text:
17/2018. (X. 10.) AB határozata a környezeti zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról szóló 27/2008. (XII. 3.) KvVM–EüM együttes rendelet 2/A. § (1) bekezdés a) pontjának „ , vagy” szövegrésze, b) pontja, (2)–(8) bekezdései, továbbá az 1. melléklet 1. pontja első mondata „és a 2. pontban” szövegrésze, valamint az 1. melléklet 2. pontja alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése – dr. Dienes-Oehm Egon, dr. Juhász Imre, dr. Szívós Mária és dr. Varga Zs. András
alkotmánybírók különvéleményével – jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló bírói
kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  környezeti zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról
szóló 27/2008. (XII. 3.) KvVM–EüM együttes rendelet 2/A. § (1) bekezdés a) pontjának „ , vagy” szövegrésze,
b) pontja, (2)–(8) bekezdései, továbbá az 1. melléklet 1. pontja első mondata „és a 2. pontban” szövegrésze,
valamint az  1.  melléklet 2.  pontja alaptörvény-ellenes, ezért azokat 2018. december hó 31. napjával
megsemmisíti.
A környezeti zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról szóló 27/2008. (XII. 3.) KvVM–EüM együttes
rendelet 2/A. § (1) bekezdése a megsemmisítést követően a következő szöveggel marad hatályban:
„2/A.  § (1) A  környezetvédelmi hatóság a  nemzetközi licenccel rendelkező versenypályák zajkibocsátási
határértékét az üzemeltető kérelmének megfelelően
a) az 1. melléklet 1. pontja szerinti zajterhelési határértékből kiindulva állapítja meg.”
 A környezeti zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról szóló 27/2008. (XII. 3.) KvVM–EüM együttes
rendelet 1. melléklet 1. pontjának első mondata a megsemmisítést követően a következő szöveggel marad
hatályban:
„1. Az  üzemi és szabadidős zajforrások zajterhelési határértékei a  2.  § (3)–(4)  bekezdésben foglalt
kivételekkel”.
2. Az  Alkotmánybíróság a  környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény 110.  §
(6a)  bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt
elutasítja.
Az Alkotmánybíróság e határozatát a Magyar Közlönyben közzé kell tenni.
I. [1] 1. A  Budapest Környéki Törvényszék egyedi normakontroll eljárást kezdeményezett az  Alkotmánybíróságnál
az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés b)  pontja, valamint az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény
(a továbbiakban: Abtv.) 25. § (1) bekezdése alapján.
[2] A bírói kezdeményezésre okot adó ügy lényege szerint a Szilasligeten ingatlannal rendelkező felperesek zajterhelés
miatt pert indítottak 2012. április 16-án egy kizárólagos állami tulajdonban álló gazdasági társaság ellen, amely
Mogyoródon nemzetközi licenccel rendelkező versenypályát üzemeltet.
[3] 1.1. A  felperesek kereseti kérelmükben kérték, hogy az  eljáró bíróság a  Polgári Törvénykönyvről szóló 1959.  évi
IV. törvény (a  továbbiakban: régi Ptk.) 84.  § (1)  bekezdés a)  pontja alapján állapítsa meg, hogy az  alperes
jogellenes környezetszennyező és károsító magatartásával 2007-től folyamatosan megsérti a  felpereseknek
az Alkotmány 18. §-ában és 59. § (1) bekezdésében, valamint az Alaptörvény VI. cikk (1) bekezdésében és XXI. cikk
(1)  bekezdésében biztosított jogait. Kérték továbbá a  bíróságtól, hogy korlátozza az  alperes tevékenységét
a  Formula-1 Magyar Nagydíj és a  World Series by Renault rendezvények megszervezésére és lebonyolítására
mindaddig, amíg az alperes nem igazolja, hogy olyan környezetvédelmi (zajcsökkentési) intézkedéseket hajt végre,
amelyek hatására normális üzemmenet mellett sem éri a felpereseket jogellenes zajterhelés.
[4] A felperesek álláspontja szerint az  alperes magatartása sérti a  régi Ptk. 75.  § (1)  bekezdését és a  82.  §-át, ezért
elsődlegesen a régi Ptk. 84. § (1) bekezdés b) pontja és a környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995.
évi LIII. törvény (a továbbiakban: Kvt.) 101. § (3) bekezdése alapján, másodlagosan a régi Ptk. 100. § alapján indokolt
a korlátozás elrendelése. A régi Ptk. 339. § (1) bekezdése alapján tételesen és személyenként meghatározott, nem
vagyoni kártérítési igényt is előterjesztettek aszerint, hogy a felperesek milyen zajterhelést szenvednek el.
[5] 1.2. A keresetindítás időpontjában a környezeti zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról szóló 27/2008.
(XII. 3.) KvVM–EüM együttes rendelet (a  továbbiakban: R.) 1. számú melléklete a  felperesek lakóterületére nappal
(06–22 óra között) 50 dB értékben állapította meg a maximális zajterhelést.
[6] A bírósági eljárás ideje alatt az R.-t módosította a zaj- és rezgéskibocsátás ellenőrzésének módjáról szóló 93/2007.
(XII. 18.) KvVM rendelet, valamint a környezeti zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról szóló 27/2008.
(XII. 3.) KvVM–EüM együttes rendelet módosításáról szóló 91/2015. (XII. 23.) FM rendelet (a  továbbiakban:
Mód.R.) 2016. február 1-jei hatállyal. A  Mód.R. a  nemzetközi licenccel rendelkező versenypályáktól származó
zajterhelésre vonatkoztatva egyrészt megemelte a zajterhelési határértékeket, másrészt egy felmentési rendszert is
intézményesített az R. 2/A. §-ának a beiktatásával és az 1. mellékletének a megváltoztatásával.
[7] A módosítás hatását a  felperesek lakóterületére nézve a  bírói kezdeményezés a  következőképpen foglalta össze.
Az R. 1. melléklet 2.1.1. pontja szerint a zajkibocsátási határérték alóli felmentéssel nem érintett napokra vonatkozó
zajterhelési határérték a  felperesek falusias-kertvárosias lakóterületén 50 dB-ről 55 dB-re változott, amely nem
konkrét rendezvényekhez vagy eseményekhez kapcsolódik, hanem általános emelés 5 dB-lel. Az R. 1. mellékletének
2.2.1. pontja 2016. február 1. napjától felmentést biztosít a megemelt határérték alól is naptári évenként legfeljebb
10 napra 70 dB-es szintig, ezen felül naptári évenként legfeljebb 30 napra 65 dB zajterhelésig.
[8] 1.3. Az  eljáró bíróságnak alkalmaznia kell továbbá a  kereseti kérelem eldöntése érdekében a  Kvt. 110.  §
(6a)  bekezdését, amely úgy rendelkezik, hogy nem minősül a  szomszédok szükségtelen zavarásának a  jelentős
tömeget mozgató, nemzetgazdasági, turisztikai, kulturális, szabadidős vagy sport szempontból kiemelkedő
jelentőségű rendezvény vagy esemény zajkibocsátása, ha a  jogszabályban, illetőleg az  arra vonatkozó hatósági
engedélyben meghatározott zajkibocsátási határértéket nem lépi túl.
[9] 2. Az egyedi normakontroll eljárást kezdeményező bíróság álláspontja szerint a perben alkalmazandó jogszabályok
közül a  Kvt. 110.  § (6a)  bekezdése és az  R. 1.  melléklet 2.1.1. és 2.2.1.  pontja sérti az  Alaptörvényt. Ezért azzal
az  indítvánnyal élt, hogy az  Alkotmánybíróság az  alaptörvény-sértést állapítsa meg, és a  támadott rendelkezések
perben való alkalmazását zárja ki. Az  állítólagos sérelem három pontban foglalható össze az  indítványban írtak
alapján.
[10] 2.1. A  bíróság álláspontja szerint azt szükséges vizsgálni, hogy a  jogalkotó a  Kvt. 110.  § (6a)  bekezdésének
beiktatásával a  joggyakorlatban és a  jogelméletben is alapvetésként létező jogági jogellenesség fogalmát
kiüresíti-e. A  közigazgatási normáknak megfelelő magatartás polgári jogi szempontú megítélése ugyanis nem
tartozhat jogalkotói hatáskörbe, mert azzal az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdésében szabályozott bírósághoz
fordulás joga sérülne. A törvényi rendelkezés elzárja a jogtudomány és a bírói gyakorlat által kimunkált polgári jogi
jogellenesség polgári perben történő vizsgálata elől az utat.
[11] Az eljáró bíróság rámutatott arra, hogy a 8/2011. (II. 18.) AB határozat visszautal a 37/2001. (VII. 1.) AB határozatra,
amely megállapítja, hogy a  hatékony bírói jogvédelem attól függ, hogy a  bíróság mit vizsgálhat felül. Bár ez  az
alkotmánybírósági határozat a  közigazgatási határozat felülvizsgálata tárgyában született, az  indítványozó szerint
párhuzam vonható a jelen üggyel kapcsolatban is. Egyebek mellett kiemelendő, hogy „nem csupán az a jogszabály
lehet alkotmányellenes, amely kifejezetten kizárja a  jogkérdésen túlmenő bírói felülvizsgálatot, vagy annak
a  közigazgatási mérlegeléssel szemben olyan kevés teret hagy, hogy az  ügy megfelelő alkotmányos garanciák
közötti érdemi elbírálásáról nem beszélhetünk, hanem az  olyan jogszabály is, amely az  igazgatásnak korlátlan
mérlegelési jogot adván semmilyen jogszerűségi mércét nem tartalmaz a  bírói döntés számára sem” [39/1997.
(VII. 1.) AB határozat, ABH 1997, 263, 272.].
[12] Összegzésképpen úgy fogalmazott a bíróság, hogy „a Kvt. 110. § (6a) bekezdése nem ad a polgári bíróság számára
teret tisztességes eljárás lefolytatásához, amelyben a  szükséges bizonyítás eredményeképpen születhet döntés.
A  kereseti követelés jogalapját megszüntetve elutasító ítéletet determinál, ezért bár a  bírósághoz fordulás
önmagában nem kizárt, de hatékony bírói jogvédelmet nem biztosít, a bírói utat üresíti ki”.
[13] 2.2. Az indítványozó szerint, a zajterhelés mint a környezetet károsító zajkibocsátó magatartás következménye már
egy meghatározott szinttel rendelkezett az R. hatálya alatt, a Mód.R. hatálybalépése előtt. A zajterhelési határérték
megemelése az  elért védelmi szint csökkentését jelenti, amely felveti az  Alaptörvény XXI.  cikk (1)  bekezdésének
sérelmét. Követelmény, hogy a  jogalkotó a  védelmi szinttől csakis olyan feltételekkel léphessen vissza, amelyek
alkalmasak alanyi alapjog korlátozásának az  indokolására. A  perben az  alperesi védekezés szerint az  alperes
működésének a nemzetgazdaságra gyakorolt pozitív hatása áll szemben a felperesek egészséges környezethez való
alapjogával. Ezek ütközése alkotmányossági aggályokat vet fel az R. 1. melléklet 2.1.1. és 2.2.1. pontjai tekintetében.
[14] 2.3. A  bírói kezdeményezés a  következő érvelést is tartalmazta: „[a] kártérítési lehetőség kizárása a  szennyezés
jogszerűvé minősítésével azt eredményezi, hogy az  Alaptörvény XXI.  cikk (3)  bekezdésében meghatározott
»szennyező fizet« elve sem érvényesülhet”.
[15] 3. Az  Alkotmánybíróság megkereste az  R. 1.  melléklet 2.  pontját módosító földművelésügyi minisztert, aki
álláspontjáról tájékoztatást adott. A  miniszteri állásfoglalás tartalmát az  Alkotmánybíróság értékelte a  döntés
meghozatala során.
[16] Az Alkotmánybíróság az  indítványozó bírót is megkereste a  sérelmezett jogszabályok perbeli alkalmazásával
összefüggésben. A beérkezett választ az Alkotmánybíróság figyelembe vette a  III. pontban (Indokolás [32] és köv.)
írtak szerint.
[17] Végül az  Alkotmánybíróság megkeresésére a  Hungaroring Sport Zrt. rendelkezésre bocsátotta a  tevékenységével
kapcsolatos, 2012–2018 közötti időszakban mért és nyilvántartott, zajterheléssel összefüggő adatait. Nyilatkozott
továbbá az alkotmánybírósági eljárás tárgyát képező jogszabályi környezet alkalmazásának kérdéseiről.
II. [18] 1. Az Alaptörvény indítvánnyal érintett rendelkezései:
„XXI. cikk (1) Magyarország elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez.
(2) Aki a  környezetben kárt okoz, köteles azt – törvényben meghatározottak szerint – helyreállítani vagy
a helyreállítás költségét viselni.
(3) Elhelyezés céljából tilos Magyarország területére szennyező hulladékot behozni.”
„XXVIII. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és
kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű
határidőn belül bírálja el.”
[19] 2. A Ktv.-nek az alkotmányossági felülvizsgálattal érintett rendelkezései:
„110.  § (6a) Nem minősül birtoklásban történő jogalap nélküli háborításnak, illetőleg mások, különösen
a  szomszédok szükségtelen zavarásának vagy jogaik gyakorlása veszélyeztetésének a  jelentős tömeget mozgató,
nemzetgazdasági, turisztikai, kulturális, szabadidős vagy sport szempontból kiemelkedő jelentőségű rendezvény
vagy esemény zajkibocsátása, ha a jogszabályban, illetőleg az arra vonatkozó hatósági engedélyben meghatározott
zajkibocsátási határértéket nem lépi túl.”
[20] Az R.-nek az alkotmányossági felülvizsgálattal érintett rendelkezései:
„2/A. § (1) A környezetvédelmi hatóság a nemzetközi licenccel rendelkező versenypályák zajkibocsátási határértékét
az üzemeltető kérelmének megfelelően
a) az 1. melléklet 1. pontja szerinti, vagy
b) az 1. melléklet 2.1. pontja szerinti
zajterhelési határértékből kiindulva állapítja meg.
(2) Az 1. melléklet 2.1. pontjának alkalmazása esetén:
a) nappali időszakon a 8:00 és 20:00 közötti időszakot kell érteni,
b) a  határértékek megítélési szintben kifejezett értékek, ahol a  megítélési idő a  legnagyobb zajterhelést adó
folyamatos 8 óra,
c) nappali időszakon kívül és napi tíz óránál hosszabb időtartamban – a  versenypályához tartozó építmények
üzemeltetését szolgáló épületgépészeti berendezéseken és a  zárt építményben elhelyezett zajforrásokon kívül –
tilos a nemzetközi licenccel rendelkező versenypályán környezeti zajforrást üzemeltetni.
(3) A  nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya üzemeltetője egy naptári évben legfeljebb az  1.  melléklet
2.2. pontjában megjelölt időtartamra felmentést kap:
a) az 1. melléklet 1. pontja alapján megállapított zajkibocsátási határérték betartása, vagy
b) az 1. melléklet 2.1. pontja alapján megállapított zajkibocsátási határértékek betartása és a (2) bekezdés c) pontja
szerinti napi tíz órás időbeli korlátozás alól.
(4) A  (3)  bekezdés szerinti felmentést az  üzemeltető nem veheti igénybe, ha a  zajtól védendő területek között
a különleges területek közül egészségügyi terület is van.
(5) A (3) bekezdés szerinti felmentés ideje alatt – amennyiben a felmentés alkalmazásának szándékát az üzemeltető
a környezeti zaj és rezgés elleni védelem egyes szabályairól szóló 284/2007. (X. 29.) Korm. rendelet 11. § (5) bekezdés
b) pontjának megfelelően bejelentette – az 1. melléklet 2.2. pontja szerinti zajterhelési határértéket kell alkalmazni.
Bejelentés hiányában, határidőn túl benyújtott bejelentés esetén a nemzetközi licenccel rendelkező versenypályára
az (1) bekezdés alapján megállapított zajkibocsátási határértékek vonatkoznak.
(6) Az 1. melléklet 2.2. pontjának alkalmazása esetén:
a) nappali időszakon a 8:00 és 22:00 közötti időszakot kell érteni,
b) a  határértékek megítélési szintben kifejezett értékek, ahol a  megítélési idő a  legnagyobb zajterhelést adó
folyamatos 8 óra,
c) a  nappali időszakon kívül – a  versenypályához tartozó építmények üzemeltetését szolgáló épületgépészeti
berendezéseken és a zárt építményben elhelyezett zajforrásokon kívül – tilos a versenypályán környezeti zajforrást
üzemeltetni.
(7) Az  adott naptári évben a  (3)  bekezdés szerinti felmentéssel érintett napok számával egyenlő számú napon
a nemzetközi licenccel rendelkező versenypályán – a versenypályához tartozó építmények üzemeltetését szolgáló
épületgépészeti berendezéseken és a  zárt építményben elhelyezett zajforrásokon kívül – nem üzemeltethető
környezeti zajforrás.
(8) A  (3)  bekezdés szerinti felmentéssel érintett napok számának meghatározásakor az  (1)  bekezdés szerinti
zajkibocsátási határérték túllépéssel tényelegesen érintett napok számát kell figyelembe venni.”
„1. melléklet a 27/2008. (XII. 3.) KvVM–EüM együttes rendelethez
Üzemi és szabadidős létesítményektől származó zaj terhelési határértékei a zajtól védendő területeken
1. Az  üzemi és szabadidős zajforrások zajterhelési határértékei a  2.  § (3)–(4)  bekezdésben és a  2.  pontban foglalt
kivételekkel
A B C 1 zajtól védendő terület Határérték (LTH) az LAM
megítélési szintre (dB) nappal 06–22 óra Határérték (LTH) az LAM
megítélési szintre (dB) éjjel 22–06 óra 2
Üdülőterület, különleges területek közül az egészségügyi
területek
45 35 3
Lakóterület (kisvárosias, kertvárosias, falusias, telepszerű
beépítésű), különleges területek közül az oktatási
létesítmények területe, a temetők, a zöldterület
50 40 4 Lakóterület (nagyvárosias beépítésű), a vegyes terület 55 45
5 Gazdasági terület 60 50
1.2. Az  LAM megítélési szintet a  zajkibocsátási határérték megállapításának, valamint a  zaj- és rezgéskibocsátás
ellenőrzésének módjáról szóló miniszteri rendeletben a zajforrás mérésére meghatározott módszerben megadottak
szerint kell értelmezni.
2. A nemzetközi licenccel rendelkező versenypályáktól származó zaj terhelési határértékei
2.1. A zajkibocsátási határérték alóli felmentéssel nem érintett napokra vonatkozó zajterhelési határérték
2.1.1. A nemzetközi licenccel rendelkező versenypályáktól származó zaj terhelési határértékei a 2/A. § (3) bekezdése
szerinti felmentéssel nem érintett napokon
A B 1 zajtól védendő terület Határérték (LTH) az LAM
megítélési szintre nappal (08–20 óra) (dB) 2 Különleges területek közül az egészségügyi területek 45
3 Üdülőterület 50 4
Lakóterület (kisvárosias, kertvárosias, falusias, telepszerű beépítésű), különleges
területek közül az oktatási létesítmények területe, a temetők, a zöldterület
55 5 Lakóterület (nagyvárosias beépítésű), a vegyes terület 60
6 Gazdasági terület 65
2.1.2. Az  LAM megítélési szintet a  zajkibocsátási határérték megállapításának, valamint a  zaj- és rezgéskibocsátás
ellenőrzésének módjáról szóló miniszteri rendeletben a zajforrás mérésére meghatározott módszerben megadottak
szerint kell értelmezni.
2.2. A zajkibocsátási határérték alóli felmentéssel érintett napokra vonatkozó zajterhelési határérték
2.2.1. A nemzetközi licenccel rendelkező versenypályáktól származó zaj terhelési határértékei a 2/A. § (3) bekezdése
szerinti felmentéssel érintett napokon, a  felmentéssel érintett napok maximális száma és a  határérték mellett
betartandó korlátozások
A B C D 1 zajtól védendő terület
a felmentéssel érintett napok maximális száma egy naptári évben
határérték (LTH) az LAM megítélési szintre nappal (08–22 óra) (dB)
a határék mellett betartandó korlátozások 2 Üdülőterület 40 60 dB
A felmentéssel érintett napok
maximális számán belül
egy naptári évben azoknak
a napoknak a száma, ahol
a környezeti zaj és rezgés elleni
védelem egyes szabályairól
szóló rendelet szerinti kritikus
ponton (a továbbiakban:
kritikus pont) a zajterhelés
meghaladja az 55 dB értéket
legfeljebb 10 nap lehet.
3 Lakóterület (kisvárosias,
kertvárosias, falusias,
telepszerű beépítésű),
különleges területek közül
az oktatási létesítmények
területe, a temetők,
a zöldterület
40 70 dB a) A felmentéssel érintett
napok maximális számán belül
egy naptári évben azoknak
a napoknak a száma, ahol
a kritikus ponton a zajterhelés
meghaladja a 60 dB értéket
legfeljebb 30 nap lehet.
b) Az a) pont szerinti 30 napon
belül azoknak a napoknak
a száma, ahol a kritikus ponton
a zajterhelés meghaladja
a 65 dB értéket legfeljebb
10 nap lehet.
4
Lakóterület (nagyvárosias
beépítésű), a vegyes terület 30 70 dB
A felmentéssel érintett napok
maximális számán belül
egy naptári évben azoknak
a napoknak a száma, ahol
a kritikus ponton a zajterhelés
meghaladja a 65 dB értéket
legfeljebb 10 nap lehet.
5 Gazdasági terület 10 70 dB Nincs
2.2.2. A  2.2.1.  pont szerinti LAM megítélési szintet a  zajkibocsátási határérték megállapításának, valamint a  zajés rezgéskibocsátás ellenőrzésének módjáról szóló miniszteri rendeletben a  zajforrás mérésére meghatározott
módszerben megadottak szerint kell értelmezni.”
III. [21] Az Alkotmánybíróság megvizsgálta, hogy a  bírói indítvány megfelel-e az  Abtv.-ben lefektetett formai
kritériumoknak.
[22] 1. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  indítvány az  Alaptörvény XXI.  cikk (1)  bekezdése és XXVIII.  cikk
(1)  bekezdése körében az  Abtv. 25.  és 52.  §-ában előírt feltételeknek eleget tesz {vö. 3058/2015. (III. 31.)
AB  végzés, Indokolás [8]–[24]; 2/2016. (II. 8.) AB határozat, Indokolás [26]–[28]; 3064/2016. (III. 22.) AB határozat,
Indokolás [8]–[13]}. A  megkereső végzésre adott válasszal megerősített bírói kezdeményezés szerint a  támadott
szabályt az  alapperben alkalmazni kell, az  eljárás felfüggesztése megtörtént, és az  indítvány a  megsemmisítés
jogkövetkezményére is kiterjedő alaptörvény-ellenesség megállapítására irányul. Ezért nem volt formai akadálya
annak, hogy az  Alkotmánybíróság a  bírói kezdeményezésben foglaltak alapján eljárva az  előbbi két alaptörvényi
rendelkezés tekintetében érdemben határozzon.
[23] 2. Az  Alkotmánybíróság formai szempontból megvizsgálta az  Alaptörvény XXI.  cikk (3)  bekezdésére alapított
érvelést is. Ezzel kapcsolatban az  Alkotmánybíróság észlelte, hogy az  indítvány az  előbbi cikk (3)  bekezdését
hívta fel a  szennyező fizet elvével összefüggésben. Ez  az  elv azonban az  előbbi cikk (2)  bekezdésében szerepel.
A  nyilvánvalóan elírásnak minősülő hiba önmagában nem teszi az  indítványelemet alkalmatlanná az  érdemi
vizsgálatra a tartalmi elbírálás követelménye miatt. Az Alkotmánybíróság ezért azt vizsgálta, hogy a jelen határozat
indokolásának I.2.3. pontjában (Indokolás [14]) idézett indítványelem megfelel-e a határozottság követelményének
azzal, hogy az Alaptörvény XXI. cikk (3) bekezdése helyett a (2) bekezdése az irányadó.
[24] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy e  körben az  indítvány alkotmányjogilag értékelhető indokolást
egyáltalán nem tartalmaz, csupán az  idézett mondatra szorítkozik. Az  Alkotmánybíróság hangsúlyozza, hogy
a  kérelem az  Abtv. 52.  § (1)  bekezdésében megkövetelt határozottság követelményének akkor felel meg, ha
indokolja, hogy a  sérelmezett jogszabályi rendelkezés miért ellentétes az  Alaptörvény megjelölt szabályával.
Nem alkalmas az  indítvány az érdemi elbírálásra, ha pusztán megjelöli azt az alaptörvényi rendelkezést, amelynek
sérelmét állítja, de nem indokolja meg – nem tartalmaz részletes érvelést arra vonatkozóan –, hogy az Alaptörvény
megjelölt rendelkezésével miért ellentétes a  támadott jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés {a vonatkozó
gyakorlat összegzését lásd: 3058/2015. (III. 31.) AB végzés, Indokolás [19]; 2/2016. (II. 8.) AB határozat, Indokolás
[26]–[28]; 3064/2016. (III. 22.) AB határozat, Indokolás [8]–[13]}.
[25] Ennek következtében az  Alkotmánybíróság érdemben nem vizsgálta az  Alaptörvény XXI.  cikk (2)  bekezdése
sérelmére alapított indítványelemet, mert az  nem elégíti ki az  Abtv. 52.  § (1)  bekezdésében meghatározott, 52.  §
(1b) bekezdés b) és e) pontjaiban kibontott határozottság követelményét.
IV. [26] A bírói kezdeményezés részben megalapozott. [27] 1. Az  Alkotmánybíróság először a  Kvt. 110.  § (6a)  bekezdését vetette össze az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(1)  bekezdésének részét képező bírósághoz fordulás jogával. Ennek vizsgálata során előbb elemezte a  támadott
rendelkezés jogrendszerbe illesztésének történetét és jelentését, majd áttekintette a hasonló jogkérdéseket felvető
rendelkezésekre vonatkozó alkotmánybírósági gyakorlatot, ezt követően kibontotta a bírósághoz fordulás jogának
a tartalmát, végül összevetette e jogot a sérelmezett szabállyal.
[28] 2. A  Kvt. 110.  § (6a)  bekezdését 2015. augusztus 1-jei hatálybalépéssel a  világörökségről szóló 2011. évi
LXXVII.  törvény és a  környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény módosításáról szóló
2015. évi CXV. törvény (a továbbiakban: Mód.tv.) 10. §-a illesztette a jogrendszerbe. A Mód.tv. javaslatának általános
indokolása a  következőket tartalmazta: „a magyarországi rendezvények és események közül egyes turisztikai,
kulturális vagy sport szempontból kiemelkedő jelentőségű rendezvények és események hosszú ideje számottevő
hozzáadott-értéket képviselnek a turizmus területén, valamint egyedileg is fontos szerepet játszanak az országimázs
alakításában. Visszatérőek ugyanakkor azon észrevételek, hogy ezen nagyrendezvények zajkibocsátása zavaró
hatással lehet azok környezetére, még akkor is, ha az  előírt határértékeket betartják. Ezen rendezvényeknek,
eseményeknek akár külön-külön is nemzetgazdasági jelentősége lehet, ezért az  ágazat egészének megfelelő
működéséhez Magyarországon fontos közérdek fűződik.
[29] Tekintettel arra, hogy egy esetleges kedvezőtlen jogalkalmazói gyakorlat kialakulása (szubjektív szempontok
alapján a jövőre vonatkozó eltiltás az adott tevékenységtől) az egész szektor működését veszélyeztetheti, az ebben
megnyilvánuló közérdek indokolttá teszi a  zajkibocsátásukból adódó környezeti behatásokra speciális jogi
szabályozás megalkotását, objektív kategóriarendszer felállítását […].
[30] Ezt a  szabályozási igényt különösen alátámasztja az  is, hogy az  érintett rendezvények és események jellemzően
hosszú előkészítéssel és jelentős – akár milliárdos nagyságrendű – invesztícióval járnak. A kedvezőtlen jogalkalmazói
gyakorlat perek sokasága előtt nyitná meg az utat, ami már akár rövidebb távon is a szektor – és nem csak annak
piaci része – kínálatának jelentős szűkülésével járna, ami sem a közérdeket, sem az egyébként nem pereskedő típusú
csendes, viszont az  érintett rendezvényeket és eseményeket támogató és élvezni kívánó többség érdekeit sem
szolgálná.”
[31] A Mód.tv. 10.  §-ához fűzött miniszteri indokolás úgy szólt, hogy „[a] módosítás értelmében a  rendeletben
megállapított határértékek betartása esetén, jogsérelem nem következik be, ezért a  rendezvény megtartása nem
minősülhet szükségtelen zavarásnak. Az  idegenforgalmi, turisztikai célok érdekében mindenkor a  szükségesség,
arányosság elv figyelembevételével kell eljárni.”
[32] A fentiek alapján az a következtetés vonható le a Kvt. 110. § (6a) bekezdésének jelentéstartalma tekintetében, hogy
a  kiemelkedő jelentőségű szórakoztató rendezvények zajkibocsátása nem valósíthat meg birtokháborítást, illetve
nem minősíthető szükségtelenül zavarónak különösen a szomszédok számára, feltéve hogy betartják a jogszabályi
vagy hatósági zajvédelmi határértékeket. A  határértéket betartó magatartás nem minősül jogellenesnek, ezért
annak a  jogkövetkezménye nem lehet kártérítési felelősség megállapítása. Ezen felmentő szabály megalkotása
a miniszteri indokolásban hangsúlyosan megjelent közérdekkel magyarázható. Ebbe a fogalomba sűrűsödik ugyanis
a kiemelkedő jelentőségű szórakoztató rendezvények valamennyi nemzeti, közösségi szinten kedvező hatása, amely
összességében ellensúlyozza a magasabb zajkibocsátást.
[33] 3. Az  Alkotmánybíróság három, megsemmisítést elrendelő döntésében folytatott le alkotmányossági
felülvizsgálatot a  jelen ügy tárgyához hasonló törvényi rendelkezések körében. Mindegyik az  elektronikus
hírközlésről szóló 2003. C. törvény (a  továbbiakban: Eht.) szabályai ellen irányult. Az  irányadó határozatok
a következők: 42/2006. (X. 5.) AB határozat (a továbbiakban: Abh1.); 10/2014. (IV. 4.) AB határozat (a továbbiakban:
Abh2.); 18/2015. (VI. 15.) AB határozat (a továbbiakban: Abh3.).
[34] Az Abh1.-ben az Alkotmánybíróság többek között az Eht. 96. §-ának (2) bekezdését semmisítette meg. Ez úgy szólt,
hogy „[a]z elektronikus hírközlési építményt az  ingatlanon úgy kell elhelyezni, hogy az  a  szomszédos ingatlanok
tulajdonosait a  jogaik gyakorlásában ne, vagy az  adott körülmények által lehetővé tett legkisebb mértékben
zavarja, ebben az  esetben a  létesítmény elhelyezése és működtetése nem minősül a  Ptk.-ban meghatározott
szükségtelen zavarásnak”. Az Alkotmánybíróság az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében biztosított tulajdonhoz való
jogra alapította a döntését. Megállapította ugyanis, hogy az Eht. 96. § (2) bekezdése a hírközlési építmény létesítését
a  lehető legkisebb mértékűnek tekintett zavarás esetében jogossá minősíti, kizárva a  tulajdonjog és a  birtoklás
háborítására a  régi Ptk.-ban meghatározott szabályoknak az  alkalmazását. „A lehető legkisebb mértékű zavarás
meghatározásának szempontjait a  támadott szabály nem határozza meg, az  eljáró szerv szabad mérlegelésétől
függ ennek megállapítása. Ilyen körülmények között a  tulajdonkorlátozás nem fogadható el arányosnak és így
alkotmányosnak” (Abh1., ABH 2006, 520, 533.).
[35] Az Abh2. meghozatalára már az Alaptörvény hatálya alatt került sor. A két támadott rendelkezés egyike az Eht. 96. §
(4)  bekezdése volt, amelyet a  törvényalkotó az  Abh1.-et követően illesztett a  törvénybe. Ez  a  bekezdés úgy szólt,
hogy „[a] mobil rádiótelefon szolgáltatás nyújtásához szükséges antennák, antennatartó szerkezetek és az azokhoz
tartozó műtárgyak elhelyezése és működtetése során bekövetkező zavarás a  környezetvédelmi, közegészségügyi,
közbiztonsági és építésügyi jogszabályok által megszabott határértékek betartása esetén nem minősül a  Ptk.-ban
meghatározott szükségtelen zavarásnak.” Az  Alkotmánybíróság a  határozott kérelem hiánya miatt érdemben nem
döntött a  panaszelemről (Abh2., Indokolás [23]). Megsemmisítette azonban azt a  rendelkezést, amely az  előbbi
bekezdés alkalmazásának időbeli hatályáról szólt. Erre azért volt szükség, mert az Eht. 163/F. §-a hátrányos tartalmú,
visszamenőleges hatályú szabályozást valósított meg az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésébe ütközve (Abh2.,
Indokolás [21]–[22]).
[36] Az Abh3. az  Eht. 96.  § (4)  bekezdését semmisítette meg. Az  ügyben egy kártérítési ügyben eljáró bíróság
fordult az  Alkotmánybírósághoz. Kérelmét az  Alaptörvény T)  cikk (3)  bekezdésére, I.  cikk (3)  bekezdésére,
XIII.  cikk (1)  bekezdésére és a  XXVIII.  cikk (1)  bekezdése részét képező bírósághoz fordulás jogára alapozta.
Az  Alkotmánybíróság az  előbbiek közül a  tulajdonhoz való jog sérelme miatt semmisítette meg a  támadott
rendelkezést.
[37] Emlékeztetni szükséges arra, hogy az  Abh3.-ban megállapította az  Alkotmánybíróság: „a tulajdonhoz való jog
szabályait a régi Alkotmány és az Alaptörvény lényegében egyező módon tartalmazza, ezért az ebben a tárgykörben
hozott korábbi határozatai hivatkozhatók és idézhetők” (Abh3., Indokolás [19]). Hangsúlyozandó továbbá, hogy
az  Alkotmánybíróság megerősítette korábbi gyakorlatát, miszerint „a birtokvédelem és a  szomszédjogok, illetve
ezek érvényesíthetősége az Alaptörvény XIII. cikkén alapuló tulajdoni védelmet élveznek” (Abh3., Indokolás [23]).
[38] Ezeket követően tért rá az Alkotmánybíróság a korlátozás szükségességének és arányosságának a vizsgálatára. Míg
a közérdeket mint a korlátozás szükségességét igazoló okot elfogadta, addig annak arányosságát nem. Rámutatott
ugyanis arra, hogy „az Alaptörvény társadalmi felelősséget megállapító mondata az  átjátszóantennák telepítőire
és működtetőire is vonatkozik. Tőlük – mint nyereségorientált gazdálkodó szervezetektől – mindenképpen
elvárható, hogy a  kivétel nélkül, minden egyes telepítéssel szükségképpen együtt járó zavarás, – amennyiben
az  szomszédjog-sértésnek minősül – káros következményeit méltányos módon enyhítsék az  érintettek számára.
[…] Miközben maga a  szabály is számol a  zavarás bekövetkeztével, hiszen »bekövetkező zavarás«-t tartalmaz
a  norma, addig a  szükségtelen zavarás fogalmát leszűkíti, amikor annak bekövetkeztéhez valamilyen határérték
túllépését írja elő. Ezzel ugyanis ténylegesen kizárja a bíróság előtti igényérvényesítést az olyan esetekben, amikor
a szükségtelen zavarás úgy valósul meg, hogy a határértékek túllépésére nem kerül sor” (Abh3., Indokolás [44]–[45]).
Ezáltal az alkotmányosan elfogadható célt szolgáló rendelkezést a törvényalkotó a tulajdonhoz való jog aránytalan
korlátozását eredményező módon illesztette az Eht.-ba (Abh3., Indokolás [46]).
[39] A polgári jogi kártérítés általános anyagi jogi szabályaival szemben támasztott alkotmányossági követelményeket
szintén az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésén alapuló tulajdonhoz való jogból bontotta ki az Alkotmánybíróság.
A  testület eddig két lényeges megállapítást tett. Egyrészt a  kártérítéshez való jog nem vezethető le alapjogként
az  Alaptörvény XIII.  cikk (1)  bekezdéséből {32/2015. (XI. 19.) AB határozat, Indokolás [135]; 3025/2016. (II. 23.)
AB  határozat, Indokolás [28]}. Másrészt a  tulajdonhoz való jognak az  képezi a  részét, hogy a  törvényhozónak egy
olyan kárelosztási (kártelepítési) rendszert kell kialakítania, amely a károkozói és a károsulti pozíciókat egyensúlyban
tartja (498/B/2001. AB határozat, ABH 2003, 1392, 1398.). A  rendszer részletszabályai azonban nem tartoznak
az alkotmányos tulajdonvédelem körébe a joggyakorlat jelenlegi állása szerint.
[40] A fentiek alapján megállapítható, hogy a  birtokvédelem, a  szomszédjogi rendelkezések és a  kártérítés anyagi
jogi szabályai az  Alaptörvény XIII.  cikk (1)  bekezdésében biztosított tulajdonhoz való jog alkalmazási hatálya alá
tartoznak.
[41] 4. Az  indítvány a bírósághoz fordulás jogának a sérelmét a 39/1997. (VII. 1.) AB határozatban foglaltakra vezetheti
vissza [39/1997. (VII. 1.) AB határozat, ABH 1997, 263, 272.].
[42] Az Alkotmánybíróság az  Alaptörvény negyedik módosítását követően is fenntartotta az  előbbi ügyben
tett megállapításait {13/2013. (VI. 17.) AB határozat, Indokolás [27]–[33]}, és meghatározta annak jelentését
az  Alaptörvény hatályos rendelkezései tükrében. A  közigazgatási bíráskodást a  történelmi alkotmány egyik
vívmányának tekintve a  testület megállapította, hogy a  39/1997. (VII. 1.) AB határozatban foglalt értelmezés
hivatkozható a  negyedik módosítás után is {17/2015. (VI. 5.) AB határozat (a  továbbiakban: Abh4.), Indokolás
[87]}. Az  Abh4. szerint „a közigazgatási határozatok törvényességének bírói felülvizsgálata alkotmányosan nem
korlátozódhat a  jogszerűség pusztán formális szempontok szerinti, az  eljárási szabályok betartására korlátozódó
vizsgálatára. A  közigazgatási ügyben eljáró bíróság nincs kötve a  közigazgatási határozatban megállapított
tényálláshoz, és a  jogszerűség szempontjából felülbírálhatja – sőt, felül kell bírálnia – a  közigazgatási szerv
mérlegelését is” (Abh4., Indokolás [88]).
[43] Mindebből megállapítható, hogy a  bírósághoz fordulás jogának van egy sajátos vetülete, mégpedig az  a  rész,
amelyik a  közigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálatára vonatkozó törvényi szabályok alkotmányossági
felülvizsgálatakor érvényesül. Ezek szerint annak érdekében, hogy a  közigazgatási bíráskodás ne csak formálisan
létezzen, hanem érdemben működjön, a  tisztességes bírósági eljárás részelemeként a  törvényalkotónak olyan
szabályokat szükséges lefektetnie, amelyek lehetővé teszik többek között azt, hogy az  alperesként eljáró
közigazgatási szerv mérlegelését a  bíróság felülbírálja a  jogszerűség szempontjából. E  követelmény egyfelől arra
vezethető vissza, hogy az  alperes joghoz kötött, azaz köteles az  anyagi és eljárási jogszabályi rendelkezéseknek
megfelelően eljárni, másfelől a  közigazgatási bíróság feladat- és hatáskörébe tartozik az  alperesi határozat
jogszerűségéről dönteni a kereseti kérelem keretei között. A közigazgatási ügyben ítélkező bíró eljárása fogalmilag
akkor lehet fair és méltányos, ha nincs kötve az alperes döntéséhez. Ekkor érvényesül valójában a felperest megillető
bírósághoz fordulás joga, ezen keresztül valósul meg a közigazgatás működésének jog alá rendelése.
[44] Az Alkotmánybíróság egy büntetőügyön alapuló határozatában azt is megállapította, hogy a tisztességes eljáráshoz
való jog és az  abból fakadó fegyverek egyenlőségének elve alapján a  vád és a  védelem számára egyenértékű
lehetőségeket kell biztosítani álláspontjuk képviseletére és alátámasztására. „Ezzel szemben az eljárásban felmerülő
bizonyítékok mérlegelése (felülmérlegelése) a bíróság kizárólagos döntése. Míg a bizonyítás körébe tartozó egyéb
eljárási cselekmények (indítványozás, bizonyítási eszközök megvizsgálása) a  felek aktív részvételével folynak,
addig a  mérlegelés a  bíróság tevékenysége. A  bizonyítékok bizonyító erejének meghatározása a  bíró belső
meggyőződésére van bízva, annak a  tisztességes eljárást kielégítő korlátja a  bírónak a  szabad mérlegelést illető
számadási (indokolási) kötelezettsége” {3265/2014. (XI. 4.) AB határozat, Indokolás [37]–[38]}. Hangsúlyozandó
azonban, hogy a Kvt. 110. § (6a) bekezdése nem a bizonyítékok bizonyító erejét határozza meg.
[45] A Kvt. 110.  § (6a)  bekezdése nem egy közigazgatási perben, hanem a  kezdeményező polgári bíróság előtti
eljárásban alkalmazandó. Többek között e  rendelkezés értelmezése útján állapítható ugyanis meg, hogy
a  szomszédok jogviszonyában történt-e szükségtelen zavarás, azaz jogszerűtlen magatartás, ami a  kártérítés
általános alakzata szerint szükséges, de nem elégséges feltétele a polgári jogi felelősségre vonásnak. Ezt a bírósági
eljárást nem előzi meg igazgatási eljárás, nem születik hatósági határozat. Fogalmilag fel sem tételezhető tehát
olyan jogszabály, amely az  igazgatásnak korlátlan mérlegelési jogot adna. Az  Alkotmánybíróság által – a  fentebb
hivatkozott döntésekben – kidolgozott mérlegelési szabadság arra hivatott, hogy a közigazgatási bíróságot eloldja
a közigazgatási hatóságtól a tisztességes eljárás elve jegyében. Mindezek miatt a bírósághoz fordulás jogának nem
tulajdonítható olyan tartalom, amely a bírói kezdeményezésben szerepel.
[46] Az előbbiekből az  következik, hogy az  Alkotmánybíróságnak a  Kvt. 110.  § (6a)  bekezdését nem a  közigazgatási
bíráskodás fényében kell megítélnie. Az  Alkotmánybíróság korábbi döntései szerint „a bírósági úthoz, a  bíróság
általi döntéshez való jognak szerves része az  eljárás minősége: ez  adja a  bírósághoz fordulás értelmét” {először:
35/2002. (VII. 19.) AB határozatban, ABH 2002, 199, 211.; megerősítette: 26/2015. (VII. 21.) AB határozat, Indokolás
[62]; 3212/2015. (XI. 10.) AB határozat, Indokolás [16]}. „Az eljárás tisztességességének önmagában ugyanis
nem elégséges feltétele a  bírósági út igénybevételének lehetővé tétele, az  csak akkor biztosított, ha a  bíróság
érdemben reagál (dönt) a  perben előterjesztett kérelmekre” {26/2015. (VII. 21.) AB határozat, Indokolás [62]}.
Utóbbi megállapítást az Alkotmánybíróság más döntésében is megerősítette már {lásd például: 3212/2015. (XI. 10.)
AB határozat, Indokolás [16]}.
[47] A bírósághoz fordulás joga tehát általánosságban azt az  elvárást támasztja a  szabályozással szemben, hogy
a  peresített igényekről érdemi döntést hozhasson az  eljáró bíróság. Ennek érdekében a  jogalkotónak olyan
eljárást kell lehetővé tennie, amelyben az  irányadó jogszabályi rendelkezések tükrében a  bíró határozhat arról,
mi jogos és mi nem az. Az  érintett alapjog célja tehát az  eljárás minőségének a  védelme. A  bírósághoz fordulás
értelmét ugyanis az érdemi bírói döntés meghozatalának a lehetősége adja, amely megméri a peresített igényeket
az alkalmazandó anyagi jog és eljárásjog mércéivel. A bírósági eljárás során követelmény, hogy a bíróság minden
lényeges jogkérdést azonosítson és azokban a  jog értelmezése útján döntsön. Ez  a  megközelítés áll ugyanis
összhangban az Alkotmánybíróság által kialakított követelményrendszerrel, amelyet a tisztességes bírósági eljárásra
nézve összegzett a  7/2013. (III. 1.) AB határozatban. Eszerint „a tisztességes eljárás alkotmányos követelménye
a bírói döntésekkel szemben azt a minimális elvárást mindenképpen megfogalmazza, hogy a bíróság az eljárásban
szereplő feleknek az  ügy lényegi részeire vonatkozó észrevételeit kellő alapossággal megvizsgálja, és ennek
értékeléséről határozatában számot adjon” {7/2013. (III. 1.) AB határozat, Indokolás [34]}.
[48] 5. Az  alapügy kereseti kérelmében felhívott szomszédjogi generálklauzula, amellyel kapcsolatos vizsgálódásra
az  indítvány tükrében az  Alkotmánybíróság a  továbbiakban szorítkozik, a  régi Ptk. 110.  §-ában volt található,
amit a  Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a  továbbiakban: Ptk.) 5:23.  §-a szó szerint átvett. Amíg
a szomszédok jogviszonyát általánosan rendező szabály megjelenik a polgári jog kódexeiben, addig a Mód.tv.-vel
beiktatott speciális rendelkezés a Kvt.-ben foglal helyet.
[49] A szomszédok szükségtelen zavarásának a tilalmára és az ebből levezethető szükséges zavarás tűrésére vonatkozó
magánjogi szabályokat a  polgári jog tartalmazza. Nemcsak azok a  szabályok tartoznak azonban a  polgári jogba,
amelyek szerepelnek az  előbbi törvénykönyvek egyikében, hanem minden olyan rendelkezés szomszédjogi
– ekként polgári jogi – szabálynak minősül, amelynek tárgya a szomszédok jogviszonya, azaz az egymással szemben
fennálló jogaiknak és kötelezettségeiknek az összessége, és amelynek magánjogi természetű jogkövetkezménye(i)
van(nak). A Kvt. 110. § (6a) bekezdése is ilyen rendelkezés.
[50] A szomszédok jogviszonyát a  törvényalkotó eredetileg általános szabállyal rendezte, amihez később speciális
rendelkezést csatolt a  zajjal történő zavarás tekintetében. E  speciális szabály megítélésekor nem az  a  formális
szempont a  döntő, hogy melyik jogforrásban helyezte el a  jogalkotó, hanem az, hogy melyik jogviszonyt
szabályozza, és melyek a  belőle származó jogkövetkezmények. Mindaddig, amíg a  normavilágosság nem sérül,
a törvényalkotó éppúgy beilleszthette volna a támadott rendelkezést a polgári jog kódexeibe, ahogyan azt a Kvt.-be
iktatta. A két jog által rendezett viszony átfedést mutat, hiszen a zajkibocsátással járó tevékenység egyrészt terheli
a  környezetet, másrészt szükségtelenül zavarhatja a  szomszédokat is. Előbbi jelenség a  közigazgatási jogot érinti
és jogszerűtlen gyakorlása közigazgatási szankciókat vonhat maga után, utóbbi a polgári jog anyagába tartozik, és
jogszerűtlen gyakorlása magánjogi felelősségre vonást alapozhat meg.
[51] Az Alaptörvény keretei között a törvényalkotó hatáskörébe tartozó szabályozási kérdés annak eldöntése, hogy a jog
két mércével mérjen-e, vagy eggyel. A  Mód.tv. következtében a  jogszerűtlenség megítélésére egy mérce hivatott
jogszabályi vagy hatósági zajterhelés betartása esetében. A polgári bíróság hatáskörébe tartozó értelmezési kérdés,
hogy a  Kvt. 110.  § (6a)  bekezdésében lefektetett mércét a  zajkibocsátó megsérti-e a  szomszédjával szemben
vagy sem. A  támadott rendelkezés alkalmazása útján kell a  bíróságnak érdemben reagálnia a  kereseti kérelemre,
amelyre irányuló eljárásban a  sérelmezett szabály nem gátolja, hanem a  bírói jogértelmezés anyagi jogi keretét
adja. A sérelmezett rendelkezés azon normák egyike, amelyek között az eljáró polgári bíróság szabadon mérlegeli
a bizonyítékokat és megítéli az általa megállapított tényállást.
[52] A tisztességes eljáráshoz való jog részét képező bírósághoz fordulás joga nem akadályozza a törvényalkotót abban,
hogy eldöntse: a  szomszédok magánjogi viszonyát generálklauzulával, speciális szabállyal vagy a  két technika
vegyítésével kívánja-e rendezni a  jogban. A  generálklauzula lényeges jellemzője, hogy nagyobb mozgásteret
biztosít a mérlegelésre a polgári bíróságok számára, mint a speciális szabály. A mozgástér határait a törvényalkotó
azonban törvénymódosítással újra kijelölheti. Az  általános szabály konkretizálása speciális rendelkezéssel tehát
önmagában nem érinti a  bírósághoz fordulás jogát. Ezen eljárási alapjog alkalmazási hatálya ugyanis a  bírósági
eljárást a IV.3. pontban (Indokolás [53]–[59]) megállapított alkotmánybírósági értelmezés szerint ragadja meg.
[53] A szomszédjogi speciális szabály jellemzője a  kiszámíthatóság magasabb foka, jóllehet a  jogértelmezést
rugalmatlanabbá teszi arra, hogy leképezze a  tényállás sajátosságait a  döntésben. Mindazonáltal az  eljáró
bíróságoknak mindenkor figyelemmel kell lenniük arra, hogy az  egyedi ügyben élvezett jogértelmezési
szabadságuk birtokában a jogszabály tartalmát határozzák meg és ne magát a jogszabályt.
[54] A fentiekre tekintettel az  Alkotmánybíróság elutasította azt az  indítványelemet, amely szerint a  Kvt. 110.  §
(6a)  bekezdése az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdése részét képező bírósághoz fordulás jogát sérti. Ahogyan
az  Alkotmánybíróság a  IV.2.  pontban (Indokolás [44]–[52]) felvázolta: a  szomszédjogi szabályokra – és a  kártérítés
anyagi jogára is – vonatkoznak alkotmányossági követelmények, ám ezek alkotmányos védelme az  Alaptörvény
XIII. cikk (1) bekezdésében lefektetett tulajdonhoz való jogra vezethető vissza.
V. [55] Az Alkotmánybíróság megvizsgálta, hogy az  R. 1.  melléklet 2.1.1. és 2.2.1.  pontjai ellentétesek-e az  Alaptörvény
XXI. cikk (1) bekezdésével, amely az egészséges környezethez való jogról rendelkezik. Ennek során először vizsgálta
a  sérelmezett és az  ahhoz szorosan kapcsolódó rendelkezések jelentését, majd áttekintette az  érintett alapjog
tartalmát, végül összevetette azt a  támadott szabályokkal és ütköztette az  egészséges környezethez való jogot
a vállalkozáshoz való joggal.
[56] 1. Az  R. 1.  mellékletét a  Mód.R. 11.  §-a és 4.  melléklete állapította meg 2016. február 1-jei hatállyal. A  korábbi
rendelkezések és a módosított szabályok összevetéséből az alábbi következtetések vonhatók le.
[57] 1.1. Az R. 1. mellékletének címe és szabályozásának tárgya nem változott. Ez a következő: „Az üzemi és szabadidős
létesítményektől származó zaj terhelési határértékei a  zajtól védendő területeken”. A  hatályos szabályok kettő
részre tagolják ezt a  mellékletet. Az  R. 1.  melléklet 1.  pontja az  üzemi és szabadidős zajforrások általános
zajterhelési határértékeit rögzíti különböző területkategóriákban (üdülőterület, a  lakóterület két típusa és
gazdasági terület). Az  itt rögzített határértékek és kategóriák pontosan megegyeznek a  2016. február 1-jét
megelőző rendelkezésekkel. Hangsúlyozandó, hogy a  magyar környezetvédelmi szabályozásban 1984. január  23.
óta ezek a  hatályos határértékek annak ellenére, hogy azokat már a  harmadik miniszteri rendelet tartalmazza
[vö.: a zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról szóló 4/1984. (I. 23.) EüM rendelet 1. mellékletét, a zaj- és
rezgésterhelési határértékek megállapításáról szóló 8/2002. (III. 22.) KöM–EüM együttes rendelet 1.  mellékletét és
az R. 1. mellékletét].
[58] 1.2. Az  R. 1.  melléklet 2.  pontja a  nemzetközi licenccel rendelkező versenypályáktól származó zajterhelési
határértékekről szól. Ezek tehát a  különös szabályok, amelyek az  üzemi és szabadidős zajforrások egyik típusára
vonatkoznak. A  nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya a  környezeti zaj és rezgés elleni védelem egyes
szabályairól szóló 284/2007. (X. 29.) Korm. rendelet 2.  § y)  pontja szerint olyan motor- vagy autóversenyek
céljára épített pálya és az  ehhez tartozó létesítmények, amelyeken a  Nemzetközi Motorkerékpáros Szövetség
vagy az  Európai Motorkerékpáros Unió által kiadott licenc alapján gyorsasági motorkerékpár-verseny vagy
a Nemzetközi Automobil Szövetség által kiadott licenc alapján gyorsasági autóverseny rendezhető. Az R. 1. melléklet
2. pontjában írtak nem képezték a részét a korábbi szabályozásnak. Tartalmilag tehát a 2. pont jelent új szabályokat
az 1. mellékletben. Megjegyzendő az  is, hogy Magyarországon egy nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya
van, amely az alapügybeli Hungaroring. Ezért az R. módosításai lényegében az alapper alperese által üzemeltetett
versenypályára szabott szabályoknak tekinthetők, jóllehet nem kizárt, hogy a jövőben más versenypálya is szerezzen
nemzetközi licencet.
[59] Hangsúlyozandó, hogy az  alábbi vizsgálódás során az  Alkotmánybíróságnak a  támadott normát kellett
felülvizsgálnia alkotmányossági szempontból, hiszen a  normakontroll fogalmilag in abstracto elemzést igényel,
következésképpen az  nem igazodhat a  jelenleg üzemelő pálya historikus versenynaptárához vagy a  jövőben
megrendezni tervezett versenyekhez. Különösen azért nem, mert az üzemeltető versenynaptára nem jogszabály, és
nemzetközi licencet másik pálya is szerezhet Magyarország területén a támadott szabályozás hatályban léte alatt.
[60] A Mód.R. 10.  §-a 2016. február 1-jei hatállyal iktatta be a  2/A.  §-t az  R.-be. Ezek a  szabályok arról rendelkeznek,
hogy a  környezetvédelmi hatóság a  nemzetközi licenccel rendelkező versenypályák zajkibocsátási határértékeit
miként állapítja meg és az üzemeltetőre milyen többletkövetelmények vonatkoznak. A 2/A. § szoros kapcsolatban
áll az R. 1. melléklet 2. pontjával, a kettő egymásra tekintettel alkalmazandó, többszörösen hivatkoznak egymásra.
Az  R.  2/A.  §-ából kiemelendő, hogy a  nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya üzemeltetőjét választási jog
illeti meg: vagy az általános szabályokat vagy a különös szabályokat követi.
[61] Az új, különös szabályok lényege a  következőképpen foglalható össze. A  nemzetközi licenccel rendelkező
versenypályáktól származó zajterhelési határértékeket két táblázatban adta meg a jogalkotó. Az első (R. 1. melléklet
2.1.1. pont) a felmentéssel nem érintett napokra vonatkozik, 8 és 20 óra között. Ezeken a napokon az egészségügyi
területek kivételével minden zajtól védendő területkategóriában 5 dB-lel magasabbak a  határértékek, mint
a  korábbi szabályozással megegyező 1.  pontban rögzítettek nappali (6 és 22 óra közti) időszakban. A  második (R.
1. melléklet 2.2.1. pont) a  felmentéssel érintett napokra vonatkozik. Erre a  rezsimre utalt a kezdeményező bíróság
felmentési rendszerként. Ezeken a napokon 8 és 22 óra között a 2.1.1. pontban írt értékekhez képest is magasabbak
a  megengedett határértékek. Üdülőterületen további 10 dB-lel, kisvárosias lakóterületben további 15 dB-lel,
nagyvárosias lakóterületen további 10 dB-lel, gazdasági területen további 5 dB-lel. A  felmentéssel érintett napok
száma egy naptári éven belül a területkategóriák előbbi sorrendjében haladva 40, 40, 30 és 10 nap. Az első három
területkategória vonatkozásában további szabályok szólnak arról, hogy a felmentéssel érintett napokon belül hány
napon lehet a maximális zajterhelés szintje akár 70 dB is megszakítás nélkül 10 napon keresztül 8 és 22 óra között.
[62] Mindazonáltal lényeges arra is rámutatni, hogy az  R. 2/A.  §-a újfajta korlátokat állít az  üzemeltető elé. Nappali
időszakon kívül és napi tíz óránál hosszabb időtartamban tilos a  versenypályán környezeti zajforrást üzemeltetni.
Az általános szabályok lehetővé teszik az éjszakai zajkibocsátást a területkategóriák fenti sorrendjében haladva 35,
40, 45, 50 dB-szintig. Míg az általános szabályok szerint a nappali időszak 6 és 22 óra között tart, addig a különös
szabályok esetében 8 és 20 óra közé esik. Az adott naptári évben a  felmentéssel érintett napok számával egyenlő
számú napon a  nemzetközi licenccel rendelkező versenypályán – a  versenypályához tartozó építmények
üzemeltetését szolgáló épületgépészeti berendezéseken és a  zárt építményben elhelyezett zajforrásokon kívül –
nem üzemeltethető környezeti zajforrás. A  felmentés alkalmazásának szándékát az  üzemeltető köteles 15 nappal
az érintett napok előtt bejelenteni.
[63] A Mód.R. azt a  rendelkezést is beiktatta 2016. február 1-jei hatálybalépéssel a  zajkibocsátási határértékek
megállapításának, valamint a  zaj- és rezgéskibocsátás ellenőrzésének módjáról szóló 93/2007. (XII. 18.)
KvVM  rendelet (a  továbbiakban: ZR.) 4.  § (1c) és (1d)  bekezdésébe, hogy a  nemzetközi licenccel rendelkező
versenypályák zajkibocsátásának ellenőrzésére az  üzemeltető folyamatos mérésre alkalmas monitoring rendszert
épít ki és helyez üzembe. Ezt a monitoring rendszert az üzemeltető köteles minden nap 8 és 22 között folyamatosan
üzemeltetni. Ugyancsak a  Mód.R. vezette be azt a  szabályt is a  ZR. 5/A.  § (1)  bekezdésébe, miszerint a  pálya
üzemeletetője éves adatszolgáltatásra kötelezett a környezetvédelmi hatóság irányába.
[64] A Hungaroring Sport Zrt. beszerzett nyilatkozata értelmében 2015 előtt a  pálya hatásterületén kormányhivatali
kötelezés eredményeként eseti zajmérésre került sor. (Ezzel együtt 2015 nyarán előfordult, hogy egymást követő
négy versenynap a  határértékeket meghaladó zajterhelés volt észlelhető.) Ebben az  időszakban a  jogszabályok
egyáltalán nem kezelték a versenypálya speciális tevékenységéből eredő környezeti hatásokat. Folyamatos zajszintmérésre 2018. január 1-jétől van lehetőség. Ugyanakkor a  hatályos jogi szabályozás szerinti kritikus pontokon
észlelhető zajszint számítása – szabályozási hiányosságok miatt – jelenleg is bizonytalan. Ezért egy-egy rendezvény
időtartama alatt a kritikus pontokon fellépő zajterhelés meghatározása vagy célirányosan elhelyezett mérőműszerek
segítségével vagy a  társaság által működtetett zajterhelést modellező szoftver segítségével végzett számítások
útján lehetséges.
[65] A Hungaroring Sport Zrt. előkészítő iratában kifejtette, hogy a pályát az R. által biztosított „felmentési rendszerben”
üzemelteti. A  megküldött – és a  fentiek szerint mért, illetve számított – adatok tanúsága szerint 2016-ban
21 nap, 2017-ben 16 nap (amelyből 1 nap elérte a 70 dB határértéket), 2018-ban eddig 20 nap esett a  felmentést
megalapozó zajszint-tartományba. Az adatok 2–3 napos eseti rendezvények éves összesítéséből származnak.
[66] 1.3. A  korábbi és a  módosítást követő szabályozás ismertetését követően az  Alkotmánybíróság azt vizsgálta,
hogy a  módosítással megállapított, sérelmezett szabályozás előidézett-e, és ha igen, milyen irányban, változást
a  versenypálya hatásterületén. Ennek érdekében értékelni kellett a  szabályozásba bevezetett új garanciális
elemeket, a határértékek változását és az egyéb körülményekben bekövetkezett változásokat.
[67] Az értékelés során figyelemmel kellett lenni arra, hogy a  környezetvédelem jelen eljárással érintett területén
– hasonlóan a  víz és a  levegő minőségének védelméhez, avagy a  rezgésvédelem területéhez – a  jogi védelem
anyagi jogi alappillérei közé tartoznak a  kibocsátási határértékek. Ténylegesen ezek szorítják keretek közé
a környezetterhelő tevékenységet. Zaj esetében a zajvédelmi határértékek jogi rögzítése testesíti meg a szabályozás
anyagi jogi magját. A  védelem fókuszpontjában tehát a  zaj korlátozott szintje áll. A  határérték azonban nem
önmagában, hanem számos egyéb anyagi jogi és eljárási jellegű – például szervezeti és adminisztratív –
rendelkezéssel együtt érvényesül annak érdekében, hogy a határérték betartása a gyakorlatban megvalósuljon.
[68] A határértékeken kívüli egyéb rendelkezések terhesebbé vagy szigorúbbá tétele automatikusan nem
befolyásolhatja a  határérték emelésének megítélését akkor, amikor az  eldöntendő kérdés az, hogy csökkent-e
a  környezetvédelem jogszabályokkal biztosított védelmi szintje a  korábbiakhoz képest. Azért nem, mert
az  emelt határértéken kibocsátott zaj nem lesz halkabb az  egyéb anyagi jogi rendelkezések ellenére sem.
Az  is megállapítható azonban, hogy a  határérték emelése nem minősíthető automatikusan a  védelmi szint
csökkentésének. Ilyen esetben fokozott óvatossággal kell azt megítélni, hogy a  határérték emeléséből következő
növekvő környezetterhelés lehetőségét a  szabályozás egyéb anyagi jogi, eljárásjogi és szervezeti szabályai
megfelelően ellensúlyozzák-e.
[69] Az Alkotmánybíróság ugyanakkor arra is rámutat, hogy a  visszalépés értékelése nem pusztán számszaki elemzést
igényel. A  kibocsátási határérték kiemelt jelentősége és az  óvatosság elve ellenére az  adott esetben akár az  is
megállapítható, hogy a  jogszabályi módosítások összességükben nem csökkentették a  védelmi szintet, jóllehet
a határérték számszerűen emelkedett.
[70] Az előbbiek értelmében a  határérték-megállapításhoz kapcsolódó kiegészítő rendelkezések közül a  monitoring
rendszer működtetésének, az  éves adatszolgáltatásnak a  kötelezettsége és az  előzetes bejelentési kötelezettség
bevezetése nem volt olyan tényezőnek minősíthető, amely alkalmas a  határérték-emelés ellensúlyozására.
Ezek az  adminisztratív szabályok ugyanis nem befolyásolják a  környezetterhelés szintjét. Funkcionális szerepük
a  határértékek megtartására, a  zajkibocsátó jogszerű működésének kontrolljára koncentrálódik, azaz arra, hogy
az  új, opcionálisan alkalmazott rezsimet betartsa a  pálya üzemeltetője. Emiatt nem minősíthetők kompenzáló
rendelkezéseknek.
[71] További szempontként mutat rá az  Alkotmánybíróság arra, hogy a  kibocsátási határértékekkel kapcsolatos
alkotmányossági felülvizsgálat során a  szabályozás szerinti maximális zajkibocsátás körülményeiből kell kiindulni.
A  határérték jogi jellegéből ugyanis az  következik, hogy a  kibocsátó a  rögzített szintig jogszerűen terheli
a környezetet, még akkor is, ha ez nem következik be minden naptári napon. A határérték jogi jellegéből továbbá
az is következik, hogy a környezetterhelést szükséges igazítani a felső határhoz és nem fordítva. A támadott norma
kapcsán annak megítélése, hogy a  védelmi szint csökkent vagy sem, a  felső határt elérő terhelési szint vizsgálata
alapján lehetséges. A  versenypálya állandó létesítmény, amelynek területén üzemi és szabadidős zajforrások
a  szabályozási környezet előírásainak megfelelően – leszámítva a  felmentéssel érintett számú napokkal egyező
időtartamú kötelező szünetet – akár folyamatosan működhetnek. A  szabályozás nem tiltja, hogy általában
5  dB-lel hangosabban, továbbá a  felmentési rendszerben meghatározott napszakban kiemelkedő hangerővel
összefüggő negyven napig folyamatosan zajt bocsássanak ki a  versenypályán működő zajforrások. Ezért nincs
hatással a  szabályozás minősítésére, hogy az  üzemeltető választhat az  általános és a  különös szabályozás között,
mint ahogyan az sem, hogy az üzemeltető nem mindig meríti ki a zajkibocsátási mozgásterét. A kérdés az, hogy ha
a különös rezsimet választja, akkor összességében csökken-e a védelmi szint az új szabályozás követésekor.
[72] Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza továbbá azt is, hogy a  sérelmezett rendelkezések szabályozási tárgya maga
„a nemzetközi licenccel rendelkező versenypályáktól származó zaj”. Azaz az  R. módosított rendelkezései nem
a versenypályán, rendezvény közben észlelhető zajt, hanem a versenypálya hatásterületén érzékelhető zaj szintjét
szabályozzák. Ebből következőleg a  versenypályán, rendezvény közben nem jogszerűtlen, ha az  R. különös
szabályait lényegesen meghaladó zajszintet mérnek, ezzel egyidejűleg azonban – megfelelő védőintézkedések
kialakítása révén – a  versenypálya hatásterületén a  határértékek érvényesülnek. Megjegyzendő, hogy véderdő
létesítésével vagy védőfal emelésével nem ellensúlyozható a határérték emelése. Ez azért van így, mert a zajvédelmi
határérték a  hatásterületen az  R.-ben rögzített módszertan szerint mért zaj maximumát határozza meg. Ha tehát
a  falusias, kisvárosias területen a  felső érték 50 dB-ről 55 dB-re vagy 70 dB-re emelkedik, akkor olyan erdőre vagy
falra van szükség, ami a  megemelt határérték alatt tartja a  zajszintet a  mért ponton, azaz azt biztosítja, hogy
az 55 dB-es vagy a 70 dB-es szint fölé nem emelkedik a zaj, nem pedig azt biztosítja, hogy az eredeti 50 dB fölé nem
emelkedik a zajszint.
[73] A normakontroll eljárás tárgya összességében tehát nem a  versenypálya területén mérhető, átmeneti, eseti
rendezvények zajkibocsátása, és nem a  versenypálya versenynaptárához igazodó, tényleges zajterhelésének
az  értékelése. A  normakontroll eljárás tárgya a  hatásterületen maximális zajkibocsátási potenciált jelentő
határértékszabály, amely az egyéb szabályozási elemek függvényében még jogszerűnek minősülhet az R. módosítás
előtti rendelkezéseihez képest, hiszen az Alkotmánybíróság fentebb leszögezte, hogy a visszalépés értékelése nem
pusztán számszaki elemzést igényel.
[74] Az Alkotmánybíróság vizsgálta azt is, hogy mi választja el a  3114/2016. (VI. 10.) AB határozatot a  jelen ügytől.
Az Alkotmánybíróság legutóbbi döntése, amely alkalmi rendezvények zajvédelmi szabályozásával volt kapcsolatos,
ugyanis azt állapította meg – hivatkozva a  földművelésügyi miniszter adott ügyben tett állásfoglalására és
az Egészségügyi Világszervezet anyagaira –, hogy az Alkotmánybíróság nem tudja tudományosan igazolt tényként
kezelni a  rövid távú (8 nap/rendezvény) zajkitettség egészségkárosító hatását, ebből következően az  elért
védelmi szinttől való visszalépést. A  határozat azt is kifejtette, hogy „[a]z Alkotmánybíróság által megismert
információk alapján a csekély mértékben és rövid átmeneti időre megnövelt zajkitettség halláskárosodással oksági
összefüggésbe nem hozható, s ilyen oksági összefüggést alátámasztó érv a szélesebb értelmű egészségkárosodás
körében sem merült fel. Mindezek miatt az elért védelmi szinttől való visszalépés – mint az indítványozó által állított
alaptörvény-sértés alapja – sem állapítható meg” {3114/2016. (VI. 10.) AB határozat, Indokolás [48]}. Az  alkalmi
rendezvények zajkibocsátásával kapcsolatos alkotmányossági vizsgálat – a fentebb kifejtett okokból – nem esik egy
tekintet alá az üzemi és szabadidős létesítményektől származó, hosszú időszakra vonatkozó zajvédelmi szabályozás
alkotmányossági vizsgálatával.
[75] Az előbbi határozatban a  testület rövid időtartamú, eseti rendezvények zajkibocsátását ítélte meg. Ezzel szemben
a  jelen eljárás tárgyát képező zajkibocsátási szabály állandó, üzemszerű működést tesz lehetővé a  versenypályán
az  év minden napján, ami zajjal jár. Az  R. tárgyi hatálya a  jogalkotó által – a  tényleges versenynapok számától
független – az  üzemi, szabadidős létesítmények egyik altípusának minősített versenypálya potenciálisan
folyamatos zajkibocsátása, amely éppen az  üzemszerűség, azaz a  folyamatosság miatt kifejezetten involválja
az  (emberi) életfeltételek védelmének szükségességét. Mindemellett utalni kell arra is, hogy a 3114/2016. (VI. 10.)
AB határozatban a  testületi döntés a  rövid időtartamú rendezvények 65 dB-t meg nem haladó zajkibocsátásra
vonatkozott, míg a  jelen ügyben a  70 dB zajterhelést is elérő, akár folyamatos 40 napos üzemszerű működés
a megítélés tárgya.
[76] A fenti ügyben tehát azt állapította meg az Alkotmánybíróság, hogy a rövid távú alkalmi rendezvények emelkedett
szintű zajkibocsátása oksági összefüggés hiányában nem minősül visszalépésnek az  Alaptörvény XXI.  cikkének
a  hatálya alatt, és nem sérti az  Alaptörvény XX.  cikkét sem. Ezeket a  megállapításokat arra összepontosítva tette
az  Alkotmánybíróság, hogy a  zaj miként hat az  emberi hallásra (egészségre), és hogy a  fenti ügyben a  jogvita
olyan alkalmi rendezvényekhez kapcsolódott, amelyekből évente egyet-egyet tartanak az  adott területeken.
Az  Alkotmánybíróság korábbi döntése nem tért ki arra, hogy miként ítélendő meg az  a  helyzet, amelyben
ugyanazon területen egymásután számos alkalmi rendezvényt tartanak vagy tarthatnak akár éveken keresztül
folyamatosan. Ezzel szemben az  Alkotmánybíróság ismét rámutat arra, hogy a  jelen ügyben nem alkalmi
rendezvények zajkibocsátására vonatkozó normatív szabályozást vizsgált felül, hanem – amint arra fentebb már
utalt – olyan jogi szabályozást, amely egyfelől lehetővé tesz egy általános, 5 dB-es emelést, másfelől egy kiemelkedő
zajterhelést 40 napon keresztül. Megjegyzendő az is, hogy a bírói indítvány az Alaptörvény XX. cikkét nem hívta fel,
ezért az egészségkárosító hatás elemzése ebben az ügyben nem állhat az előtérben.
[77] Az időtartamban, a  szabályozás tárgyában és a  felhívott alapjogokban rejlő eltérés miatt a  jelen eljárásban nem
lehetett irányadónak tekinteni az  Alkotmánybíróság 3114/2016. (VI. 10.) AB határozatában lefektetett érvelést,
mert az  a  zajvédelmi határértékek rövid távú (legfeljebb 8 nap/rendezvény) növelésére vonatkozott, alkalmi
rendezvények esetében.
[78] 1.4. Ezen megfontolásokat követően megállapítható, hogy a  sérelmezett szabályozás tartalmaz olyan elemeket,
amelyek alkalmasak a  terhelési határértékek emelésének ellensúlyozására. Ezek közé sorolandó az  éjszakai
korlátozás, a nappali időszak hosszának a mérséklése és az is, hogy a felmentéssel érintett napok számával egyenlő
számú napon nem üzemeltethető környezeti zajforrás. A számszaki változásokat és az előbbi szabályozási elemeket
összességükben kellett megítélni.
[79] Az Alkotmánybíróság megállapítása szerint a  konkrét esetben az  előbbi három tényező együttesen nem
ellentételezi azt, hogy a  támadott rendelkezések lehetővé teszik 8 és 20 óra között az  év minden egyes napján
az  5  dB-lel megemelt zajkibocsátást. Különösen nem ellentételezik a  felmentéssel érintett napokra vonatkozó
értékeket, amelyek jóval magasabbak, mint az általános szabályok, és amelyek megszakítás nélkül, akár összefüggő
40 napon keresztül is kihasználhatók. Emlékeztet ugyanis az  Alkotmánybíróság arra, hogy a  jogi védelem anyagi
jogi alappillérei közé tartoznak a  kibocsátási határértékek. A  zaj emelt szintjének a  folyamatossága kiemelten
terheli a  környezetet. Nem mellőzhető az  a  körülmény sem az  értékelésnél, hogy a  40 napon belül a  zajterhelés
akár 10 napon keresztül megszakítás nélkül elérheti a 70 dB-t is. Más megítélés alá eshetne – ahogyan a 3114/2016.
(VI. 10.) AB határozatban esett is – a  komplex vizsgálatban az  a  szabályozás, amely nem a  versenypálya állandó
nappali hatásterületen mérhető zajkibocsátására vonatkozna, hanem a  versenypálya eseti rendezvényeire, azok
jellemzőihez igazodna általános emelés nélkül. Ekkor ugyanis az  emelt szintű és folyamatos zajterhelés veszélye
nem szerepelne a komplex vizsgálatban.
[80] A szabályozás valamennyi elemének figyelembevételével elvégzett, komplex vizsgálat alapján az Alkotmánybíróság
megállapította, hogy a  nemzetközi licenccel rendelkező versenypályáktól származó zajterhelési szabályozás
visszalépést jelent a  2016. február 1. előtt hatályban volt rendelkezésekhez képest. Összességében tehát a  zajjal
mint környezeti ártalommal szembeni védelmi szint csökkent. Nem rövid távú csökkentésről van szó, hiszen az év
egészére vonatkozik a sérelmezett szabályozás, amit tovább súlyosbít a felmentési rendszer.
[81] 2. Az  Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az  Alkotmány 18.  §-án alapuló érvek, jogelvek és alkotmányossági
összefüggések felhasználhatók az  Alaptörvény XXI.  cikk (1)  bekezdését érintő alkotmányossági kérdések
megválaszolásához {lásd először: 3068/2013. (III. 14.) AB határozat, Indokolás [46]; megerősítette például: 16/2015.
(VI. 5.) AB határozat, Indokolás [90]}. Rámutatott az  Alkotmánybíróság arra, hogy az  Alaptörvény nem csupán
megőrizte az egészséges környezethez való alapjog védelmi szintjét, hanem lényegesen bővebb rendelkezéseket is
tartalmaz. Az Alaptörvény ezáltal a környezetvédelmi értékrendet és szemléletet továbbfejlesztette {16/2015. (VI. 5.)
AB határozat, Indokolás [91]; legutóbb megerősítette: 3223/2017. (IX. 25.) AB határozat, Indokolás [26]}.
[82] 2.1. Ezek tükrében az  Alkotmánybíróság először azt vizsgálta, hogy a  zajvédelmi szabályozás módosítása
az  Alaptörvény XX. vagy XXI.  cikke hatálya alá tartozik-e. Ahogyan azt korábbi döntésében megállapította,
a  jogalkotó törvényi és rendeleti szintű szabályozásban rendelkezik a  zaj elleni védelemről, többek között
a  megengedett zajszintek meghatározásával. Az  államnak ez  a  szabályozási és közigazgatási jogalkalmazási
kötelezettsége a  legszorosabb összefüggést az  Alaptörvény XXI.  cikk (1)  bekezdésével mutatja {3075/2016.
(IV.  18.) AB határozat, Indokolás [26]}. Az  R.-ben szabályozott zajvédelmi határérték emelését tehát az  egészséges
környezethez való jog tartalma alapján szükséges megítélni.
[83] Hangsúlyozandó, hogy az  Alkotmánybíróság az  egészséges környezethez való joggal összefüggésben akként
fogalmazott, hogy az  ugyan „nem alanyi alapjog, de nem is pusztán alkotmányos feladat (államcél), hanem
az  élethez való jog objektív, intézményvédelmi oldalának része, amely az  emberi élet természeti alapjainak
fenntartására vonatkozó állami kötelességet külön alkotmányos jogként nevesíti” {48/1998. (XI. 23.) AB határozat,
ABH 1998, 333, 343., idézi a 16/2015. (VI. 5.) AB határozat, Indokolás [85]}.
[84] Az Alaptörvény P) cikk (1) bekezdése a környezet védelmének kötelezettségét (a korábbi Alkotmány rendelkezéseit
meghaladóan) immáron az  állam és mindenki számára rögzíti. Az  Alaptörvény P)  cikkéből pedig a  természeti
erőforrások és ezáltal a környezet állapotára vonatkozó abszolút jellegű, tartalmi zsinórmérték is következik, amely
objektív követelményeket támaszt az  állam mindenkori tevékenységével szemben {28/2017. (X. 25.) AB határozat,
Indokolás [30]–[32]}.
[85] Szükséges figyelemmel lenni arra, hogy az  egészséges környezethez való jog értelmezési tartományához
az  érdekazonosság miatt szorosan kapcsolódik az  Alaptörvény P)  cikk (1)  bekezdésének tartalma
a  környezethasználat, a  természeti erőforrásokkal való észszerű gazdálkodás körében, továbbá az  Alaptörvény
XX. cikke is, hiszen az ember egészségére hatással van az embert körülvevő környezet is. Ez az alapvető összefüggés
képeződik le az  alapjog megnevezésében, amely az „egészséges környezet” biztosításáról rendelkezik, és egyúttal
meghatározza ezzel a  fordulattal az  alapjog tárgyát is. Az  élet minőségét a  természet és a  környezet állapota
jelentősen meghatározza. Az  élet és az  egészség védelme elképzelhetetlen a  természet és a  környezet védelme
nélkül, és az nem szűkíthető le kizárólag az emberi életre.
[86] A hivatkozottak értelmében az  alapjogi jogviszony alanya „mindenki”, azaz minden ember, kötelezettje az  állam,
tartalma szerint pedig az  intézményvédelmi oldal túlnyomó és meghatározó. Eszerint a  környezethasználat
elfogadható mértékét jogszabályok, eljárási és szervezeti garanciák megalkotásával az  állam kötelezettsége
meghatározni. Az  állami intézményvédelmi kötelezettség tárgya nem pusztán az  emberi élet, hanem általában
az élet természeti alapjainak a fenntartása.
[87] 2.2. Az  egészséges környezethez való jog tartalmi kérdéseihez a  korábbiakban is hozzátartozott a  visszalépés
tilalmának az  intézménye. Amíg azonban a  korábbi Alkotmány pusztán az  egészséges környezethez való jogot
deklarálta, és ezt elsősorban az  Alkotmánybíróság gyakorlata töltötte ki tartalommal, addig az  Alaptörvény
hatálybalépését követően immáron közvetlenül az  Alaptörvényből következik az  alkotmányozó azon akarata,
miszerint az  emberi életet és létfeltételeit oly módon kell védeni, hogy azt a  visszalépés tilalmának általánosan
elfogadott elvéből következően semmiképpen se rontsa {28/2017. (X. 25.) AB határozat, Indokolás [28]}.
A visszalépés tilalmát az Alkotmánybíróság az elővigyázatosság és a megelőzés elveivel immár egységben értelmezi.
Érvelése szerint, a visszalépés tilalma a P) cikk (1) bekezdésének, valamint a XXI. cikk (1) bekezdésének tartalmaként
azt a  követelményt rögzíti, „hogy minden olyan esetben, amikor a  környezet védelmére vonatkozó szabályozás
átalakításra kerül, a  jogalkotónak tekintettel kell lennie az  elővigyázatosság és a  megelőzés elveire is, hiszen
»a természet és a környezet védelmének elmulasztása visszafordíthatatlan folyamatokat indíthat meg«” {legutóbb:
13/2018. (IX. 4.) AB határozat, Indokolás [20]}. Ezen tartalmi megközelítést tehát az egészséges környezethez való jog
korlátozásának vizsgálata során érvényesíteni kell az alábbiak értelmében.
[88] A visszalépés tilalma a környezethez való jog dogmatikai fogalmaként már a magyar alkotmánybírósági gyakorlat
kezdetén kialakult [először: 28/1994. (V. 20.) AB határozat, ABH 1997, 133, 140.] és az  Alaptörvény hatálya alatt is
töretlenül érvényesül {3068/2013. (III. 14.) AB határozat, Indokolás [46]; 3011/2015. (I. 12.) AB végzés, Indokolás [10];
3114/2016. (VI. 10.) AB határozat, Indokolás [45]; 3223/2017. (IX. 25.) AB határozat, Indokolás [28]; 28/2017. (X. 25.)
AB határozat, Indokolás [28]}.
[89] A visszalépés tilalma mint szabályozási zsinórmérték indokát és lényegét az  Alkotmánybíróság a  következőkben
jelölte meg: „a természet és környezet védelmének elmulasztása visszafordíthatatlan folyamatokat indíthat
meg, ekként az  elővigyázatosság, illetőleg a  megelőzés elveire tekintettel lehetséges csak a  környezet védelmére
vonatkozó szabályozás megalkotása” {legutóbb: 3223/2017. (IX. 25.) AB határozat, Indokolás [27]}.
[90] Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlatának a  részét képezi az  a  tartalmi követelmény, hogy a  környezetvédelem
egyszer már elért védelmi színvonala ne csökkenjen, amit az  ún. non-derogation elv juttat kifejezésre.
A  fentiek alapján hangsúlyozandó, hogy a  visszalépés tilalmát a  környezetvédelem és a  természetvédelem
vonatkozásában egyaránt abból a megállapításból vezette le a testület, hogy a visszalépés, a védelem csökkentése
visszafordíthatatlan folyamatokat indíthat meg, amelyeket az (egészséges) élet alapjainak a megőrzése érdekében
meg kell előzni.
[91] Az Alkotmánybíróság rámutat arra, hogy az  Alaptörvényre visszavezethető non-derogation elve csak
azt a  visszalépést tiltja, amelyből következhet a  természet vagy a  környezet orvosolhatatlan károsodása.
Az  elővigyázatosság és a  megelőzés elve miatt az  a  kérdés, hogy van-e esély a  károsodás bekövetkeztére.
E  tekintetben a természet és a környezet alkotmányjogi védelme funkcionálisan azonos gyökerű: védi az  (emberi)
élet feltételeit. A környezet orvosolhatatlan károsodása jellemzően hosszú távú folyamatok eredményeként áll elő.
A  léptéket nem lehet általánosan rögzíteni: néhány évtized, egy emberöltő, egy évszázad vagy még hosszabb idő
is szükséges lehet bizonyos környezeti károsodások bekövetkeztéhez. A  természeté azonban akár rövid távon is
végbemehet. Ez a különbség tehát a természet és a környezet alkotmányjogi védelme között az alapjog funkciójával
összhangban értelmezve az Alaptörvény XXI. cikk (1) bekezdését.
[92] A visszalépés tilalma nem vonatkozik a védelmi szint kijelölésére, de érvényesül akkor, amikor a környezetterhelés
már kialakított korlátait úgy derogálja a  jogalkotó, hogy akár orvosolhatatlan környezetromboló folyamatok
is beindulhatnak. A  hosszú időszakon keresztül érvényesülő folyamatos zajkibocsátással szembeni védekezés
csökkentése – az elővigyázatosság, illetőleg a megelőzés elveire tekintettel – ezek közé tartozik.
[93] Az Alkotmánybíróság arra is rámutat, hogy az  egészséges környezethez való jog objektív intézményvédelmi
oldalon túlmutató, alapjogi vetületét, azaz az alapjog alanyi oldalát képező visszalépés tilalma a  jogszabállyal már
biztosított védelmi szint korlátozhatóságával szemben támaszt tartalmi követelményeket az  Alaptörvény I.  cikk
(3) bekezdésének megfelelően. A 13/2018. (IX. 4.) AB határozat megállapításai értelmében „ha egy szabályozás vagy
intézkedés érintheti a környezet állapotát, a jogalkotónak kell igazolnia, hogy a szabályozás nem jelent visszalépést
és ezáltal nem okoz adott esetben akár visszafordíthatatlan károkozást […]”. Az  igazolásnak kétséget kizárónak
kell lennie a  testület döntésének értelmében: „[a]mennyiben egy szabályozás esetében nem igazolható kétséget
kizáróan, hogy az  nem valósít meg visszalépést, akkor az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdésének megfelelően kell
vizsgálni a visszalépés alkotmányosságát” (Indokolás [20]–[21]).
[94] Ebből egyrészt az következik, hogy a környezetvédelmi szabályozás módosításakor a viszonyítási pont a normával
korábban lefektetett védelmi szint, nem pedig a környezet érintetlen, eredeti állapota és nem is a  tudományosan
esetlegesen igazolható elvárt színvonal. Másrészt az  következik, hogy az  egészséges környezethez való jog
sem abszolút jog, az  is korlátozható az  Alaptörvény által lefektetett alapjog-korlátozási teszt szerint. A  testület
értelmezésében „[a] környezethez való jog tárgyából és dogmatikai sajátosságából az  következik, hogy
a természetvédelem jogszabályokkal biztosított szintjét az állam nem csökkentheti, kivéve, ha ez más alkotmányos
jog vagy érték érvényesítéséhez elkerülhetetlen. A  védelmi szint csökkentésének mértéke az  elérni kívánt célhoz
képest ekkor sem lehet aránytalan” {összefoglaló jelleggel: 16/2015. (VI. 5.) AB határozat, Indokolás [80]; 3223/2017.
(IX. 25.) AB határozat, Indokolás [27]}.
[95] A visszalépés tilalma tehát nem automatikusan, hanem funkciója szerint érvényesül. Vizsgálandó, hogy
megállapítható-e visszalépés a védelmi szintben, a visszalépés a XXI. cikk (1) bekezdésének a hatálya alá tartozik-e,
végül az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdésének függvényében vizsgálni kell a  visszalépésben megnyilvánuló
korlátozás alkotmányosságát.
[96] 2.3. A  fenti kérdések megválaszolásához arra szükséges emlékeztetni, hogy „[a] visszalépés tilalma egyaránt
kiterjed a  környezet és természet védelmére vonatkozó anyagi jogi, eljárásjogi és szervezeti szabályozásra, hiszen
ezek együttesen biztosíthatják csak az elv maradéktalan, az Alaptörvényből következő érvényesülését. […] Ahhoz,
hogy a visszalépés tilalma maradéktalanul érvényesülhessen, éppen ezért elengedhetetlen egy olyan jogalkotói és
jogalkalmazói szemléletmód, mely a rövid távú, gyakran gazdasági szempontú megközelítéssel szemben az érintett
életviszonyok sajátosságaiból következő hosszabb távú, gyakran kormányzati ciklusokon is átívelő, folyamatos
kodifikációs és tervező tevékenységet érvényesíti” {3223/2017. (IX. 25.) AB határozat, Indokolás [28]}.
[97] Az Alaptörvény X.  cikk (2)  bekezdése az  Alkotmánybíróság számára is irányadó, ennek megfelelően tudományos
igazság kérdésében az  Alkotmánybíróság sem jogosult dönteni, tudományos kutatások értékelésére kizárólag
a tudomány művelői jogosultak. Az Alaptörvény értelmében tehát az alkotmánybírósági eljárás nem irányulhat arra,
hogy a tudományos oldalról vitatott vagy vitatható kérdésekben állást foglaljon {3292/2017. (XI. 20.) AB határozat,
Indokolás [23]}. Erre azonban jelen ügyben nincs is szükség az egészséges környezethez való alapjog alkotmányjogi
érvényesítéséhez. A  sérelmezett szabály alkotmányossági felülvizsgálatához elegendő elhelyezni az  alapjog
értelmezési tartományában a zajszennyezést. Ahogy azt a nemzetközi szakirodalom (lásd például: Helmut Strasser –
Johannes Hesse: Lärmbekämpfung im Betrieb in: Personal: Mensch und Arbeit im Betrieb, 1988/10. 402), az Egyesült
Nemzetek Szervezetének és szakosított szervének több dokumentuma (lásd például: UN A/CONF.48/14/Rev.1:
Report of the United Nations Conference on the Human Environment: Action Plan for the Human Environment
Recommendation 2, Stockholm, 1972.; az  Egészségügyi Világszervezet honlapjáról letölthető tanulmányok:
ww w.eu ro.wh o.int/en/h ealth-topics/enviro nment-and-health/no ise/publications), valamint az  Európai Unió
intézményei által megalkotott jogszabályok (lásd például: az  Európai Parlament és a  Tanács 2002. június 25-i
2002/49/EK irányelve) is igazolják, a  zaj mint környezethasználat jogszabályi korlátozása széles körben elfogadott.
A magyar jog is évtizedek óta határértékek közé szorítja a zajterhelést.
[98] A zajvédelem tehát az értelmezési tartományon belül található, azaz a környezetvédelem egyéb területeivel azonos
sorban helyezkedik el az  alapjogi védelem továbbfejlesztett értékrendszerében. Ezen az  alapon már elvégezhető
a  zaj elleni védelemre szolgáló jogintézmények alkotmányossági felülvizsgálata. Az  Alkotmánybíróság feladat- és
hatáskörébe tartozó alkotmányossági kérdés ugyanis a védelem intézményesített, azaz jogszabályokkal biztosított
szintje csökkentésének a megítélése, nem pedig a zajjal kapcsolatos szakmai-tudományos ismeretek igazolása vagy
cáfolása.
[99] A fentiekből az  következik, hogy az  Alaptörvény XXI.  cikk (1)  bekezdésének védelmi köréhez tartozik
a zajszennyezéssel szembeni védelem, ezen belül is a környezetvédelmi jogszabályokkal már biztosított zajvédelem.
A  környezetvédelmet szolgáló jogintézmények visszalépésnek minősülő korlátozására más alapvető jog vagy
alkotmányos érték érvényesítése érdekében (szükségesség) és arányos mértékben kerülhet sor az  Alaptörvény
I. cikk (3) bekezdésének megfelelően.
[100] Az egészséges környezethez való jog alanyi jogi tartalma tehát a visszalépés tilalmában ragadható meg. A tilalom
nem automatikusan érvényesül, hanem csupán annak a  korlátozásnak az  alkotmányossága kérhető számon
a  jogszabályon, amely nem igazolható másik alapjog vagy alkotmányos érték érvényre juttatásával, és amely
az  egészséges környezethez való jog szempontjait aránytalan meghátrálásra kényszeríti {lásd legutóbb: 13/2018.
(IX. 4.) AB határozat, Indokolás [21]}.
[101] 3. Az  Alkotmánybíróság áttekintette azokat a  szempontokat, amelyekkel igazolható a  nemzetközi licenccel
rendelkező versenypályáktól származó zaj terhelési határértékeinek megemelése. Ezek között az Alkotmánybíróság
kizárólag azokra lehetett figyelemmel az  alkotmányossági felülvizsgálat során, amelyek valamely alapvető jogra
vagy alkotmányos értékre visszavezethetők.
[102] 3.1. A  környezetvédelem jogszabályokkal elért szintjének csökkentésével szembeállítható alkotmányos jogok és
értékek beazonosítása érdekében az  Alkotmánybíróság figyelemmel volt a  Kvt. 110.  § (6a)  bekezdése miniszteri
indokai közt megfogalmazott azon törekvésekre, amelyek szoros kapcsolatba hozhatók a  zajvédelmi szabályozás
módosításával. Annak ellenére ugyanis, hogy a  törvényi szabályt nem a  földművelésügyi miniszter, hanem
az  Országgyűlés alkotta meg, az  R. 1.  melléklet 2.  pontja a  Kvt. 110.  § (6a)  bekezdéséhez illeszkedő jogalkotói
szándékra fűzhető fel a következők miatt. Az R. megalkotására a Kvt. adott felhatalmazást. Kiemelkedő jelentőségű
szórakoztató rendezvények közé sorolandó több olyan esemény is, amelynek a  nemzetközi licenccel rendelkező
versenypálya ad otthont Magyarországon. Kétségkívül ilyen például a  Formula-1 Világbajnokság Magyar Nagydíj.
A Kvt. 110. § (6a) bekezdésének alkalmazási hatálya azonban nem korlátozódik a nemzetközi licenccel rendelkező
versenypálya által keltett zaj megítélésére. Minden egyes jelentős tömeget mozgató, nemzetgazdasági, turisztikai,
kulturális, szabadidős vagy sport szempontból kiemelkedő jelentőségű rendezvény vagy esemény zajkibocsátására
vonatkozik. Ezzel szemben az  R. 1.  melléklet 2.1.1. és 2.2.1.  pontjai kizárólag a  nemzetközi licenccel rendelkező
versenypálya tekintetében alkalmazandók. Ahogyan a  jelen határozat indokolásának IV.1.  pontja (Indokolás
[39]–[43]) idézi, a  Mód.tv. a  közérdekkel magyarázza a  kiemelkedő jelentőségű szórakoztató rendezvények
zajkibocsátásával kapcsolatos módosítást.
[103] Az Alkotmánybíróság figyelembe vette továbbá a földművelésügyi miniszter állásfoglalásában szereplő indokokat.
A  miniszteri indokolás szerint a  támadott szabályozás – azon túl, hogy az  egészséges környezethez való jog
érvényesülését szem előtt tartja – tekintettel van a  nemzetgazdasági, az  önkormányzati és a  helyi lakossági
érdekekre, különösen pedig az életminőségre, a vendéglátásra, és a szálláshely-szolgáltatásra.
[104] Az indokolás IV. 1. pontjában (Indokolás [39]–[43]) írtakból és az előbbiekből a következő megállapítások vonhatók
le a  nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya működésére és az  Alaptörvény XXI.  cikk (1)  bekezdésében
elismert alapjog korlátozására nézve.
[105] A nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya működése kedvezően hat az  idegenforgalomra, az  autósportra,
Magyarország hazai és nemzetközi megítélésére, hasznos nemzetgazdasági hozadékai is vannak, mint például
az, hogy az  adóbevételek – így különösen a  helyi idegenforgalmi adó és az  általános forgalmi adó – növelését
eredményezi. Lényeges figyelemmel lenni továbbá arra, hogy rendelkezésre állnak a  versenypálya által nyújtott
különleges szolgáltatások (kiemelkedő versenyek) az  ország területén, azokat 1986-tól kezdődően az  érdeklődők
tömege látogathatja belföldről és külföldről egyaránt. A  nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya működése
az  ágazati politikák rendszerint változékony cél- és eszközrendszerén belül akár kifejezetten értékes helyen is
szerepelhet a mindenkori kormányzati törekvéseknek megfelelően.
[106] Mindezen szempontok azt támasztották alá, hogy a  nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya működése
Magyarországon közérdek. Ennek megfelelően egyrészt azt kellett megvizsgálni, hogy a zajvédelem csökkentésével
szembeállítható-e a nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya működésében rejlő közérdek a fenti tartalommal;
másrészt azt, hogy igazolható-e a visszalépés a vállalkozáshoz való joggal.
[107] 3.2. Az  első kérdéskör kapcsán az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  fentiekben részletezett tartalmú
közérdekre – azaz a nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya működésében rejlő aktuális és igazolt közérdekre –
való hivatkozás önmagában nem ad alapot az  egészséges környezethez való jog korlátozására. Az  egészséges
környezethez való jog korlátozása klasszikus módon, valamely alapvető jog vagy alkotmányos érték érvényre juttatása
érdekében, arányosan és a  korlátozás legenyhébb eszközének alkalmazásával hajtható végre. A  Mód.tv. miniszteri
indokolásában hivatkozott, alapvetően és végső fokon gazdasági érdekeket képviselő közérdek, miszerint hasznos,
hogy Magyarországon nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya működik, nem éri el az Alaptörvényben védett
értékek szintjét, és nem vezethető vissza az  Alaptörvényben elismert és az  egészséges környezethez való joggal
szemben érvényesíthető másik alapjogra.
[108] Nem azonosítható be ugyanis olyan alaptörvényi rendelkezés, amely például a  tradicionális állami funkciókban
rejlő közérdekekhez hasonló megítélésűvé tenné a pálya működését. A közrend és a közbiztonság fenntartásában,
vagy éppen a közegészségügy működtetésében a közösség érdeke oly módon nyilvánulhat meg az adott esetben,
amely a konkrét közérdeket alkotmányos érték rangjára emeli, vagy levezethetővé teszi valamely Alaptörvényben
biztosított jogból. Az Alkotmánybíróság például az Alaptörvény XX. cikk (1) bekezdésére, XV. cikk (5) bekezdésére
és XVI. cikk (1) bekezdésére alapította a közérdek alkotmányos rangra emelését a következő módon: „[a] dohányzás
fiatalkorúak körében történő visszaszorítása és ezen keresztül a  társadalom közegészségügyi állapotának közép-,
illetve hosszú távon történő javítása nem csak a trafiktörvény szabályozásban megjelenő kiemelt közegészségügyi
cél, de a  fent említett alapjogok védelmét szolgáló alkotmányos (köz)érdek is” {3194/2014. (VII.  15.) AB határozat,
Indokolás [30]}. Ennek megfelelően biztosított a  közérdek alaptörvényi háttere, így az  alkalmas az  egészséges
környezethez való joggal történő ütköztetésre.
[109] Az Alkotmánybíróság töretlen gyakorlata szerint közérdekből a  tulajdonhoz való jog korlátozható {lásd először:
64/1993. (XII. 22.) AB határozat, ABH 1993, 380–382; legutóbb: 3238/2017. (X. 10.) AB határozat, Indokolás [60]}.
Ez pedig arra vezethető vissza, hogy az Alaptörvény értelmében a tulajdon társadalmi felelősséggel jár, és szintén
az Alaptörvényre visszavezethetően a tulajdon közérdekből kisajátítható.
[110] 3.3. Az  Alkotmánybíróság a  szükségesség és arányosság kritériumrendszerében vizsgálta azt is, hogy a  támadott
szabályozás, amely korlátozást, azaz visszalépést jelent a  zajvédelemben, igazolható-e a  vállalkozáshoz való
alapjoggal. A  nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya mindenkori működtetése ugyanis vállalkozási
tevékenységnek minősül, amelynek folytatása zajjal terheli a környezetet.
[111] Az Alaptörvény M)  cikk (1)  bekezdése alapvetésként rögzíti, hogy „Magyarország gazdasága az  értékteremtő
munkán és a  vállalkozás szabadságán alapszik”. A  XII.  cikk (1)  bekezdésének első mondata úgy szól, hogy
„[m]indenkinek joga van a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához, valamint a vállalkozáshoz.”
[112] Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint „[a] vállalkozás joga nem abszolutizálható, és nem korlátozhatatlan:
senkinek sincs alanyi joga egy meghatározott foglalkozással kapcsolatos vállalkozás, sem pedig ennek adott
vállalkozási jogi formában való gyakorlásához. A  vállalkozás joga annyit jelent – de annyit alkotmányos
követelményként feltétlenül –, hogy az  állam ne akadályozza meg, ne tegye lehetetlenné a  vállalkozóvá válást
{54/1993. (X. 13.) AB határozat, ABH 1993, 340, 341–342.; megerősítette a 32/2012. (VII. 4.) AB határozat, Indokolás
[155]}. Az  Alkotmánybíróság a  vállalkozáshoz való alapjog alkotmányos tartalmának a  meghatározása során
arra is rámutatott már, hogy »[a] vállalkozáshoz való jognak nem tulajdonítható olyan jelentés, amely szerint
a  már működő vállalkozásokra vonatkozó jogi környezet módosíthatatlan lenne« {282/B/2007. AB határozat,
ABH 2007, 2168.; megerősítette a  32/2012. (VII. 4.) AB határozat, Indokolás [161]}. Az  Alkotmánybíróság
gyakorlatában a  foglalkozáshoz, vállalkozáshoz való alapjog a  szabadságjogokhoz hasonló védelemben részesül
az  állami beavatkozások és korlátozások ellen. […] A  foglalkozáshoz, vállalkozáshoz való jogot az  veszélyezteti
a  legsúlyosabban, ha az  ember az  illető tevékenységtől el van zárva, azt nem választhatja. A  szubjektív feltételek
előírása is a választási szabadság korlátozása. Ezek teljesítése azonban elvileg mindenkinek nyitva áll (ha nem, akkor
a korlát objektív)” {3194/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás [28]}.
[113] E megállapításokból arra a  következtetésre jutott az  Alkotmánybíróság, hogy a  dohánytermékek kiskereskedelmi
tevékenységének a  folytatása a  vállalkozáshoz való alapjog által védett, amelyet azonban a  hivatkozott ügyben
támadott szabályozás szükséges és arányos módon korlátozott {3194/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás
[30]–[31]}. Ezért a  fiatalkorúak dohányzásának visszaszorításáról és a  dohánytermékek kiskereskedelméről szóló
2012. évi CXXXIV. törvénnyel szembeni panaszt az Alaptörvény XII. cikke körében (is) elutasította.
[114] Az Alkotmánybíróság a  gyakorlatában az  Alaptörvény M)  cikk (1)  bekezdéséből és a  XII.  cikk (1)  bekezdéséből
kifolyólag a  vállalkozási tevékenység korlátozását is az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdése alapján vizsgálta.
Másképpen: a  kifejtett vállalkozói tevékenységet is alkotmányos védelemben részesítette. Így az  egészséges
környezethez való joggal szembeállítható a  pálya működtetésében megnyilvánuló vállalkozáshoz való alapjog.
Ezért az Alkotmánybíróság azt vizsgálta, hogy az egészséges környezethez való jog korlátozására (a visszalépésre)
a  vállalkozáshoz való jog érvényesülése érdekében, a  feltétlenül szükséges mértékben és az  elérni kívánt céllal
arányosan került-e sor.
[115] A szükségesség körében a testület megállapította: a nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya funkciója szerint
nemzetközi autó- és motorversenyek megrendezésére rendeltetett azzal, hogy ezen kívül más (hazai) versenyek
és rendezvények helyszíneként is szolgál, illetve szolgálhat. Az  ilyen események értelemszerűen zajforrások
üzemeltetésével párosulnak. A  támadott zajvédelmi szabályozás tehát akkor, amikor az  általános szabályokhoz
képest magasabb zajkibocsátást enged korlátozó elemek (éjszakai korlátozás, nappali időszak korlátozása,
felmentési rendszer ellentételezése, monitoring rendszer alkalmazása, adatszolgáltatás, előzetes bejelentés) előírása
mellett, lényegében a  pálya üzemeltetését biztosítja. Az  ilyen rendezvények rendszerint a  szokásosnál magasabb
zajkibocsátással járnak. Emiatt az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  zajvédelmi szabályozásban való
visszalépés szükségesnek minősült a vállalkozáshoz való jog érvényesülése érdekében.
[116] Az Alkotmánybíróság vizsgálta a  korlátozás arányosságát is. Ezzel kapcsolatban tekintettel volt mindazon
szabályozási elemre, amelyet az  indokolás V.1.  pontban (Indokolás [68]–[92]) részletesen bemutatott és az  előbbi
bekezdésben röviden felsorolt. Ezek összességükben megalapozták azt, hogy az opcionálisan választható különös
rezsim a  környezet védelmének szintjében visszalépésnek minősüljön. Az  egészséges környezethez való jog és
a vállalkozáshoz való jog viszonylatában a kérdés a következőképpen merül fel. A támadott szabályozás, amelynek
szükségességét fentebb megállapította a  testület, arányos mértékben korlátozza-e a  zajvédelem jogszabályokkal
már biztosított szintjét a  vállalkozáshoz való jog érvényesítése érdekében. Az  arányosság mérlegelése során
tekintettel kell lenni arra a követelményre, amely szerint a korlátozás a legenyhébb eszközök alkalmazásával hajható
végre. Az Alkotmánybíróság nem azt vizsgálta tehát, hogy miként kellett volna végrehajtani a szükséges korlátozást,
hanem azt, hogy a  jogalkotó által alkalmazott megoldás arányos-e. A  lehetséges megoldások közti választás
a jogalkotó feladata és felelőssége.
[117] Emlékeztet az Alkotmánybíróság arra, hogy a sérelmezett normák nem igazodnak a versenypályán megrendezendő
események sajátos jellemzőihez. A  versenyek egyfelől nem fedik le az  év minden napját, szemben az  általános
5 dB-es emeléssel. Másfelől a  versenynapokon előre meghatározott időrend szerint periodikus a  zajkibocsátás,
ellentétben a felmentési rendszer egybefüggő 40 napos szabályával, amelyet egyebekben az elmúlt évek tényadatai
sem igazolnak vissza. Az  egészséges környezethez való jog korlátozása ezért nem áll arányban a  vállalkozáshoz
való jog érvényesítéséből levezethető szükségességgel. A jogalkotó tehát nem a cél elérésére alkalmas legenyhébb
eszközök közül választott ki egyet, hanem egy azokon aránytalanul túlterjeszkedőt intézményesített. A nemzetközi
licenccel rendelkező versenypálya funkcionális működtetése ugyanis nem követeli meg, hogy – ha a  pálya
működtetője úgy dönt – akár minden nap 5 dB-lel magasabb, a  felmentési rendszerben pedig akár 40 napon
keresztül folyamatosan jóval magasabb zajkibocsátásra kerüljön sor.
[118] Megjegyzendő az  is, hogy Hungaroring Sport Zrt. tőkeemeléséhez szükséges előirányzat-átcsoportosításról
szóló 1657/2016. (XI. 17.) Korm. határozat 1.  pontja szerint a  Kormány „egyetért a  Hungaroring Sport
Zártkörűen Működő Részvénytársaság részére történő forrásjuttatással a  zajvédelmi intézkedések teljesítése,
a  zajterhelés monitorozásához szükséges feladatok, beruházások […] érdekében” a  költségvetési előirányzatok
átcsoportosításával. A  jogalkotó előtt tehát ismert a  nemzetközi licenccel rendelkező versenypálya által okozott
zajterhelés problémája, amelyet kezelhetőnek ítélt a környezetvédelem jogszabályokkal már biztosított szintjének
az aránytalan csökkentése nélkül is.
[119] Ezek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy bár a  zajvédelem elért szintjében való visszalépés
szükséges volt a vállalkozáshoz való jog érvényesítése érdekében, az aránytalannak minősül, mert a jogalkotó nem
a legenyhébb korlátozó megoldások egyikét alkalmazta.
[120] 3.4. A  fentiek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  R. 1.  melléklet 2.1.1. és 2.2.1.  pontjai
sértik az  Alaptörvény XXI.  cikk (1)  bekezdését, mert a  zajvédelem jogszabályokkal már biztosított szintjét úgy
csökkentették az  üzemi és szabadidős zajforrások egyik típusa vonatkozásában, hogy a  csökkentés arányossága
az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdése alapján nem volt alátámasztható.
[121] 4. Mindezek alapján az Alkotmánybíróság a következőkről rendelkezett.
 [122] 4.1. Az  Alkotmánybíróság érdemi vizsgálatot követően elutasította a  Kvt. 110.  § (6a)  bekezdésével szemben
előterjesztett kérelmet, mert az  nem sérti az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdése részét képező bírósághoz
fordulás jogát.
[123] Megállapította azonban, hogy az R. 1. melléklet 2.1.1. és 2.2.1. pontjai sértik az Alaptörvény XXI. cikk (1) bekezdését,
mert az  abban meghatározott feltételrendszer a  versenypálya hatásterületen mérhető folyamatos, üzemi jellegű
zajkibocsátására vonatkozott ahelyett, hogy a versenypálya eseti rendezvényeire, azok jellemzőihez igazodott volna,
általános emelés nélkül. Emiatt az  Alkotmánybíróság 2018. december hó 31. napjával megsemmisítette ezeket
a  pontokat az  Alaptörvény 24.  cikk (3)  bekezdés a)  pontja alapján, az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés b)  pontja
szerinti hatáskörét gyakorolva.
[124] A pro futuro megsemmisítést arra tekintettel rendelte el az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 45.  § (4)  bekezdése
alapján, hogy a  jogalkotó számára kellő időt biztosítson ahhoz, hogy az  alaptörvény-ellenesség konzekvenciáit
levonva megtegye a  szükséges finanszírozási, illetve szabályozási intézkedéseket. A  megsemmisítés napjának
a meghatározása összhangban áll azzal a megállapítással, hogy a környezet orvosolhatatlan károsodása jellemzően
hosszú távú folyamatok eredményeként áll elő.
[125] 4.2. Az  Alaptörvény 24.  cikk (4)  bekezdése lehetővé teszi az  Alkotmánybíróság számára, hogy a  jogszabály
felülvizsgálni nem kért rendelkezését megvizsgálja, és szükség esetén megsemmisítse, ha az  a  felülvizsgálni kért
jogszabályi rendelkezéssel szoros tartalmi összefüggésben áll.
[126] A jogbiztonság érdekében az  Alkotmánybíróság 2018. december hó 31. napjával megsemmisítette az  R. azon
szabályait is, amelyek az  R. 1.  melléklet 2.1.1. és 2.2.1.  pontjaival szoros tartalmi összefüggésben álltak, illetve
amelyek alkalmazhatatlanok ezen pontok nélkül.
[127] A megsemmisítés következtében az R. 2/A. § (1) bekezdése a következő szöveggel marad hatályban:
„2/A. § (1) A környezetvédelmi hatóság a nemzetközi licenccel rendelkező versenypályák zajkibocsátási határértékét
az üzemeltető kérelmének megfelelően
a) az 1. melléklet 1. pontja szerinti zajterhelési határértékből kiindulva állapítja meg.”
[128] Az R. 2/A. §-ának többi bekezdését az Alkotmánybíróság megsemmisítette.
 [129] Az R. 1. melléklet 1. pontjának bevezető mondata a következő szöveggel marad hatályban:
„1. Az üzemi és szabadidős zajforrások zajterhelési határértékei a 2. § (3)–(4) bekezdésben foglalt kivételekkel”
 [130] Az R. 1. melléklet 2. pontjának összes rendelkezését megsemmisítette az Alkotmánybíróság.
VI. [131] A határozatot az Abtv. 44. § (1) bekezdésének első mondata alapján közzé kell tenni a Magyar Közlönyben.
Budapest, 2018. október 2. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
31/2016. (XI. 23.) OGY határozata az Alkotmánybíróság négy tagjának megválasztásáról.
1. Az Országgyűlés az Alaptörvény 24. cikk (8) bekezdése alapján 2016. december 1-jei hatállyal
dr. Hörcherné dr. Marosi Ildikót,
dr. Horváth Attilát,
dr. Schanda Balázst és
dr. Szabó Marcelt
az Alkotmánybíróság tagjává megválasztja. 2. Ez a határozat az elfogadásakor lép hatályba.
Kövér László s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
1825/2013. (XI. 14.) Korm. határozata a KEOP-1.2.0/09-11-2013-0018 azonosító számú („Jászladány Nagyközség szennyvízkezelése” című) projekt támogatásának jóváhagyásáról.
A Kormány
 1. jóváhagyja az  1.  melléklet szerint a  KEOP-1.2.0/09-11-2013-0018 azonosító számú, „Jászladány Nagyközség
szennyvízkezelése” című, egymilliárd forintot meghaladó támogatási igényű projektjavaslatot,
 2. hozzájárul az  1.  pont szerinti projekt támogatási szerződésének – a  Nemzeti Fejlesztési Ügynökség
Környezetvédelmi Operatív Programok Irányító Hatósága általi – megkötéséhez.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető államtitkár
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök