszámítható működtetése is azt követeli
meg, hogy a  státuszváltozás helyreállítható legyen. Megjegyzendő: a  Mód.tv. rendelkezéseinek az  áttekintéséből
az  Alkotmánybíróság e  következtetéssel összhangban álló jogalkotói célkitűzést állapított meg: a  törvényalkotó
arra törekedett, hogy ha a  jogellenes jogviszony-megszüntetéssel érintettek úgy döntenek, hogy folytatják
tevékenységüket, kérelmükre olyan helyzetbe kerüljenek, mintha nem szüntették volna meg jogviszonyukat
(lásd: jelen határozat IV.3.2. pont, Indokolás [40]–[41]).
[97] 5. Az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdéséből és a  B)  cikk (1)  bekezdéséből levezetve
az  előbbiek szerint megállapította, hogy az  elfogadott szabályozás hiányos. A  hatályos jog ugyanis nem rendezi
speciális szabályokkal azt a  kérdést, hogy miként állítható helyre nyugdíjbiztosítási szempontból az  aktív (nem
öregségi nyugdíjas) státusza azoknak, akiknek szolgálati jogviszonyát kérelemre egyébként visszaállították. Tehát
a kérelemnek megfelelő státuszrendezés maradt el a nyugdíjbiztosítási jogviszonyban.
[98] A 2013-as módosítások egyik kimutatható szabályozási eleme az  volt, hogy az  érintett bírókat és ügyészeket
választási lehetőség illette meg. Kérelmükre helyreállították szolgálati jogviszonyukat, mintha a  megszüntetés
nem törte volna meg a  jogviszonyt. Ezzel szemben a  jogellenes-jogviszony megszüntetés nyugdíjbiztosítási
jogkövetkezménye mindvégig megmarad a hatályos jog alapján. Azt a korlátozó szabályt [Tny. 22/A. § (1) bekezdés]
vonatkoztatják a  jogviszony helyreállítását választókra is, mint mindenki másra. Ennek megfelelően ugyanazt
a kompenzáló szabályt [Tny. 22/A. § (2) bekezdés] és egyéb rendelkezéseket (Tny. 83. § és 83/C. §) vonatkoztatják
a jogviszony helyreállítását választókra is, mint a közszférában továbbfoglalkoztatott bármely saját jogú nyugdíjasra.
[99] A fő szabály tehát nem ismer kivételt, jóllehet a  fő szabály alkalmazási hatálya alá tartozó biztosítottak köre
nem homogén, hanem lényeges szempont alapján eltérő. Mindezt jól példázza a  kompenzáló szabály, amely
megalkotásának az oka az volt, hogy a saját jogú nyugellátás mellett keresőtevékenységet nyugdíjjárulékkal terhelte
meg a  jogalkotó 2007. január 1-jétől. Ez  egyáltalán nincs tekintettel a  bírói és ügyészségi szolgálati jogviszonyok
2012-es megszüntetésére, illetve 2013-as helyreállítására. A  nyugdíjbiztosítási jogviszony kérelemre történő
helyreállítása érdekében tehát nem épített speciális szabályokat a jogrendszerbe a törvényalkotó.
[100] Mindezek alapján az Alkotmánybíróság teljes ülése – az Abtv. 46. § (1) bekezdése és az Ügyrend 2. § (2) bekezdés
f )  pontja alapján hivatalból eljárva – megállapította: az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdéséből, XIII.  cikk
(1) bekezdéséből és XV. cikk (1) bekezdéséből fakadó mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség áll fenn amiatt,
hogy a Tny. nem ad lehetőséget az alaptörvény-ellenes, illetve az uniós jogot sértő szabályozásra visszavezethető
okból nyugalmazott bíráknak és ügyészeknek arra, hogy szolgálati jogviszonyuk helyreállítását követő
nyugalmazásukra tekintettel öregségi nyugdíjukat kérelmükre ismételten megállapítsák úgy, mintha arra e későbbi
időpontban első alkalommal került volna sor.
[101] Az Alkotmánybíróság felhívta az Országgyűlést, hogy jogalkotói feladatának 2018. december 31-ig tegyen eleget.
VI. [102] Az Alkotmánybíróság a  határozat Magyar Közlönyben való közzétételét az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdés második
mondata alapján rendelte el.
Budapest, 2018. július 16. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
35/2010. (VI. 16.) OGY határozata az Állami Számvevőszék elnökét és alelnökeit jelölő eseti bizottság tisztségviselőinek és tagjainak megválasztásáról.
1. Az Állami Számvevőszék elnökét és alelnökeit jelölő eseti bizottság létrehozásáról szóló 34/2010. (VI. 16.) OGY
határozat 4. és 5. pontja alapján az Országgyűlés az eseti bizottság tisztségviselőinek és tagjainak a következőket
választja meg: Elnök: Dr. Dancsó József (Fidesz) Tagjai: Babák Mihály (Fidesz)
Balla György (Fidesz) Dr. Kerényi János (Fidesz) Dr. Hargitai János (KDNP)
Boldvai László (MSZP) Dr. Nyikos László (Jobbik) Vágó Gábor (LMP)
2. E határozat elfogadásakor lép hatályba. Dr. Schmitt Pál s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
13/2012. (HK 3.) HVKFH s z a k utasítása a Magyar Honvédség Összhaderőnemi Híradó és Informatikai Doktrína 1. kiadás elkészítéséről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint
a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló 2011. évi CXIII. törvény 52.§ (2) bekezdésében kapott
felhatalmazás alapján, figyelemmel a Magyar Honvédség
egységesítési, szabványosítási eljárásairól és doktrinális
feladatairól szóló 56/2009. (HK 15.) HM VTI SZÁT–HM
HVKFH együttes intézkedés 4., 35. és 36. pontjaiban foglaltakra, a Magyar Honvédség Összhaderőnemi Híradó és
Informatikai Doktrína (a továbbiakban MH HÍD) 1. kiadás
elkészítéséről az alábbi
szakutasítást adom ki: 1. Az utasítás hatálya kiterjed a Honvédelmi Minisztériumra (a továbbiakban: HM), a honvédelmi miniszter közvetlen alárendeltségébe, közvetlen irányítása alá tartozó
szervezetekre, valamint a Magyar Honvédség katonai
szervezeteire (a továbbiakban együtt: MH).
2. Az MH HÍD 1. kiadás elkészítése érdekében a HVK
Híradó, Informatikai és Információvédelmi Csoportfőnökség vezetésével Doktrína Kidolgozó Munkacsoportot
(a továbbiakban DKM) hozok létre.
3. A DKM vezetője: a HVK Híradó, Informatikai és Információvédelmi Csoportfőnökség csoportfőnöke.
4. A DKM vezetőjének helyettese: az MH Vezetési és
Doktrinális Központ Doktrinális és Szabályzatfejlesztő
Osztály (a továbbiakban MH VDK DSZFO) osztályvezetője.
5. Tagjai:
a) a HVK Híradó, Informatikai és Információvédelmi
Csoportfőnökség,
b) a Magyar Honvédség Összhaderőnemi Parancsnok ság,
c) a Magyar Honvédség Támogató Dandár,
d) a Katonai Nemzetbiztonsági Szolgálat,
e) a Nemzeti Közszolgálati Egyetem Hadtudományi
Kar Katonai Üzemeltető és Logisztikai Intézet Híradó, Informatikai és Elektronikai Hadviselés Tanszék,
f) az MH Vezetési és Doktrinális Központ kijelölt személyi állománya;
6. Az MH VDK DSZFO osztályvezetője készítse el a
Katonai Nemzetbiztonsági Szolgálat főigazgatójának és a
Nemzeti Közszolgálati Egyetem rektorának szóló
HVKFH felkérést a munkacsoport tevékenységében történő közreműködésre.
7. A DKM a kidolgozói szakasz feladatainak befejezése
után megszűnik, a további tevékenységeket az MH VDK
DSZFO hajtja végre.
8. A kiadvány kidolgozásának főbb szakaszai:
a) Alakuló munkaértekezlet megtartása: 2012. 02.;
b) A doktrína szinopszisának felterjesztése jóváhagyásra:
2012. 03.;
c) A doktrína első tervezetének elkészítése: 2012. 10.
31-ig;
d) Az első tervezet véleményezése: 2012. 11. (MH
MSZDB ülés);
e) Az előzetes tervezetté minősített dokumentum további
vizsgálata, elemzése: 2012. 12.-ig;
f) A második tervezet elkészítése és véleményezése:
2013. 01.;
g) A végleges változat elfogadása: 2013. 03. (MH
MSZDB ülés);
h) A végleges változat felterjesztése jóváhagyásra:
2013. 04.
i) Az MH HÍD 1. kiadás hatályba léptető miniszteri uta
sítás kiadása: 2013. 05.
j) Nyomdai és terjesztési feladatok végrehajtása: 2013.
08.-ig. 9. A DKM végezze el az elemző és értékelő munkát a
következő pontokban foglaltak szerint:
a) A kiadvány címe: Magyar Honvédség Összhaderőnemi Híradó és Informatikai Doktrína 1. kiadás
b) A kiadvány kódszáma: HÍD 6 (1)
c) A kidolgozás elrendelője: Honvéd Vezérkar főnök
d) A kiadvány jóváhagyója: Honvédelmi Miniszter
e) A kiadvány megjelentetésének célja: A Magyar Hon
védség Doktrína Hierarchia részét képező, az MH Összhaderőnemi Doktrínán alapuló funkcionális dokumentum kialakítása az összhaderőnemi híradó és informatikai alkalmazási alapelvek felső szintű meghatározása érdekében.
f) A kidolgozandó kiadvány minősítése: „Nem minősített” g) A kiadvány formája: új kiadvány
h) A kiadvány célközönsége, felhasználói: a Magyar
Honvédség személyi állománya, különös tekintettel a hadműveleti szinten tevékenykedő parancsnoki és törzstiszti
tagjaira.
10. Az MH HÍD 1. kiadás kidolgozására készített szinopszis tartalmazza az egyes fejezetek és azok fő pontjainak nagybani azonosítását, valamint a kidolgozói munka
időrendjét.
11. Ez a szakutasítás az aláírás napján lép hatályba és a
hatályba léptető szakasz megkezdésének időpontjáig tart.
Orosz Zoltán altábornagy s. k.,
Honvéd Vezérkar főnök helyettes


text:
428/2018. (IX. 12.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló
2011. évi CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Farkas
Esztert a 2018. szeptember 1. napjától 2021. augusztus 31. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2018. augusztus 30. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
177/2009. (XII. 28.) FVM rendelete a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. CXL. törvény 94. § (2) bekezdés b) pontjának alkalmazásáról.
A közigazgatási eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 174. § (4) bekezdésében kapott
felhatalmazás alapján, a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter feladat- és hatásköréről szóló 162/2006. (VII. 28.) Korm.
rendelet 1. §-ában meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § A közigazgatási eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 94. § (2) bekezdés b) pontja
alkalmazásának van helye
a) ha az időszerű mezőgazdasági munkák elvégzése már nem pótolható a termőföld védelméről szóló 2007. évi
CXXIX. törvény (a továb biak ban: Tfvt.) 24. § (1) bekezdés a) pontjában;
b) a más célú hasznosítás megkezdése bejelentésének elmulasztása esetén a Tfvt. 24. § (1) bekezdés c) pontjában;
c) a Tfvt. 56. §-ában;
d) a termőföldről szóló 1994. évi LV. törvény 25/B. § (5) bekezdésében;
e) az erdőről, az erdő védelméről és az erdőgazdálkodásról szóló 2009. évi XXXVII. törvény 107. § (1) bekezdés
c) pontjában, g) pontjának a 102. §-ra vonatkozóan, i) pontjában, a 107. § (3) bekezdés d) és e) pontjában, a 108. §
(1) bekezdés a)–c) pontjában, e) és f) pontjában, h) és i) pontjában, k) és l) pontjában, a 108. § (2) bekezdésében,
valamint a 108. § (3) bekezdésének b) pontjában;
f) a halászatról és a horgászatról szóló 1997. évi XLI. törvény 21. § (2) bekezdés c) és d) pontjában, a 49. § (1) bekezdés
e) pontjában, valamint az 50. § (1) bekezdés a) és b) pontjában;
g) a vad védelméről, a vadgazdálkodásról, valamint a vadászatról szóló 1996. évi LV. törvény 65. § (1) bekezdés
c) pontjában, a 83. § (1) bekezdés b)–c) pontjában és f) pontjában, a 83. § (4) bekezdés c)–d) pontjában, e) pont
ea) alpontjában és g) pontjában, a 84. § (1) bekezdés b) pontjában;
h) a növényfajták állami elismeréséről, valamint a szaporítóanyagok előállításáról és forgalomba hozataláról szóló
2003. évi LII. törvény 28. §-ában;
i) a géntechnológiai tevékenységről szóló 1998. évi XXVII. törvény 21/D. § (3) bekezdésében, 21/E. §
(5) bekezdésében és 22. §-ában;
j) az élelmiszerláncról és hatósági felügyeletéről szóló 2008. évi XLVI. törvény 60. § (1) bekezdés d) pontjában, k) és
m) pontjában, valamint a 63. § (1) bekezdés a) pont ab)–al) alpontjaiban;
k) a szennyvizek és szennyvíziszapok mezőgazdasági felhasználásának és kezelésének szabályairól szóló 50/2001.
(IV. 3.) Korm. rendelet 19. § (2) bekezdésében;
l) a termőföld védelme érdekében a vizek mezőgazdasági eredetű nitrátszennyezéssel szembeni védelméről szóló
27/2006. (II. 7.) Korm. rendelet 10. § (2) bekezdésében, 11. § (1) bekezdésében, 11. § (2) bekezdés a) pontjában
meghatározott rendelkezések esetén. 2. § Ez a rendelet 2010. január 1-jén lép hatályba azzal, hogy rendelkezéseit a felügyeleti eljárás során az e rendelet
hatálybalépése előtt meghozott döntésekre is alkalmazni kell.
Gráf József s. k.,
földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter


text:
1985/2015. (XII. 23.) Korm. határozata a távszerencsejáték játékadójából, valamint a sportfogadások játékadójából származó 2015. második fél bevétel felhasználásához szükséges intézkedésekről.
A Kormány a  Magyarország 2015. évi központi költségvetéséről szóló 2014. évi C. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.)
30.  § (3)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva engedélyezi a  Kvtv. 1.  melléklet XX. Emberi Erőforrások
Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 23. Sporttevékenység támogatása alcím, 5. Országos
sportági szakszövetségek akadémia rendszerének kialakítása, továbbá az  MLSZ feladatainak támogatása
jogcímcsoport előirányzat kiadási előirányzatának 152 622,4 ezer forinttal történő megemelését az  1.  melléklet
szerint.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2/2010. (I. 26.) HM rendelete a közhatalmi honvédelmi szervezetek kiegészítő és kisegítő tevékenységéből származó bevételek, valamint a terven felüli közhatalmi bevételek felhasználásáról.
Az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény 126. §-ának (1)–(2) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján
– a pénzügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 169/2006. (VIII. 28.) Korm. rendelet 1. § a) pontjában meghatározott
feladatkörében eljáró pénzügyminiszterrel egyetértésben – a honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2004. évi CV. törvény
egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 71/2006. (IV. 3.) Korm. rendelet 32/A. §-ának (1) bekezdésében meghatározott
feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
A rendelet hatálya 1. § A rendelet hatálya kiterjed a honvédelemért felelős miniszter közvetlen alárendeltségébe és közvetlen irányítása alá
tartozó közhatalmi költségvetési szervezetekre, a Magyar Honvédség katonai szervezeteire (a továb biak ban együtt:
honvédelmi szervezet), továbbá a 9. és 10. § tekintetében a Honvédelmi Minisztérium Állami Egészségügyi Központra
(a továb biak ban: HM ÁEK).
2. § E rendelet elő írásait kell alkalmazni
a) a honvédelmi szervezetek működésének az államháztartás működési rendjétől eltérő szabályairól szóló Korm.
rendelet (a továb biak ban: Korm. rendelet) 23. és 24. §-ában meghatározott, a honvédelmi szervezet szervezeti és
működési szabályzatában (a továb biak ban: SZMSZ) rögzített rendszeresen végzett, valamint az SZMSZ-ében nem
szereplő, eseti jelleggel végzett kiegészítő és kisegítő tevékenységek bevételeinek felhasználására;
b) a terven felüli közhatalmi bevételek felhasználására. Általános szabályok
3. § (1) A Korm. rendeletben meghatározott kiegészítő és kisegítő tevékenység
a) az önköltség-számítási szabályzat elkészítésének szabályairól szóló HM utasítás és a Honvédelmi Minisztérium
fejezet (a továb biak ban: HM fejezet) egységes számviteli politikája VII. fejezetében meghatározottak szerint
összeállított önköltség-számítási szabályzatban kialakított árak alkalmazásával, és
b) a Polgári Törvénykönyvről szóló törvény (a továb biak ban: Ptk.) elő írásai alapján kötött szerződés vagy a Korm.
rendelet 24. § szerinti szolgáltatások esetében a honvédelmi szervezet parancsnokának (vezetőjének) írásos
parancsa (határozata) alapján végezhető.
(2) Nem kell önköltség-számítási szabályzatot készíteni az államháztartás szervezetei beszámolási és könyvvezetési
kötelezettségének sajátosságairól szóló 249/2000. (XII. 24.) Korm. rendelet 8. § (9) és (10) bekezdése szerint végzett
szolgáltatások esetében.
4. § (1) Honvédelmi szervezet rendszeresen végzett kiegészítő és kisegítő tevékenységet az SZMSZ-e alapján és
a gazdálkodási szabályzatában meghatározott ügyrend szerint végzi azzal a feltétellel, hogy a tevékenység
teljesítéséből származó bevételeknek fedezniük kell a felmerülő költségeket.
(2) A költségvetési javaslat összeállítása során a kiegészítő és kisegítő tevékenység kiadásainak tervezésekor figye lembe
kell venni az 5. § (3) bekezdése szerinti visszapótlással, fejezeti visszatérüléssel és a működési hozzájárulással
összefüggésben elszámolandó kiadásokat is.
A kiegészítő és kisegítő tevékenység bevételeinek felhasználása 5. § (1) A kiegészítő és kisegítő tevékenységből származó bevételeknek a köztartozások, így különösen az általános forgalmi
adó (a továb biak ban: áfa) kiegyenlítését köve tően fennmaradó összegéből a tevékenység során
a) felhasznált központi, térítésmentes természetbeni ellátás keretében biztosított készletek és csapatbeszerzésű
anyagok kiadásainak visszapótlását kell biztosítani;
b) alkalmazott technikai eszközök amortizációs költségeit, valamint a közüzemi szolgáltatások kiadásait, fejezeti
visszatérülés címén kell visszapótolni;
c) a honvédelmi szervezetnél egyébként is felmerülő személyi kiadások és járulékai megtérülő (kiszámlázott)
részének 40%-át működési hozzájárulásként kell visszapótolni.
(2) A fejezeti visszatérülés mértéke
a) közüzemi szolgáltatás igénybevétele esetén, – amennyiben az közvetlenül nem mérhető – az áfá-val, valamint
a személyi kiadások és járulékai megtérülő összegével csökkentett bevétel 10%-a;
b) közüzemi szolgáltatás igénybevétele nélkül az áfá-val, valamint a személyi kiadások és járulékai megtérülő
összegével csökkentett bevétel 5%-a.
(3) Az (1) bekezdés szerinti központi, természetbeni ellátás keretében biztosított készletek kiadásainak visszapótlását,
a fejezeti visszatérülést és a működési hozzájárulást a HM fejezet központosított bevételeként kell kezelni.
(4) A bevételek áfával és az (1)–(2) bekezdés szerint csökkentett összegét a honvédelmi szervezet – a 7–8. §-ban foglaltak
figye lembe véte lével – működési és fejlesztési kiadásaira fordíthatja.
6. § (1) A HM fejezet központosított bevételeit havonta, a tárgyhónapot követő hónap 20-áig, a 132/510-es kincstári
tranzakciós kód (a továb biak ban: KTK) alkalmazásával, a HM KPÜ II. (0102) Központi megnevezésű,
10023002-01782439-00000000 számú kincstári számlára kell átutalni, a közlemény rovatban a tevékenység típusát is
fel kell tüntetni.
(2) A honvédelmi szervezet, a HM fejezetet megillető december havi központosított bevételt a tárgyévet követő év
február 20-áig, a 420/510 KTK-val, az (1) bekezdés szerinti számlára utalják.
7. § (1) A bevétel személyi kiadások és járulékai – 5. § (1) bekezdésének c) pontja szerint csökkentett – része a tevékenységgel
összefüggésben felmerült többlet személyi kiadásokra és azok járulékaira, különösen a túlmunka-, túlszolgálati díjra,
a rendkívüli munkavégzés díjazására, a napidíjra, a Ptk. szerinti megbízás díjra, – figyelemmel a szolgálati,
közszolgálati, közalkalmazotti jogviszonyon és munkaviszonyon kívüli tevékenységek díjazásáról szóló HM utasítás
rendelkezéseire – a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény szerinti illetménykiegészítésre,
továbbá a tevékenységben közvetlenül és közvetve résztvevők munkájának elismerésére használható fel.
(2) A honvédelmi szervezet vezetőjét érintő, (1) bekezdés szerinti kiadásokat a szolgálati elöljáró, illetve hivatali felettes
rendelheti el.
(3) Az (1) bekezdés szerinti juttatások az érintettek állománycsoportjára vonatkozó szabályok szerint folyósíthatók, illetve
állapíthatóak meg.
(4) Az (1) bekezdés szerinti bevétel a túlmunka-, túlszolgálati díj, a rendkívüli munkavégzés díjazása, az általános és
magasabb parancsnoki, továbbá a meghatározott célú jutalom személyi kiadásokra, valamint a belföldi reprezentáció
dologi kiadásra csak az éves intézményi költségvetésben jóváhagyott előirányzatok és a jóváhagyott, illetve kiadott
gazdálkodási keretek együttes megléte esetén használható fel.
8. § (1) A kiegészítő és kisegítő tevékenység keretében végzett kiemelkedő teljesítmény elismeréseként a honvédelmi
szervezet érintett állománya – figyelemmel az állománycsoportjára vonatkozó jogszabályok és belső rendelkezések
elő írásaira – évente legfeljebb háromhavi alapilletményének megfelelő összegű céljutalomban részesülhet.
(2) E rendelet alapján kifizetett céljutalom, az egyéb címen kifizetett jutalmakkal együtt (ide nem értve a jubileumi
jutalmat) sem haladhatja meg évente az érintett távolléti díjának hat havi összegét.
A terven felüli közhatalmi bevételek felhasználása 9. § (1) A honvédelmi szervezet terven felüli közhatalmi bevételeinek [az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény
87. § (3) bekezdés d) pontja] adóelszámolást köve tően fennmaradó része a (2) és (3) bekezdésben foglaltak kivételével
a HM fejezet központosított bevételét képezi.
(2) A HM ÁEK és az MH Dr. Radó György Honvéd Egészségügyi Központ által alaptevékenység vagy kiegészítő
tevékenység keretében végzett pálya- és munkaköri alkalmassági vizsgálatok, valamint a gépjárművezetői engedély
kiadásához, vagy meghosszabbításához szükséges egészségügyi vizsgálat és az ahhoz kapcsolódó igazolás
kiállításának terven felüli díjbevétele intézményi saját bevétel.
(3) A honvédelmi és katonai célú építményekre vonatkozó építésügyi és építés-felügyeleti hatósági eljárásokkal
kapcsolatos terven felüli bevétel intézményi saját bevétel. A bevételek a honvédelmi és katonai célú építmények
építési célelőirányzata kezelésének és felhasználásának szabályairól szóló HM rendelet rendelkezései szerint
használhatóak fel.
10. § A 9. § (1) bekezdése szerinti terven felüli közhatalmi bevételeket a 6. § (1) bekezdésében meghatározott számlára és
határidőig a 410/510-es KTK, a december havi bevételeket pedig 6. § (2) bekezdésében meghatározott határidőig
a 420/510-es KTK alkalmazásával kell megfizetni.
Záró rendelkezések 11. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
12. § A kiegészítő és kisegítő tevékenységhez fűződő, e rendelet alapján folyósítandó pénzbeli juttatásokra fordítható
gazdálkodási keretek képzésére, a folyósításukkal kapcsolatos pénzügyi, adminisztrációs feladatok végrehajtásának
rendjére a HM Közgazdasági és Pénzügyi Ügynökség vezérigazgatója hatáskörében intézkedik.
Dr. Szekeres Imre s. k.,
honvédelmi miniszter


text:
28/2010. (III. 11.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság országos népszavazás kitűzésére irányuló kezdeményezés aláírásgyűjtő ívének hitelesítése tárgyában hozott határozata ellen benyújtott kifogás alapján indult eljárásban meghozta az alábbi
határozatot: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 407/2009. (X. 8.) OVB határozatát a jelen határozatban foglalt
indokok alapján helybenhagyja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. A választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továb biak ban: Ve.) 130. § (1) bekezdése alapján kifogás érkezett
az Alkotmánybírósághoz az Országos Választási Bizottság (a továb biak ban: OVB) 407/2009. (X. 8.) OVB határozata
(a továb biak ban: OVBh.) ellen.
Az OVB vitatott határozatában az országos népszavazás kezdeményezésre irányuló aláírásgyűjtő ív mintapéldányának
hitelesítését megtagadta. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepel: „Kezdeményezzük a vonatkozó
jogszabályok módosítását úgy, hogy népszavazási eljárásban a választók szavazataikat szabad elhatározásuk szerint
papíron vagy sms-ben adhassák le.” Az OVBh. indoklása megállapította, hogy a kérdésben tartott eredményes
népszavazás esetén sérülne a szavazás titkosságának elve, mert a mobilszolgáltatók megismerhetik az sms-ek
tartalmát, sérülne emellett a közvetlenség elve is, mert nem lenne garantálható a választópolgár minden kétséget
kizáró, hitelt érdemlő azonosítása. Nem teljesülne továbbá az az alkotmányos követelmény sem, hogy
a választópolgár választójogát csak személyesen gyakorolhatja. Az OVB álláspontja szerint a kérdésben – annak
burkolt alkotmánymódosító jelleg miatt – nem lehet népszavazást tartani, mert a népszavazási kezdeményezés több
alkotmányos alapelvet érint, így a kérdésben tartott eredményes népszavazás az Alkotmány módosítását
eredményezné. Hivatkozott az OVBh. indokolása az Alkotmánybíróság következetes gyakorlatára, amely szerint
a népszavazás közvetetten sem vonhatja el az Országgyűlés alkotmányozó hatáskörét.
A kifogástevő – aki azonos a népszavazás kezdeményezőjével – beadványában előadta, hogy az OVB tévesen hivatkozott
az Alkotmány 71. § (1) bekezdésére, mivel az a képviselők és polgármesterek választására vonatkozik, a népszavazásra nem.
Álláspontja szerint az sms útján történő szavazás biztonságossá tehető, illetve a mobilszolgáltatók szabályosan nem
ismerhetik meg az sms-ek tartalmát. A választók személyes „beazonosítása”, valamint a választás közvetlenségének kérdése
lenne a népszavazás tárgya, melynek eldöntése a kifogástevő szerint nem tartozik az OVB hatáskörébe. Véleménye szerint
a kezdeményezés nem jár az Alkotmány módosításával, de a népszavazás kötelező jelleggel előírhatja az Országgyűlésnek
a jogszabály megalkotását, módosítását, beleértve az Alkotmányt is.
Az OVBh. a Magyar Közlöny 2009. évi 143. számában, 2009. október 8-án jelent meg, a kifogást 2009. október 19-én
– a jogszabály által meghatározott határidőn belül – terjesztették elő.
II. Az Alkotmánybíróság határozatának meghozatala során a következő jogszabályokat vette alapul:
Az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény rendelkezései:
„2. § Az aláírásgyűjtő ívek mintapéldányát az aláírásgyűjtés megkezdése előtt – hitelesítés céljából – be kell nyújtani
az Országos Választási Bizottsághoz.”
„10. § Az Országos Választási Bizottság megtagadja az aláírásgyűjtő ív hitelesítését, ha
a) a kérdés nem tartozik az Országgyűlés hatáskörébe,
b) a kérdésben nem lehet országos népszavazást tartani,
c) a kérdés megfogalmazása nem felel meg a törvény ben foglalt követelményeknek,
d) ugyanazon tartalmú kérdésben három éven belül eredményes országos népszavazást tartottak,
e) az aláírásgyűjtő ív nem felel meg a választási eljárásról szóló törvény ben foglalt követelményeknek.”
„13. § (1) A népszavazásra feltett konkrét kérdést úgy kell megfogalmazni, hogy arra egyértelműen lehessen
válaszolni.”
A Ve. rendelkezései:
„130. § (1) Az Országos Választási Bizottságnak az aláírásgyűjtő ív, ille tő leg a konkrét kérdés hitelesítésével kapcsolatos
döntése elleni kifogást a határozat közzétételét követő tizenöt napon belül lehet – az Alkotmánybírósághoz címezve –
az Országos Választási Bizottsághoz benyújtani.
(...)
(3) Az Alkotmánybíróság a kifogást soron kívül bírálja el. Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság,
ille tő leg az Országgyűlés határozatát helybenhagyja, vagy azt megsemmisíti, és az Országos Választási Bizottságot,
ille tő leg az Országgyűlést új eljárásra utasítja.”
III. A kifogás nem megalapozott.
1. Az Alkotmánybíróságnak a jelen ügyben irányadó hatáskörét az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
1. § h) pontjában foglaltaknak meg fele lően a Ve. 130. §-a határozza meg. Az Alkotmánybíróság az OVB határozatai
ellen benyújtott kifogások elbírálása során kialakította következetes gyakorlatát. Az Alkotmánybíróság a kifogás
alapján lefolytatott jogorvoslati eljárásban azt vizsgálja, hogy a beérkezett kifogás megfelel-e a Ve. 77. §
(2) bekezdésének a)–c) pontjaiban, illetve 130. § (1) bekezdésében foglalt feltételeknek, és az OVB az aláírásgyűjtő ív
hitelesítési eljárásában az Alkotmánynak és az irányadó törvényeknek meg fele lően járt-e el. Eljárása során
az Alkotmánybíróság e feladatát alkotmányos jogállásával és rendeltetésével összhangban látja el. [25/1999. (VII. 7.) AB
határozat, ABH 1999, 251, 256.]
2. Az Nsztv. rendelkezései értelmében az OVB-hez hitelesítés céljából benyújtott aláírásgyűjtő íven konkrét kérdést kell
megfogalmazni. A konkrét kérdésnek olyannak kell lennie, hogy arra a választópolgárok népszavazás alkalmával
egyértelműen „igennel” vagy „nemmel” tudjanak válaszolni, mivel az Nsztv. 13. § (2) bekezdése szerint a konkrét
kérdést a kezdeményezésben megfogalmazott formában, változtatás nélkül kell népszavazásra bocsátani.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a jelen esetben hitelesítés céljából az OVB-hez benyújtott aláírásgyűjtő
íven szereplő mondat nem kérdés, hanem kijelentő mondat, és így nem felel meg a törvény ben foglalt
követelményeknek, ezért arról az Nsztv. 10. § c) pontja alapján népszavazást tartani nem lehet. [Ld.: 13/2010. (II. 4.). AB
határozat, MK 2010. 13. 7296.]
3. Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az aláírásgyűjtő íven szereplő, népszavazásra feltenni kívánt
kérdés a vele szemben támasztott alaki jogszabályi követelményeknek nem felel meg, ezért – az előterjesztett kifogást
érdemben nem vizsgálva – a 407/2009. (X. 8.) OVB határozatot a jelen határozatban foglalt indokok alapján helyben hagyta.
Az Alkotmánybíróság a határozat közzétételét az OVB határozatának a Magyar Közlönyben való megjelenésére
tekintettel rendelte el.
Budapest, 2010. március 9.
Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
59/2003. (V. 28.) OGY határozata a Magyar Köztársaság részvételéről a Nemzetközi Fejlesztési Társulás (IDA) alapjainak tizenharmadik feltöltésében.
1. Az Országgyűlés elfogadja a Nemzetközi Fejlesztési
Társulás (a továbbiakban: Társulás) Kormányzótanácsának a 2002. évi, a Társulás pénzalapjainak tizenharmadik
alkalommal történő feltöltéséről szóló 204. számú határozatában foglaltakat, és elhatározza, hogy a Magyar Köztársaság az említett határozatban szereplő összegű hozzájárulással vesz részt az alapfeltöltésben.
A határozatot az Országgyűlés a 2003. május 26-i ülésnapján fogadta el.
A határozatot az Országgyűlés a 2003. május 26-i ülésnapján fogadta el.
2. A pénzalapok feltöltéséhez való fizetési kötelezvényeket 2003—2005 között kell kiállítani, és a hozzájárulás
befizetését a 2003—2008. évekre szóló központi költségvetés terhére évente kell teljesíteni.
3. Ez a határozat a közzététele napján lép hatályba;
végrehajtásáról a Kormány gondoskodik.
Dr. Szili Katalin s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
177/2008. (IX. 5.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdése j) pontja, valamint
a Magyar Köztársaság kitüntetéseiről szóló 1991. évi
XXXI. törvény 2. § (1) bekezdése alapján a miniszterelnök
előterjesztésére
a Zaragozai Világkiállítás Magyar Pavilonjának létrehozása érdekében végzett sokoldalú tevékenysége elismeréseként
Luis Frauca Remacha-nak, az Expo Agua 2008 Zaragoza igazgatóhelyettesének a
MAGYAR KÖZTÁRSASÁGI ÉRDEMREND
TISZTIKERESZTJE polgári tagozata a Zaragozai Világkiállítás Magyar Pavilonjának létrehozása érdekében végzett sokoldalú tevékenysége elismeréseként
Marisol González Abadía-nak, az Expo Agua 2008 Zaragoza osztály menedzserének a
MAGYAR KÖZTÁRSASÁGI ÉRDEMREND
LOVAGKERESZTJE polgári tagozata kitüntetést adományozom.
Budapest, 2008. augusztus 21. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
1407/2014. (VII. 18.) Korm. határozata a Gyöngyöshalász község külterületén fekvő, egyes ipari-gazdasági övezetbe tartozó földrészletek beruházási célterületté nyilvánításáról.
A Kormány
 1. a termőföld védelméről szóló 2007. évi CXXIX. törvény 11.  § (2) és (3)  bekezdésében foglaltakra figyelemmel
beruházási célterületté nyilvánítja ipari telephely kialakítása céljából a  Gyöngyöshalász község külterületén fekvő,
az  ingatlan-nyilvántartás szerint 0105/2, 0105/10, 0105/11, 0105/12, 0105/13, 0105/14, 0105/15, 0105/16, 0105/17,
0105/18, 0106, 0107/1, 0107/3, 0107/4, 0110, 0111/7, 0111/8, 0111/9, 0111/10, 0111/11, 0111/12, 0111/13 helyrajzi
számú földrészleteket, valamint az  ezen földrészletekből a  telekalakítási eljárások jogerős befejezését követően
kialakított földrészleteket;
2. visszavonja a  Gyöngyöshalász község külterületén fekvő, egyes ipari-gazdasági övezetbe tartozó földrészletek
beruházási célterületté nyilvánításáról szóló 1283/2014. (IV. 30.) Korm. határozatot.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
237/2014. (IX. 18.) Korm. rendelete a Budapest Fehér úti lőtér fejlesztésére és bővítésére irányuló beruházás megvalósításával összefüggő közigazgatási hatósági ügyek kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról és az eljáró hatóságok kijelöléséről.
A Kormány a  nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű beruházások megvalósításának gyorsításáról és
egyszerűsítéséről szóló 2006. évi LIII. törvény 12. § (5) bekezdés a), b) és e) pontjában,
az 1. § (4) bekezdése és a 2. melléklet tekintetében a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló
2004. évi CXL. törvény 174/A. § (1) bekezdés a) pontjában,
a 2. § tekintetében az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 62. § (1) bekezdés 16.2., 17. és
24. pontjában
kapott felhatalmazás alapján, az  Alaptörvény 15.  cikk (1)  bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a  következőket
rendeli el:
1. § (1) A  Kormány nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánítja a  Budapest X. kerület,
Fehér  út 9–11. szám alatti lőtér fejlesztésére és bővítésére irányuló, a  Budapest X. kerület közigazgatási területén
fekvő, 39206/11 helyrajzi számú ingatlanon megvalósuló beruházással összefüggő, az  1.  mellékletben felsorolt
közigazgatási hatósági ügyeket.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában a beruházással összefüggőnek kell tekinteni mindazokat a közigazgatási hatósági
eljárásokat, amelyek az (1) bekezdés szerinti beruházás megvalósításához és használatbavételéhez szükségesek.
(3) A  Kormány az  (1)  bekezdés szerinti beruházással összefüggő közigazgatási hatósági ügyekben eljáró hatóságként
az 1. mellékletben meghatározott hatóságokat jelöli ki.
(4) Azokban az esetekben, amikor az 1. mellékletben meghatározott ügyfajtákra vonatkozó jogszabály az adott ügyben
szakhatóság közreműködését rendeli el, a Kormány az (1) bekezdés szerinti közigazgatási hatósági ügyekben eljáró
szakhatóságként a 2. mellékletben meghatározott hatóságokat jelöli ki.
2. § Az 1. § (1) bekezdése szerinti beruházással összefüggésben
a) nem kell építészeti-műszaki tervtanácsi véleményt beszerezni,
b) nem kell településképi véleményezési eljárást lefolytatni és
c) településképi bejelentési eljárásnak nincs helye.
3. § (1) Az  ügyfélnek az  eljárás megindítása előtt benyújtott kérelmére az  1.  melléklet szerinti hatósági eljárásokban
a szakhatóság – a hatóság határozatának meghozataláig felhasználható – előzetes szakhatósági állásfoglalást ad ki
azzal, hogy a kérelemhez benyújtott előzetes szakhatósági hozzájárulást a hatóság a közigazgatási hatósági eljárás
és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 44. § (8) bekezdése szerint használja fel.
(2) Az 1. melléklet szerinti közigazgatási hatósági ügyekben hozott döntés – a környezeti hatásvizsgálati és az egységes
környezethasználati engedélyezési eljárásról szóló kormányrendelet szerinti előzetes vizsgálati eljárás tárgyában
hozott döntés kivételével – fellebbezésre tekintet nélkül végrehajtható.
4. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
5. § E rendelet rendelkezéseit a hatálybalépésekor folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök