text:
2010. CXXXII. törvény a Magyar Köztársaság és a San Marino Köztársaság között a kettős adóztatás elkerüléséről a jövedelemadók területén Rómában, 2009. szeptember 15. napján aláírt Egyezmény kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés e törvénnyel felhatalmazást ad a Magyar Köztársaság és a San Marino Köztársaság között a kettős
adóztatás elkerüléséről a jövedelemadók területén Rómában, 2009. szeptember 15. napján aláírt Egyezmény
(a továbbiakban: Egyezmény) kötelező hatályának elismerésére.
2. § Az Országgyűlés az Egyezményt e törvénnyel kihirdeti.
3. § Az Egyezmény hiteles magyar és angol nyelvű szövege a következő:
„EGYEZMÉNY
A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ÉS A SAN MARINO KÖZTÁRSASÁG KÖZÖTT
A KETTŐS ADÓZTATÁS ELKERÜLÉSÉRŐL A JÖVEDELEMADÓK TERÜLETÉN
A Magyar Köztársaság és a San Marino Köztársaság, a továbbiakban a „Szerződő Államok” attól az óhajtól vezérelve,
hogy Egyezményt kössenek a kettős adóztatás elkerüléséről a jövedelemadók területén és a tágabb együttműködés
keretében a két állam közötti gazdasági kapcsolatok szabályozott fejlődését erősítsék, az alábbiak szerint állapodtak
meg:
1. cikk
Személyi hatály
Ez az Egyezmény azokra a személyekre terjed ki, akik az egyik vagy mindkét Szerződő Államban belföldi illetőségűek.
2. cikk
Az egyezmény hatálya alá tartozó adók
1. Ez az Egyezmény azokra a jövedelemadókra terjed ki, amelyeket az egyik Szerződő Állam vagy annak helyi hatóságai
vetnek ki, a beszedés módjára való tekintet nélkül.
2. Jövedelemadónak tekintendők mindazok az adók, amelyeket a teljes jövedelem, illetve a jövedelem részei után vetnek
ki, beleértve az ingó vagy ingatlan vagyon elidegenítéséből származó nyereség utáni adókat, a vállalkozások által
fizetett bérek és fizetések teljes összege utáni adókat, valamint a tőke értéknövekedésének adóját.
3. Azok a jelenleg létező adók, amelyekre az Egyezményt alkalmazni kell, még akkor is, ha ezeket adólevonás útján
szedik be:
a) San Marino esetében:
az általános jövedelemadó, amelyet kivetnek
(i) természetes személyekre;
(ii) jogi személyekre és egyéni vállalkozókra
(a továbbiakban: „san marinó-i adó”)
b) Magyarország esetében:
(i) a személyi jövedelemadó;
(ii) a társasági adó;
(a továbbiakban: „magyar adó”).
4. Az Egyezményt alkalmazni kell minden olyan azonos vagy lényegét tekintve hasonló adóra is, amelyet ezen
Egyezmény aláírásának napja után a jelenleg létező adók mellett vagy azok helyett vezetnek be. A Szerződő Államok
illetékes hatóságai értesíteni fogják egymást az adójogszabályaikban végrehajtott bármely lényeges változásról.
A törvényt az Országgyűlés a 2010. november 22-i ülésnapján fogadta el.
3. cikk
Általános meghatározások 1. Az Egyezmény alkalmazásában, ha a szövegösszefüggés mást nem kíván:
a) a „San Marino” kifejezés a San Marino Köztársaságot és földrajzi értelemben használva a San Marino Köztársaság
területét jelenti;
b) a „Magyarország” kifejezés a Magyar Köztársaságot és földrajzi értelemben használva a Magyar Köztársaság
területét jelenti;
c) az „egyik Szerződő Állam” és a „másik Szerződő Állam” kifejezések, a szövegösszefüggésnek megfelelően,
Magyarországot vagy San Marinót jelentik;
d) a „személy” kifejezés magában foglalja a természetes személyt, a társaságot és bármely más személyi egyesülést;
e) a „társaság” kifejezés bármely jogi személyt vagy egyéb olyan jogalanyt jelent, amely az adóztatás szempontjából
a jogi személyekkel azonos módon kezelendő;
f) a „vállalkozás” kifejezés bármely üzleti tevékenység végzésére vonatkozik;
g) az „egyik Szerződő Állam vállalkozása” és „a másik Szerződő Állam vállalkozása” kifejezések az egyik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személy, illetve a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által folytatott
vállalkozást jelentik;
h) a „nemzetközi forgalom” kifejezés az egyik Szerződő Államban tényleges üzletvezetési hellyel rendelkező
vállalkozás által üzemeltetett hajó vagy légi jármű által végzett bármely szállítást jelent, kivéve, ha a hajót vagy
a légi járművet kizárólag a másik Szerződő Államban lévő helyek között üzemeltetik;
i) az „állampolgár” kifejezés a következőt jelenti:
(i) bármely természetes személyt, aki az egyik Szerződő Állam állampolgárságával rendelkezik;
(ii) bármely jogi személyt, személyegyesítő társaságot, egyesülést vagy egyéb olyan jogalanyt, amely ezt
a jogállását az egyik Szerződő Államban hatályos jogszabályokból nyeri;
j) az „illetékes hatóság” kifejezés a következőt jelenti:
(i) San Marino esetében a Pénzügyminisztériumot;
(ii) Magyarország esetében a pénzügyminisztert vagy meghatalmazott képviselőjét;
k) az „üzleti tevékenység” kifejezés magában foglalja a szabad foglalkozás és más önálló jellegű tevékenység
végzését.
2. Az Egyezménynek az egyik Szerződő Állam által bármely időpontban történő alkalmazásánál az Egyezményben
meghatározás nélkül szereplő kifejezéseknek – ha a szövegösszefüggés mást nem kíván – olyan jelentésük van, mint
amit ennek az államnak a jogszabályaiban az adott időpontban jelentenek azokra az adókra vonatkozóan, amelyekre
az Egyezmény alkalmazást nyer, ennek az államnak az adójogszabályaiban foglalt meghatározások az irányadók
ennek az államnak az egyéb jogszabályaiban foglalt meghatározásokkal szemben.
4. cikk
Belföldi illetőségű személy 1. Az Egyezmény alkalmazásában az „egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy” kifejezés olyan személyt
jelent, aki ennek a Szerződő Államnak a jogszabályai szerint lakóhelye, székhelye, üzletvezetési helye, bejegyzési helye
vagy bármely más hasonló ismérv alapján adóköteles, beleértve az államot és annak bármely helyi hatóságát.
Ez a kifejezés azonban nem foglalja magában azokat a személyeket, akik ebben az államban kizárólag az ebben
az államban lévő forrásokból származó jövedelem alapján adókötelesek.
2. Amennyiben egy természetes személy az 1. bekezdés rendelkezései értelmében mindkét Szerződő Államban belföldi
illetőségű, helyzetét az alábbiak szerint kell meghatározni:
a) csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben állandó lakóhellyel rendelkezik;
amennyiben mindkét államban rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az államban tekintendő belföldi
illetőségűnek, amellyel személyi és gazdasági kapcsolatai szorosabbak (a létérdekek központja);
b) amennyiben nem határozható meg, hogy melyik államban van létérdekeinek a központja, vagy ha egyik államban
sem rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben
szokásos tartózkodási helye van;
c) amennyiben mindkét államban van szokásos tartózkodási helye, vagy egyikben sincs, csak abban az államban
tekintendő belföldi illetőségűnek, amelynek állampolgára;
d) amennyiben mindkét Szerződő Állam állampolgára, vagy egyiké sem, a Szerződő Államok illetékes hatóságai
kölcsönös egyetértéssel rendezik a kérdést.
3. Amennyiben az 1. bekezdés rendelkezései értelmében egy személy, amely más mint egy természetes személy,
mindkét Szerződő Államban belföldi illetőségű, csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben
tényleges üzletvezetésének helye van.
5. cikk
Telephely 1. Az Egyezmény alkalmazásában a „telephely” kifejezés olyan állandó üzleti helyet jelent, amelyen keresztül
a vállalkozás üzleti tevékenységét egészben vagy részben kifejti.
2. A „telephely” kifejezés magában foglalja különösen:
a) az üzletvezetés helyét,
b) a fióktelepet;
c) az irodát;
d) a gyártelepet;
e) a műhelyt; és
f) a bányát, az olaj- és a földgázkutat, a kőfejtőt és a természeti kincsek kiaknázására szolgáló bármely más helyet.
3. Az építési terület, az építkezési, szerelési vagy beszerelési munkálat telephelyet keletkeztet, de csak ha 12 hónapnál
tovább tart.
4. E cikk előző rendelkezéseire tekintet nélkül nem minősül „telephelynek”:
a) létesítmények használata kizárólag a vállalkozás javainak vagy áruinak raktározása, kiállítása vagy kiszolgáltatása
céljára;
b) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag raktározás, kiállítás vagy kiszolgáltatás céljára;
c) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag abból a célból, hogy azokat egy másik vállalkozás
feldolgozza;
d) állandó üzleti hely fenntartása, kizárólag arra a célra, hogy a vállalkozás részére javakat vagy árukat vásároljanak
vagy információkat szerezzenek;
e) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy a vállalkozás részére bármilyen más előkészítő vagy
kisegítő jellegű tevékenységet folytassanak;
f) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy az a)–e) pontokban említett tevékenységek bármely
kombinációját végezze, feltéve, hogy az állandó üzleti helynek az ilyen kombinációból származó teljes
tevékenysége előkészítő vagy kisegítő jellegű.
5. Tekintet nélkül az 1. és 2. bekezdések rendelkezéseire, ha egy személy – kivéve a független képviselőt, akire
a 6. bekezdés rendelkezése alkalmazandó – egy vállalkozás számára tevékenykedik és az egyik Szerződő Államban
meghatalmazása van, amellyel ott rendszeresen él, arra, hogy a vállalkozás nevében szerződéseket kössön, úgy
ez a vállalkozás telephellyel bírónak tekintendő ebben az államban minden olyan tevékenység tekintetében, amelyet
ez a személy a vállalkozás részére kifejt, kivéve, ha az ilyen személy tevékenysége a 4. bekezdésben említett
tevékenységekre korlátozódik, amelyek, ha azokat egy állandó üzleti helyen keresztül fejtenék ki, az említett bekezdés
rendelkezései értelmében nem tennék ezt az állandó üzleti helyet telephellyé.
6. Egy vállalkozást nem lehet úgy tekinteni, mintha annak az egyik Szerződő Államban telephelye lenne csupán azért,
mert tevékenységét ebben az államban alkusz, bizományos vagy más független képviselő útján fejti ki, feltéve, hogy
ezek a személyek rendes üzleti tevékenységük keretében járnak el.
7. Az a tény, hogy az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság olyan társaságot ellenőriz, vagy olyan társaság
ellenőrzése alatt áll, amely a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű, vagy üzleti tevékenységet fejt ki ebben
a másik államban (akár telephely útján, akár más módon), önmagában még nem teszi egyik társaságot sem a másik
telephelyévé.
6. cikk
Ingatlan vagyonból származó jövedelem 1. Az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy a másik Szerződő Államban fekvő
ingatlan vagyonból szerez (beleértve a mezőgazdaságból és az erdőgazdálkodásból származó jövedelmet),
megadóztatható ebben a másik államban.
2. Az „ingatlan vagyon” kifejezésnek olyan jelentése van, amit annak a Szerződő Államnak jogszabályai szerint jelent,
amelyikben a szóban forgó vagyon fekszik. Ez a kifejezés minden esetben magában foglalja az ingatlan vagyon
tartozékának minősülő vagyont, az állatállományt és a mezőgazdaságban és az erdőgazdálkodásban használatos
berendezéseket, azokat a jogokat, amelyekre a földtulajdonra vonatkozó magánjogi rendelkezések nyernek
alkalmazást, az ingatlan vagyon haszonélvezeti jogát, valamint az ásványlelőhelyek, források és más természeti
erőforrások kitermelésének vagy kitermelési jogának ellenértékeként járó változó vagy állandó kifizetésekhez való
jogot; hajók, belvízi hajók és légi járművek nem tekintendők ingatlan vagyonnak.
3. Az 1. bekezdés rendelkezései ingatlan vagyon közvetlen használatából, bérbeadásából vagy hasznosításának bármely
más formájából származó jövedelemre is alkalmazandók.
4. Az 1. és 3. bekezdés rendelkezései a vállalkozás ingatlan vagyonából származó jövedelemre is alkalmazandók.
7. cikk
Vállalkozási nyereség 1. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának nyeresége csak ebben az államban adóztatható, kivéve, ha a vállalkozás
a másik Szerződő Államban egy ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki. Amennyiben a vállalkozás
ily módon fejt ki üzleti tevékenységet, a vállalkozás nyeresége megadóztatható a másik államban, de csak olyan
mértékben, amilyen mértékben az ennek a telephelynek tudható be.
2. A 3. bekezdés rendelkezéseinek fenntartásával, ha az egyik Szerződő Állam vállalkozása a másik Szerződő Államban
egy ott lévő telephelye útján üzleti tevékenységet fejt ki, akkor mindkét Szerződő Államban azt a nyereséget kell
ennek a telephelynek betudni, amelyet akkor érhetne el, ha önálló és elkülönült vállalkozásként azonos vagy hasonló
tevékenységet végezne azonos vagy hasonló feltételek mellett, és teljesen függetlenként tartana fenn üzleti
kapcsolatot azzal a vállalkozással, amelynek telephelye.
3. A telephely nyereségének megállapításánál levonhatók a telephely miatt felmerült költségek, beleértve az így
felmerült üzletvezetési és általános ügyviteli költségeket, függetlenül attól, hogy abban az államban merültek-e fel,
ahol a telephely található, vagy máshol.
4. Amennyiben az egyik Szerződő Államban a telephelynek betudható nyereséget a vállalkozás teljes nyereségének
a különböző részegységek közötti arányos megosztása alapján szokták megállapítani, úgy a 2. bekezdés nem zárja ki,
hogy ez a Szerződő Állam a megadóztatandó nyereséget a szokásos arányos megosztás alapján állapítsa meg;
az alkalmazott arányos megosztási módszernek azonban olyannak kell lennie, hogy az eredmény összhangban legyen
az e cikkben foglalt elvekkel.
5. Nem tudható be nyereség a telephelynek csupán azért, mert a telephely javakat vagy árukat vásárol a vállalkozásnak.
6. Az előző bekezdések alkalmazásában a telephelynek betudható nyereséget évről évre azonos módon kell
megállapítani, hacsak elégséges és alapos ok nincs az ellenkezőjére.
7. Amennyiben a nyereség olyan jövedelemtételeket tartalmaz, amelyekkel a jelen Egyezmény más cikkei külön
foglalkoznak, úgy azoknak a cikkeknek a rendelkezéseit e cikk rendelkezései nem érintik.
8. cikk
Hajózás és légiforgalom 1. Az a nyereség, amely hajóknak vagy légi járműveknek a nemzetközi forgalomban történő üzemeltetéséből származik,
csak abban a Szerződő Államban adóztatható, amelyikben a vállalkozás tényleges üzletvezetésének helye van.
2. Ha egy hajózási vállalkozás tényleges üzletvezetésének helye egy hajó fedélzetén van, úgy e hely abban a Szerződő
Államban lévőnek tekintendő, amelyikben a hajó hazai kikötője fekszik, vagy ilyen hazai kikötő hiányában abban
a Szerződő Államban, amelyikben a hajó üzemben tartója belföldi illetőségű.
3. Az 1. bekezdés rendelkezései alkalmazandók azokra a nyereségekre is, amelyek valamely poolban, közös
üzemeltetésben vagy nemzetközi üzemeltetésű szervezetben való részvételből származnak.
9. cikk
Kapcsolt vállalkozások 1. Amennyiben
a) az egyik Szerződő Állam vállalkozása közvetlenül vagy közvetve a másik Szerződő Állam vállalkozásának
vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesedik, vagy
b) ugyanazok a személyek közvetlenül vagy közvetve az egyik Szerződő Állam vállalkozásának és a másik Szerződő
Állam vállalkozásának vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesednek,
és bármelyik esetben a két vállalkozás egymás közötti kereskedelmi vagy pénzügyi kapcsolataiban olyan feltételekben
állapodik meg vagy olyan feltételeket szab, amelyek eltérnek azoktól, amelyekben független vállalkozások egymással
megállapodnának, úgy az a nyereség, amelyet a vállalkozások egyike e feltételek nélkül elért volna, de e feltételek
 miatt nem ért el, beszámítható ennek a vállalkozásnak a nyereségébe, és megfelelően megadóztatható.
2. Ha az egyik Szerződő Állam ezen állam valamely vállalkozásának a nyereségéhez olyan nyereséget számít hozzá – és
adóztat meg ennek megfelelően –, amelyet a másik Szerződő Állam vállalkozásánál megadóztattak ebben a másik
államban, és az így hozzászámított nyereség olyan nyereség, amelyet az elsőként említett állam vállalkozása ért volna
el, ha a két vállalkozás olyan feltételekben állapodott volna meg, mint amelyekben független vállalkozások egymással
megállapodnának, úgy ez a másik állam megfelelően kiigazítja az ilyen nyereségre ott kivetett adó összegét. Az ilyen
kiigazítás megállapításánál kellően figyelembe kell venni jelen Egyezmény egyéb rendelkezéseit, és a Szerződő
Államok illetékes hatóságai szükség esetén egyeztetnek egymással.
10. cikk
Osztalék 1. Az osztalék, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személynek fizet, megadóztatható ebben a másik államban.
2. Mindazonáltal ez az osztalék abban a Szerződő Államban is megadóztatható, és annak az államnak a jogszabályai
szerint, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, ha azonban az osztalék haszonhúzója a másik
Szerződő Államban belföldi illetőségű személy, az így megállapított adó nem haladhatja meg:
a) az osztalék bruttó összegének 0 százalékát, ha a haszonhúzó egy olyan társaság (a nem adóköteles
személyegyesítő társaság kivételével), amely az osztalékot fizető társaság tőkéjében legalább 25 százalékos
közvetlen részesedéssel bír;
b) az osztalék bruttó összegének 5 százalékát, ha a haszonhúzó egy olyan társaság (a nem adóköteles
személyegyesítő társaság kivételével), amelynek az osztalékot fizető társaság tőkéjében kevesebb mint
25 százalékos közvetlen részesedése van;
c) az osztalék bruttó összegének 15 százalékát minden más esetben.
A Szerződő Államok illetékes hatóságai kölcsönös egyetértéssel rendezik e korlátozások alkalmazási módját.
E bekezdés rendelkezései nem érintik a társaság adóztatását azon nyereség után, amelyből az osztalékot fizetik.
3. E cikk alkalmazásában az „osztalék” kifejezés részvényekből, „élvezeti” részvényekből vagy „élvezeti” jogokból,
bányarészjegyekből, alapítói részvényekből vagy más nyereségből való részesedést biztosító jogokból – kivéve
a hitelköveteléseket – származó jövedelmet, valamint olyan más társasági jogokból származó jövedelmet jelent,
amelyet annak az államnak az adózási jogszabályai, amelyben a nyereséget felosztó társaság belföldi illetőségű,
a részvényekből származó jövedelemmel azonos adóztatási elbánás alá vetnek.
4. Az 1. és 2. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha az osztaléknak egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, egy ott lévő
telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki, és az érdekeltség, amelyre tekintettel az osztalékot fizetik, ténylegesen
ehhez a telephelyhez kapcsolódik. Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
5. Ha az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság nyereséget vagy jövedelmet élvez a másik Szerződő
Államból, úgy ez a másik állam nem adóztathatja meg a társaság által kifizetett osztalékot, kivéve, ha az osztalékot
ebben a másik államban belföldi illetőségű személynek fizetik, vagy ha az érdekeltség, amelyre tekintettel
az osztalékot fizetik, ténylegesen a másik államban lévő telephelyhez kapcsolódik, sem pedig a társaság fel nem
osztott nyereségét nem terhelheti a társaság fel nem osztott nyeresége után kivetett adóval, még akkor sem,
ha a kifizetett osztalék vagy a fel nem osztott nyereség egészben vagy részben ebben a másik államban keletkező
nyereségből vagy jövedelemből áll.
11. cikk
Kamat 1. A kamat, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelynek haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy, csak ebben a másik államban adóztatható.
2. E cikk alkalmazásában a „kamat” kifejezés mindenfajta követelésből származó jövedelmet jelent, akár van jelzáloggal
biztosítva, akár nem, és akár ad jogot az adós nyereségéből való részesedésre, akár nem, és magában foglalja
különösen az állami értékpapírokból származó jövedelmet, a kötvényekből és az adósságlevelekből származó
jövedelmet, beleértve az ilyen értékpapírokhoz, kötvényekhez vagy adósságlevelekhez kapcsolódó prémiumokat
és díjakat, de nem fogalja magában a 10. cikkben említett jövedelmet. E cikk alkalmazásában a késedelmes fizetés
utáni büntető terhek nem tekintendők kamatnak.
3. Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a kamat egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben a kamat keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat, és a követelés, amely után a kamatot fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez kapcsolódik.
Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
4. Ha a kamatot fizető személy és a haszonhúzó közötti, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti különleges
kapcsolat miatt a kamat összege ahhoz a követeléshez viszonyítva, amely után fizetik, meghaladja azt az összeget,
amelyben a kamatot fizető személy és a haszonhúzó ilyen kapcsolat hiányában megállapodtak volna, úgy e cikk
rendelkezéseit csak az utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az esetben a kifizetett többletösszeg mindkét
Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, az Egyezmény egyéb rendelkezéseinek kellő
figyelembevételével.
12. cikk
Jogdíj 1. A jogdíj, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelynek haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy, csak ebben a másik államban adóztatható.
2. E cikk alkalmazásában a „jogdíj” kifejezés bármely olyan jellegű kifizetést jelent, amelyet irodalmi, művészeti vagy
tudományos művek, ideértve a szoftvert, a filmalkotást és a rádió- vagy televízió közvetítésre szolgáló felvételeket,
szerzői jogának, bármilyen szabadalomnak, védjegynek, formatervezési vagy más mintának, tervnek, titkos
formulának vagy eljárásnak hasznosításáért vagy hasznosítási jogáért, valamint ipari, kereskedelmi vagy tudományos
tapasztalatokra vonatkozó információért ellenértékként kapnak.
3. Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a jogdíj egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben a jogdíj keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat, és a jog vagy vagyoni érték, amely után a jogdíjat fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez
kapcsolódik. Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
4. Ha a jogdíjat fizető személy és a haszonhúzó, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti különleges kapcsolat
 miatt a jogdíj összege azon hasznosításhoz, joghoz vagy információhoz mérten, amiért fizetik, meghaladja azt
az összeget, amelyben a jogdíjat fizető és haszonhúzó ilyen kapcsolat hiányában megállapodott volna, úgy e cikk
rendelkezéseit csak az utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az esetben a kifizetett többletösszeg mindkét
Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, az Egyezmény egyéb rendelkezéseinek kellő
figyelembevételével.
13. cikk
Elidegenítésből származó nyereség 1. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek a 6. cikkben meghatározott és a másik Szerződő Államban
fekvő ingatlan vagyon elidegenítéséből származó nyeresége megadóztatható ebben a másik államban.
2. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által olyan részvények vagy hasonló érdekeltségek
elidegenítése révén elért nyereség, amelyek értékének több mint 50 százaléka közvetlenül vagy közvetve a másik
Szerződő Államban fekvő ingatlanvagyonból ered, ebben a másik Államban megadóztatható.
3. Az e cikk 2. bekezdésében nem említett egyéb nyereség, amely olyan ingó vagyon elidegenítéséből származik, amely
az egyik Szerződő Állam vállalkozása másik Szerződő Államban levő telephelye üzleti vagyonának része, beleértve
az ilyen telephelynek (önmagában vagy az egész vállalkozással együtt történő) elidegenítéséből származó nyereséget,
megadóztatható ebben a másik államban.
4. A nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajók és légi járművek, vagy az ilyen hajók és légi járművek üzemeltetésére
szolgáló ingó vagyon elidegenítéséből származó nyereség csak abban a Szerződő Államban adóztatható, amelyben
a vállalkozás tényleges üzletvezetésének helye van.
5. Az 1., 2., 3. és 4. bekezdésekben nem említett bármely vagyon elidegenítéséből származó nyereség csak abban
a Szerződő Államban adóztatható, amelyben az elidegenítő belföldi illetőségű.
14. cikk
Munkaviszonyból származó jövedelem 1. A 15., 17., 18. és 19. cikkek rendelkezéseinek fenntartásával a fizetés, a bér és más hasonló díjazás, amelyet az egyik
Szerződő Államban belföldi illetőségű személy munkaviszonyra tekintettel kap, csak ebben az államban adóztatható,
kivéve, ha a munkát a másik Szerződő Államban végzik. Amennyiben a munkát ott végzik, úgy az ezért kapott díjazás
megadóztatható ebben a másik államban.
2. Tekintet nélkül az 1. bekezdés rendelkezéseire, az a díjazás, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
személy a másik Szerződő Államban végzett munkára tekintettel kap, csak az elsőként említett államban adóztatható,
ha:
a) a kedvezményezett a másik államban nem tartózkodik egyfolytában vagy megszakításokkal összesen 183 napnál
hosszabb időszakot az adott adóévben kezdődő vagy végződő bármely tizenkét hónapos időtartamon belül, és
b) a díjazást olyan munkaadó fizeti, vagy azt olyan munkaadó nevében fizetik, aki nem belföldi illetőségű a másik
államban, és
c) a díjazást nem a munkaadónak a másik államban lévő telephelye viseli.
3. Tekintet nélkül e cikk előző rendelkezéseire, a nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajó vagy légi jármű fedélzetén
végzett munkáért kapott díjazás megadóztatható abban a Szerződő Államban, amelyikben a hajót vagy légi járművet
üzemeltető vállalkozás tényleges üzletvezetésének helye van.
15. cikk
Igazgatók tiszteletdíja
Az igazgatók tiszteletdíja és más hasonló kifizetések, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság igazgatótanácsának vagy felügyelőbizottságának tagjaként
kap, megadóztatható ebben a másik államban.
16. cikk
Művészek és sportolók 1. Tekintet nélkül a 7. és 14. cikkek rendelkezéseire, az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy előadóművészként, mint színpadi, film-, rádió- vagy televíziós művész, vagy zeneművész vagy
sportolóként élvez a másik Szerződő Államban ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből,
megadóztatható ebben a másik államban.
2. Amennyiben egy előadóművész vagy egy sportoló által ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből
származó jövedelem nem az előadóművésznél vagy sportolónál magánál, hanem egy másik személynél jelentkezik,
úgy ez a jövedelem, tekintet nélkül a 7. és a 14. cikkek rendelkezéseire, megadóztatható abban a Szerződő Államban,
amelyben az előadóművész vagy a sportoló a tevékenységét kifejti.
3. Tekintet nélkül e cikk 1. és 2. bekezdésének rendelkezéseire, az e cikkben említett jövedelem mentes az adó alól abban
a Szerződő Államban, amelyikben az előadóművész vagy a sportoló tevékenységét kifejti, feltéve, hogy ezen
tevékenységet jelentős részben ennek az államnak vagy a másik államnak a forrásaiból támogatják, vagy
a tevékenységet a Szerződő Államok közötti kulturális egyezmény vagy megállapodás alapján végzik. Ebben
az esetben a jövedelem csak abban a Szerződő Államban adóztatható, amelyikben a művésznek vagy a sportolónak
illetősége van.
17. cikk
Nyugdíjak 1. A nyugdíj és más hasonló térítés, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek korábbi
munkavégzésre tekintettel fizetnek, csak abban az államban adóztatható.
2. Tekintet nélkül e cikk 1. bekezdésének rendelkezéseire, a nyugdíj és más hasonló térítés, amelyet az egyik Szerződő
Állam ennek az államnak egy kötelező nyugdíjrendszere alapján fizet, csak abban az államban adóztatható.
18. cikk
Közszolgálat 1. a) A fizetések, bérek és más hasonló díjazások, kivéve a nyugdíjat, amelyeket az egyik Szerződő Állam vagy annak
helyi hatósága fizet természetes személynek, az ezen államnak vagy hatóságnak teljesített szolgálatért, csak
ebben az államban adóztathatók.
b) Ezen fizetések, bérek és más hasonló díjazások azonban csak a másik Szerződő Államban adóztathatók, ha
a szolgálatot ebben a másik államban teljesítették, és a természetes személy ebben az államban olyan belföldi
illetőségű személy, aki:
(i) ennek az államnak az állampolgára; vagy
(ii) nem kizárólag a szolgálat teljesítése céljából vált ebben az államban belföldi illetőségű személlyé.
2. Az egyik Szerződő Állam vagy annak helyi hatósága által folytatott üzleti tevékenységgel kapcsolatosan teljesített
szolgálatért fizetett fizetésekre, bérekre és más hasonló díjazásokra a 14., 15. és 16. cikkek rendelkezései
alkalmazandók.
19. cikk
Tanárok, oktatók és kutatók 1. Az a tanár, oktató vagy kutató, aki az egyik Szerződő Államot meglátogatja, attól az időponttól számított két évet meg
nem haladó időszakra, amikor először látogatja meg ezt a Szerződő Államot kizárólag az ebben a Szerződő Államban
lévő egyetemen, főiskolán vagy más elismert kutató intézetben vagy más felsőoktatási intézményben tanítás vagy
kutatás vagy felsőfokú tanulmány folytatása céljából, és aki közvetlenül ezen látogatás előtt a másik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személy volt, az elsőként említett Szerződő Államban mentes az adó alól az ilyen
tanításért, tanulmányért vagy kutatásért kapott díjazás után.
2. Ennek a cikknek az előző rendelkezései nem alkalmazandók az olyan díjazásra, amelyet a tanár, az oktató vagy a kutató
kutatás folytatásáért kap, ha a kutatást elsődlegesen egy meghatározott személy vagy személyek egyéni haszna
érdekében végzik.
20. cikk
Tanulók és ipari és kereskedelmi tanulók
Azok a kifizetések, amelyeket olyan tanulók, gyakornokok vagy ipari és kereskedelmi tanulók kapnak ellátásukra,
tanulmányi vagy képzési célokra, akik közvetlenül az egyik Szerződő Államba való utazás előtt a másik Szerződő
Államban belföldi illetőségűek voltak, vagy jelenleg is azok, és akik az elsőként említett államban kizárólag tanulmányi
vagy képzési célból tartózkodnak, nem adóztathatók meg ebben az államban, amennyiben az ilyen kifizetések ezen
az államon kívüli forrásból származnak.
21. cikk
Egyéb jövedelem 1. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy jövedelmének az Egyezmény előző cikkeiben nem tárgyalt
részei, bárhol is keletkeznek, csak ebben az államban adóztathatók.
2. Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók a 6. cikk 2. bekezdésében meghatározott ingatlan vagyonból
származó jövedelmen kívüli jövedelemre, ha az ilyen jövedelemnek az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
kedvezményezettje a másik Szerződő Államban egy ott levő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki és a jog vagy
vagyoni érték, amelyre tekintettel a jövedelmet fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez kapcsolódik. Ebben
az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
22. cikk
A kettős adóztatás elkerülése 1. Amennyiben az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy olyan jövedelmet élvez, amely ezen Egyezmény
rendelkezései szerint megadóztatható a másik Szerződő Államban, az elsőként említett állam a 2. és 3. bekezdésben
foglalt rendelkezések fenntartásával mentesíti az ilyen jövedelmet az adó alól.
2. Amennyiben az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy olyan jövedelemtételeket élvez, amelyek
a 10. cikk rendelkezései szerint megadóztathatók a másik Szerződő Államban, az elsőként említett állam lehetővé teszi
az ilyen belföldi illetőségű személy jövedelmét terhelő adóból azon összeg levonását, amely megegyezik az ebben
a másik államban megfizetett adóval. Az így levont összeg azonban nem haladhatja meg a levonás előtt számított
adónak azt a részét, amely az ebből a másik államból származó ilyen jövedelemtételekre esik.
3. Amennyiben az Egyezmény bármely rendelkezése szerint az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által
élvezett jövedelem mentesül az adó alól ebben az államban, ez az állam mindazonáltal ennek a belföldi illetőségű
személynek a fennmaradó jövedelme utáni adó kiszámításánál figyelembe veheti a mentesített jövedelmet.
4. Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy
jövedelmére, ha a másik Szerződő Állam az Egyezmény rendelkezéseit alkalmazva az ilyen jövedelmet mentesíti
az adó alól, vagy az ilyen jövedelemre a 10. cikk 2. bekezdésének rendelkezéseit alkalmazza.
23. cikk
Egyenlő elbánás 1. Az egyik Szerződő Állam állampolgárai nem vethetők a másik Szerződő Államban olyan adóztatás, vagy azzal
összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy terhesebb, mint az az adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség,
amelynek e másik állam állampolgárai azonos körülmények között – különös tekintettel a belföldi illetőségre – alá
vannak vagy alá lehetnek vetve. Ez a rendelkezés, tekintet nélkül az 1. cikk rendelkezéseire, azokra a személyekre is
alkalmazandó, akik nem belföldi illetőségűek az egyik vagy mindkét Szerződő Államban.
2. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű hontalan személyek egyik Szerződő Államban sem vethetők olyan
adóztatásnak vagy azzal összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy terhesebb, mint az az adóztatás vagy azzal
összefüggő kötelezettség, amelynek az adott állam állampolgárai azonos körülmények között – különös tekintettel
a belföldi illetőségre – alá vannak vagy alá lehetnek vetve.
3. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik Szerződő Államban lévő telephelyét ebben a másik államban nem
lehet kedvezőtlenebb adóztatás alá vetni, mint ennek a másik államnak azonos tevékenységet folytató vállalkozásait.
Ez a rendelkezés nem értelmezendő akként, mintha az egyik Szerződő Államot arra kötelezné, hogy a másik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személyeknek a polgári jogállás vagy családi kötelezettségek alapján adózási célból olyan
személyi kedvezményeket, mentességeket és levonásokat nyújtson, amelyeket a saját belföldi illetőségű
személyeinek nyújt.
4. Az egyik Szerződő Állam vállalkozása által a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek fizetett kamat,
jogdíj és más kifizetések az ilyen vállalkozás adóköteles nyereségének megállapításánál ugyanolyan feltételek mellett
vonhatók le, mintha azokat az elsőként említett államban belföldi illetőségű személy részére fizették volna, kivéve,
ha a 9. cikk 1. bekezdésének, a 11. cikk 4. bekezdésének vagy a 12. cikk 4. bekezdésének rendelkezései alkalmazandók.
5. Az egyik Szerződő Állam olyan vállalkozásai, amelyeknek tőkéje teljesen vagy részben, közvetlenül vagy közvetve
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű egy vagy több személy tulajdonában vagy ellenőrzése alatt van, nem
vethetők az elsőként említett államban olyan adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy
terhesebb, mint az az adóztatás és azzal összefüggő kötelezettség, amelynek az elsőként említett állam más hasonló
vállalkozásai alá vannak vagy alá lehetnek vetve.
6. E cikk rendelkezései, tekintet nélkül a 2. cikk rendelkezéseire, bármilyen fajtájú és megnevezésű adóra alkalmazandók.
24. cikk
Kölcsönös egyeztetési eljárás 1. Ha egy személy véleménye szerint az egyik vagy mindkét Szerződő Állam intézkedései rá nézve olyan adóztatáshoz
vezetnek vagy fognak vezetni, amely nem felel meg ezen Egyezmény rendelkezéseinek, úgy ezeknek az államoknak
a belső jogszabályai által biztosított jogorvoslati lehetőségektől függetlenül, ügyét előterjesztheti annak a Szerződő
Államnak az illetékes hatóságához, amelyben belföldi illetőségű, vagy ha ügye a 23. cikk 1. bekezdése alá tartozik,
annak a Szerződő Államnak az illetékes hatóságához, amelynek állampolgára. Az ügyet az Egyezmény
rendelkezéseinek meg nem felelő adóztatáshoz vezető intézkedésre vonatkozó első értesítést követő három éven
belül kell előterjeszteni.
2. Az illetékes hatóság, amennyiben a kifogást megalapozottnak találja, és önmaga nem képes kielégítő megoldást
találni, törekedni fog arra, hogy az ügyet a másik Szerződő Állam illetékes hatóságával együtt kölcsönös egyetértéssel
rendezze azzal a céllal, hogy elkerüljék az olyan adóztatást, amely nem áll összhangban az Egyezménnyel. Az így
létrejött megállapodást a Szerződő Államok belső jogszabályaiban előírt határidőktől függetlenül végre kell hajtani.
3. A Szerződő Államok illetékes hatóságai törekedni fognak arra, hogy az Egyezmény értelmezésével vagy
alkalmazásával kapcsolatos nehézségeket vagy kétségeket kölcsönös egyetértéssel oldják fel. Közös tanácskozásokat
tarthatnak annak érdekében, hogy olyan esetekben is elkerüljék a kettős adóztatást, amelyekről az Egyezmény nem
rendelkezik.
4. A Szerződő Államok illetékes hatóságai közvetlenül érintkezhetnek egymással, beleértve egy saját magukból vagy
képviselőikből álló közös bizottságot, abból a célból, hogy az előző bekezdések értelmében egyetértésre jussanak.
25. cikk
Információcsere 1. A Szerződő Államok illetékes hatóságai tájékoztatni fogják egymást a jelen Egyezmény rendelkezéseinek
végrehajtásához, vagy a Szerződő Államok vagy azok helyi hatóságai által kivetett, bármilyen fajtájú vagy
megnevezésű adóra vonatkozó belső jogszabályi rendelkezések végrehajtásához és érvényesítéséhez előreláthatóan
fontos információról, amennyiben az ezek alapján való adóztatás nem ellentétes az Egyezménnyel.
Az információcserét az 1. és a 2. cikk nem korlátozza.
2. A Szerződő Államnak az 1. bekezdés alapján kapott bármely információt ugyanúgy titokként kell kezelnie, mint
az ennek az államnak a saját belső jogszabályai alapján megszerzett információkat és csak olyan személyek vagy
hatóságok (beleértve a bíróságokat és a közigazgatási szerveket) részére szabad felfednie, amelyek az 1. bekezdésben
említett adók megállapításával vagy beszedésével, ezek érvényesítésével és a vonatkozó peres eljárással, vagy
az ezekkel az adókkal kapcsolatos jogorvoslat elbírálásával vagy a fentiek felügyeletével foglalkoznak. Ezek
a személyek vagy hatóságok az információt csak ilyen célokra használhatják fel. Nyilvános bírósági tárgyalásokon vagy
bírósági határozatokban az információt nyilvánosságra hozhatják.
3. Az 1. és 2. bekezdés rendelkezései semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, mintha valamelyik Szerződő Államot
arra köteleznék, hogy:
a) az egyik vagy a másik Szerződő Állam jogszabályaitól vagy államigazgatási gyakorlatától eltérő államigazgatási
intézkedést hozzon;
b) olyan információt nyújtson, amely az egyik vagy másik Szerződő Állam jogszabályai szerint, vagy
az államigazgatás szokásos rendjében nem szerezhető be;
c) olyan információt nyújtson, amely bármely szakmai, üzleti, ipari, kereskedelmi vagy foglalkozási titkot vagy
szakmai eljárást fedne fel, vagy amelynek felfedése sértené a közrendet.
4. Ha az egyik Szerződő Állam a jelen cikknek megfelelően információt kér, a másik Szerződő Állam saját
információszerzési intézkedéseit alkalmazza a kért információ megszerzése érdekében, még akkor is, ha a másik
Államnak az információra saját adóügyi céljaira nincs szüksége. A megelőző mondatban foglalt kötelezettségre
a 3. bekezdés korlátozásai vonatkoznak, de ezek a korlátozások semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, hogy
a Szerződő Állam számára megengedik az információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert
az információhoz nem kapcsolódik hazai érdeke.
5. A 3. bekezdés rendelkezései semmilyen esetben nem értelmezhetők úgy, hogy a Szerződő Állam számára
megengedik az információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert az információ banknak, más
pénzintézetnek, kijelölt személynek vagy képviselői vagy bizalmi minőségben eljáró személynek áll rendelkezésére,
vagy mert az egy személyben lévő tulajdonosi érdekeltségre vonatkozik.
26. cikk
Diplomáciai és konzuli képviseletek tagjai
Az Egyezmény semmilyen módon nem érinti a diplomáciai vagy konzuli képviseletek tagjait a nemzetközi jog
általános szabályai szerint vagy külön egyezmények rendelkezései alapján megillető adózási kiváltságokat.
27. cikk
Az egyezmény alkalmazása különleges esetekben
Ez az Egyezmény nem értelmezhető úgy, hogy megakadályozza az egyik Szerződő Államot abban, hogy az adó
kijátszásának vagy az adó elkerülésének megakadályozásáról szóló hazai jogszabályt alkalmazza.
Ha az előző rendelkezés kettős adóztatáshoz vezet, az illetékes hatóságok a 24. cikk 3. bekezdése szerint konzultálnak
egymással arról, hogy hogyan lehet a kettős adóztatást elkerülni.
28. cikk
Hatálybalépés
Ez az Egyezmény a mindkét Szerződő Állam által diplomáciai úton adott, a megerősítéshez szükséges hazai eljárásuk
teljesítéséről szóló értesítések közül a későbbinek a napján lép hatályba. Az Egyezmény rendelkezései alkalmazandók:
a) a forrásnál levont adók tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének évét közvetlenül követő naptári év
január 1-jén vagy azt követően keletkezett jövedelemre;
b) az egyéb jövedelemadók tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének évét közvetlenül követő naptári év
január 1-jén vagy azután kezdődő bármely adóévre kivethető adókra.
29. cikk
Felmondás
Ez az Egyezmény mindaddig hatályban marad, ameddig az egyik Szerződő Állam fel nem mondja. Bármelyik Szerződő
Állam diplomáciai úton felmondhatja az Egyezményt – a hatálybalépésétől számított 5 évnél nem korábban –,
a felmondásról szóló értesítésnek a naptári év vége előtt legalább hat hónappal történő adásával. Ebben az esetben
az Egyezmény hatályát veszti:
a) a forrásnál levont adók tekintetében a felmondásról szóló értesítés adásának évét közvetlenül követő naptári év
január 1-jén vagy azt követően keletkezett jövedelemre;
b) az egyéb jövedelemadók tekintetében a felmondásról szóló értesítés adásának évét közvetlenül követő naptári év
január 1-jén vagy azt követően kezdődő bármely adóévre kivethető adókra.
Ennek hiteléül az e célból kellő meghatalmazással rendelkező alulírottak az Egyezményt aláírták.
Készült két példányban, Rómában 2009. szeptember 15. napján magyar, olasz és angol nyelven, mindegyik szöveg
egyaránt hiteles. Eltérő értelmezés esetén az angol nyelvű szöveg irányadó.
a Magyar Köztársaság nevében a San Marino Köztársaság nevében
(aláírások) JEGYZŐKÖNYV
A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ÉS A SAN MARINO KÖZTÁRSASÁG KÖZÖTTI,
A JÖVEDELEMADÓK TERÜLETÉN A KETTŐS ADÓZTATÁS ELKERÜLÉSÉRŐL SZÓLÓ EGYEZMÉNYHEZ
A Magyar Köztársaság és a San Marino Köztársaság közötti, a jövedelemadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről
 szóló egyezmény mai napon történő aláírásakor a következő kiegészítő, az Egyezmény szerves részét képező
rendelkezésekben állapodtak meg.
Megállapodás jött létre arról, hogy
1. Az Egyezmény rendelkezései nem akadályozzák meg az Európai Közösség és San Marino Köztársaság közötti
Megállapodás alkalmazását, amely a Brüsszelben, 2004. december 7-én aláírt, a megtakarításokból származó
kamatjövedelem adóztatásáról szóló 2003/48/EK tanácsi irányelvben meghatározott szabályokkal egyenértékű
rendelkezéseket biztosít.
2. A 3. cikk 1. bekezdésének e) pontja tekintetében San Marinó-ban a trust-ot jogi személyként kezelik az adózás
szempontjából abban az esetben és csak olyan terjedelemben, amilyenben az ilyen trust alanya a san marinó-i
jövedelemadónak.
3. Az Egyezmény alkalmazásában a „tényleges üzletvezetés helye” az a hely, ahol a vállalkozás vezérigazgatója és más
felső vezetők a vállalkozás egésze napi munkájának irányítására vonatkozóan a tevékenységüket rendszeresen végzik.
Amennyiben a tényleges üzletvezetés helyét ezen az alapon nem lehetett meghatározni, a Szerződő Államok illetékes
hatóságai kölcsönös egyetértéssel rendezik a kérdést.
4. Az 5. cikk 2. bekezdése tekintetében a „telephely” kifejezés magában foglalhatja a szervert.
5. A 8. cikk tekintetében a hajók vagy légi járművek nemzetközi forgalomban történő üzemeltetéséből származó
nyereség magában foglalja:
a) a nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajók vagy légi járművek személyzet nélküli bérléséből származó
nyereséget;
b) a konténerek használatából vagy bérléséből származó nyereséget, amennyiben ez a nyereség eseti és
másodlagos jellegű a hajók vagy légi járművek nemzetközi forgalomban történő üzemeltetéséből származó
egyéb nyereség tekintetében.
6. A 25. cikk tekintetében:
Ha ennek az Egyezménynek alapján a belső jognak megfelelően személyes adatok cseréjére kerül sor, az egyes
Szerződő Államokban a hatályos jogszabályoknak alávetve az alábbi kiegészítő rendelkezéseket kell alkalmazni:
a) Az adatfogadó hatóság ezen adatokat csak a megjelölt célra használhatja fel és az adatszolgáltató hatóság által
előírt feltételeknek megfelelően. b) Az adatfogadó hatóság kérésre köteles az adatszolgáltató hatóságot értesíteni az átadott adatok felhasználásáról
és azok által elért eredményekről.
c) Személyes adatok csak a felelős hatóságok részére szolgáltathatók. Egyéb hatóságnak való átengedésük csak
az adatszolgáltató hatóság elő zetes engedélyével lehetséges.
d) Az adatszolgáltató hatóság biztosítani köteles, hogy az átadandó adatok pontosak, és hogy szükségesek és
arányosak azzal a céllal, amelyre átadásra kerülnek. Tiszteletben kell tartani minden, az alkalmazandó belső jog
által előírt adatszolgáltatási tilalmat. Ha kiderül, hogy pontatlan, illetve olyan adatok kerültek átadásra, amelyeket
nem kellett volna átadni, erről a fogadó hatóságot késedelem nélkül értesíteni kell. A fogadó hatóság köteles
az ilyen adatokat késedelem nélkül kijavítani vagy törölni.
e) Kérelemre az érintett személyt informálni kell a vele kapcsolatban átadott adatokról, és a felhasználásról, amelyre
az ilyen adatokat át kell adni. Ezt az információt nem kötelező szolgáltatni, ha összességében kiderül, hogy
a visszatartásához fűződő közérdek erősebb, mint az érintett személy abbéli érdeke, hogy azt megkapja. Minden
egyéb tekintetben az érintett személynek azt a jogát, hogy a rá vonatkozó létező adatokról tájékoztatást kapjon
annak a Szerződő Államnak a belső joga szabályozza, amelynek a fennhatósága alá tartozó területen
az információszolgáltatásra irányuló kérelem benyújtásra került.
f) Az adatfogadó hatóság saját törvényeinek megfelelően visel felelősséget bármely olyan személy
vonatkozásában, aki jogtalanul szenved kárt az ebben az Egyezményben foglalt adatcsere alapján való
adatszolgáltatás eredményeként. A kárt szenvedett személy tekintetében a fogadó hatóság nem hozhatja fel
mentségére védekezésként azt, hogy a kárt az adatszolgáltató hatóság okozta.
g) Ahol az adatszolgáltató hatóság belső joga különös rendelkezéseket tartalmaz az átadott személyes adatok
törlésére vonatkozóan, ez a hatóság ennek megfelelően tájékoztatja az adatfogadó hatóságot. Ezekre a jogi
rendelkezésekre tekintet nélkül, az átadott személyes adatokat törlik, amint többé nem szükségesek arra a célra,
amire átadásra kerültek.
h) Az adatszolgáltató és adatfogadó hatóságok kötelesek hivatalos nyilvántartást vezetni a személyes adatok
átadásáról és fogadásáról.
i) Az adatszolgáltató és adatfogadó hatóságok kötelesek hatékony intézkedéseket hozni az átadott személyes
adatok védelmére az illetéktelen hozzáféréssel, megváltoztatással és nyilvánosságra hozatallal szemben.
7. Magyarország kinyilvánítja, hogy a jelen Megállapodás nem befolyásolja azokat a
kötelezettségeket, amelyek Magyarország európai uniós tagságából fakadnak.
Ennek hiteléül az e célból kellő meghatalmazással rendelkező alulírottak ezt a Jegyzőkönyvet aláírták.
Készült két példányban, Rómában 2009. szeptember 15. napján magyar, olasz és angol nyelven, mindegyik szöveg
egyaránt hiteles. Eltérő értelmezés esetén az angol nyelvű szöveg irányadó.
a Magyar Köztársaság nevében a San Marino Köztársaság nevében
(signatures)” 4. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) E törvény 2. és 3. §-a az Egyezmény 28. Cikkében meghatározott időpontban lép hatályba.
(3) Az Egyezmény, illetve e törvény 2. és 3. §-a hatálybalépésének naptári napját a külpolitikáért felelős miniszter annak
ismertté válását követően a Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett egyedi határozatával állapítja meg.
(4) E törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről az adópolitikáért felelős miniszter gondoskodik.
Dr. Schmitt Pál s. k., Dr. Kövér László s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
105/2013. (VII. 17.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2013. július 10-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: régi Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva B. Z. magánszemély (a továbbiakban: beadványozó) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a  Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – a  Kúriához címzett kifogást
lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest, Pf. 2;
fax: 06-1-7950-143). A bírósági eljárásban az ügyvédi képviselet kötelező. A  jogi szakvizsgával rendelkező személy
saját ügyében ügyvédi képviselet nélkül is eljárhat. A bírósági eljárás nem tárgyi illetékmentes. Az  illeték mértéke
15 000 Ft. A kifogás benyújtóját tárgyi illetékfeljegyzési jog illeti meg.
Indokolás I. Beadványozó 2013. június 27-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az  Országos Választási Bizottsághoz
az  országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998.  évi III.  törvény (a  továbbiakban: Nsztv.) 2.  §-a
szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő szerepelt:
„egyetért-e ön azzal, hogy az országgyűlés törvényt alkosson a nepotizmus ellen azért, hogy ne fordulhasson elő olyan,
hogy egy cég hazánkban az  állami közbeszerzési pályázatokon több százmilliárd forintnyi üzletet nyer, miközben
ugyanez a cég külföldön sikertelen?”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a  kezdeményezésben foglalt kérdés az  Nsztv.
13.  §  (1)  bekezdésében foglalt egyértelműségi követelménynek nem felel meg. Az  egyértelműség követelménye
azt jelenti, hogy a  népszavazásra szánt kérdésnek egyértelműen megválaszolhatónak kell lennie. Ahhoz, hogy
a  választópolgár a  népszavazásra feltett kérdésre egyértelműen tudjon válaszolni az  szükséges, hogy a  kérdés
világos és kizárólag egyféleképpen legyen értelmezhető, a kérdésre igennel vagy nemmel lehessen felelni.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a  kezdeményezésben megjelölt „nepotizmus”, „üzletet nyer”
továbbá „külföldön sikertelen” kifejezések nem kellően körülhatároltak, azok pontos tartalmát sem a választópolgár,
sem a  jogalkotó nem ismeri. Nem egyértelmű továbbá, hogy beadványozó a „több százmilliárdnyi” forint alatt
pontosan mekkora összeget ért, ezáltal a jogalkotó számára sem egyértelmű, hogy milyen jogalkotói kötelezettség
terhelné.
Az Országos Választási Bizottság álláspontja szerint a  népszavazásra bocsátandó kérdés nem felel meg sem
a választópolgári egyértelműség, sem a jogalkotói egyértelműség követelményeinek.
Fentiek alapján az Országos Választási Bizottság – az Nsztv. 10. § c) pontja alapján, mivel a kérdés megfogalmazása
nem felel meg a  törvényben foglalt követelményeknek – az  aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését
megtagadja.
II. A határozat az  Nsztv. 2.  §-án, a  10.  § c)  pontján, 13.  § (1)  bekezdésén, a  választási eljárásról szóló 2013.  évi
XXXVI.  törvény 349.  § (1)  bekezdés c)  pontján, a  jogorvoslatról szóló tájékoztatás a  régi Ve. 130.  §-ának
(1) bekezdésén, az illetékekről szóló tájékoztatás az 1990. évi XCIII. törvény 37. § (1) bekezdésén, 39. § (3) bekezdés
d) pontján, 42. § (1) bekezdés g) pontján, valamint a 62. § (1) bekezdés s) pontján alapul.
Dr. Bordás vilmos s. k.,
 az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
62/2015. (VII. 23.) ME határozata főiskolai rektorok megbízásáról.
A nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény 37.  § (8)  bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva
– az oktatásért felelős miniszter előterjesztésére –
a Kodolányi János Főiskolán
dr. Szabó Péter főiskolai tanárt – a 2015. augusztus 16-ától 2020. augusztus 15-éig terjedő időtartamra –, valamint
a Magyar Táncművészeti Főiskolán
Szakály György egyetemi tanárt – a 2015. augusztus 16-ától 2018. augusztus 15-éig terjedő időtartamra –
a rektori teendők ellátásával ismételten megbízom. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
252/2016. (VII. 15.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel dr. Mucsi Erika Csillát 2016. december 30-ai hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2016. július 5. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
247/2016. (VII. 15.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII.  törvény 90.  §-a alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – lemondására tekintettel
dr. Bognár Piroska Alicét 2016. július 25-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2016. július 5. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
142/2011. (IX. 9.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. szeptember 1-jén megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva K. G. magánszemély (a továbbiakban: beadványozó) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-7950-143).
Indokolás I. A beadványozó 2011. augusztus 2-án aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási
Bizottsághoz az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.)
2. §-a szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy az álláskeresési járadék folyósításának időtartama az álláskeresővé válást megelőzően
folyamatosan munkaviszonyban töltött idő egyötöde, de legfeljebb 270 nap legyen?”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy az országos népszavazáson feltenni kívánt kérdés nem felel meg
az Nsztv. 13. § (1) bekezdésében foglalt egyértelműség követelményének. Az egyértelműség követelménye azt jelenti,
hogy a népszavazásra szánt kérdésnek egyértelműen megválaszolhatónak kell lennie. Ahhoz, hogy a választópolgár
a népszavazásra feltett kérdésre egyértelműen tudjon válaszolni, az szükséges, hogy a kérdés világos és kizárólag
egyféleképpen értelmezhető legyen, a kérdésre „igen”-nel vagy „nem”-mel lehessen felelni.
A kérdés egyértelműségének vizsgálatakor az Országos Választási Bizottságnak határozata meghozatala során
figyelemmel kell lennie arra is, hogy a népszavazás eredménye alapján az Országgyűlés – a hatályban lévő
jogszabályok szerint – el tudja-e dönteni, hogy terheli-e jogalkotási kötelezettség, ha igen, milyen jogalkotásra köteles.
[51/2001. (XI. 29.) AB határozat, ABH 2001, 392, 396.; 25/2004. (VII. 7.) AB határozat, ABH 2004, 381, 386.; 105/2007.
(XII. 13.) AB határozat, ABH 2007, 891, 895.] A kérdés egyértelműsége annak tükrében dönthető el, hogy az a hatályos
jogi szabályozáshoz képest milyen jogalkotásra irányul.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata során számos határozatban kifejtette, hogy az egyértelműség követelményének
része, hogy választópolgárok a kérdés megválaszolásának lehetséges következményeit világosan lássák. „Az
egyértelműség követelményének lényege, hogy a népszavazási kérdésnek döntésre alkalmasnak kell lennie, aminek
a jogalkotói és a választópolgári egyértelműség feltétlenül szükséges, de nem egyetlen feltétele. Az egyértelműség
részének tekinti az Alkotmánybíróság azt is, hogy a népszavazási kérdésben foglalt döntési kötelezettség ne legyen
kivitelezhetetlen, végrehajthatatlan, következményeiben kiszámíthatatlan” (ABH 2007, 332, 337.).
Az Országos Választási Bizottság álláspontja szerint – az Alkotmánybíróság 58/2011. (VI. 30.) számú határozatára
tekintettel – a választópolgár döntése meghozatalakor nem lenne tisztában azzal, hogy a kérdésre igennel vagy
nemmel szavazás esetén döntésének milyen pénzügyi vagy egyéb következményei lennének” (ABK 2011. február,
101, 103.). A népszavazásra bocsátandó kérdésről tehát a választópolgároknak úgy kellene döntést hozniuk, hogy nem
volna egyértelmű, az eredményes népszavazás milyen változásokat okozna az álláskeresési járadék folyósításának
rendszerében, és ennek milyen társadalmi, pénzügyi és egyéb hatásaival kellene számolniuk. A népszavazásra szánt
kérdés ezért nem felel meg a választópolgári egyértelműség követelményének.
A népszavazásra feltenni kívánt kérdés nem egyértelmű továbbá azért sem, mivel a hatályos szabályozás értelmében
az álláskeresési járadékra nemcsak munkaviszonyban lehet jogosultságot szerezni, hanem egyéb jogviszonyokban is.
Azzal, hogy a munkaviszony vonatkozásában az álláskeresési járadék folyósításának időtartamát 270 napra emeli
egyrészről többletjogosultságot ad, másrészről mivel a jogszabályban meghatározott egyéb jogviszonyokra egy
eredményes népszavazást követő jogszabályváltozás nem vonatkozik, ezzel a jogosultak körét szűkíti. Ezáltal
a választópolgár számára nem lenne egyértelmű, hogy pontosan milyen tartalmú kezdeményezést támogatna
aláírásával, illetve, hogy a népszavazás pontosan milyen tartalmú jogszabály megalkotását eredményezné.
Fentiek értelmében a népszavazásra feltenni kívánt kérdés nem felel meg a törvényben foglalt követelményeknek,
így a Bizottság az Nsztv. 10. § c) pontja értelmében az aláírásgyűjtő ív hitelesítését megtagadja.
II. A határozat az Nsztv. 2. §-án, 10. § c) pontján, 13. § (1) bekezdésén, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának
(1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
135/2003. (XII. 17.) OGY határozata az iskolai tejfogyasztás ,,Igyál tejet’’ programról.
Gyermekeink egészséges életmódra nevelése mindannyiunk feladata. A betegségek megelőzésében kiemelt
jelentősége van az egészséges táplálkozásnak. A tej mint az
egyik legértékesebb élelmiszerünk, fogyasztásának támogatása érdekében az Országgyűlés az alábbi határozatot
hozza:
1. Az Országgyűlés felkéri a Kormányt, hogy a fenti
célok megvalósítását biztosító intézkedéseket az alábbi
szempontok figyelembevételével tegye meg:
— A program az egész országra terjedjen ki.
— Az iskolában fogyasztott tej alanyi jogon illesse meg
a gyermekeket.
— Az érintettek körét úgy kell meghatározni, hogy az
kiterjedjen az állami, az önkormányzati és az egyházi fenn
A határozatot az Országgyűlés a 2003. december 15-i ülésnapján
fogadta el.
tartású alapfokú oktatási intézményekben tanuló gyermekekre. — A program finanszírozásáról a Kormány gondoskodjon.
— A program legyen független a rászorultsági alapon
működő diákétkeztetési rendszertől, a szervezés ne jelentsen anyagi terhet az oktatási intézményeknek.
— A program működése feleljen meg az EU Bizottság
2000. december 11-i, 2707/2000/EK rendeletbe foglalt szabályozásnak, tegye lehetővé közösségi támogatás igénybevételét az Európai Unióba történő belépésünket követően.
— A programot első ízben 2004. május 1-jétől az általános iskolák alsó és felső tagozatos, vagy ennek megfelelő
korosztályú gyermekek részére kell biztosítani.
2. Az Országgyűlés felkéri a Kormányt, hogy a program
bevezetésével kapcsolatos előkészítő munkáról, a megtett
intézkedésekről 2004. április 15-ig adjon tájékoztatást.
Dr. Szili Katalin s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
1856/2013. (XI. 19.) Korm. határozata az agrárkár-megállapítással összefüggő feladatok fedezetének biztosításához kapcsolódóan a Vidékfejlesztési Minisztérium és a Belügyminisztérium, valamint a Vidékfejlesztési Minisztérium és a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium fejezetek közötti előirányzat-átcsoportosításról.
1. A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (1) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
a) a  megyei kormányhivatalok agrárkár-megállapítási feladatainak ellátására figyelemmel 60,8 millió forint
egyszeri átcsoportosítását rendeli el a  Magyarország 2013. évi központi költségvetéséről szóló 2012. évi
CCIV. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XII. Vidékfejlesztési Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti
kezelésű előirányzatok cím, 5. Nemzeti támogatások alcím, 10. Nemzeti agrár kárenyhítés jogcímcsoport
terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet X. Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium fejezet, 8. Fővárosi, megyei
kormányhivatalok és járási kormányhivatalok cím javára az 1. melléklet szerint;
Felelős: vidékfejlesztési miniszter
 közigazgatási és igazságügyi miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
b) az  Országos Vízügyi Főigazgatóság talajvízszintek adatainak karbantartására és ellenőrzésére, valamint
a  mezőgazdasági árvízre vonatkozó adatszolgáltatási feladataira figyelemmel 2,0 millió forint egyszeri
átcsoportosítását rendeli el a Kvtv. 1. melléklet XII. Vidékfejlesztési Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű
előirányzatok cím, 5. Nemzeti támogatások alcím, 10. Nemzeti agrár kárenyhítés jogcímcsoport terhére,
a  Kvtv. 1.  melléklet XIV. Belügyminisztérium fejezet, 17. Vízügyi Igazgatóságok cím javára az  1.  melléklet
szerint.
Felelős: vidékfejlesztési miniszter
 belügyminiszter
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
217/2017. (VI. 26.) KE határozata állampolgárság visszavonással történő megszüntetéséről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés i) pontja, valamint a magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény 9. §-a
alapján – a Miniszterelnökséget vezető miniszter TER-1/836/3/2017. számú előterjesztésére – Szirotinszkij Vitálij
(névmódosítás előtti neve: Szirotinszkij Vitálij Viktorovics; születési hely, idő: Ungvár [Ukrajna], 1997. november 2.)
magyar állampolgárságát visszavonom.
Budapest, 2017. június 7. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
5/2017. (II. 21.) HM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény
38. § (1) bekezdésében meghatározott jogkörömben eljárva a következő utasítást adom ki:
1. § (1) A  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII.  törvény 38.  § (2)  bekezdése alapján dr. Holló József nyá. altábornagyot a  kegyeleti diplomáciáért,
a  hadisírgondozásért, a  hősi temetési hely feletti rendelkezési- és hozzájárulási joghoz, valamint a  jubileumi
centenáriumi katonai emlékmegőrzéshez kapcsolódó feladatokért felelős miniszteri biztossá nevezem ki.
(2) A miniszteri biztos tevékenységét 2017. február 1-jétől 2017. július 31-ig látja el.
2. § A miniszteri biztos a miniszter feladatkörébe tartozó felügyeleti jogkörében
a) koordinálja a Honvédelmi Minisztérium (a továbbiakban: HM) kegyeleti diplomáciával kapcsolatos feladatait,
a kétoldalú kormányközi hadisírgondozó egyezményekben meghatározott feladatok végrehajtását;
b) irányítja a  különböző történelmi korokban elhunyt magyar katonák és más nemzetek katonái hazánkban
és külföldön fellelhető hadisírjainak gondozásával és kutatásával kapcsolatos feladatokat;
c) felügyeli a hadisírok gondozásával kapcsolatos adatbázisok feltöltését, szakszerű alkalmazását;
d) szakmailag felügyeli a további hadisírgondozó egyezmények, együttműködési megállapodások megkötésének
előkészítését;
e) irányítja és felügyeli a hadszíntereken, hadifogolytáborokban és azok környékén eltemetett magyar katonák
felkutatását;
f ) összehangolja a  katonai kegyelet, emlék- és hagyományőrzés területén a  civil szervezetekkel, egyházakkal,
önkormányzatokkal és egyéb intézményekkel közösen folytatott tevékenységet;
g) együttműködik a  centenáriumi feladatokra kijelölt szervezetekkel a  Magyarországon és külföldön található
hősi temetők és sírok, emlékhelyek számbavétele, gondozása, méltó állapotba hozása területén;
h) előkészíti és segíti a vonatkozó jogszabályokban a miniszter hősi temetőkkel és temetési helyekkel összefüggő
kiemelt jogainak gyakorlását, és részt vesz e  tevékenységek végrehajtásához kötődő ellenőrzési feladatok
ellátásában, együttműködik a Nemzeti Emlékhely és Kegyeleti Bizottsággal;
i) az a)–h)  pont szerinti feladatkörökkel összefüggésben előkészíti a  szükséges kormányzati döntéseket,
intézkedéseket, és ellátja a miniszter által meghatározott további feladatokat.
3. § (1) A miniszteri biztos a 2. § szerinti feladatköréhez kapcsolódó egyeztetéseken és tárgyalásokon képviseli a honvédelmi
minisztert.
(2) A  miniszteri biztos az  (1)  bekezdés szerinti kapcsolatfelvételről és az  általa tett intézkedésekről tájékoztatja a  HM
parlamenti államtitkárát, közigazgatási államtitkárát, valamint a Honvéd Vezérkar főnökét.
4. § (1) A miniszteri biztos a 2. § szerinti feladatainak ellátása érdekében a HM önálló szervezeti egységeivel (a továbbiakban:
HM szerv) és valamennyi érintett honvédségi szervezettel közvetlen kapcsolattartásra, egyeztetésre, adat és egyéb
információ, illetve irat bekérésére jogosult.
(2) A  miniszteri biztos a  HM Nemzetközi Együttműködési Főosztályán keresztül együttműködik a  külföldön fellelhető
katonai sírok és emlékhelyek feltárása, gondozása, nyilvántartása kapcsán a  külföldre akkreditált magyar katonai
attasékkal.
(3) A miniszteri biztos a több HM szerv feladatkörét érintő ügyben egyeztető értekezletet hívhat össze.
5. § A miniszteri biztos a Ksztv. 38. § (6) bekezdésében meghatározott díjazásra és juttatásokra jogosult.
6. § (1) A miniszteri biztos tevékenységének ellátását – a Ksztv. 38. § (8) bekezdésére figyelemmel – a Miniszteri Kabinetben
önálló szervezeti egységként működő, a miniszteri biztos által közvetlenül irányított titkárság segíti.
(2) Az (1) bekezdés szerinti titkárság személyi állományának
a) munkavégzését, szolgálatteljesítését közvetlenül a miniszteri biztos irányítja, és
b) egyéb feladat kizárólag a miniszteri biztos engedélyével adható.
(3) Az  (1)  bekezdés szerinti titkárságra a  Ksztv. 38.  § (8)  bekezdésére figyelemmel a  honvédelemről és a  Magyar
Honvédségről, valamint a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló 2011. évi CXIII. törvény 46/A. §-át
megfelelően alkalmazni kell.
7. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba, rendelkezéseit azonban 2017. február 1-jétől kell alkalmazni.
Dr. Simicskó István s. k.,
 honvédelmi miniszter


text:
1288/2019. (V. 17.) Korm. határozata „A Római Birodalom határai – A dunai limes magyarországi szakasza” világörökségi várományos helyszín Világörökség Jegyzékbe jelölésével kapcsolatos intézkedésekről.
A Kormány
 1. az  „A Római Birodalom határai – A  dunai limes magyarországi szakasza” világörökségi várományos helyszín
Világörökség Jegyzékbe jelöléséről szóló 1520/2016. (IX. 27.) Korm. határozatban foglaltakat azzal tartja fenn, hogy
az abban foglalt Világörökség Jegyzékbe jelölendő helyszínnek a budapesti Óbudai-sziget nem képezi részét;
2. felhívja a Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy az 1. pontban foglaltak végrehajtására tegye meg a szükséges
intézkedéseket.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
126/2008. (HK 13.) HM HVKF intézkedése a NATO Reagáló Erők 14. váltásban részt vevő erők kijelöléséről és felkészítéséről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló
2004. évi CV. törvény (Hvt.) 101. § (4)–(5) bekezdésében
kapott felhatalmazás alapján, figyelemmel a Magyar Honvédség kijelölt állományának a NATO Reagáló Erőkben
történő részvételéről szóló 2007/2004. (I. 22.) Korm. határozatra, és a Magyar Köztársaság határain kívüli válságreagáló és béketámogató műveletekkel kapcsolatos Magyar Honvédséget érintő feladatokról szóló 78/2007.
(HK 15.) HM utasításra, a NATO Reagáló Erők 14. váltásban részt vevő erők kijelöléséről és felkészítéséről az
alábbi
intézkedést adom ki: Az intézkedés hatálya 1. Az intézkedés hatálya kiterjed a HM Honvéd Vezérkar főnök (a továbbiakban: HM HVKF) közvetlen alárendeltségébe tartozó, illetve a Magyar Honvédség (a továbbiakban: MH) azon katonai szervezeteire, amelyek a
NATO Reagáló Erők (a továbbiakban: NRF) 14. váltásban
részt vevő állomány kijelölésében és felkészítésében érintettek.
Az ideiglenes katonai szervezet megalakítása 2. Az MH állományából az NRF 14. váltásban részt
vevő erők szervezete HM határozattal, mint részjogkörű
költségvetési egység, az MH Összhaderőnemi Parancsnokság (a továbbiakban: MH ÖHP) parancsnok közvetlen
alárendeltségébe tartozó Ideiglenes Katonai Szervezet
kerül megalakításra.
3. Az ideiglenes katonai szervezet megnevezése: Magyar Honvédség NATO Reagáló Erők 14. váltás. Rövidítése: MH NRF 14.
4. Az MH NRF 14. készenléti szolgálattal összefüggő
feladatait 2010. január 6-tól 2010. június 30-ig hajtja végre. Műveleti alkalmazására közjogi döntést követően külön HM HVKF intézkedés szerint kerül sor. Műveleti alkalmazás esetén az MH ÖHP kezdeményezi a megalakításról szóló HM határozat szükség szerinti módosítását.
5. Az MH ÖHP 2008. szeptember 30-ig a megalakítására, ideiglenes befogadására, valamint pénzügyi és számviteli, illetve logisztikai ellátására kijelölt katonai szervezet
megjelölésével kezdeményezi a HM Tervezési és Koordinációs Főosztály felé a HM határozat kiadását az MH NRF
14. megalakítására.
Az MH NRF 14. szervezete 6. Az MH NRF 14. létszáma legfeljebb 140 fő, amely
magába foglal:
a) egy törzstiszti csoportot (5 fő);
b) egy SOC-t (különleges műveleti képesség):
i) 3 fő tö. ti. (CJSOCC HQ 1fő; SOTG Land 2 fő);
ii) 12 fő különleges műveleti katona;
c) egy HUMINT csoportot (8 fő);
d) egy CIMIC csoportot (10 fő);
e) egy részleget a Vegyi-, Bakterológiai-, Radiológiai
és Nukleáris Összhaderőnemi Értékelő Csoportba (5 fő);
f) egy víztisztító szakaszt (42 fő);
g) nemzeti támogató elemet (35 fő);
h) 5 fő tartalékot, amellyel bármely fent felsorolt elem
szükség esetén megerősíthető az MH ÖHP parancsnok engedélye alapján.
Dokumentumok kidolgozása 7. Az MH NRF 14. állománytáblával, felszerelési jegyzékkel, valamint Szervezeti és Működési Szabályzattal
rendelkezik.
8. Az MH ÖHP 2008. december 1-jéig összeállítja és jóváhagyásra felterjeszti az állománytáblát és a felszerelési
jegyzéket. A HM Haderőtervezési Főosztály az állománytáblát és a felszerelési jegyzéket jóváhagyás után 10 munkanapon belül megküldi a HM Védelmi Tervezési Főosztály (a továbbiakban: HM VTF), HM Közgazdasági és
Pénzügyi Ügynökség (a továbbiakban: HM KPÜ), HM
Infrastrukturális Ügynökség (a továbbiakban: HM IÜ),
MH Dr. Radó György Honvéd Egészségügyi Központ
(a továbbiakban: MH HEK) részére az erőforrás-, költségszükségleti és kiadási igénytervek összeállítása érdekében.
9. Az MH ÖHP a HM HVKF illetékességébe tartozó
terveket, intézkedéseket a HM Hadműveleti és Kiképzési
Főosztály (a továbbiakban: HM HKF), – információvédelem vonatkozásában a HM Informatikai és Információvédelmi Főosztály – útján terjeszti fel jóváhagyásra.
10. A HM HKF 2009. október 5-ig intézkedést készít az
MH NRF 14. készenléti időinek meghatározására és készenléti szolgálatba vezénylésére.
Kiképzés, nemzetközi kapcsolatok 11. A HM HKF 2008. augusztus 31-ig intézkedést ad ki
az MH NRF 14. kiképzési követelményekről, nemzeti felkészítését lezáró CREVAL ellenőrzésről, híradás, informatikai támogatás megszervezéséről. A HM HKF a nemzetközi kiképzéssel összhangban intézkedik a nemzeti kiképzés 2009 első félévi feladataira.
12. A HM HKF az MH ÖHP-vel együttműködve tervezi, koordinálja és biztosítja a részvételt külföldi kiképzési
rendezvényeken és gyakorlatokon.
13. Az MH ÖHP kapcsolatot tart az NRF 14. parancsnokságával (Brunssum – DNK), részt vesz a szakmai
egyeztetéseken, konferenciákon. A nemzetközi parancsnokságok igénye szerint megadja az MH NRF 14-re vonatkozó adatokat.
Személyügyi, logisztikai, egészségügyi
és pénzügyi feladatok 14. Az MH ÖHP a hadfelszerelést alapvetően saját
készleteinek felhasználásával tervezi és szervezi. A meglévő készletből nem biztosítható hadfelszerelésre illetve
szolgáltatásokra vonatkozó igényét megküldi a HM Fejlesztési és Logisztikai Ügynökség (a továbbiakban: HM
FLÜ) és a HM IÜ részére.
15. Az MH ÖHP a szállító kapacitás és az engedélyek
beszerzési igényeit a szállítási feladat megkezdése előtt
legalább 60 nappal megküldi a HM FLÜ részére.
16. A feladat erőforrás és költségtervének elkészítéséhez a HM IÜ az infrastrukturális, az MH HEK az MH ÖHP
igénye alapján összeállított egészségügyi, a HM KPÜ a
pénzügyi jellegű kiadási igényeit 2008. augusztus 31-ig
megküldi a HM VTF részére.
17. Az MH ÖHP – a HM FLÜ-vel és az MH Katonai
Igazgatási és Adatfeldolgozó Központtal együttműködve – beszerzi, biztosítja, illetve előkészíti a diplomáciai
engedélyeket és mindazon úti okmányokat, személyi és
kollektív dokumentumokat (szolgálati útlevél, személyi
igazoló jegy, szolgálati igazolvány, NATO menetparancs
stb.), amelyekkel a kihelyezetteknek rendelkezniük kell.
18. Az állományilletékes parancsnokok kezdeményezik
a kijelölt állomány biztonsági ellenőrzését.
19. Az MH ÖHP – az MH HEK-kel egyeztetve – kezdeményezi az MH NRF 14. állományának alkalmassági vizsgálatát, megelőző egészségügyi ellátását, egészségügyi
felkészítését, egészségügyi eszközökkel és szakanyagokkal történő ellátását. Az MH HEK az alkalmasság megállapítását követően – a kiutazáshoz szükséges okmányok kiállítása céljából – haladéktalanul megküldi az állomány
vércsoport szerológiai leleteit az MH KIAK részére.
20. Az alkalmazási területre az ENSZ Világ-egészségügyi Szervezet, illetve a nemzetközi szervezet által javasolt immunizációs protokoll alapján, a védőoltásokat és az
erről szóló nemzetközi oltási bizonyítványt az MH HEK
biztosítja. Védőoltásban csak az alkalmas minősítéssel
rendelkező, kiutazó állomány részesíthető.
21. Az MH ÖHP szükség esetén igényli a HM Jogi Főosztálytól az éves határátlépéssel járó csapatmozgások engedélyezéséről szóló kormányhatározat módosítását.
A határátlépéssel járó csapatmozgások engedélyezése érdekében az átcsoportosítással összefüggő adatokat megküldi a HM FLÜ részére.
22. Az MH ÖHP igényli a HM FLÜ-től a kihelyezéssel
és logisztikai támogatással összefüggő ideiglenes határnyitást és a vámeljárás lefolytatását.
Záró rendelkezések 23. Az MH ÖHP parancsnoka 2009. december 5-ig jelent a HM HVKF-nek a készenlét eléréséről.
24. Ez az intézkedés a közzététele napján lép hatályba
és 2010. július 31-én hatályát veszti.
Mikita János mk. altábornagy s. k.,
HM Honvéd Vezérkar főnök helyettes


text:
1564/2014. (X. 2.) Korm. határozata a csepeli evezős és kajak-kenu központ megvalósításához szükséges egyes kérdésekről, valamint a rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló tartalékból történő előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy evezős és kajak-kenu központ épüljön meg (a továbbiakban: Beruházás) a Csepel-sziget északi
szigetcsúcsán (a továbbiakban: Fejlesztési célterület);
 2. egyetért azzal, hogy a Beruházás építtetője a Nemzeti Sportközpontok (a továbbiakban: NSK) legyen;
 3. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert és az  emberi erőforrások miniszterét, hogy Budapest XXI. kerületének
polgármesterével együttműködve készítsenek előterjesztést a  Beruházás részletes programjáról, amely magában
foglalja a  műszaki és pénzügyi ütemezést a  források évenkénti bontásával, a  Fejlesztési célterületen belül
a  Beruházás megvalósításához szükséges ingatlanokat, az  ingatlanok tekintetében a  Beruházás megvalósítását
szolgáló tulajdonosi jogállás kialakításához és az  állam építési jogosultságának biztosításához szükséges
intézkedéseket;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2014. december 31.
4. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21.  § (6)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
a  Beruházáshoz szükséges előkészítő feladatokhoz 2014. évben szükséges 25,0 millió forint egyszeri
átcsoportosítását rendeli el elszámolási, a  fel nem használt rész tekintetében visszatérítési kötelezettséggel
a  Magyarország 2014. évi központi költségvetéséről szóló 2013. évi CCXXX. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.)
1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 17. Rendkívüli kormányzati intézkedések cím terhére, a Kvtv. 1. melléklet
XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet, 13. Sportintézmények cím, 2. Nemzeti Sportközpontok alcím javára,
az 1. melléklet szerint;
Az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Az elszámolás és a visszatérítési kötelezettség tekintetében
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2015. június 30.
5. egyetért azzal, hogy a  Beruházás előkészítésével kapcsolatos szakmai feladatok ellátását az  NSK alkalmazásban
álló szakemberek végezzék el, egyúttal felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy tegye meg a  szükséges
intézkedéseket az  NSK közalkalmazotti létszámának négy státusszal történő bővítésére a  központi költségvetés
emberi erőforrások minisztere irányítása alá tartozó fejezetben rendelkezésre álló előirányzatból.
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: a Beruházás megvalósításáig folyamatos
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1458/2019. (VII. 30.) Korm. határozata egyes szennyvíz-elvezetési és -tisztítási agglomerációk fejlesztési igényeinek finanszírozásáról.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy a  Ráckeve, Pécs és Tamási agglomerációk 1.  mellékletben megjelölt szennyvíz-elvezetési és
-tisztítási fejlesztési igényeinek megvalósításához beruházási forrás biztosítása szükséges;
 2. az  1.  pontban foglaltak megvalósítása érdekében felhívja az  innovációért és technológiáért felelős minisztert,
hogy vizsgálja meg a  Települési vízellátás, szennyvíz-elvezetés és -tisztítás, szennyvízkezelés fejlesztéséről szóló
KEHOP 2. prioritáson rendelkezésre álló forrásokat, különös tekintettel a prioritáson benyújtott összköltségnövelési
kérelmekre, valamint a  visszahulló forrásokra, és a  források rendelkezésre állása esetén biztosítsa a  beruházások
megvalósításához szükséges forrást, és a forrás rendelkezésére állásáról értesítse a belügyminisztert;
Felelős: innovációért és technológiáért felelős miniszter
Határidő: 2019. augusztus 10.
3. az 1. pontban foglaltak megvalósítása érdekében felhívja az innovációért és technológiáért felelős minisztert, hogy
a 2. pontban meghatározott forrás rendelkezésre állása esetén gondoskodjon a Környezeti és Energiahatékonysági
Operatív Program éves fejlesztési keretének megállapításáról szóló 1084/2016. (II. 29.) Korm. határozat szükséges
módosításáról és a beruházások nevesítéséről.
Felelős: innovációért és technológiáért felelős miniszter
Határidő: 2019. november 30.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
93/2004. (IV. 27.) Korm. rendelete a Magyar Köztársaság által az Európai Unióhoz történő csatlakozását követően alkalmazandó munkaerőpiaci viszonosság és védintézkedés szabályairól.
A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény (a továbbiakban: Flt.)
7. §-a (2) bekezdésének b) pontjában foglalt felhatalmazás
alapján a Kormány a következőket rendeli el:
1. § (1) A rendelet hatálya kiterjed
a) arra a Magyarországon munkát végző külföldi ter
mészetes személyre, aki
aa) az Európai Unió — a Magyar Köztársaságnak az
Európai Unióhoz történő csatlakozása időpontjában már
meglévő — tagállamának állampolgára, valamint annak
hozzátartozója,
ab) az Európai Unióhoz a Magyar Köztársasággal azonos időpontban csatlakozó állam állampolgára, valamint
annak hozzátartozója;
b) a 4. § (1) bekezdésében meghatározott személyre,
továbbá
c) az a)—b) pontban megjelölt személyeket foglalkoztatóra, valamint
d) a Foglalkoztatási Hivatalra és a megyei (fővárosi)
munkaügyi központra (a továbbiakban: munkaügyi központ).
(2) A 2—5. § rendelkezéseit alkalmazni kell annak az
államnak az állampolgárára és az állampolgár hozzátartozójára, amely nemzetközi szerződés alapján az Európai
Unió tagállamaival azonos megítélés alá esik.
Munkaerőpiaci viszonosság alkalmazása 2. § (1) Az 1. § (1) bekezdésének aa) pontjában, valamint
(2) bekezdésében meghatározott személy Magyarországon
— az Flt. 7. §-a (2) bekezdésének b) pontjában foglaltaktól
eltérően — a 3—4. §-ban foglaltak kivételével engedély
alapján foglalkoztatható, ha az Európai Uniónak az a tagállama, valamint az 1. § (2) bekezdésében meghatározott
az az állam, amelynek állampolgára — a nemzeti jogszabálya szerint — a magyar állampolgárokat a saját területén
történő foglalkoztathatóság tekintetében más elbánásban
részesíti, mint amit a munkavállalók Közösségen belüli
szabad mozgásáról szóló 1612/68/EGK rendelet 1—6. cikke előír.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott engedélyt
a) a külföldiek magyarországi foglalkoztatására vonat
kozó általános szabályok szerint, vagy
b) a munkaerőpiaci helyzet vizsgálata nélkül kell kiadni.
(3) Azoknak az országoknak a felsorolását, amelynek
állampolgáraira az (1)—(2) bekezdésben foglaltakat kell
alkalmazni, az 1. számú melléklet tartalmazza.
3. § (1) A 2. §-ban foglaltaktól eltérően nincs szükség engedélyre az 1. § (1) bekezdésének aa) pontjában meghatározott tagállam, valamint az 1. § (2) bekezdés szerinti állam
állampolgárának további magyarországi foglalkoztatásához, ha az állampolgárt engedély alapján vagy engedélymentesen legalább 12 hónap időtartamú foglalkoztatásra
irányuló jogviszonyban, jogszerűen, megszakítás nélkül
foglalkoztatják
a) a csatlakozás időpontjában, vagy
b) azt követően.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott jogosultság megszűnik, ha a foglalkoztatott a foglalkoztatási jogviszonyt
egyoldalúan vagy közös megegyezéssel megszünteti.
4. § (1) Nincs szükség engedélyre a 3. §-ban meghatározott
állampolgár házastársa, valamint az általuk eltartott vagy
21 évnél fiatalabb egyenesági lemenő rokonaik magyarországi foglalkoztatásához,
a) ha a csatlakozás időpontjában a 3. § (1) bekezdés
a) pontjában meghatározott állampolgárral együtt, jogszerűen élnek Magyarországon, vagy
b) ha — a (2) bekezdésben foglalt kivétellel — a csatlakozás időpontját követő időponttól kezdődően, az állampolgárral együtt legalább 18 hónapja jogszerűen élnek Magyarországon.
(2) Az (1) bekezdés b) pontjában meghatározott esetben nincs szükség 18 hónap magyarországi tartózkodásra
a csatlakozás időpontját követő harmadik évtől, azaz 2006.
május 1-jétől kezdődően.
5. § (1) A 3. § (1) bekezdésében, valamint a 4. §-ban meghatározott engedélymentesség a foglalkoztató vagy a foglalkoztatott, illetőleg a 4. § (1) bekezdésében meghatározott
személy kérelmére igazolható.
(2) A 3. § (1) bekezdésében meghatározott mentesség
igazolása iránti kérelemhez mellékelni kell
a) a mentességet megalapozó foglalkoztatásra vonatkozó egyéni munkavállalási engedélyt, vagy annak engedélymentessége igazolását, és
b) a foglalkoztatásra irányuló jogviszony létesítését,
fennállását tanúsító dokumentumot.
(3) A 4. §-ban meghatározott esetben a kérelemhez mellékelni kell
a) a (2) bekezdésben meghatározott dokumentumokat, és b) a 4. § (1) bekezdésében meghatározott jogállást, valamint a jogszerű tartózkodás tényét igazoló hatósági okiratot.
(4) Az igazolás iránti kérelmet a foglalkoztatás helye
szerint illetékes munkaügyi központ bírálja el.
(5) A 3. § (1) bekezdésében meghatározott állampolgár
a foglalkoztatásra irányuló jogviszony megszűnését köteles
bejelenteni az igazolást kiállító szervnek.
Védintézkedés alkalmazása 6. § (1) A Csatlakozási Szerződés X. mellékletének 7. és
11. bekezdésében meghatározott védintézkedésnek az
Európai Bizottságnál történő kezdeményezéséről vagy annak elrendeléséről — a 7. §-ban meghatározott bejelentésekben foglalt adatok figyelembevételével — a foglalkoztatáspolitikai és munkaügyi miniszter javaslata alapján a
Kormány dönt. A foglalkoztatáspolitikai és munkaügyi
miniszter a védintézkedésre vonatkozóan az Országos Érdekegyeztető Tanácsban képviselettel rendelkező munkaadói és munkavállalói érdekképviseletek véleményének
meghallgatásával tesz javaslatot.
(2) Az Európai Bizottság vagy a Tanács által a védintézkedés tárgyában hozott határozatot — tájékoztató jelleggel — a Magyar Közlönyben közzé kell tenni. A Kormány
a védintézkedés elrendeléséről szóló döntését rendeletben
hirdeti ki.
7. § (1) A foglalkoztató a 6. § (1) bekezdésében meghatározott döntés előkészítése érdekében az Európai Unióhoz a
Magyar Köztársasággal azonos időpontban csatlakozó állam — Málta, Ciprus kivételével — állampolgárának és
hozzátartozójának foglalkoztatását legkésőbb a foglalkoztatás megkezdésének napján, a foglalkoztatás megszűnését
legkésőbb a megszűnést követő napon köteles a foglalkoztatás helye szerint illetékes munkaügyi központnak a
2. számú, illetőleg a 3. számú melléklet szerinti formanyomtatványon bejelenteni. A határozott időtartamú foglalkoztatás megszűnését csak abban az esetben kell bejelenteni, ha a foglalkoztatás a szerződésben meghatározott
időpont előtt szűnik meg. A 2. számú melléklet szerinti
bejelentéshez mellékelni kell a foglalkoztatott állampolgárságát, valamint a hozzátartozói minőséget igazoló okmány másolatát, idegen nyelvű okmány esetében annak
hiteles magyar fordítását.
(2) A munkaügyi központ az (1) bekezdésben meghatározott bejelentés teljesítését igazolja, és a bejelentésről
nyilvántartást vezet. A nyilvántartás adatait a 6. §-ban meghatározott védintézkedés lehetőségének fennállásáig kell
megőrizni.
(3) A foglalkoztató köteles az igazolást a foglalkoztatási
jogviszony megszűnését követő három évig megőrizni, és
az ellenőrzés során bemutatni.
(4) Az (1) bekezdésben meghatározott bejelentési kötelezettség teljesítése, illetőleg annak igazolása nem feltétele
foglalkoztatásra irányuló jogviszony létesítésének, illetőleg e tevékenység megkezdésének.
8. § Az e rendelet által nem szabályozott kérdésekben az Flt.,
valamint a külföldiek magyarországi foglalkoztatásának
engedélyezéséről szóló 8/1999. (XI. 10.) SZCSM rendelet
szabályait megfelelően alkalmazni kell.
9. § Ez a rendelet a csatlakozási szerződést kihirdető törvény
hatálybalépésének napján lép hatályba.
Dr. Medgyessy Péter s. k.,
miniszterelnök


text:
1025/2018. (II. 6.) Korm. határozata a XI. Miniszterelnökség és a XVIII. Külgazdasági és Külügyminisztérium költségvetési fejezetek közötti előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (2) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
a  II. Kárpát-medencei Gazdasági Konferencia és Kiállítás megrendezése céljából 40 000 000 forint egyszeri
átcsoportosítását rendeli el a  Magyarország 2018. évi központi költségvetéséről szóló 2017. évi C. törvény
(a továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím,
1.  Célelőirányzatok alcím, 81. Szabolcs-Szatmár-Bereg megye és Kárpátalja fejlesztési feladatok jogcímcsoport
terhére, a Kvtv. 1. melléklet XVIII. Külgazdasági és Külügyminisztérium fejezet, 7. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím,
1. Célelőirányzatok alcím, 6. Külgazdasági és Külügyminisztérium felügyelete alá tartozó szervezetek és szakmai
programok támogatása jogcímcsoport javára, az 1. melléklet szerint.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Miniszterelnökséget vezető miniszter
külgazdasági és külügyminiszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1030/2018. (II. 6.) Korm. határozata a rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló tartalékból történő átcsoportosításról.
A Kormány az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21.  § (1)  bekezdésében és 33.  § (2)  bekezdésében
biztosított jogkörében eljárva 3 332 000 000 forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el elszámolási, a  fel nem
használt rész tekintetében visszatérítési kötelezettséggel a  Magyarország 2018. évi központi költségvetéséről
szóló 2017. évi C. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 32. Központi kezelésű
előirányzatok cím, 1. Rendkívüli kormányzati intézkedések alcím terhére, a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség
fejezet, 1. Miniszterelnökség igazgatása cím javára, az 1. melléklet szerint.
Az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: azonnal
Az elszámolás és a visszatérítési kötelezettség tekintetében
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: 2019. június 30.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök