type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
83/2009. (X. 22.) OGY határozata az agrárgazdaság 2008. helyzetéről szóló jelentés elfogadásáról.
1. Az Országgyűlés tekintettel az agrárgazdaság fejlesztéséről szóló 1997. évi CXIV. törvény előírásaira és figyelembe
véve az Agrárgazdasági Tanács megállapításait, elfogadja az agrárgazdaság 2008. évi helyzetéről szóló jelentést.
2. Ez a határozat közzététele napján lép hatályba.
Dr. Katona Béla s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
199/2010. (VI. 18.) Korm. rendelete a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásáról szóló 2010. L. törvény szerinti, a lakosságszám-adatot nyilvántartó központi szerv kijelöléséről.
A Kormány a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásáról szóló 2010. évi L. törvény 22. §-ában kapott
felhatalmazás alapján a következőket rendeli el:
1. § A Kormány a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásáról szóló 2010. évi L. törvény szerinti,
a lakosságszám-adatot nyilvántartó központi szervként a Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi
Hivatalát jelöli ki.
2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Dr. Navracsics Tibor s. k.,
miniszterelnök-helyettes


text:
68/2015. (I. 22.) KE határozata dandártábornok szolgálati viszonya megszűnésének megállapításáról.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés e) pontja, valamint a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati
viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény 36. § (4) bekezdése, 52. §-a, 53. § i) pontja, 59. § (1) bekezdés a) pontja és
(2) bekezdése alapján – a belügyminiszter javaslatára – megállapítom, hogy Szukics Ferenc rendőr dandártábornok
hivatásos szolgálati viszonya 2015. január 27-ei hatállyal, a törvény erejénél fogva megszűnik.
Budapest, 2015. január 14. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
37/2012. (XI. 23.) NGM utasítása a felnőttképzést folytató intézmények nyilvántartási számának képzéséről.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjában foglaltak alapján, a felnőttképzésről szóló 2001. évi
CI. törvény 9. § (1) bekezdés c) pontjában foglaltakkal összefüggésben a következő utasítást adom ki:
1. A felnőttképzésről szóló 2001. évi CI. törvény 9. § (1) bekezdés c) pontja szerinti – a felnőttképzést folytató intézmények
nyilvántartásának részét képező – nyilvántartási számot a munkaügyi központoknak az alábbiak szerint kell képezniük:
a) 1–2 szám: a felnőttképzést folytató intézmény székhelyének megye kódja,
b) 3–6 szám: minden év elejével újraindított sorszám,
c) 7–8 szám: az évszám utolsó két számjegye.
2. Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
3. Hatályát veszti a felnőttképzést folytató intézmények nyilvántartási számának képzéséről szóló 7/2004. (MüK. 5.) FMM
utasítás. Dr. Matolcsy György s. k.,
nemzetgazdasági miniszter


text:
249/2018. (V. 29.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII.  törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Gyenesné
dr. Utschalott Ágnest 2018. június 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2018. május 16. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1425/2018. (IX. 7.) Korm. határozata a Magyarország Kormánya és az Ugandai Köztársaság Kormánya közötti oktatási együttműködési egyezmény szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány
 1. egyetért a  Magyarország Kormánya és az  Ugandai Köztársaság Kormánya közötti oktatási együttműködési
egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) bemutatott szövegével;
 2. felhatalmazza az  emberi erőforrások miniszterét vagy az  általa kijelölt személyt az  Egyezmény bemutatott
szövegének – a jóváhagyás fenntartásával történő – végleges megállapítására;
 3. felhívja a  külgazdasági és külügyminisztert, hogy az  Egyezmény szövege végleges megállapításához szükséges
meghatalmazási okiratot adja ki;
 4. jóváhagyja az Egyezmény kihirdetéséről szóló kormányrendelet tervezetét, és elrendeli az Egyezmény szövegének
végleges megállapítását követően annak a Magyar Közlönyben történő kihirdetését.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2/2019. (II. 21.) SZTNH közleménye az „IDEA-EXPO 2019 Szolnok” nemzetközi kiállításon és vásáron bemutatásra kerülő találmányok, védjegyek, formatervezési és használati minták kiállítási kedvezményéről, illetve kiállítási elsőbbségéről.
A találmányok szabadalmi oltalmáról szóló 1995. évi XXXIII. törvény 3. § b) pontja, a védjegyek és a földrajzi árujelzők
oltalmáról szóló 1997. évi XI. törvény 53. § (1) bekezdés c) pontja, a formatervezési minták oltalmáról szóló 2001. évi
XLVIII. törvény 40. § (1) bekezdés c) pontja és a használati minták oltalmáról szóló 1991. évi XXXVIII. törvény 36. §
(1) bekezdése alapján közzéteszem, hogy a 2019. április 6. és 7. között, Szolnokon megrendezendő „IDEA-EXPO 2019
Szolnok” nemzetközi kiállításon és vásáron bemutatásra kerülő találmányokat, védjegyeket, formatervezési és
használati mintákat az említett jogszabályokban meghatározott kiállítási kedvezmény, illetve kiállítási elsőbbség illeti
meg.
Dr. Németh Gábor s. k.,
 a Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala jogi elnökhelyettese


text:
16/2003. (II. 12.) ME határozata az Országos Statisztikai Tanács tagjainak megbízásáról.
A statisztikáról szóló 1993. évi XLVI. törvény 7. §-ának
(4) bekezdése alapján — a Központi Statisztikai Hivatal
elnöke előterjesztésére —
dr. Belényi Andreát, a Gazdasági Versenyhivatal Elnöki
Titkársága vezetőjét,
dr. Besenyei Lajost, a Miskolci Egyetem rektorát,
dr. Bordás Istvánt, az Egészségügyi, Szociális és Család
ügyi Minisztérium GYÓGYINFOK igazgatóját,
Bozó Pált, a Környezetvédelmi és Vízügyi Minisztérium
főosztályvezetőjét,
Budavári Pétert, a Pénzügyminisztérium főosztályveze tőjét,
Geiger Ferencet, Budapest XXIII. kerületének polgár
mesterét,
Gódorné Kaló Editet, a Magyar Nemzeti Bank főosztály
vezetőjét,
dr. Hajdú Ottót, a Budapesti Közgazdaságtudományi és
Államigazgatási Egyetem docensét,
Jambrik Mihályt, az Informatikai és Hírközlési Minisz
térium helyettes államtitkárát,
Jávorszky Imrénét, Berzék polgármesterét,
Kompaktor Emíliát, a Magyar Kereskedelmi és Ipar
kamara közgazdasági és képzési igazgatóját,
Kozma Lukács Juditot, az Oktatási Minisztérium osz
tályvezetőjét,
Köpf Károlyt, a Gyermek-, Ifjúsági és Sportminisztérium
helyettes államtitkárát,
Makai Juditot, a Nemzeti Kulturális Örökség Miniszté
riuma főosztályvezetőjét,
Marosi Györgyöt, az Országos Nyugdíjbiztosítási Fő
igazgatóság főosztályvezetőjét,
Mocsáry Pétert, a Külügyminisztérium tanácsosát,
Nagy Sándort, Újfehértó polgármesterét,
Paszternák Józsefnét, a Magyar Agrárkamara főtitkár
helyettesét,
dr. Pásztor Miklóst, a Munkástanácsok Országos Szövet
sége Szakértői Irodája vezetőjét,
dr. Pukli Pétert, a Központi Statisztikai Hivatal statiszti
kai főtanácsadóját,
Sárosi Gyulát, a Honvédelmi Minisztérium Központi
Pénzügyi és Számviteli Hivatalának pénzügyi igazgatóját, dr. Sípos Bélát, a Pécsi Tudományegyetem rektorhelyettesét,
dr. Stauber Józsefet, a Legfőbb Ügyészség főosztályvezető ügyészét,
Szarvas Sándort, a Foglalkoztatáspolitikai és Munkaügyi Minisztérium főosztályvezető helyettesét,
dr. Szigeti Ágnest, az Országos Igazságszolgáltatási
Tanács Hivatala hivatalvezető-helyettesét,
Szolnoki Zsoltot, a Belügyminisztérium Informatikai
Főosztálya megbízott vezetőjét,
dr. Szöllősi Endrét, a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Minisztérium főosztályvezetőjét,
dr. Tóth István Györgyöt, a Társadalomkutató Intézet
vezérigazgatóját,
Tóth Lászlót, az Általános Fogyasztási Szövetkezetek
Országos Szövetsége tanácsosát,
Török Attilát, a Gazdasági és Közlekedési Minisztérium
főosztályvezetőjét,
dr. Vavró Istvánt, az Igazságügyi Minisztérium miniszteri
főtanácsadóját,
dr. Vértes Andrást, a GKI Gazdaságkutató Rt. vezérigazgatóját,
Zilahi-Sebess Gézát, a Stratégiai és Közszolgáltató
Társaságok Országos Szövetsége tagját,
2003. január 1-jétől 2005. december 31-ig terjedő időre
az Országos Statisztikai Tanács tagsági teendőinek ellátásával megbízom.
Dr. Medgyessy Péter s. k.,
miniszterelnök


text:
39/2019. (III. 7.) Korm. rendelete a látvány-csapatsportok támogatására nyújtható támogatási keretösszeg megállapításáról.
A Kormány a társasági adóról és az osztalékadóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény 30. § (14) bekezdésében kapott felhatalmazás
alapján, az  Alaptörvény 15.  cikk (1)  bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva – a  látvány-csapatsportban működő
országos sportági szakszövetségeknek azon kérésére tekintettel, hogy a  szabályozás ne csak a  fejlesztésre fordítható
támogatások legmagasabb összegét, hanem a működésre fordítható keretet is meghatározza – a következőket rendeli el:
1. § A látvány-csapatsport támogatását biztosító támogatási igazolás kiállításáról, felhasználásáról, a  támogatás
elszámolásának és ellenőrzésének, valamint visszafizetésének szabályairól szóló 107/2011. (VI. 30.) Korm. rendelet
(a továbbiakban: Korm. rendelet) 3. §-a szerint a 2019. évben kiállított igazolások és támogatási igazolások együttes
összege – ide nem értve a  társasági adóról és az  osztalékadóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény 24/A.  §-a szerinti
kiegészítő sportfejlesztési támogatást – nem haladhatja meg a  2018. évben kiállított igazolások és támogatási
igazolások együttes összegét, azaz 124 900 000 000 forintot, amelyen belül
a) az építési beruházások megvalósítására irányuló támogatások – ideértve a Korm. rendelet 2. § (1) bekezdés 9. pont
c)–f) alpontjában foglalt célokra irányuló támogatásokat – együttes összege legfeljebb 44 200 000 000 forint lehet,
b) az egyéb, alapvetően működési célt szolgáló támogatások – ideértve a  Korm. rendelet 2.  § (1)  bekezdés
3.,  4.  pontjában, 9.  pont a), b), g), h)  alpontjában, 11., 12. és 13.  pontjában foglalt célokra irányuló
támogatásokat – együttes összege legfeljebb 80 700 000 000 forint lehet.
2. § (1) A sportpolitikáért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter)
a) a látvány-csapatsportban működő országos sportági szakszövetségeknek (a  továbbiakban: szakszövetség)
minőségbiztosítási rendszerre (benchmark-rendszer) és követelményeire a  Korm. rendelet szerint tett
javaslatainak értékelésével,
b) az államháztartásért felelős miniszter véleményének kikérésével, valamint
c) a szakszövetségeknek az  1.  § szerinti keretösszegből a  működésükkel érintett látvány-csapatsportág
részesedésének arányára vonatkozó javaslatai, a  látvány-csapatsportágak adott időszakra vonatkozó
stratégiai fejlesztési koncepciója, terve, valamint a Kormány álláspontja figyelembevételével
megállapítja az 1. § szerinti keretösszegnek a látvány-csapatsportágak közötti felosztásának arányát.
 (2) A  miniszter az  1.  § szerinti keretösszegnek a  látvány-csapatsportágak közötti felosztásának arányáról értesíti
a  szakszövetségeket. A  szakszövetség honlapján közzéteszi a  működésével érintett látvány-csapatsportágra
vonatkozó, az igazolások és támogatási igazolások együttes összegét.
3. § (1) A  szakszövetség a  miniszternél írásban, indokolással kezdeményezheti az  1.  § a)  pontja szerinti támogatásnak
a működésével érintett látvány-csapatsportágra vonatkozóan megállapított összegének növelését az 1. § b) pontja
szerinti támogatásnak a  működésével érintett látvány-csapatsportágra vonatkozóan megállapított összegének
azonos mértékű csökkentésével egyidejűleg.
(2) A  miniszter a  szakszövetség (1)  bekezdés szerinti kezdeményezését véleményezés céljából megküldi
az államháztartásért felelős miniszter részére.
(3) A  miniszter a  szakszövetség (1)  bekezdés szerinti kezdeményezését az  államháztartásért felelős miniszter
egyetértésével hagyhatja jóvá.
4. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
5. § Hatályát veszti a  filmalkotások és a  látvány-csapatsportok társasági adón keresztül történő támogatási
keretösszegének megállapításáról, valamint a  látvány-csapatsport támogatását biztosító támogatási igazolás
kiállításáról, felhasználásáról, a támogatás elszámolásának és ellenőrzésének, valamint visszafizetésének szabályairól
szóló 107/2011. (VI. 30.) Korm. rendelet módosításáról szóló 318/2018. (XII. 27.) Korm. rendelet 3. §-a.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1/2016. (XI. 10.) EBH utasítása az Egyenlő Bánásmód Hatóság Iratkezelési Szabályzatának kiadásáról.
A köziratokról, a közlevéltárakról és a magánlevéltári anyag védelméről szóló 1995. évi LXVI. törvény 9. § (1) és (3) bekezdésében,
valamint a  közfeladatot ellátó szervek iratkezelésének általános követelményeiről szóló 335/2005. (XII. 29.) Korm. rendeletben
előírt követelmények teljesítése részletes szabályainak meghatározása érdekében – a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény
23.  § (4)  bekezdése alapján, valamint a  köziratokról, a  közlevéltárakról és a  magánlevéltári anyag védelméről szóló 1995. évi
LXVI.  törvény 10.  § (1)  bekezdés b)  pontjára figyelemmel – a  Magyar Nemzeti Levéltárral és a  köziratok kezelésének szakmai
irányításáért felelős miniszterrel egyetértésben – az alábbi szabályzatot adom ki:
1. § Az Egyenlő Bánásmód Hatóság Iratkezelési Szabályzatát a mellékletben foglaltak szerint határozom meg.
2. § Az Iratkezelési Szabályzat hatálya az Egyenlő Bánásmód Hatóság szervezeti egységeire terjed ki.
3. § Az Iratkezelési Szabályzat a közzétételét követő napon lép hatályba azzal, hogy rendelkezéseit 2016. január 1-től kell
alkalmazni.
4. § Hatályát veszti az Egyenlő Bánásmód Hatóság iratkezelési szabályzatának kiadásáról szóló 1/2013. (I. 14.) EBH utasítás.
Dr. Honecz Ágnes s. k.,
 elnök


text:
1929/2015. (XII. 12.) Korm. határozata a Széchenyi Kártya Program egyes konstrukciói támogatásának folytatásáról.
1. A  Kormány a  Széchenyi Kártya Folyószámlahitel keretében a  2016. január 1. és 2016. december 31. között
megkötött, illetve felülvizsgálat keretében meghosszabbításra került
a) hitelszerződésekhez 10 millió forint hitelösszegig legfeljebb 365 napra 1 százalékpont kamattámogatást
biztosít, és
b) legfeljebb 50 millió forintos hitelekhez a Garantiqa Hitelgarancia Zártkörűen Működő Részvénytársaság által
vállalt készfizető kezességvállalás éves díjának 50%-áig terjedő támogatást biztosít azzal, hogy a támogatás
nem haladhatja meg a kezességi díj vetítési alapjának 0,75%-át.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal
2. A  Kormány a  Széchenyi Kártya Program keretében 2016. január 1. és 2016. december 31. között megkötött
Széchenyi Forgóeszközhitel hitelszerződések teljes összegéhez az  adott ügylet futamidejének első három évére
(1096 napra) évi 3 százalékpont kamattámogatást, valamint a hitelekhez nyújtott készfizető kezességvállalás díjának
50%-áig terjedő támogatást biztosít az  adott ügylet futamidejének első három évére (1096 napra) azzal, hogy
a támogatás nem haladhatja meg a kezességi díj vetítési alapjának 0,75%-át.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal 3. A Kormány a 2016. január 1. és 2016. december 31. között megkötött Széchenyi Beruházási Hitel, a Széchenyi Önerő
Kiegészítő Hitel és a Széchenyi Támogatást Megelőlegező Hitel hitelszerződések teljes összegéhez az adott ügylet
teljes futamidejére évi 5 százalékpont kamattámogatást, valamint a hitelekhez nyújtott készfizető kezességvállalás
díjának 50%-áig terjedő támogatást biztosít azzal, hogy a  támogatás nem haladhatja meg a  kezességi díj vetítési
alapjának 0,75%-át. Kezességi díjtámogatás csak közvetlen állami viszontgarancia mellett vállalt készfizető
kezességvállalás díjához kapcsolódhat.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal 4. Az  1–3.  pont szerinti kamattámogatás és kezességi díjtámogatás tárgyévi és tárgyévet követő éveket terhelő
kötelezettségvállalásainak forrása az  éves költségvetési törvényekben meghatározott Gazdaságfejlesztést szolgáló
célelőirányzat. A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 111/E. § (3) bekezdésében biztosított
jogkörében eljárva engedélyezi, hogy a  nemzeti fejlesztési miniszter 2016. évben a  Gazdaságfejlesztést szolgáló
célelőirányzat terhére a 2017–2026. közötti évek tekintetében a Magyarország 2016. évi központi költségvetéséről
szóló 2015. évi C. törvényben meghatározott Gazdaságfejlesztést szolgáló célelőirányzat eredeti előirányzata
150%-ának mértékéig kötelezettséget vállaljon.
5. A Kormány felhívja a nemzetgazdasági minisztert, hogy – ha a 4. pontban meghatározott célelőirányzat forrásainak
lekötöttsége eléri a  75%-ot – a  nemzeti fejlesztési miniszter bevonásával vizsgálja meg az  1–3.  pont szerinti
konstrukciók támogatásának céljára, különösen maradványok visszahagyása útján történő forrásbiztosítás
lehetőségét, és a  vizsgálat eredményének megfelelően tegyen javaslatot a  Kormány számára. A  nemzeti
fejlesztési miniszter a  4.  pontban meghatározott célelőirányzat forrásai 75%-ának lekötöttségéről írásban értesíti
a nemzetgazdasági minisztert.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: a források 75%-ának lekötését követő harminc napon belül
6. Ez a határozat 2016. január 1-jén lép hatályba.
 7. Hatályát veszti a  Széchenyi Kártya Program egyes konstrukciói támogatásának folytatásáról szóló 1637/2012.
(XII. 19.) Korm. határozat. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1888/2013. (XI. 29.) Korm. határozata a DDOP-2.1.1/E-13-2013-0001 azonosító számú („Kerékpáros turizmus fejlesztése Dél-Baranyában az Ős-Dráva Program keretében” című) projekt akciótervi nevesítéséről.
A Kormány
 1. elfogadja az  1.  melléklet szerint a  DDOP-2.1.1/E-13-2013-0001 azonosító számú, „Kerékpáros turizmus fejlesztése
Dél-Baranyában az Ős-Dráva Program keretében” című projektjavaslat kiemelt projektként történő nevesítését,
 2. hozzájárul, hogy az  1.  pont szerinti projekt támogatási szerződését a  Nemzeti Fejlesztési Ügynökség Regionális
Fejlesztési Operatív Programok Irányító Hatósága megkösse.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető államtitkár
Határidő: a támogathatósági feltételek teljesítését követő 30 napon belül
orbán viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
5/2018. (XII. 17.) BVOP utasítása a fogvatartottak 2019. munkadíjáról, ösztöndíjáról, a munkaterápiás foglalkoztatás pénzbeli térítési díjáról és a tartási költséghez való hozzájárulásról.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontja alapján – figyelemmel a büntetések, az intézkedések,
egyes kényszerintézkedések és a  szabálysértési elzárás végrehajtásáról szóló 2013. évi CCXL. törvény 133.  § (3)  bekezdésére,
181. §-ára, 258. §-ára és 270. § (3) bekezdésére, a szabadságvesztés, illetve az elzárás, az előzetes letartóztatás és a  rendbírság
helyébe lépő elzárás végrehajtásának részletes szabályairól szóló 16/2014. (XII. 19.) IM rendelet 118. §-ára – a következő utasítást
adom ki:
1. A munkáltatásban részt vevő, teljes munkaidőben foglalkoztatott fogvatartottak alapmunkadíja 2019. január 1-jétől
havidíj alkalmazása esetén 46 000 forintnál, napidíj alkalmazása esetén 2 117 forintnál, óradíj alkalmazása esetén
265 forintnál nem lehet kevesebb.
2. A munkaterápiás foglalkoztatás keretében foglalkoztatottak pénzbeli térítési díjának legkisebb összege napi hatórás
foglalkoztatás esetén 15 333 forint/fő/hó. Napi hat óránál vagy heti 30 óránál rövidebb idejű foglalkoztatás esetén
a pénzbeli térítési díjat arányosan csökkenteni kell.
3. A  szakmunkás, kiemelt szakmunkás munkadíj kategóriák felső határainak megállapítása munkáltatói
(intézetparancsnoki, ügyvezetői) hatáskörbe tartozik.
4. A  képzésben, oktatásban részt vevő fogvatartottakat a  képzés ideje alatt pénzbeli térítés (ösztöndíj) illeti meg,
melynek összege 378 forint/fő/nap.
5. A tartási költséghez való hozzájárulás napi összege: 541 forint/fő/nap.
6. Ez az utasítás 2019. január 1-jén lép hatályba.
7. Hatályát veszti a fogvatartottak 2018. évi munkadíjáról, ösztöndíjáról, a munkaterápiás foglalkoztatás pénzbeli térítési
díjáról és a tartási költséghez való hozzájárulásról szóló 4/2017. (XII. 20.) BVOP utasítás.
Dr. Tóth Tamás bv. vezérőrnagy s. k.,
 országos parancsnok


text:
1/2018. (VI. 4.) PM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény
38. §  (1) bekezdése és a  jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontja alapján a következő utasítást
adom ki:
1. § A  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII. törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38. § (2) bekezdése alapján 2018. május 19. napjától 2020. május 19. napjáig
terjedő időtartamra a  Pénzügyminisztérium budai Várnegyedben történő elhelyezésével kapcsolatos beruházás
megvalósításáért felelős miniszteri biztossá Borbély Pál urat nevezem ki. A  miniszteri biztos e  megbízatása
visszavonással vagy a miniszter hatáskörgyakorlása megszűnésével is megszűnik.
2. § A miniszteri biztos az 1. § szerinti feladatkörében
a) áttekinti a  Pénzügyminisztérium budai Várnegyedbe történő költözésével kapcsolatos feladatokat,
a  vonatkozó  kormányhatározatokban foglaltaknak megfelelően a  beruházás megvalósítására koncepciót
és részletes ütemezést dolgoz ki,
b) koordinálja a  beruházás és a  költözéssel kapcsolatos valamennyi feladat ellátását az  érintett intézmények
bevonásával,
c) koordinálja a beruházással kapcsolatos szakmai és pénzügyi zárással összefüggő feladatokat,
d) az a), b) és c) pontokban foglaltak végrehajtása érdekében kapcsolatot tart, egyeztetéseket szervez az érintett
intézmények képviselőinek részvételével. 3. § A miniszteri biztos tevékenységét a közigazgatási államtitkár útján a pénzügyminiszter irányítja.
4. § A miniszteri biztos tevékenységét titkárság segíti.
5. § A miniszteri biztos feladatköre ellátásáért a Ksztv. 38. § (6) bekezdése szerinti díjazásban és juttatásban részesül.
6. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
7. § Hatályát veszti a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 33/2017. (XII. 27.) NGM utasítás.
Varga Mihály s. k.,
 pénzügyminiszter


text:
23/2015. (VII. 7.) AB határozata a lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az egyházak, vallásfelekezetek és vallási közösségek jogállásáról szóló 2011. CCVI. törvény egyes rendelkezéseinek, továbbá az egyházi elismerésről és az egyházi jogi személyek jogállásának és működésének sajátos szabályairól szóló 295/2013. (VII. 29.) Korm. rendelet egyes rendelkezéseinek nemzetközi szerződésbe ütközéséről és folyamatban lévő ügyben történő alkalmazásának kizárásáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének megállaítására irányuló eljárás iránti bírói
kezdeményezés tárgyában – dr. Balsai István, dr. Dienes-Oehm Egon, dr. Juhász Imre, dr. Salamon László, dr. Szívós
Mária és dr. Varga Zs. András alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az  egyházak,
vallásfelekezetek és vallási közösségek jogállásáról szóló 2011.  évi CCVI.  törvény 14.  § c)  pont ca) és cb)  alpontja,
valamint 14/A.  § (1)–(3)  bekezdése, továbbá az  egyházi elismerésről és az  egyházi jogi személyek jogállásának és
működésének sajátos szabályairól szóló 295/2013. (VII. 29.) Korm. rendelet 1.  § c) és d)  pontja, 3.  § (1)  bekezdés
ac)  alpontja és b)  pont ba)–bc)  alpontja nemzetközi szerződésbe ütközik, ezért felhívja az  Országgyűlést, illetve
a Kormányt, hogy 2015. október 15-ig tegye meg az ellentét feloldása érdekében szükséges intézkedéseket.
2. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az  egyházak,
vallásfelekezetek és vallási közösségek jogállásáról szóló 2011.  évi CCVI.  törvény 14.  § c)  pont ca) és cb)  alpontja,
valamint 14/A.  § (1)–(3)  bekezdése, továbbá az  egyházi elismerésről és az  egyházi jogi személyek jogállásának és
működésének sajátos szabályairól szóló 295/2013. (VII. 29.) Korm. rendelet 1.  § c) és d)  pontja, 3.  § (1)  bekezdés
ac)  alpontja és b)  pont ba)–bc)  alpontja a  Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt folyamatban lévő
2.K.30.398/2014. számú ügyben nem alkalmazható.
3. Az  Alkotmánybíróság a  lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az  egyházak, vallásfelekezetek és
vallási közösségek jogállásáról szóló 2011.  évi CCVI.  törvény 14.  § g)–i)  pontja, 14/C.  §-a, 14/D.  § (2)  bekezdése és
15–16.  §-a alaptörvény-ellenességének és nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítására irányuló bírói
kezdeményezést visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. A  Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság bírája a  Budapesti Autonóm Gyülekezet Keresztény
Egyesület felperesnek (a  továbbiakban: felperes) az  emberi erőforrások minisztere alperes ellen egyházi
ügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt indított, 2.K.30.398/2014. számú perében
–  az  Alkotmánybíróságról szóló 2011.  évi CLI.  törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 25.  §-a alapján – az  előtte
folyamatban lévő eljárás felfüggesztése mellett egyedi normakontroll indítvánnyal fordult az Alkotmánybírósághoz,
amelyben elsődlegesen a  lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az  egyházak, vallásfelekezetek és
vallási közösségek jogállásáról szóló 2011.  évi CCVI.  törvény (a  továbbiakban: Ehtv.) 2013. augusztus 1. napjától
hatályos 14. § c) pont ca) és cb) alpontjának, 14. § g)–i) pontjának, 14/A. § (1)–(3) bekezdésének, 14/C. §-a, 14/D. §
(2)  bekezdésének, 15.  § és 16.  §-ának, illetve az  egyházi elismerésről és az  egyházi jogi személyek jogállásának
és működésének sajátos szabályairól szóló 295/2013. (VII. 29.) Korm. rendelet (a  továbbiakban: Korm.R.) 1.  §
c) és d)  pontjának, 3.  § (1)  bekezdés ac)  alpontjának és b)  pont ba)–bc)  alpontjainak visszamenőleges hatályú
megsemmisítését kérte.
[2] Az indítványozó másodlagosan azt is kérte, hogy az  Alkotmánybíróság rendelje el a  támadott rendelkezések
általános alkalmazási tilalmát valamennyi folyamatban lévő bírósági ügyben; harmadlagosan pedig azt, hogy
az Alkotmánybíróság rendelje el a támadott rendelkezések egyedi ügyben történő alkalmazhatatlanságát.
[3] Az indítványozó bíró álláspontja szerint a  támadott jogszabályi rendelkezések ellentétesek az  emberi jogok és
az  alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény (a  továbbiakban:
Egyezmény) 9. és 11. cikkeivel, valamint sértik az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését, Q) cikk (2) bekezdését, VII. cikk
(1) bekezdését, VIII. cikk (2) bekezdését, XV. cikk (2) bekezdését és a XXIV. cikk (1) bekezdését.
[4] 2. Az  ügy előzménye, hogy a  felperes 1998. november 19-től az  egyházakról szóló 1990.  évi IV.  törvény
(a  továbbiakban: Lvt.) alapján nyilvántartásba vett egyházként működött, az  Ehtv. hatálybalépését követően
azonban az  Országgyűlés egyházkénti elismerésre vonatkozó kérelmét a  8/2012. (II. 29.) OGY határozatban
(a továbbiakban: OGYh.) elutasította.
[5] A felperes ezt követően alkotmányjogi panaszt nyújtott be, amelyet az Alkotmánybíróság megalapozottnak talált, és
a felperest érintően is megállapította, hogy „mivel az Alkotmánybíróság a jelen esetben […] az alaptörvény-ellenes
rendelkezések megsemmisítését, illetve alkalmazhatatlanságát a főszabálytól eltérően, visszaható hatállyal mondta
ki, a rendelkezések alapján elfogadott OGYh.-hoz és az Ehtv. közvetlenül hatályosult 34. § (4) bekezdéséhez joghatás
nem fűződhet, azok alapján az  OGYh.  mellékletében megjelölt egyházak egyházi jogállásukat nem veszítették el,
vallási egyesületté történő átalakulásuk nem kényszeríthető ki.” {6/2013. (III. 1.) AB határozat, (a továbbiakban: Abh1.)
Indokolás [215]}.
[6] Az Ehtv.-nek a vallási közösségek jogállásával és működésével kapcsolatos törvényeknek az Alaptörvény negyedik
módosításával összefüggő módosításáról szóló 2013. évi CXXXIII. törvény (a továbbiakban: Ehtvmód.) által beiktatott
33.  § (1)  bekezdése szerint „az olyan vallási közösség, amelynek vonatkozásában e  törvény 2012. január 1-jétől
2012.  augusztus 31-éig hatályos 34.  § (1), (2) és (4)  bekezdése az  Alkotmánybíróság 6/2013. (III. 1.) AB határozata
alapján nem alkalmazható, egyházként történő elismerését a  14/B.  § és a  14/C.  § szerinti eljárás keretében
e  rendelkezés hatálybalépésétől számított 30 napos jogvesztő határidőn belül kezdeményezheti”. A  felperes
ez  alapján 2013. október 2-án bevett egyházként történő elismerését kezdeményezte az  emberi erőforrások
miniszterénél. A miniszter a felperes kezdeményezését határozatban elutasította, arra hivatkozással, hogy a felperes
nem igazolta az Ehtv. 14. § c) pontjában és a Korm.R. 1. § g) pontjában foglalt feltételeket. A felperes a miniszter által
hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát kezdeményezte.
[7] 3. A  felperes 2012-ben az  Emberi Jogok Európai Bíróságához (a  továbbiakban: EJEB) is kérelemmel fordult.
Az  EJEB a  Magyar Keresztény Mennonita Egyház és társai kontra Magyarország ügyben (70945/11, 23611/12,
26998/12, 41150/12, 41155/12, 41463/12, 41553/12, 54977/12 és 56581/12) 2014. április 8-án hozott ítéletben
(a  továbbiakban: EJEB ítélet) a  felperes vonatkozásában is megállapította az  Egyezmény által védett egyesülés
szabadságának (11. cikk) sérelmét a vallásszabadsághoz való joggal (9. cikk) összefüggésben.
[8] Az EJEB megállapította, hogy az  Egyezmény 41. Cikkének (Igazságos elégtétel) alkalmazására vonatkozó több
kérdésben még nem lehetett határozatot hozni, és ennek megfelelően fenntartotta ezeket a kérdéseket, valamint
felszólította Magyarország Kormányát és a  kérelmezőket, hogy az  ítélet véglegessé válásától számított hat
hónapon belül értesítsék a  Bíróságot az  általuk esetlegesen megkötött bármiféle megállapodásról. Az  EJEB
elutasította azt a  kérelmet, amelyben a  Kormány az  ügynek az  EJEB Nagykamarája elé utalását kérte, így az  ítélet
2014. szeptember 9-én véglegessé vált.
[9] 4. Az ügyben eljáró – az Alkotmánybíróság eljárását indítványozó – bíró álláspontja szerint az Ehtv. 14. § c) pont ca)
és cb) alpontja ellentétes az Egyezménnyel, mert az állam a vallási közösségek különböző státuszaihoz úgy rendel
különböző előnyöket és a közcélú feladatainak ellátásához a vallási közösségek közül úgy választ partnereket, hogy
a  státusz eléréséhez – az  EJEB ítélet szerint – a  semlegesség és pártatlanság követelményét sértő diszkriminatív
feltételeket támaszt. A  rendelkezés ellentétes az  Alaptörvénnyel is, mivel nem felel meg a  tárgyilagosság és
ésszerűség követelményének, ezért sérül a  tisztességes eljáráshoz és a  vallásszabadsághoz való jog, valamint
a  hátrányos megkülönböztetés tilalmának követelménye; továbbá abból a  megközelítésből is diszkriminatív,
hogy az  Országgyűlés által ex lege elismert egyházaknak nem kellett eljárást kezdeményezniük és az  Ehtv. 14.  §
c) pontjában foglalt feltételt igazolniuk. A bíró az Ehtv. hivatkozott rendelkezéseivel való összefüggésre tekintettel
tartja egyezménysértőnek és alaptörvény-ellenesnek az Ehtv. 14/A. §-át és a Korm.R. támadott rendelkezéseit.
[10] Az indítványozó az  Ehtv. 14.  § g)–i)  pontja, 14/C.  §-a, 14/D.  § (2)  bekezdése, valamint 15–16.  §-a nemzetközi
szerződésbe ütközését azért állítja, mert az egyházak elismerésére – az EJEB ítélet szerint – a hatályos Ehtv. alapján
a semlegesség követelményét természeténél fogva figyelmen kívül hagyó és az önkényesség kockázatát magában
rejtő (politika által befolyásolt) rendszerben kerülhet sor. Ezek a  rendelkezések álláspontja szerint az  Alaptörvény
C)  cikkét, Q)  cikk (2)  bekezdését, VII.  cikk (1)  bekezdését, VIII.  cikk (2)  bekezdését, XV.  cikk (2)  bekezdését és
a  XXIV.  cikk (1)  bekezdését is sértik: az  elismerésről való döntési jogkör törvényhozó hatalomhoz való telepítése
önmagában is aggályos; az  elismerési feltételek pedig magasan absztraháltak, az  ezeknek való megfelelés
tárgyilagos és ésszerű kritériumait az Ehtv. nem tartalmazza, ezért a politikai szempontok által determinált elismerés
lehetősége nem zárható ki. Az  indítványozó bíró az  indítványnak ennek a  részével kapcsolatban megjegyzi, hogy
ugyan nem kizárólag az előtte fekvő ügyben felülvizsgálandó határozatban kifejezetten hivatkozott jogszabályhely
normakontrollját indítványozza, hanem az  Ehtv. mindazon rendelkezéseinek a  megsemmisítését, amelyek az  EJEB
ítéletéből következően a  nemzetközi joggal, illetve az  Abh1.-re figyelemmel az  Alaptörvénnyel ellentétesek,
mivel egyrészt ezek is az  elismerési eljárásra vonatkoznak, másrészt ehhez képest egy megszorító értelmezés
veszélyeztetné az elismerési eljárás ésszerű határidőn belüli befejezését, az alanyi jogvédelmet és a felperes perbe
vitt jogai érdemi elbírálhatóságát.
[11] 5. Az Alkotmánybíróság beszerezte az emberi erőforrások miniszterének véleményét.
II. [12] 1. Az Alaptörvénynek az indítvánnyal érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„Q) cikk […] (2) Magyarország nemzetközi jogi kötelezettségeinek teljesítése érdekében biztosítja a nemzetközi jog
és a magyar jog összhangját.”
„VII. cikk (1) Mindenkinek joga van a gondolat, a  lelkiismeret és a vallás szabadságához. Ez a jog magában foglalja
a vallás vagy más meggyőződés szabad megválasztását vagy megváltoztatását és azt a szabadságot, hogy vallását
vagy más meggyőződését mindenki vallásos cselekmények, szertartások végzése útján vagy egyéb módon, akár
egyénileg, akár másokkal együttesen, nyilvánosan vagy a magánéletben kinyilvánítsa vagy kinyilvánítását mellőzze,
gyakorolja vagy tanítsa.
(2) Az  azonos hitelveket követők vallásuk gyakorlása céljából sarkalatos törvényben meghatározott szervezeti
formában működő vallási közösséget hozhatnak létre.
(3) Az állam és a vallási közösségek különváltan működnek. A vallási közösségek önállóak.
(4) Az állam és a vallási közösségek a közösségi célok elérése érdekében együttműködhetnek. Az együttműködésről
a  vallási közösség kérelme alapján az  Országgyűlés dönt. Az  együttműködésben részt vevő vallási közösségek
bevett egyházként működnek. A  bevett egyházaknak a  közösségi célok elérését szolgáló feladatokban való
részvételükre tekintettel az állam sajátos jogosultságokat biztosít.
(5) A vallási közösségekre vonatkozó közös szabályokat, valamint az együttműködés feltételeit, a bevett egyházakat
és a rájuk vonatkozó részletes szabályokat sarkalatos törvény határozza meg.”
„VIII. cikk […] (2) Mindenkinek joga van szervezeteket létrehozni, és joga van szervezetekhez csatlakozni.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.
(2) Magyarország az  alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési
vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.”
„XXIV.  cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a  hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és
ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.”
[13] 2. Az Egyezménynek az indítvánnyal érintett rendelkezései:
„9. Cikk Gondolat-, lelkiismeret- és vallásszabadság
1. Mindenkinek joga van a gondolat-, a lelkiismeret- és vallásszabadsághoz; ez a jog magában foglalja a vallás vagy
meggyőződés megváltoztatásának szabadságát, valamint a vallásnak vagy meggyőződésnek mind egyénileg, mind
együttesen, mind a  nyilvánosság előtt, mind a  magánéletben istentisztelet, oktatás és szertartások végzése útján
való kifejezésre juttatásának jogát.
2. A  vallás vagy meggyőződés kifejezésre juttatásának szabadságát csak a  törvényben meghatározott, olyan
korlátozásoknak lehet alávetni, amelyek egy demokratikus társadalomban a közbiztonság, a közrend, közegészség
vagy az erkölcsök, illetőleg mások jogainak és szabadságainak védelme érdekében szükségesek.”
„11. Cikk Gyülekezés és egyesülés szabadsága
1. Mindenkinek joga van a  békés célú gyülekezés szabadságához és a  másokkal való egyesülés szabadságához,
beleértve érdekei védelmében a szakszervezetek alapítását és az azokhoz való csatlakozásnak a jogát.
2. E  jogok gyakorlását csak a  törvényben meghatározott, olyan korlátozásoknak lehet alávetni, amelyek egy
demokratikus társadalomban a  nemzetbiztonság vagy közbiztonság, a  zavargás vagy bűnözés megakadályozása,
a  közegészség, az  erkölcsök, illetőleg mások jogai és szabadságai védelme érdekében szükségesek. Ez  a  Cikk
nem tiltja, hogy e  jogoknak a  fegyveres erők, a  rendőrség vagy az  államigazgatás tagjai által történő gyakorlását
a törvény korlátozza.”
[14] 3. Az Ehtv. támadott rendelkezései:
„14. § A vallási tevékenységet végző szervezetet az Országgyűlés egyházként ismeri el, ha
[…]
c) legalább
ca) százéves nemzetközi működéssel rendelkezik vagy
cb) húsz éve szervezett formában, vallási közösségként működik Magyarországon és Magyarország lakosságának
0,1 százalékát elérő taglétszámmal rendelkezik,
[…]
g) tanai és tevékenységei nem sértik az  ember testi-lelki egészséghez való jogát, az  élet védelmét, az  emberi
méltóságot,
h) a vallási tevékenységet végző szervezettel szemben – működése során – nemzetbiztonsági kockázat nem merült
fel és
i) a  közösségi célok érdekében történő együttműködés iránti szándékát és annak hosszú távú fenntartására
való képességét különösen alapszabálya, tagjainak száma, a  kezdeményezést megelőzően a  9.  § (1)  bekezdése
szerinti területeken végzett tevékenysége és az  ilyen tevékenységnek a  lakosság nagyobb csoportja számára való
hozzáférhetősége bizonyítja.
14/A. § (1) A 14. § c) pont ca) alpontja szerinti nemzetközi működést
a) legalább két országban egyházi státusszal rendelkező és azonos hitelveket valló egyházak által kiállított igazolás,
b) legalább két országban működő és azonos hitelveket valló egyházak, tagegyházak szövetsége által a szövetségi
tagságról kiállított igazolás, vagy
c) legalább két országban működő részegyházakat összefogó világegyház által kiállított igazolás
alapján kell megállapítani.
(2) A  14.  § c)  pont cb)  alpontja szerinti működésbe beszámít az  e  törvény hatálybalépése előtt a  lelkiismereti és
vallásszabadságról, valamint az  egyházakról szóló 1990.  évi IV.  törvény alapján nyilvántartásba vett egyházként,
valamint a  2012. január 1-je és a  vallási közösségek jogállásával és működésével kapcsolatos törvényeknek
az Alaptörvény negyedik módosításával összefüggő módosításáról szóló 2013. évi CXXXIII. törvény hatálybalépése,
illetve a  33.  § (3)  bekezdésében meghatározott időpont között alapcélként vallási tevékenységet végző
szervezetként való működés is.
(3) A  14.  § c)  pont cb)  alpontja szerinti taglétszámot a  Magyarország lakosságszámára vonatkozóan
–  a  kezdeményezés benyújtását megelőzően – a  Központi Statisztikai Hivatal által közzétett legutolsó adat
alapulvételével kell meghatározni.”
„14/C.  § (1) A  bizottság a  miniszter 14/B.  § (4)  bekezdése szerinti közlése alapján a  vallási tevékenységet
végző szervezet egyházként történő elismerésére vonatkozó törvényjavaslatot – és ha a  14.  § g)–i)  pontjában
meghatározott feltételek nem állnak fenn, a törvényjavaslathoz kapcsolódóan országgyűlési határozati javaslatot –
terjeszt az Országgyűlés elé. A bizottság a törvényjavaslatot, illetve az országgyűlési határozati javaslatot a miniszter
14/B. § (4) bekezdése szerinti közlésétől számított 60 napon belül nyújtja be.
(2) A  bizottság eljárásában a  vallási tevékenységet végző szervezet nyilvános bizottsági ülésen történő
meghallgatása kötelező.
(3) Az  Országgyűlés a  törvényjavaslat tárgyalása során a  14.  § g)–i)  pontjában meghatározott feltételek
fennállásának vizsgálata alapján a  törvényjavaslat benyújtásától számított 60 napon belül a  közösségi célok
érdekében a vallási tevékenységet végző szervezettel való együttműködés céljából a törvényjavaslat elfogadásával
dönt a vallási tevékenységet végző szervezet egyházként történő elismeréséről.
(4) Ha az  Országgyűlés a  vallási tevékenységet végző szervezet egyházként történő elismerését nem támogatja
és a  törvényjavaslatot nem fogadja el, a  (3)  bekezdésben meghatározott határidőn belül dönt az  országgyűlési
határozat elfogadásáról. Az országgyűlési határozat tartalmazza, hogy a 14. § g)–i) pontjában meghatározott melyik
feltétel hiányát és milyen okból állapította meg az Országgyűlés.
(5) Az  országgyűlési határozat közzétételétől számított egy éven belül a  vallási tevékenységet végző szervezet
egyházként történő elismerésére irányuló ismételt kezdeményezés nem indítható.
14/D. § (1) A vallási tevékenységet végző szervezet a miniszter 14/B. § (2) bekezdése szerinti döntésének bírósági
felülvizsgálatát a közigazgatási döntések felülvizsgálatára vonatkozó szabályok alapján kérheti.
(2) A  vallási tevékenységet végző szervezet az  országgyűlési határozat felülvizsgálatát az  Alkotmánybíróságtól
az Alkotmánybíróságról szóló törvényben meghatározott eljárás keretében kérheti.
15.  § A  vallási tevékenységet végző szervezet az  e  törvénynek az  adott bevett egyház felvételére vonatkozó
módosítása hatálybalépésének napjától minősül bevett egyháznak.
16.  § (1) A  miniszter az  e  törvénynek az  adott bevett egyház felvételére vonatkozó módosítása hatálybalépését
követő 30 napon belül a bevett egyházat nyilvántartásba veszi.
(2) A  belső egyházi jogi személyt a  miniszter a  bevett egyház egészének vagy legfőbb szervének képviselője
kérelmére veszi nyilvántartásba. A nyilvántartásba nem vett belső egyházi jogi személy jogi személyiségét a bevett
egyház egészének vagy legfőbb szervének vagy az  adott belső egyházi jogi személy közvetlen felettes egyházi
szervének a  miniszternél bejelentett képviselője vagy a  bevett egyház belső szabálya szerint erre feljogosított
tisztségviselője igazolja.”
[15] 4. A Korm.R. támadott bekezdései:
„1.  § A  vallási tevékenységet végző szervezet a  lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az  egyházak,
vallásfelekezetek és vallási közösségek jogállásáról szóló 2011.  évi CCVI.  törvény (a  továbbiakban: Ehtv.) 14/B.  §
(1) bekezdése szerinti kezdeményezéshez csatolja a vallási tevékenységet végző szervezet
[…]
c) taglétszámának az  Ehtv. 14.  § c)  pont cb)  alpontjában meghatározott feltételnek való megfelelésének
bizonyítására alkalmas okiratot,
d) az Ehtv. 14/A. § (1) bekezdésében meghatározott igazolást,”
„3. § (1) A kirendelt szakértő szakvéleményt ad arra vonatkozóan, hogy
a) a vallási tevékenységet végző szervezet
[…]
ac) húsz éve szervezett formában, vallási közösségként működik Magyarországon,
b) az Ehtv. 14/A. § (1) bekezdésében meghatározott igazolást kiállító szervezet
ba) legalább két országban egyházi státusszal rendelkezik és azonos hitelveket vall a  vallási tevékenységet végző
szervezettel,
bb) legalább két országban működik és azonos hitelveket valló egyházak, tagegyházak szövetsége, amelynek
a vallási tevékenységet végző szervezet az igazolás kiállításakor igazolhatóan tagja,
bc) világegyházként legalább két országban működő részegyházakat fog össze és a  vallási tevékenységet végző
szervezet is részegyháznak minősül.”
III. [16] A bírói kezdeményezés részben megalapozott. [17] 1. Az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt azt vizsgálta meg, hogy a  bírói kezdeményezés megfelel-e a  törvényi
feltételeknek.
[18] Az Abtv. 25.  § (1)  bekezdésének „az előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt kell
alkalmazni” fordulatát az  Alkotmánybíróság részletesen a  3192/2014. (VII. 15.) AB határozatban értelmezte: „Az
alkalmazandó jog megállapítása a rendes bíróság – a konkrét perben eljáró bíró – hatásköre, az Alkotmánybíróság
általában tartózkodik attól, hogy e  mérlegelésbe beavatkozzon. A  bíró feladata és hatásköre ugyanis eldönteni,
hogy mely jogszabályok és konkrét jogszabályi rendelkezések alapján, illetve alkalmazásával dönt a  benyújtott
kereset (előterjesztett vád) tárgyában. Ugyanakkor az  Alkotmánybíróságnak alkotmányos funkciójával
összefüggésben az  Alaptörvényből és az  Abtv.-ből fakadó kötelessége, hogy a  bírói kezdeményezés törvényi
feltételeinek a fennállását megvizsgálja, s azok nyilvánvaló hiánya esetében a kezdeményezést visszautasítsa. […]
Az Alkotmánybíróság a  törvényben előírt formai és tartalmi feltételek fennállásának vizsgálatát nem mellőzheti.
Tekintettel erre a  bírói kezdeményezés csak akkor felel meg az  Abtv. 25.  § (1)  bekezdésében foglaltaknak,
illetve a  határozottság Abtv. 52.  § (1b)  bekezdésében írt követelményének, ha a  bíró a  támadott rendelkezések
vonatkozásában előadja a vélt alaptörvény-ellenesség indokait, továbbá, ha indítványában kitér a megsemmisíteni
kért normák és a  folyamatban lévő bírósági eljárás konkrét kapcsolatára is. A  bírói kezdeményezés mint
normakontroll „egyedi vagy konkrét” jellege az  absztrakt utólagos normakontrollhoz képest annyiban szűkebb,
hogy az  indítványozó bíró csak az  ügyben alkalmazott jogszabályt támadhatja meg és részletesen meg kell
indokolnia, hogy valóban kell azt az  adott ügyben alkalmaznia. Csak ezzel biztosítható ugyanis a  kezdeményezés
egyedi – konkrét – normakontroll jellege.
Az Abtv. 52.  § (4)  bekezdése szerint az  alkotmánybírósági eljárás feltételeinek fennállását az  indítványozónak kell
igazolnia. Ebből következően, ha a kezdeményező bíró nem is állítja, hogy a támadott normát az ügyben alkalmazni
kellene, vagy nem mutat rá az  alkotmányellenesnek vélt norma és az  egyedi ügy kapcsolatára oly módon, hogy
az  összefüggés az  Alkotmánybíróság számára az  indítvány tartalmából egyértelműen megállapítható legyen,
az alkotmánybírósági eljárás lefolytatásának nincs helye.
Az Abtv. 25.  § (1)  bekezdésének értelmezésével kapcsolatban a  fentieken túl az  Alkotmánybíróság szükségesnek
tartja, hogy rámutasson a következőkre is. Az alkalmazandó norma megtámadásának a lehetőségét a bíró számára
azért biztosítja a jogalkotó, hogy megakadályozható legyen, hogy a bíróság a döntését alaptörvény-ellenes norma
alkalmazásával legyen kénytelen meghozni. Ennek megfelelően minden olyan anyagi jogi rendelkezés bírói
kezdeményezés tárgya lehet, melytől a  bíróság előtt fekvő egyedi ügy érdemi eldöntése függ, de olyan eljárási
jogi normák is megtámadhatók, melyek ugyan nem közvetlenül az ügyet befejező bírósági döntés alapját képezik,
de alkalmazásra kerülve a  felek eljárási helyzetét lényegesen befolyásolják.” {3192/2014. (VII. 15.) AB határozat,
Indokolás [14]–[18]}
[19] A fenti megállapítások az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint megfelelően alkalmazandóak az –  Alaptörvény
24.  cikk (2)  bekezdés f )  pontjában meghatározott hatáskörhöz indítványozói jogosultságot kapcsoló – Abtv. 32.  §
(2)  bekezdése második mondatának értelmezésére is. E  szerint „[a] bíró – a  bírósági eljárás felfüggesztése mellett
– az  Alkotmánybíróság eljárását kezdeményezi, ha az  előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan
jogszabályt kell alkalmazni, amelynek nemzetközi szerződésbe ütközését észleli.
[…]
Az Alaptörvény Q)  cikk (2)  bekezdése […] a  korábbi Alkotmány hasonló szabályához képest nevesítetten
»Magyarország nemzetközi jogi kötelezettségeinek teljesítése érdekében« garantálja a nemzetközi jog és a magyar
jog összhangját. […] Ennek a  rendelkezésnek az  érvényesítését szolgálja az  Alkotmánybíróságnak az  Alaptörvény
24.  cikk (2)  bekezdés f )  pontjában meghatározott hatásköre, amely szerint vizsgálja a  jogszabályok nemzetközi
szerződésbe ütközését (megsemmisítheti a  nemzetközi szerződésbe ütköző jogszabályt vagy jogszabályi
rendelkezést).” {Abh1., Indokolás [106], [108]}
[20] Az alkalmazandó norma megtámadásának a  lehetőségét az  Abtv. – 25.  § (1)  bekezdéséhez hasonlóan
megszövegezett – 32.  § (2)  bekezdésében a  bíró számára annak megakadályozására biztosítja a  jogalkotó,
hogy a  bíróság a  döntését nemzetközi szerződésbe ütköző norma alkalmazásával legyen kénytelen meghozni.
Amennyiben a  bíró az  előtte folyamatban lévő eljárásban alkalmazandó jog nemzetközi szerződésbe ütközését
észleli – a nemzetközi szerződésbe ütköző jogszabály mellőzésére vonatkozó hatásköre hiányában –, az Abtv. 32. §
(2) bekezdése alapján köteles az Alkotmánybíróság eljárását kezdeményezni.
[21] Az Abtv. 52.  § (4)  bekezdése szerint az  alkotmánybírósági eljárás feltételeinek fennállását az  indítványozónak kell
igazolnia. Ebből következően, ha a kezdeményező bíró nem is állítja, hogy a támadott normát az ügyben alkalmazni
kellene, vagy nem mutat rá a  nemzetközi szerződésbe ütközőnek vélt norma és az  egyedi ügy kapcsolatára oly
módon, hogy az összefüggés az Alkotmánybíróság számára az indítvány tartalmából egyértelműen megállapítható
legyen, az alkotmánybírósági eljárás lefolytatásának nincs helye.
[22] A jelen ügyben a  bíró kifejezetten nem csak az  előtte fekvő ügyben felülvizsgálandó miniszteri határozatban
hivatkozott jogszabályi rendelkezések alkotmánybírósági vizsgálatát kezdeményezte, hanem a  felperesnek
az  egyházként való elismerésével kapcsolatos más anyagi- és eljárásjogi rendelkezéseket is, amelyek
az  Országgyűlés, az  Alkotmánybíróság, vagy a  miniszter – az  egyházként való elismerést követően
lefolytatandó nyilvántartásba vételi – eljárására vonatkoznak. Ezek a  rendelkezések – bár a  felperes tágabb
értelemben vett „ügyében” alkalmazandóak lehetnek és ezért a  felperes jogait érinthetik – nem minősülnek
a  jelen alkotmánybírósági eljárást kezdeményező bíró előtt folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során
alkalmazandó jogszabályi rendelkezésnek. Az  Ehtv. 14.  § g)–i)  pontjával, 14/C.  §-ával, 14/D.  § (2)  bekezdésével,
valamint 15–16.  §-ával összefüggésben előterjesztett indítvány tehát a  fent kifejtettek miatt nem felel meg
az  egyedi – konkrét – normakontroll indítvány Abtv. 25.  § (1)  bekezdésébe, illetve 32.  § (2)  bekezdésébe foglalt
feltételeinek. Mindezek miatt az Alkotmánybíróság az Abtv. 64. § b) pontja alapján a bírói kezdeményezést ebben
a vonatkozásban visszautasította.
[23] Az indítványozó – az alaptörvény-ellenesként, illetve nemzetközi szerződésbe ütközőként megjelölt rendelkezések
közül – csak az Ehtv. 14. § c) pont ca) és cb) alpontjának, 14/A. § (1)–(3) bekezdésének, illetve a Korm.R. 1. § c) és
d) pontjának, 3. § (1) bekezdés ac) alpontjának és b) pont ba)–bc) alpontjainak vonatkozásában állította, hogy azok
a  konkrét per eldöntésével összefüggésben állnak, abban alkalmazásra kerülnek. Ebben a  vonatkozásban tehát
az indítvány elbírálásának nincs akadálya.
[24] 2. Tekintettel arra, hogy a  bíróság az  indítványát jelentős mértékben az  EJEB ítéletébe foglalt megállapításokra
alapozta, valamint arra, hogy az Alaptörvény Q) cikk (2) bekezdéséből következően az Alkotmánybíróság a támadott
jogszabály Alaptörvénnyel való összhangját Magyarország nemzetközi jogi kötelezettségeire – az EJEB-nek az ügy
tárgyát képező vizsgálat szempontjából releváns döntéseire – is figyelemmel vizsgálná meg, az Alkotmánybíróság
elsőként a nemzetközi szerződésbe ütközésre hivatkozó indítványt bírálta el.
[25] Mivel az EJEB nem kifejezetten konkrét jogszabályi rendelkezéseknek az Egyezménnyel való összhangját vizsgálja
felül, hanem azt, hogy valamely Magas Szerződő Fél (az Egyezményt aláíró állam) összességében (jogalkotással,
illetve jogalkalmazással) megsértette-e a  kérelmezőnek az  Egyezményben vagy az  ahhoz kapcsolódó
jegyzőkönyvekben biztosított jogát, ezért az Alkotmánybíróság megvizsgálta, hogy az EJEB ítéletben megállapított
egyezménysértés a jelen ügyben elbírálás tárgyát képező szabályokkal mennyiben függ össze.
[26] 2.1. Az  EJEB rögzítette, hogy a  kérdés abban az  esetben is az  Egyezmény 9. és 11.  cikkének hatálya alá tartozik,
ha az  ügy tárgya nem a  kérelmezők jogképessége, hanem a  kérelmezők megfelelő jogosultságokkal rendelkező
egyházként történő elismerése, mert ez is befolyásolja a kérelmező vallási közösségek autonóm működését, és így
a vallás együttes gyakorlását (l. EJEB ítélet, 55. bekezdés).
[27] Ha az állam önként úgy dönt, hogy az állami támogatásokhoz való jogot, illetve adózás területén privilégiumokat
biztosít vallási szervezeteknek, ezek megadásánál – illetve csökkentésénél vagy megvonásánál  – köteles
a semlegesség elve szerint eljárni, nem járhat el megkülönböztető módon, mivel ezek a jogok szélesebb értelemben
véve szintén az Egyezmény 9. és 11. cikkének hatálya alá esnek (EJEB ítélet, 107. bekezdés).
[28] Hasonló követelmény vonatkozik arra az  esetre, ha az  állam vallási szervezeteknek közérdekű feladatokat szervez
ki; az államnak az együttműködésben részt vevő partnerei kiválasztáskor a döntését bizonyossággal megállapítható
feltételek alapján kell meghoznia (mint például az érintettek anyagi kapacitása). Az egyházként történő elismerés,
a partnerség és a támogatások vonatkozásában az állam általi megkülönböztetés nem vezethet olyan helyzethez,
amiben a  vallási közösség tagjai vallási okokból másodrendű állampolgárnak érzik magukat az  államnak az  adott
közösségre vonatkozó kevésbé kedvező hozzáállása miatt (EJEB ítélet, 109. bekezdés).
[29] Az EJEB elismerte az  államoknak azt a  szabadságát, hogy az  egyházakkal való kapcsolatukat szabályozzák,
beleértve azt is, hogy jogalkotási eszközökkel megváltoztassák a vallási szervezeteknek adott kiváltságokat, de csak
a semlegesség és pártatlanság követelményének tiszteletben tartásával (EJEB ítélet, 111. bekezdés).
[30] 2.2. A  magyar szabályozás kapcsán az  EJEB nem talált arra mutató jelet, hogy a  kérelmezők akadályozva
lennének abban, hogy olyan jogi formában gyakorolják a  vallásukat, amely biztosítja az  állammal szembeni alaki
autonómiájukat. Mindazonáltal azt is megállapította, hogy a  magyar jogban a  bevett egyházak kedvezőbb
elbánásban részesülnek, különösképpen az  adózás és az  állami támogatások tekintetében, illetve bizonyos,
egyházak által végzett vallási tevékenységek nem érhetőek el a vallási egyesületek részére; ez hatással van a vallás
kollektív szabadságára is, a  bevett egyház szervezeti forma számottevő előnyt biztosítva segíti az  ilyen vallási
közösségeket a vallási céljaik elérésében (EJEB ítélet, 110. és 112. bekezdés).
[31] A konkrét ügyet értékelve az  EJEB megjegyezte, hogy lehetséges, hogy az  ügyben kérelmező vallási közösségek
nem felelnek meg a jogalkotó által támasztott együttes – nevezetesen a tagok minimális létszámával és a fennállás
idejével kapcsolatos – követelményeknek. Ugyanakkor úgy ítélte meg, hogy ezek a  feltételek a  kérelmezőket,
amelyek közül néhány új közösség, illetve méretét tekintve kicsi, hátrányos helyzetbe hozták, ami ellentétben áll
a semlegesség és pártatlanság követelményével (EJEB ítélet, 111. bekezdés).
[32] Ami a  fennállás időtartamának kérdését illeti, az  EJEB elfogadta, hogy egy ésszerű időtartam előírása szükséges
lehet az  újonnan alapított és ismeretlen vallási csoportok esetében; azonban nehezen látta igazolhatónak
– a  hatóságok által mostanra már bizonyára megismert – olyan vallási csoportok tekintetében, amelyeket
a magyarországi kommunista rezsim véget érése után alapítottak, amikor a hitélet már nem ütközött akadályokba,
de az Ehtv.-ben előírt fennállási követelményt még éppen nem érték el. Az EJEB ezzel kapcsolatban megemlítette
a Velencei Bizottság nézőpontját, amely szerint a legalább 100 éves nemzetközi, és legalább 20 éves magyarországi
fennállást megkívánó követelmény az  egyházaknak nyújtott kiváltságok tekintetében is túlzott, ami aligha
egyeztethető össze az Egyezmény 9. és 14. cikkével (EJEB ítélet, 111. és 40. bekezdés; l. még: a Velencei Bizottság
véleménye a lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az egyházak, vallásfelekezetek és vallási közösségek
jogállásáról szóló 2011. évi CCVI. törvényről, CDL-AD(2012)004, 2012. március 19., 64. bekezdés).
[33] A tagok minimális létszámára vonatkozó feltétel a  Velencei Bizottság hivatkozott véleménye szerint akadállyá
válhat az elismerésre váró kis vallási csoportok, mindenekelőtt azok számára, amelyek teológiai okból nem kiterjedt
egyházként, hanem különálló gyülekezetekben szerveződnek. Egyes ilyen gyülekezetek számára nehézséget
jelent az  Ehtv. által – akkor, az  Ehtvmód. hatálybalépése előtt – előírt 1000 aláírás megszerzése is, ezért adott
esetben – jobb szándékuk, így például hitelvi kérdésekben vallott különbözőségek ellenére – kénytelenek
egyesülni annak érdekében, hogy elérjék a  törvényben megszabott minimális létszámot. A  Velencei Bizottság
mindazonáltal megjegyezte, hogy a vallási csoportnak a (jogi személyként történő) bejegyzése nem függ a vizsgált
követelménytől, célja csupán az  Ehtv. által nyújtott többletvédelemben való részesedés, erre tekintettel 10 millió
lakoshoz viszonyítva a minimum 1000 aláíró száma nem túlzott, álláspontja szerint az Egyezmény 9. cikkét nem sérti.
(L. vélemény 52. és 55. bekezdés)
[34] Az EJEB ítélet ehhez képest az  Ehtvmód. hatálybalépését követően született, amikor az  1000 fős feltételt már
felváltotta „Magyarország lakosságának 0,1 százalékát elérő taglétszám” előírása. Az  EJEB figyelembe vette, hogy
a  bevett egyházak több, csak őket megillető kiváltsággal rendelkeznek, köztük kifejezetten kiemelve a  személyi
jövedelemadó hívek által felajánlott egy százalékát és a  hozzá kapcsolódó állami támogatást, amelyek összege
a  hittel kapcsolatos tevékenységeket hivatott támogatni. Ebben a  szabályozási környezetben az  EJEB úgy ítélte
meg, hogy a bevett egyházak és az  ilyennek nem minősülő vallási közősségek közötti megkülönböztetés a kisebb
vallási közösségekhez tartozó hívekre objektív és igazolható indok nélkül ró terhet, nem felel meg az államtól elvárt
semlegesség követelményének (EJEB ítélet, 112. bekezdés).
[35] 3. Az EJEB ítélet fent ismertetett megállapításai alapján az Alkotmánybíróság az alábbi következtetésekre jutott.
 [36] 3.1. Az  EJEB ítélet értelmében nem egyeztethetők össze az  Egyezmény 9. és 14.  cikkével, az  ezekből következő
semlegesség és pártatlanság követelményével azok a feltételek, amelyeket az egyházként történő elismeréssel – s
ennek révén a bevett egyházakat megillető többletjogosultságok közül kifejezetten is a személyi jövedelemadónak
a  speciálisan az  egyházak számára felajánlható egy százalékával és a  hozzá kapcsolódó állami támogatással –
szemben az Ehtv. 14. § c) pont ca) és cb) alpontja támaszt. Ezért az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Ehtv.
14. § c) pont ca) és cb) alpontja – az EJEB ítéletében foglaltak szerint – nemzetközi szerződésbe ütközik.
[37] Tekintettel arra, hogy az  Ehtv. 14/A.  § (1)–(3)  bekezdése, továbbá a  Korm.R. 1.  § c) és d)  pontja, 3.  § (1)  bekezdés
ac)  alpontja és b)  pont ba)–bc)  alpontja az  Ehtv. 14.  § c)  pont ca) és cb)  alpontjában foglalt és a  fentiek szerint
nemzetközi szerződésbe ütköző feltételeket ismétlik meg, illetve azok alkalmazására vonatkozó részletszabályokat
tartalmaznak, ezért az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy emiatt e  rendelkezések is – az  EJEB ítéletéből
következően – nemzetközi szerződésbe ütköznek.
[38] 3.2. Az  érdemben vizsgált jogszabályi rendelkezések nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítását
követően az Alkotmánybíróság – az Alaptörvény és az Abtv. vonatkozó szabályai, illetve azokat értelmező korábbi
joggyakorlata alapján – határozatának jogkövetkezményeiről az alábbiak szerint döntött.
[39] Az Alaptörvény Q)  cikk (2)  bekezdése szerint Magyarország nemzetközi jogi kötelezettségeinek teljesítése
érdekében biztosítja a  nemzetközi jog és a  magyar jog összhangját. A  Q)  cikkhez fűzött előterjesztői indokolás
szerint „[e]z a  rendelkezés összefüggésben áll azzal a  nemzetközi jogi követelménnyel, amelynek értelmében
a  nemzetközi jogi kötelezettségek megsértését nem lehet a  hazai jogszabályi rendelkezésekre hivatkozással
igazolni. Az  összhang megteremtésének konkrét módjait […] az  Alaptörvény részletesen nem rögzíti, de
az Alkotmánybíróság hatáskörei között a jogszabályok nemzetközi szerződésbe ütközésének vizsgálata az összhang
megteremtését is szolgálja”.
[40] A 24.  cikk (2)  bekezdés f )  pontja hatáskört biztosít az  Alkotmánybíróságnak, hogy vizsgálja a  jogszabályok
nemzetközi szerződésbe ütközését; a  (3)  bekezdés c)  pontja alapján pedig az  Alkotmánybíróság a  (2)  bekezdés
f ) pontjában foglalt hatáskörében megsemmisítheti a nemzetközi szerződésbe ütköző jogszabályt vagy jogszabályi
rendelkezést. A  (3)  bekezdés szerint az  Alkotmánybíróság sarkalatos törvényben meghatározott (további)
jogkövetkezményt is megállapíthat. A  24.  cikkhez fűzött előterjesztői indokolás – a  Q)  cikkhez fűzött indokolással
összhangban – hangsúlyozza, hogy „[a]z Alkotmánybíróság Alaptörvényben rögzített feladata továbbá biztosítani,
hogy Magyarország nemzetközi kötelezettségeivel ellentétes jogszabályok ne legyenek a jogrendszerben”.
[41] Az Alaptörvény tehát kifejezetten az  Alkotmánybíróság feladatává teszi, hogy abban az  esetben, ha nemzetközi
szerződéssel ellentétes hazai jogalkotásra kerül sor, akkor – Magyarország nemzetközi jogi kötelezettségének
teljesítése érdekében – a  jogszabályt vizsgálja felül és az  ellentét feloldása érdekében – szükség szerint –
a  jogszabályi rendelkezést semmisítse meg vagy állapítson meg sarkalatos törvényben meghatározott más
jogkövetkezményt.
[42] A nemzetközi szerződésbe ütköző jogszabályokkal kapcsolatban megállapítható jogkövetkezményeket a sarkalatos
törvényként elfogadott Abtv. részletezi. Az  Abtv. 42.  § (1)  bekezdése szerint, ha az  Alkotmánybíróság olyan
jogszabály nemzetközi szerződésbe ütközését állapítja meg, amely a nemzetközi szerződést kihirdető jogszabállyal
az  Alaptörvény alapján nem lehet ellentétes, a  nemzetközi szerződéssel ellentétes jogszabályt teljesen vagy
részben megsemmisíti. A  (2)  bekezdés szerint, ha az  Alkotmánybíróság olyan jogszabály nemzetközi szerződésbe
ütközését állapítja meg, amellyel a  nemzetközi szerződést kihirdető jogszabály az  Alaptörvény alapján nem lehet
ellentétes, az ellentét feloldása érdekében – a körülmények mérlegelése alapján, határidő megjelölésével – felhívja
a Kormányt, illetve a jogalkotót, hogy a megjelölt határidőben tegye meg az ellentét feloldása érdekében szükséges
intézkedéseket. Az Abtv. 42. §-a nem rendelkezik kifejezetten arról, hogy milyen jogkövetkezményt kell alkalmazni
olyan speciális, köztes esetben, ha a  nemzetközi szerződést kihirdető jogszabály és a  nemzetközi szerződésbe
ütköző jogszabály azonos jogforrási szinten van. Az Alkotmánybíróságnak tehát az Abtv. és az Alaptörvény együttes
értelmezése alapján kellett megvizsgálnia, hogy ilyen esetben milyen jogkövetkezményt alkalmazhat a nemzetközi
szerződésbe ütköző jogszabállyal kapcsolatban.
[43] Az Alaptörvény 24.  cikk (3)  bekezdés c)  pontja a  nemzetközi szerződésbe ütköző jogszabályi rendelkezés
megsemmisítését nem teszi feltétlenül kötelezővé. Az  Abtv. 42.  § (2)  bekezdése rendelkezik arról az  esetről,
amelyben a megsemmisítésnek nincs helye, hanem a Kormányt, illetve a jogalkotót kell felhívni az ellentét feloldása
érdekében szükséges intézkedések megtételére. Az  Alaptörvény 24.  cikk (3)  bekezdés c)  pontja ugyanakkor
a  vizsgált jogszabálytól függetlenül lehetővé teszi az  Alkotmánybíróságnak a  nemzetközi szerződésbe ütköző
jogszabályt vagy jogszabályi rendelkezés megsemmisítését; tehát az  Alkotmánybíróságnak erre bármely olyan
esetben joga van, amelyben az  Abtv. ezt kifejezetten nem zárja ki. Az  Alkotmánybíróság ebből következően
akkor is alkalmazhatja a  megsemmisítés jogkövetkezményét, ha a  nemzetközi szerződést kihirdető jogszabály
és a  nemzetközi szerződésbe ütköző jogszabály azonos jogforrási szinten van; mindazonáltal – az  Abtv. 42.  §
(1)  bekezdésébe foglalt esettől eltérően – ez  nem kötelezettség, hanem csak lehetőség. Az  Alaptörvény 24.  cikk
(3)  bekezdés záró szövegrésze a  nemzetközi szerződésbe ütközés vizsgálata vonatkozásában is lehetővé teszi,
hogy az  Alkotmánybíróság sarkalatos törvényben meghatározott jogkövetkezményt állapítson meg. Az  Abtv.
39.  § (3)  bekezdése kimondja „[a]z Alkotmánybíróság az  alkalmazott jogkövetkezményeket az  Alaptörvény
és e  törvény keretei között maga állapítja meg”. Az  Alkotmánybíróság értelmezése szerint ez  azt jelenti, hogy
ha valamely hatáskörében lefolytatott eljárásban tett megállapításhoz kapcsolódóan nincs kifejezetten
valamely jogkövetkezmény hozzákapcsolva, akkor – feladatkörét, illetve adott hatáskörét is figyelembe véve  –
mérlegelheti, hogy az  Abtv. által biztosított – és az  Alaptörvény vagy az  Abtv. szerint az  adott esetre nézve ki
nem zárt – jogkövetkezmények közül melye(ke)t alkalmazza. Mindezek alapján, ha a  nemzetközi szerződést
kihirdető jogszabály és a  vizsgált, nemzetközi szerződésbe ütköző jogszabály azonos jogforrási szinten van,
akkor az  Alkotmánybíróság az  Abtv.-ben meghatározott bármely olyan jogkövetkezményt kiszabhatja, amely
összhangban áll a  nemzetközi jog és a  belső jog összhangjának biztosítására vonatkozó feladatával; így – az  eset
körülményeinek mérlegelése alapján – akár a  jogszabályi rendelkezés megsemmisítése, akár a  Kormány, illetve
a jogalkotó felhívása mellett is dönthet.
[44] Hasonló esettel a 6/2014. (II. 26.) AB határozat (a továbbiakban: Abh2.) foglalkozott, amelyben az Alkotmánybíróság
az egyes gazdasági és pénzügyi tárgyú törvények megalkotásáról, illetve módosításáról szóló 2010. évi XC. törvény
10.  §-ának – amely meghatározott végkielégítésekre 98%-os különadót írt elő – az  Egyezmény l. kiegészítő
jegyzőkönyvének 1. Cikkébe ütközését állapította meg. A határozat rámutatott, hogy az adott esetben „a nemzetközi
szerződést kihirdető jogszabály és a  vizsgált jogszabály egyaránt törvény, erre az  esetre pedig az  Abtv. kifejezett
módon nem fogalmazza meg, hogy az Alkotmánybíróságnak milyen jogkövetkezményt kell alkalmaznia” {Indokolás
[26]}. Az  adott ügyben a  jogkövetkezmény meghatározásához az  Alkotmánybíróság felidézte a  7/2005. (III. 31.)
AB határozatot, amely kimondta: „[a] nemzetközi kötelezettségvállalás végrehajtása (adott esetben a  szükséges
jogalkotási feladat teljesítése) a jogállamiságot, ezen belül a nemzetközi jogi kötelezettségek jóhiszemű teljesítését
magába foglaló Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből, valamint a nemzetközi jog és belső jog összhangját megkövetelő
7.  § (1)  bekezdésből fakadó kötelesség, amely attól a  pillanattól fennáll, amikortól a  nemzetközi szerződés
(nemzetközi jogi értelemben) kötelezi Magyarországot” (ABH 2005, 83, 85–87.). A  testület hasonlóan értelmezte
az  Alaptörvény vonatkozó rendelkezéseit: „[a] nemzetközi szerződésben vállalt kötelezettség megszegése tehát
nem csupán az  Alaptörvény Q)  cikkének (2)  bekezdésével, de a  jogállamiságot biztosító B)  cikk (1)  bekezdésével
is ellentétes. Figyelemmel arra, hogy jogszabály az  Alaptörvénnyel nem lehet ellentétes [Alaptörvény T)  cikk
(3)  bekezdés], a  Q)  cikk (2)  bekezdésének, illetve a  B)  cikk (1)  bekezdésének sérelme miatt a  nemzetközi jogba
ütköző belső jogszabályt főszabály szerint az  Alkotmánybíróságnak meg kellene semmisítenie. E  főszabály
alól teremt kivételt – az  Alaptörvény 24.  cikk (3)  bekezdés c)  pontjában foglalt rendelkezéssel összhangban –
az  Abtv. 42.  § (2)  bekezdése arra az  esetre, ha az  Alkotmánybíróság olyan jogszabály nemzetközi szerződésbe
ütközését állapítja meg, amellyel a  nemzetközi szerződést kihirdető jogszabály az  Alaptörvény alapján nem lehet
ellentétes.” Az Alkotmánybíróság ezt követően megvizsgálta, hogy az adott eset a kivételes körbe tartozik-e, majd
– azt a  körülményt is figyelembe véve, hogy az  adott ügyben a  vizsgált szabályozás és az  Egyezmény összhangja
milyen jogkövetkezmény útján biztosítható – levonta a  szankcióra vonatkozó következtetést: „[a] jelen ügyben
nem ilyen esetről van szó. A  jelen esetben a  belső jog és a  nemzetközi jog összhangja a  támadott rendelkezések
megsemmisítésével lenne megteremthető.” {Abh2., Indokolás [30]–[32]}
[45] Az Alkotmánybíróság a  fentiekhez hasonlóan jelen ügyben is megvizsgálta egyrészt a  nemzetközi szerződést
kihirdető jogszabály és a  nemzetközi szerződésbe ütköző rendelkezést tartalmazó jogszabály viszonyát, másrészt
a belső jog nemzetközi joggal való összhangja megteremtésének lehetőségeit.
[46] Az Egyezményt az  1993.  évi XXXI.  törvény hirdetette ki. Az  Ehtv. vizsgált rendelkezéseit az  Országgyűlés
sarkalatos törvényi rendelkezésként fogadta el és tartalmukat tekintve is sarkalatos tárgykörbe sorolhatóak
[vö. „az együttműködés feltételei”, Alaptörvény VII. cikk (5) bekezdés].
[47] Az Alaptörvény T)  cikk (4)  bekezdése szerint a  sarkalatos törvény olyan törvény, amelynek elfogadásához és
módosításához a  jelen lévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazata szükséges. Az  Alaptörvény
kifejezetten nem mondja ki, hogy sarkalatos törvénnyel a  jelen lévő országgyűlési képviselők több mint a  felének
szavazatával (egyszerű többséggel) elfogadott törvény ne lehetne ellentétes, ugyanakkor az  Alkotmánybíróság
joggyakorlata a sarkalatos törvényekbe foglalt szabályoknak az egyszerű többséggel elfogadott tartalmi felülírással
szemben védelmet biztosít. Az  állami földvagyon kezelésével összefüggő szabályok módosításának előzetes
alkotmányossági vizsgálatával kapcsolatos 16/2015. (VI. 5.) AB határozatában az Alkotmánybíróság megállapította,
hogy alaptörvény-ellenességet eredményez, ha az  egyszerű többséggel elfogadott tartalmilag sarkalatos törvényi
rendelkezés módosítására irányul, amelynek elfogadásához minősített többségre lett volna szükség. Az  indokolás
az Alkotmánybíróság 1/1999. (II. 24.) AB határozatnak kétharmados törvények védelmével kapcsolatos értelmezését
vette át, amely szerint „a kétharmados törvények közvetlen (tételes) módosítása a kétharmados törvény szabályozási
köréhez közelálló, azzal esetleg részben egybevágó, másik, egyszerű többséggel meghozható önálló törvény
módosításával, vagy új törvény alkotásával alkotmányosan nem kerülhető meg. Mindez ugyanis odavezethetne,
hogy a kétharmados törvények formális érintetlenül hagyása ellenére az alapjogi, illetve az alapintézményi törvény
a módosított, illetve újonnan alkotott – formálisan egyszerű többséghez kötött – törvényekhez képest elveszítené
alkotmányosan meghatározó jelentőségét.” {16/2015. (VI. 5.) AB határozat, Indokolás [30]–[32]; ABH 1999, 25, 40–41.}
A  fenti érveléssel analóg módon, ha az Országgyűlés által egyszerű többséggel elfogadott törvényben kihirdetett
új nemzetközi szerződés egy korábbi sarkalatos törvényi szabály tartalmi megkerülését, felülírását eredményezné,
akkor – a  sarkalatos törvény védelmében – indokolt lenne, hogy az  Alkotmánybíróság annak megsemmisítése
helyett az  Abtv. 42.  § (2)  bekezdése szerint járjon el. A  jelen ügyben azonban az  Egyezményt kihirdető törvény
korábbi, mint az  Ehtv. vizsgált szabályai, ezért a  fenti szempontok alapján az  Abtv. 42.  § (2)  bekezdése nem
alkalmazható.
[48] Az Alkotmánybíróság a  két jogszabály viszonyának vizsgálatát követően a  belső jog nemzetközi joggal
való összhangja megteremtésének lehetőségei szempontjából is mérlegelte az  Abtv. 42.  §-ában foglalt
jogkövetkezmények alkalmazhatóságát. Az EJEB ítélete a hatályos Ehtv.-nek a bevett egyházként történő elismerést
kérelmező vallási szervezet működésének időtartamára (20 év, illetve 100 év) és tagok minimális létszámára
(a lakosság 0,1%-a) vonatkozó feltételeit az  adott szabályozási környezetben, konkrétan a  bevett egyházaknak
biztosított többletjogosultságra tekintettel, kifejezetten is a  személyi jövedelemadó hívek által felajánlható egy
százalékát és a  hozzá kapcsolódó állami támogatást nevesítve nem találta objektíven igazoltnak. Nem kizárt
tehát, hogy ugyanezek a  feltételek a  bevett egyházaknak biztosított egyes más kiváltságok tekintetében az  EJEB
szerint nem minősülnek túlzónak. Ebből következően a  szabályozás nemzetközi joggal való ellentéte elvileg
többféleképpen is kiküszöbölhető lehet: akár a jelen ügyben vizsgált elismerési feltételek megváltoztatásával, akár
pedig úgy, hogy a bevett egyházaknak biztosított egyes többletjogosultságokat a jogalkotó a vallási tevékenységet
végző szervezetek számára – a vizsgáltnál kevésbé korlátozó feltételekkel – is igénybe vehetővé teszi. Az EJEB ítélet
indokolásából nem következik, hogy az Ehtv. 14. § c) pontjába foglalt feltételek a szabályozási környezet módosítása
esetén is ellentétesek maradnának az  Egyezménnyel, vagy hogy a  belső jog és a  nemzetközi jog összhangja csak
ezek megsemmisítésével lenne megteremthető.
[49] Mindezeket mérlegelve az  Alkotmánybíróság úgy döntött, hogy – az  Ehtv. vizsgált rendelkezéseinek
megsemmisítése helyett – felhívja az  Országgyűlést, hogy 2015. október 15-ig tegye meg az  ellentét feloldása
érdekében szükséges intézkedéseket, a  bevett egyházak elismerési feltételeit [különösen az  Ehtv. 14.  § c)  pont
ca) és cb) alpontját és 14/A. § (1)–(3) bekezdését] és a vallási tevékenységet végző szervezetekhez képest a bevett
egyházaknak biztosított többletjogosultságokat hozza összhangba az  Egyezményből az  EJEB ítélet alapján
következő nemzetközi jogi követelményekkel. Tekintettel arra, hogy a Korm.R. támadott szabályai az Ehtv. vizsgált
szabályainak végrehajtásáról szólnak, nemzetközi szerződésbe ütközésük az  utóbbiakhoz képest járulékos,
az Alkotmánybíróság ezek vonatkozásában a felhívást azonos határidővel megfelelően a Kormányra is kiterjesztette.
[50] Az indítványozó bíró a  támadott rendelkezések nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítása mellett
alkalmazási tilalom kimondását is kérte.
[51] Az Abtv. 45.  § (4)  bekezdése szerint „[a]z Alkotmánybíróság az  (1), (2) és (3)  bekezdésben meghatározottaktól
eltérően is meghatározhatja […] a  megsemmisített jogszabály általános vagy egyedi ügyekben történő
alkalmazhatatlanságát, ha ezt az  Alaptörvény védelme, a  jogbiztonság vagy az  eljárást kezdeményező különösen
fontos érdeke indokolja”. A  (2)  bekezdés – alaptörvény-ellenesség vagy nemzetközi szerződésbe ütközés
megállapítására egyaránt vonatkoztathatóan – kimondja, hogy „[h]a az Alkotmánybíróság bírói kezdeményezés […]
alapján semmisít meg egyedi ügyben alkalmazott jogszabályt, a megsemmisített jogszabály az Alkotmánybíróság
eljárására okot adó ügyben nem alkalmazható”. Az  Abtv. a  jogszabályi rendelkezésre vonatkozó egyedi
alkalmazási tilalom automatikus beálltát [45.  § (2)  bekezdés], valamint az  egyedi vagy általános alkalmazási
tilalom külön meghatározását [45.  § (4)  bekezdés] szövegszerűen a  jogszabály megsemmisítéséhez kapcsolja.
Az Alkotmánybíróság mindemellett figyelemmel volt arra a körülményre is, hogy az Abtv. 41. § (3) bekezdése már
hatályon kívül helyezett jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítására is kifejezetten lehetőséget ad
az  Alkotmánybíróságnak, méghozzá akkor, „ha a  jogszabályt konkrét esetben még alkalmazni kellene”. Ennek
a  rendelkezésnek csak akkor van értelme, ha az  Alkotmánybíróság olyan esetekben is kimondhatja a  jogszabályi
rendelkezés alkalmazásának tilalmát, ha a  megsemmisítésnek nincs helye (hatályon kívül helyezett, de konkrét
ügyben még alkalmazandó jogszabályt nem lehet megsemmisíteni). Az  Abtv. 41.  § (3)  bekezdésébe foglalt
kifejezett feltétel alapján épp az  tekinthető a  rendelkezés céljának, hogy „ha a  jogszabályt konkrét esetben még
alkalmazni kellene”, alkalmazási tilalom kimondásával az  Alkotmánybíróság akkor is kiküszöbölhesse a  sérelmet,
ha megsemmisítésre nincs mód. Az előbbiekből az – a  jelen ügyben is releváns – elvi következtetés adódik, hogy
az Abtv. 45. § (4) bekezdésének szűkebb megfogalmazása ellenére nem kizárt, hogy az Alkotmánybíróság speciális
esetekben a jogszabályi rendelkezés megsemmisítése nélkül is megállapítsa alkalmazásának tilalmát.
[52] Az Alkotmánybíróság ezzel az  értelmezéssel összhangban járt el az  Abh2.-ben, ahol nemzetközi szerződésbe
ütköző – de meg nem semmisített – törvényi rendelkezés alkalmazását tiltotta meg: „[a]z Alaptörvény Q)  cikk
(2)  bekezdéséből egyebek között az  következik, hogy a  nemzetközi jog és magyar jog összhangjának biztosítása
nemcsak jogalkotói feladat, hanem valamennyi állami szervnek kötelezettsége, amikor a jogszabályokat értelmezni
kell. Ez  azt jelenti, hogy az  alkalmazandó jogszabályt a  nemzetközi jogra is figyelemmel, azzal összhangban kell
értelmezni. A  jelen esetben nemzetközi bíróság által nemzetközi szerződésbe ütközővé nyilvánított szabályról van
szó […].
Az Abtv. 42. § (1) bekezdésének a kötelező megsemmisítést előíró és az Abtv. 45. § (4) bekezdésének az alkalmazási
tilalomra vonatkozó szabályai együttes értelmezése akkor nincs ellentétben a  nemzetközi jog és a  magyar jog
összhangjának biztosítására vonatkozó kötelezettséggel, ha az  Alkotmánybíróság a  nemzetközi egyezménybe
ütköző jogszabály alkalmazási tilalmát rendeli el a  folyamatban lévő bírósági eljárásokban. Ennek hiányában
Magyarország bíróságai arra kényszerülnének, hogy nemzetközi egyezménybe ütköző jogszabályt alkalmazzanak.”
{Abh2., Indokolás [39]–[40]}
[53] A fentiekre tekintettel az  Alaptörvény – Q)  cikke – védelmének érdekében az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 45.  §
(2) bekezdése, illetve (4) bekezdése alapján a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt folyamatban lévő
2.K.30.398/2014. számú ügyben rendelt el alkalmazási tilalmat. {vö. Abh2., Indokolás [41]–[42]}
[54] Az indítványozó általános alkalmazási tilalom kimondására irányuló kérelmét részletesen nem indokolta. Más
hasonló, jelenleg folyamatban lévő bírósági ügyről az  Alkotmánybíróságnak nincs hivatalos tudomása, ezért
az általános alkalmazási tilalom elrendelését mellőzte; az eljárására okot adó esetleges későbbi hasonló ügyekben
az alkalmazási tilalomról egyedileg fog döntést hozni.
[55] 3.3. Mivel az  Alkotmánybíróság nemzetközi szerződésbe ütközés miatt az  érdemi vizsgálat tárgyát képező összes
jogszabályi rendelkezés nemzetközi szerződésbe ütközését megállapította, ugyanezen rendelkezések alaptörvényellenességének megállapítására irányuló vizsgálatot nem folytatta le.
[56] 3.4. A  határozat Magyar Közlönyben való közzétételét az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdésének második mondata alapján
rendelte el az Alkotmánybíróság.
Budapest, 2015. június 30. Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1756/2014. (XII. 15.) Korm. határozata a munkaügyi szakigazgatási szervek egyes funkcióinak átadás-átvétele érdekében történő fejezetek közötti előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az  államháztartásról szóló 2011.  évi CXCV.  törvény 33.  § (1)  bekezdésében biztosított jogkörében
eljárva − a közfoglalkoztatási rendszer hatékony működtetése céljából, a munkaügyi szakigazgatási szervek egyes
funkcióinak átadás-átvétele érdekében − 43 959 ezer forint tartós átcsoportosítását rendeli el a  Magyarország
2014.  évi központi költségvetéséről szóló 2013.  évi CCXXX.  törvény (a  továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet
XV.  Nemzetgazdasági Minisztérium  fejezet, 4. Nemzeti Munkaügyi Hivatal  cím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet
XIV. Belügyminisztérium fejezet, 1. Belügyminisztérium igazgatása cím javára az 1. melléklet szerint.
Felelős: belügyminiszter
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2009/2017. (XII. 22.) Korm. határozata a XI. Miniszterelnökség költségvetési fejezet, a XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma költségvetési fejezet és a XVIII. Külgazdasági és Külügyminisztérium költségvetési fejezet közötti előirányzat-átcsoportosításokról.
A Kormány
az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV.  törvény 33. § (2) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva elrendeli
a Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi XC. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet
XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 2. Fejezeti általános tartalék alcím terhére,
a Kvtv. 1. melléklet,
a) XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 3. Felsőoktatási
feladatok támogatása alcím, 1. Felsőoktatás speciális feladatai jogcímcsoport javára 69 678 839 forint,
valamint
b) XVIII. Külgazdasági és Külügyminisztérium fejezet, 7. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok
alcím, 6. Külgazdasági és Külügyminisztérium felügyelete alá tartozó szervezetek és szakmai programok
támogatása jogcímcsoport javára 25 668 557 forint egyszeri átcsoportosítását az 1. melléklet szerint.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Miniszterelnökséget vezető miniszter
emberi erőforrások minisztere
külgazdasági és külügyminiszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
339/2014. (HK 12.) HVKF parancsa az „Adatvédelmi tájékoztató és piktogram” tábla nyomtatvány rendszeresítéséről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint
a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről
szóló 2011. évi CXIII. törvény 49. § (1) bekezdése, továbbá a honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint a
különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló
2011. évi CXIII. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet 11. §
(3) bekezdés alapján az alábbi
parancsot adom ki: 1. A parancs hatálya a Honvéd Vezérkar főnöke közvetlen alárendeltségébe tartozó HM szervekre és a Magyar
Honvédség (a továbbiakban: MH) hadrend szerinti katonai
szervezeteire terjed ki.
2. A nyomtatványrendszeresítés, módosítás és hatályon
kívül helyezés szabályairól, valamint a Nyomtatványrendszeresítő Munkacsoport felállításáról és működésének
rendjéről szóló 50/2014. (VII. 28.) HM utasítás 5. § (5) be
kezdése alapján az „ADATVÉDELMI TÁJÉKOZTATÓ
és piktogram” tábla nyomtatványt rendszeresítem.
3. A rendszeresített nyomtatvány képi ábrázolását az
1. melléklet tartalmazza.
4. A rendszeresített nyomtatvány műszaki paraméterei
a következők:
a) a tábla alapanyaga 5 mm-es ongrofoam lemez, időjárásálló UV védőlaminálással;
b) a tábla fehér alapszínen nyomtatott fekete felirattal és
barna keretezésű piktogrammal készül;
c) az alkalmazott CMYK színkódok:
ca) a piktogram barna kerete: 35, 60, 80, 25
cb) a kameralencse kékje: 64, 44, 0, 0
cc) a kamera és a nyomtatvány fekete felirata: 0,0,0,100.
5. A rendszeresített nyomtatvány dokumentációjának
kidolgozásáról, a hivatalos nyomtatvány nyilvántartásba
történő felvételéről, a rendszeresítéséből adódó költségvetés tervezéséről, legyártásáról, valamint a honvédségi
szervezetek ellátásáról az MH Logisztikai Központ gondoskodik.
6. Ez a parancs a közzététele napján lép hatályba.
Dr. Benkő Tibor vezérezredes s. k.,
Honvéd Vezérkar főnöke


text:
857/B/2005. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény végrehajtásáról
szóló 168/1997. (X. 6.) Korm. rendelet 11. §-a alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló – az Alkotmány 8. § (2) bekezdésére, 17. §-ára és
70/E. §-ára alapított – indítványt elutasítja.
2. Az Alkotmánybíróság a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény végrehajtásáról
szóló 168/1997. (X. 6.) Korm. rendelet 11. §-a alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló – az Alkotmány 2. § (1) bekezdésének, 8. § (1) bekezdésének, 54. §-ának, 70/D. § (1) bekezdésének és
70/A. §-ának sérelmére alapított – indítványt visszautasítja.
I. 1. Az indítványozó a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény végrehajtásáról szóló
168/1997. (X. 6.) Korm. rendelet (a továbbiakban: TnyR.)
11. §-a alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte. Az alkotmányellenességet egyfelől arra alapította, hogy álláspontja szerint a nyugdíj legkisebb
összegének meghatározása a jogalkotásról szóló 1987. évi
XI. törvény (a továbbiakban: Jat.) 5. § i) pontjával és 15. §
(2) bekezdésével ellentétesen nem törvényi szinten történt,
holott a társadalombiztosítás körébe tartozó szabályozás
alapvető jogot érint. Másfelől a minimálnyugdíj nem éri el
a statisztikai adatok szerinti létminimumot, így a nyugdíjas
az egészsége kárára tudja megélhetésének költségeit fedezni, ezzel sérül az Alkotmány 8. §-a, az egészséghez való jog [70/D. § (1) bekezdése], az élethez, emberi méltósághoz való jog (54. §), az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése, a 70/E. §-a, valamint nem tesz eleget a 17. §-ban
foglaltaknak. A jogbiztonság elvével – véleménye szerint
– azért ellentétes a rendelkezés, mert az érintetteket „jogalkotói közreműködéssel” nyomorba taszítja.
2. A TnyR. támadott rendelkezését az összeget, illetőleg
az irányadó időtartamot illetően az indítvány benyújtását
követően a nyugellátások és a baleseti járadék emeléséről
szóló 291/2005. (XII. 23.) Korm. rendelet 7. §-a, a nyugellátások és a baleseti járadék emeléséről szóló 224/2006.
(XI. 20.) Korm. rendelet 7. §-a, a nyugellátásoknak és a
nyugdíjszerű rendszeres szociális ellátásoknak a vizitdíj
bevezetésével összefüggő emeléséről szóló 329/2006.
(XII. 23.) Korm. rendelet 6. §-a, a nyugellátások és a baleseti járadék emeléséről szóló 352/2007. (XII. 23.) Korm.
rendelet 7. §-a, a társadalombiztosítási nyugellátásról
szóló 1997. évi LXXXI. törvény végrehajtásáról szóló
168/1997. (X. 6.) Korm. rendelet módosításáról szóló
332/2008. (XII. 30.) Korm. rendelet 15. § (1) bekezdés
ac) pontja, a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló
1997. évi LXXXI. törvény végrehajtásáról szóló
168/1997. (X. 6.) Korm. rendelet módosításáról szóló
266/2009. (XII. 1.) Korm. rendelet 10. § (4) bekezdés
a) pontja módosította, amelynek következtében a minimálnyugdíj összege jelenleg 28 500 Ft.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az utólagos
normakontrollra irányuló vizsgálatot a régi helyébe lépő új
szabályozás tekintetében akkor folytatja le, ha az tartalmilag a korábbival azonos és ezáltal azonos a vizsgálandó alkotmányossági probléma. [137/B/1991. AB határozat,
ABH 1992, 456, 457.; 138/B/1992. AB határozat, ABH
1992, 579, 581.; 1425/B/1997. AB határozat, ABH 1998,
844, 845.; 4/1999. (VI. 3.) AB határozat, ABH 1999, 396,
399.] Tekintettel arra, hogy az indítványozó által felvetett
alkotmányossági probléma a vitatott szabályozás hatályos
szövegével kapcsolatosan fennáll, mert a minimálnyugdíj
összege arányait illetően lényegében nem változott, az
Alkotmánybíróság az érdemi vizsgálatot a hatályos szabályozás tekintetében végezte el.
II. Az Alkotmánybíróság az indítvány elbírálásánál a következő jogszabályi rendelkezéseket vette figyelembe:
1. Az Alkotmány indítványozó által hivatkozott rendelkezései: „2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”
„8. § (1) A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége.
(2) A Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra és
kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja
meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja.”
„17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt
szociális intézkedésekkel gondoskodik.”
„54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek
veleszületett joga van az élethez és az emberi méltóság
hoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.” „70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve
az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más
vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni,
születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.”
„70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek
joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.”
„70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak
joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség,
rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz
szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.”
2. A TnyR. támadott rendelkezése:
„11. § A 2004. december 31-ét követő, de 2006. január
1-jét megelőző időponttól megállapításra kerülő öregségi
teljes nyugdíj legkisebb összege [Tny. 12. § (3) bekezdése] havi 24 700 forint.”
A TnyR. jelenleg hatályos rendelkezése:
„11. § A 2007. december 31-ét követő, de 2011. január
1-jét megelőző időponttól megállapításra kerülő öregségi
teljes nyugdíj legkisebb összege havi 28 500 forint.”
III. Az indítvány részben nem megalapozott, részben érdemi elbírálásra alkalmatlan.
1. Az indítványozó a minimálnyugdíj kormányrendeleti
szinten történő szabályozásával kapcsolatos kifogását
csak a Jat.-tal való ellentétével indokolta, a beadvány
összegzésében azonban megjelölte az Alkotmány
8. §-ának sérelmét is.
A Jat. 5. § j) pontja szerint az állampolgárok alapvető jogai és kötelességei körében az egészségügyi ellátást és a
társadalombiztosítást törvényben kell szabályozni, illetőleg a 15. § (2) bekezdése értelmében a szabályozás tárgykörébe tartozó alapvető jogok és kötelességek szabályozására nem lehet felhatalmazást adni. E rendelkezések megsértése akkor minősülhet alkotmányellenesnek, ha a
TnyR. szabálya egyúttal az Alkotmány 8. § (2) bekezdését
is sérti, amely kimondja, hogy az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg.
Az Alkotmánybíróság vonatkozó gyakorlata szerint nem
mindenfajta összefüggés az alapjogokkal követeli meg a
törvényi szintű szabályozást. Valamely alapjog tartalmának meghatározása és lényeges garanciáinak megállapítása csakis törvényben történhet, illetve törvény kell az alap
jog közvetlen és jelentős korlátozásához is. Közvetett és
távoli összefüggés esetében azonban elegendő a rendeleti
szint is. A technikai és nem korlátozó jellegű szabályok
rendeleti formában történő kiadása önmagában nem minősül alkotmányellenesnek. [64/1991. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1991, 97, 300.; 29/1994. (V. 20.) AB határozat,
ABH 1994, 148, 155.]
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a TnyR. kifogásolt rendelkezése nem tartozik törvényhozási tárgykörbe.
A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi
LXXXI. törvény az alapelvek között rögzíti, hogy a kötelező társadalombiztosítási nyugdíjrendszer működtetése
és fejlesztése az állam feladata, a 2. § (3) bekezdése szerint
pedig a nyugellátás a nyugdíjjárulék alapját képező kereset, jövedelem összegéhez és az elismert szolgálati időhöz
igazodik. A 12. § (1) bekezdése általános szabályt tartalmaz az öregségi teljes nyugdíj minimumára: eszerint az
nem lehet kevesebb az öregségi nyugdíj külön jogszabályban meghatározott legkisebb összegénél. A 101. § (1) bekezdés f) pontja ad felhatalmazást a Kormánynak, hogy
évente az 1998. december 31-e utáni időponttól megállapításra kerülő öregségi teljes nyugdíj, rokkantsági nyugdíj,
baleseti rokkantsági nyugdíj évenkénti legkisebb összegét
rendeletben határozza meg; e felhatalmazáson alapul a támadott rendelkezés.
A törvény így szabályozza a nyugdíj megállapításának
elveit, számítási módját, illetőleg a nyugdíjminimum meghatározásának kötelezettségét. Utóbbi konkrét – és időszakonként a nyugellátás fajtájától és más tényezőktől befolyásoltan változó – összege a társadalombiztosítási ellátáshoz való joggal [Alkotmány 70/E. § (2) bekezdése] nincs
szoros összefüggésben, ezért törvényi szintű szabályozást
nem igényel.
A fentiekre figyelemmel az Alkotmánybíróság az indítványt ebben a vonatkozásban elutasította.
2. Az indítványozó az öregségi nyugdíj legkisebb összegére vonatkozó rendelkezést az Alkotmány 17. §-ával és
70/E. §-ával is ellentétesnek tartotta, mert álláspontja szerint az állam nem tett eleget annak a kötelezettségének,
hogy biztosítsa a nyugdíjasok számára a megélhetésükhöz
szükséges ellátást.
Az Alkotmány 17. §-a általánosságban rögzíti az állam
számára a rászorulókról való gondoskodás feladatát. Az
Alkotmánybíróság már több ízben kifejtette álláspontját,
miszerint az Alkotmány általános rendelkezéseinek vizsgálata az alapvető jogok és kötelezettségek körében fellelhető alkotmányos rendelkezések tükrében – éppen azokkal
mutatott szoros összefüggése miatt – végzendő el. Így a
17. §-ban foglalt szociális intézkedések a 70/E. § előírásaival egyetemben vizsgálandók. (3/D/1998. AB határozat,
ABH 1999, 642, 644.; 65/B/2002. AB határozat, ABH
2004, 1589, 1593.)
Az Alkotmánybíróság értelmezésében a szociális biztonsághoz való jog tartalma az állami kötelezettségvállalásban megnyilvánuló jogot jelent. [32/1991. (VI. 6.) AB
határozat, ABH 1991, 162, 163.; 26/1993. (IV. 29.) AB határozat, ABH 1993. 196, 199.] Az állam ezen kötelezettségének azáltal tesz eleget, hogy megszervezi és működteti a
társadalombiztosítást és a szociális ellátórendszert. Az állami kötelezettség csak a megélhetéshez szükséges minimális szint vonatkozásában áll fenn [43/1995. (VI. 30.)
AB határozat, ABH 1995, 188, 192.], a szociális juttatások, támogatások és egyéb kedvezmények mértéke és
módja ugyanis alapvetően a nemzetgazdaság teherbíró képességének a függvénye, az Alkotmányból ezek nagyságára és módjára vonatkozó alkotmányos kötelezettség nem
állapítható meg. (731/B/1995. AB határozat, ABH 1995,
801, 804.) Az államnak a polgárai felé fennálló kötelezettségei az Alkotmányban általános jelleggel szerepelnek, és
nem jelentenek alanyi jogot egy bizonyos meghatározott
jövedelem megszerzéséhez, vagy ellátásban való részesüléshez. (600/B/1993. AB határozat, ABH 1993, 671, 672.)
Mint ahogy arra az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, a nyugdíjrendszer jelenleg vegyes jellegű,
biztosítási és szociális elemek egyaránt jelen vannak, de
erősödik a biztosítási elem. [39/1999. (XII. 21.) AB határozat, ABH 1999, 325, 333.; 37/2007. (VI.12.) AB határozat, ABH 2007, 457, 461.] A biztosított járulékfizetés fejében szerez jogosultságot a nyugellátás – jogszabályi feltételektől függő – különböző fajtáinak szolgáltatására,
amelynek összege a szolgálati idő és a szerzett jövedelem
függvénye. E körben a szolidaritási elem korlátozottan van
jelen, a rászorultsági elv pedig a szociális ellátások körében érvényesül. A Tnyr. 12. § (2) bekezdésében a jogalkotó éppen a szociális elemet erősítette azáltal, hogy azok
számára is garantál meghatározott összegű nyugellátást,
akik erre a munkában töltött éveik és keresetük alapján
nem lennének jogosultak. Emellett a szociális igazgatásról
és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény több
rendelkezése szociális rászorultság esetén meghatározott
jövedelmet el nem érő személyek számára különböző
pénzbeli és természetbeli ellátásokat tesz lehetővé.
Erre tekintettel az öregségi nyugdíj legkisebb összegére
vonatkozó rendelkezés nem sérti az Alkotmány 17. és
70/E. §-át, ezért az Alkotmánybíróság ezen indítványi
részt is elutasította.
3. Az indítvány az Alkotmány 2. § (1) bekezdése, 8. §
(1) bekezdése, 54. §-a, 70/D. § (1) bekezdése és 70/A. §-a
alkotmányellenességének kapcsán csupán az összeg alacsony voltát hangsúlyozta, a támadott szabály és az Alkotmány felsorolt rendelkezései közötti kapcsolatra alkotmányjogi érvelést nem tartalmazott. Ezért nem felel meg
az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
22. § (2) bekezdése által támasztott tartalmi követelményeknek, amely szerint az indítványnak a kérelem alapjául
szolgáló ok megjelölése mellett határozott kérelmet kell
tartalmaznia. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint továbbá nem elegendő az Alkotmány egyes rendelkezéseire hivatkozni, az indítványban meg kell indokolni, hogy
az Alkotmány egyes felhívott rendelkezéseit a megsemmisíteni kért jogszabály miért és mennyiben sérti.
(472/B/2000. AB végzés, ABH 2001, 1655.; 494/B/2002.
AB végzés, ABH 2002, 1783, 1784.; 477/B/2001. AB
végzés, ABH 2005, 1596, 1598.)
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy e tartalmi
követelmény hiányában az indítvány ebben a vonatkozásban érdemi elbírálásra nem alkalmas, ezért azt az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január, 3.) 29. § d) pontja alapján visszautasította.
Budapest, 2010. november 9. Dr. Balogh Elemér s. k., Dr. Bragyova András s. k.,
előadó alkotmánybíró alkotmánybíró


text:
1186/2018. (IV. 4.) Korm. határozata a Nemzeti Fehérjetakarmány Program indításáról.
A Kormány
 1. a GMO-mentes magyar mezőgazdaság elérése és a hazai fehérjetakarmány-termelés növelése érdekében elfogadja
a Nemzeti Fehérjetakarmány Program koncepcióját, és egyetért a Nemzeti Fehérjetakarmány Program 2018–2022
alprogramjainak elindításával;
Felelős: földművelésügyi miniszter
Határidő: azonnal 2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy – a  földművelésügyi miniszter bevonásával – az  1.  pontban foglaltak
2018–2022. évek közötti megvalósítása érdekében a  2018–2022. években a  XII. Földművelésügyi Minisztérium
fejezet javára, a központi költségvetés terhére biztosítson forrást a következő ütemezésben:
a) a 2018. évre 470 000 000 forintot,
b) a 2019. évre 1 260 000 000 forintot,
c) a 2020. évre 1 520 000 000 forintot,
d) a 2021. évre 2 050 000 000 forintot,
e) a 2022. évre 2 240 000 000 forintot;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 földművelésügyi miniszter
Határidő: a 2018. évben a felmerülés ütemében, a 2019. évtől az éves központi költségvetés tervezésekor
3. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy – a  földművelésügyi miniszter bevonásával – az  1.  pontban foglaltak
2018–2022. évek közötti megvalósítása érdekében, a  2018–2022. években a  XII. Földművelésügyi Minisztérium
fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 3. Agrár célelőirányzatok alcím, 36. Agrármarketing célelőirányzat
jogcímcsoport javára, a központi költségvetés terhére biztosítson forrást a következő ütemezésben:
a) a 2018. évre 30 000 000 forintot,
b) a 2019. évre 70 000 000 forintot,
c) a 2020. évre 80 000 000 forintot,
d) a 2021. évre 80 000 000 forintot,
e) a 2022. évre 100 000 000 forintot;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 földművelésügyi miniszter
Határidő: a 2018. évben a felmerülés ütemében, a 2019. évtől az éves központi költségvetés tervezésekor
4. felhívja a  földművelésügyi minisztert, hogy az 1. pontban foglalt feladatok ellátásának koordinálásához állítson fel
szakmai munkacsoportot.
Felelős: földművelésügyi miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
416/2018. (IX. 12.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló
2011.  évi  CLXII.  törvény 90.  §-a alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – lemondására
tekintettel dr. Biró Andort 2018. október 16-ai hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2018. augusztus 30. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök