text:
32/2013. (XI. 22.) AB határozata a nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995. CXXV. törvény 58. § (3) bekezdésével kapcsolatos alkotmányos követelmény megállapításáról és alkotmányjogi panasz elutasításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz alapján – dr. Pokol Béla alkotmánybíró párhuzamos
indokolásával, valamint dr. Bragyova András, dr. Dienes-Oehm egon, dr. Paczolay Péter, dr. Salamon László és dr. Szívós
Mária alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja: a  nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995.  évi CXXV.  törvény 58.  §
(3) bekezdésének alkalmazása során az Alaptörvény VI. cikk (1) bekezdéséből, valamint a VI. cikk (2) bekezdéséből
fakadó alkotmányos követelmény, hogy az igazságügyért felelős miniszter a nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló
1995.  évi CXXV.  törvény 56.  § a)–e)  pontjában meghatározott titkos információgyűjtést engedélyező határozatát
– a nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995. évi CXXV. törvény 14. §-ában, valamint az alapvető jogok biztosáról
szóló 2011. évi CXI. törvény 18. §-ában szabályozott külső kontroll hatékonysága érdekében – indokolni köteles.
2. Az  Alkotmánybíróság a  Rendőrségről szóló 1994.  évi XXXIV.  törvény 7/E.  § (3)  bekezdésének meghatározott
szövegrészei alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
I. [1] Az alkotmányjogi panasz előterjesztői jogi képviselőjük útján 2012. június 15. napján az  Alkotmánybíróságról
szóló 2011. évi CLI.  törvény (a továbbiakban: Abtv.) 26. § (2) bekezdése alapján alkotmányjogi panasszal fordultak
az  Alkotmánybírósághoz, melyben a  Rendőrségről szóló 1994.  évi XXXIV.  törvénynek (a  továbbiakban: Rtv.)
a  2011.  évi CCVII.  törvény 8.  §-ával megállapított, 2012. január 5-től hatályos 7/E.  § (3)  bekezdése következő
szövegrészei alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérték: „a nemzetbiztonsági
szolgálatokról szóló 1995.  évi CXXV.  törvény (a  továbbiakban: Nbtv.) 53–60.  §-ának megfelelő alkalmazásával”,
valamint „amelynek ellátása során az  Nbtv. 38–52.  §-a szerint jogosult adatok igénylésére és kezelésére. Az  Nbtv.
56. § a)–e) pontjában meghatározott titkos információgyűjtést az igazságügyért felelős miniszter engedélyezi.”
[2] Az indítványozók utaltak arra, hogy önmagában azt is alkotmányellenesnek tartják, hogy a  korábbihoz képest
újabb szervezet (a Rendőrségen belül a  terrorizmust elhárító szerv) felhatalmazást kapott a  titkos megfigyelésre,
de a  nemzetbiztonsági szolgálatok hasonló jogosultságát is alkotmányellenesnek tartják. A  nemzetbiztonsági
szolgálatokról szóló 1995.  évi CXXV.  törvény (a  továbbiakban: Nbtv.) 58.  § (1)  bekezdésének „5.  § b), d), h)–j),
valamint a  6.  § d), i), l)–n)  pontjaiban meghatározott nemzetbiztonsági feladatok ellátása során az” szövegrészét
és (2)  bekezdését azonban az  Abtv. 30.  § (4)  bekezdésében foglalt korlátozás – miszerint az  alaptörvény-ellenes
jogszabály hatálybalépésétől számított száznyolcvan nap elteltével alkotmánybírósági eljárás megindításának nincs
helye – miatt nem támadhatták meg.
[3] Az indítványozók az  állított alaptörvény-ellenesség indokolását megelőzően indítványozói jogosultságukat
támasztották alá. Kijelentették, hogy a  kifogásolt rendelkezés őket személyesen, ténylegesen és közvetlenül
érinti, ugyanakkor kifejtették, hogy a  megfigyelés titkos jellegéből kifolyólag valójában csak a  megfigyelés
lehetősége biztos, de ez  a  lehetőség önmagában, további egyedi döntés közbejötte nélkül az  alapvető jogaik
sérelmét okozza. A  titkos megfigyelés ugyanis aszimmetrikus információs helyzetre épülő hatalmi viszonyt hoz
létre, amely konformitásra ösztönzi az  érintetteket. Az  érintettségre vonatkozó érvelésüket a  német Szövetségi
Alkotmánybíróság és az Emberi Jogok Európai Bírósága gyakorlatából vett példákkal támasztották alá. A személyes
érintettségük alátámasztására továbbá előadták, hogy – bár mindenki potenciális áldozat – nekik, mint az  Eötvös
Károly Közpolitikai Intézet – a  mindenkori kormányzat tevékenységét civil eszközökkel ellenőrző (watchdog)
szervezet – munkatársainak a szokásosnál valószínűbb az érintettségük. Az indítványozók szerint abban az esetben,
ha az  Alkotmánybíróság nem tekinti a  potenciálisan megfigyelteket az  alkotmányjogi panasz tekintetében
érintettnek, egyáltalán nem lesz a titkos megfigyelések vonatkozásában jogvédelem. Az érintettség valószínűsítését
követően kifejtették, hogy az alkotmányjogi panasz olyan alapvető alkotmányjogi kérdéseket vet fel (bírói kontroll
nélkül megengedhető-e a  magánszférához való jog és az  információs önrendelkezési jog, végső soron az  emberi
méltósághoz való jog korlátozása), amelyet az Alkotmánybíróság mindeddig nem vizsgált érdemben, és amely nem
válaszolható meg közvetlenül az Alaptörvény VI. cikk (1) és (2) bekezdéseiből.
[4] Az indítványozók a  továbbiakban a  támadott szabályok alaptörvény-ellenességére vonatkozó indokaikat adták
elő. Az  Rtv. 7/E.  §-a értelmében a  terrorizmust elhárító szerv – amely a  rendőrség részeként, de szervezetileg
elkülönülten működik – felhatalmazást kap arra, hogy egyes feladatai ellátása körében titokban információkat
gyűjtsön. Ez  általában a  rendőrségre irányadó titkos információszerzésre vonatkozó szabályok szerint történik
[Rtv. 7/E. § (2) bekezdés], de két esetben a titkos információgyűjtés nem az Rtv., hanem az Nbtv. szerint végezhető.
A titkos információszerzés körében végezhető tevékenységek tekintetében az Rtv. 69. § (1) bekezdése megegyezik
az Nbtv. 56. §-ával. Míg azonban az Rtv.-ben fellelhetők a polgárok magánszféráját védő garanciák, az Nbtv.-ből ezek
– az indítványozók szerint – hiányoznak:
[5] – az Rtv. szerint a fenti tevékenységekre meghatározott súlyos bűncselekményekkel összefüggő bűnüldözési célból,
illetve bűncselekmény gyanúja miatt körözött személy felkutatása esetében van mód, az Nbtv. ilyen megkötést nem
tartalmaz.
[6] – az  Rtv. a  fenti titkos információgyűjtést bírói engedélyhez köti, az  Nbtv. az  igazságügyért felelős miniszter
engedélyéhez.
[7] – az Rtv.-ben az engedélykérés indokolása jogilag kötött, az Nbtv.-ben nem.
 [8] – az  Rtv. szerint a  megfigyelés befejezését követő 8 napon belül meg kell semmisíteni a  megfigyelés célja
szempontjából érdektelen információt vagy az ügyben nem érintett személy adatait, az Nbtv. ilyen kötelezettséget
nem tartalmaz.
[9] A kifogásolt szövegrészek megsemmisítése – az  indítványozók állítása szerint – a  fenti „sérelmes” helyzetet
megszüntetné, mivel a terrorizmust elhárító szerv titkos információszerzésére ennek következtében a szélesebb jogi
garanciákat magába foglaló Rtv. vonatkozna.
[10] Az indítványozók – az Alkotmánybíróság korábbi határozataira hivatkozással – állítják, hogy a magánszférához való
jog korlátozása nem állja ki a szükségesség-arányosság próbáját. Külön kiemelik, hogy nincs olyan érv, amely a bírói
kontroll mellőzését igazolná, sőt ellenkezőleg, az igazságügyért felelős miniszter és a bíró szakmai felkészültségének
különbözősége (a bírónak az  engedélyezés a  fő tevékenysége, míg a  miniszternek ez  mellékes feladata; a  bíró
szakmailag felkészült, a  miniszter felkészültsége kétséges; a  bíró független, a  miniszter pártpolitikus) a  bírói
engedélyezést támasztja alá. Az  indítványozók szerint a  bírói kontroll mellőzése nem a  magánszférához való jog,
valamint a személyes adatok védelméhez való jog korlátozását, hanem semmibe vételét jelentené. Az érintett ezzel
végérvényesen elesik a  bírói jogvédelemtől, mivel a  megfigyelés titkos jellege miatt később sem adódik alkalma
bírói jogorvoslattal élni a magánszférát sértő beavatkozással szemben.
[11] Az Alkotmánybíróság beszerezte a  közigazgatási és igazságügyi miniszter, az  Országgyűlés Nemzetbiztonsági
Bizottsága elnökének, valamint a Fővárosi Törvényszék elnökének a véleményét.
II. [12] 1. Az Alaptörvény érintett rendelkezései:
„VI. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán- és családi életét, otthonát, kapcsolattartását és jó hírnevét
tiszteletben tartsák.
(2) Mindenkinek joga van személyes adatai védelméhez, valamint a  közérdekű adatok megismeréséhez és
terjesztéséhez.”
[13] 2. Az Rtv. indítvány által támadott rendelkezése:
„7/E.  § (3) A  terrorizmust elhárító szerv az  (1)  bekezdés a)  pont ad)  alpontjában, valamint e)  pontjában
meghatározott feladata ellátása érdekében a  nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995.  évi CXXV.  törvény
(a  továbbiakban: Nbtv.) 53–60.  §-ának megfelelő alkalmazásával titokban információt gyűjthet, amelynek ellátása
során az  Nbtv. 38–52.  §-a szerint jogosult adatok igénylésére és kezelésére. Az  Nbtv. 56.  § a)–e)  pontjában
meghatározott titkos információgyűjtést az igazságügyért felelős miniszter engedélyezi.”
[14] 3. Az Nbtv. hivatalból vizsgált rendelkezése:
„58.  § (3) A  bíró, illetve az  igazságügyért felelős miniszter (a  továbbiakban együtt: engedélyező) az  előterjesztés
benyújtásától számított 72 órán belül határozatot hoz. Az előterjesztésnek helyt ad, vagy azt megalapozatlansága
esetén elutasítja. A határozat ellen fellebbezésnek nincs helye.”
III. [15] Az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy az  eljárás alapjául szolgáló alkotmányjogi panasz megfelel-e
az Abtv. által támasztott formai és tartalmi követelményeknek.
[16] 1. Az  Rtv. kifogásolt rendelkezését az  egyes rendvédelmi tárgyú törvények módosításáról, valamint az  azzal
összefüggő további törvénymódosításokról szóló 2011. évi CCVII. törvény (a továbbiakban: Módtv.) 8. §-a állapította
meg. Ez  a  rendelkezés 2012. január 5-én lépett hatályba. Az  indítványt 2012. június 15-én, tehát az  Abtv. 30.  §
(4)  bekezdés szerinti 180 napos határidőn belül nyújtották be az  Alkotmánybírósághoz. Az  alkotmányjogi panasz
megfelel az Abtv. 52. § (1) és (1b) bekezdésekben támasztott feltételeknek, mivel tartalmazza az Alkotmánybíróság
Abtv. 26.  § (2)  bekezdése szerinti hatáskörére való hivatkozást, az  indítványozók az  Rtv. 7/E.  § (3)  bekezdése
megjelölt szövegrészei alaptörvény-ellenességének vizsgálatára és megsemmisítésére irányuló határozott kérelmet
adnak elő, a kifogásolt szövegrészek alaptörvény-ellenességét megindokolják.
[17] 2. Az Abtv. 56. § (1) bekezdése szerint az Alkotmánybíróság az ügyrendjében meghatározottak szerinti tanácsban
eljárva dönt az alkotmányjogi panasz befogadásáról. A (2) bekezdés szerinti tanács mérlegelési jogkörében vizsgálja
az  alkotmányjogi panasz befogadhatóságának törvényben előírt tartalmi feltételeit, különösen a  26–27.  § szerinti
érintettséget, a jogorvoslat kimerítését, valamint a 29–31. §-ok szerinti feltételeket.
[18] Az indítványozó az Abtv. 26. § (2) bekezdés szerinti hatáskörben kérte az Alkotmánybíróság eljárását. Az Abtv. 26. §
(2) bekezdése szerint az Alkotmánybíróság eljárása kivételesen akkor is kezdeményezhető, ha az alaptörvény-ellenes
jogszabály rendelkezésének alkalmazása vagy hatályosulása folytán közvetlenül, bírói döntés nélkül következett
be a jogsérelem, és nincs a jogsérelem orvoslására szolgáló jogorvoslati eljárás. A kivételes panasz esetében, mivel
az  közvetlenül a  norma ellen irányul, különös jelentősége van az  érintettség vizsgálatának, hiszen a  panaszos
alapjogában való személyes, közvetlen és aktuális (jelenvaló) sérelme különbözteti meg a kivételes panaszt az actio
popularis-tól.
[19] 2.1. Az  indítványozók személyes érintettségüket elsősorban arra alapozták, hogy titkos megfigyelés esetén
mindenki „potenciális áldozat”.
[20] Az Alkotmánybíróság a potenciális érintettség vizsgálata során áttekintette a nemzetközi gyakorlatot. A strasbourgi
Emberi Jogok Európai Bírósága (a  továbbiakban: Bíróság) több olyan ügyben is hozott már döntést, amelyben
potenciális megfigyeltek fordultak a Bírósághoz az Emberi Jogok Európai Egyezménye (a továbbiakban: Egyezmény)
6., 8. és 13. cikkének sérelmére hivatkozva [Klass és társai kontra Németország [PC] (5029/71) 1978. szeptember 6.;
Malone kontra Egyesült Királyság [PC] (8691/79) 1984. augusztus 2.; Association for European Integration and
Human Rights és Ekimdzhiev kontra Bulgária (62540/00) 2007. június 28.; Iordachi és társai kontra Moldova
(25198/02) 2009. február 10.; Kennedy kontra Egyesült Királyság (26839/05) 2010. május 18.; Hadzhiev kontra
Bulgária (22373/04) október 23.].
[21] A Klass és társai kontra Németország ügyben – az ügy elbírálásakor hatályos szabályok alapján – a szűrő funkciót
ellátó Bizottság is elsőként azt vizsgálta, hogy az  indítványozók az  Egyezmény értelmében panaszosnak, vagyis
áldozatnak tekinthetők-e. A  Bizottság megállapította: „[…] csak az  [a magánszemély] nyújthat be panaszt, aki azt
állítja, hogy jogsérelmet szenvedett. A  panaszosok azonban csupán azt állították, hogy lehetséges, hogy titokban
megfigyelik vagy megfigyelték őket, például olyan ügyfelek jogi képviselőjeként, akiket szintén megfigyelnek,
a  titkos megfigyelés alatt álló személyeket azonban nem minden esetben tájékoztatják utólag a  foganatosított
intézkedésről. Az  eset sajátosságaira tekintettel a  panaszosokat a  25.  cikk [új 34.  cikk] értelmében panaszosoknak
kell tekinteni.” A  Bizottság álláspontját – a  megfigyelés titkosságában rejlő sajátosságán túlmenően  – azzal
támasztotta alá, hogy a  panaszosok egy része ügyvéd, akik esetében elméletileg nem zárható ki, hogy
az államellenes bűncselekmény gyanúja alatt álló ügyfeleikkel való kapcsolatra tekintettel ténylegesen megfigyelés
alatt álljanak. A  Bizottság képviselői a  szóbeli meghallgatáson azt is kifejtették: „Ahhoz, hogy egy magánszemély
érvényesíteni tudja az Egyezmény 8. cikkének sérelmén alapuló panasz igényét, elegendő, hogy az a személy olyan
helyzetben legyen, amely felveti a  titkos megfigyelés komoly veszélyét (risque sérieux/reasonable risk) [Klass és
társai kontra Németország [PC] (5029/71) 1978. szeptember 6. 31. bekezdés].
[22] A Bíróság az ügy különlegességére tekintettel maga is értelmezte a panasz fogalmát. Kifejtette, hogy az Egyezmény
25. cikke – a 24. cikkel ellentétben, amelynek célja az Egyezmény betartásához fűződő közös érdek – nem biztosítja
a  törvények absztrakt megtámadásának (actio popularis) lehetőségét [33. bekezdés]. Ezért alapvetően nem
elegendő a törvény puszta léte által okozott jogsérelem valószínűsítése, a panasz feltétele a törvénynek a panaszos
hátrányára történő alkalmazása. Abban az  esetben azonban, ha a  panaszos az  eszköz titkos jellege miatt nem
szerez tudomást a  jogsértésről, az Egyezmény hatékony érvényesülésének elve (l’effet utile) megköveteli az egyén
védelmét [34. bekezdés].
[23] A Bíróság megállapította, hogy a  kifogásolt rendelkezések alapján foganatosítható megfigyelés potenciálisan
érinti minden embernek a  levél, posta, távbeszélő- és távíróforgalmát a Német Szövetségi Köztársaságban, vagyis
minden felhasználó vagy potenciális felhasználó közvetlenül érintett. A  Bíróság tehát – a  kormány azon állítása
ellenére, hogy a panaszosok nem voltak titkos megfigyelés tárgyai – az eset sajátosságaira tekintettel panaszosnak
(áldozatnak) tekintette az  eljárás kezdeményezőit: „bármelyik panaszos jogosan állíthatja, hogy az  Egyezményben
biztosított jogában sérelmet szenvedett annak ellenére, hogy egyikük sincs abban a helyzetben, hogy kijelenthesse,
őt ténylegesen megfigyelték” [38. bekezdés].
[24] A Bíróság legutóbb 2012. október 23-án erősítette meg a  fenti gyakorlatát a  Hadzhiev kontra Bulgária ügyben:
„A Bíróság megjegyzi, hogy több korábbi ügyben arra az  álláspontra helyezkedett, hogy mindaddig, amíg
a  jogrendszer olyan megfigyelési rendszert intézményesít, amely lehetővé teszi bármely személy email-ének és
telekommunikációjának a  megfigyelését anélkül, hogy ők erről valaha is tudomást szereznének – hacsak nem
szereztek indiszkréció, szándékos kiszivárogtatás vagy utólagos közlés alapján tudomást róla –, az közvetlenül érinti
a  postai- és telekommunikációs szolgáltatások valamennyi felhasználóját abban az  országban. A  fenti esetekben
a  Bíróság elfogadta, hogy a  magánszemély kifogásolhatja, hogy ő a  titkos eszközök vagy az  azokat megengedő
jogalkotás puszta léte által okozott jogsérelem áldozata anélkül, hogy bizonyítania kellene az  intézkedés vele
szemben történő alkalmazását.” [Hadzhiev kontra Bulgária (22373/04) 2012. október 23. 38. bekezdés]
[25] Az Alkotmánybíróság a nemzetközi gyakorlat áttekintését követően megvizsgálta, hogy az Rtv. kifogásolt szabálya
alapján meghatározható-e a titkos információgyűjtés által érintett személyi kör. Az Rtv. kifogásolt rendelkezése két
feladatkört jelöl meg, amelyek ellátása érdekében lehetőséget biztosít a  terrorizmust elhárító szervnek az  Nbtv.
szerinti titkos információgyűjtésre:
[26] – a  terrorizmus elleni küzdelem keretében – Magyarország nemzetbiztonsági érdekei elősegítése érdekében –
Magyarország területén terrorcselekmény elkövetésére irányuló törekvések megelőzése, felderítése és elhárítása
[Rtv. 7/E. § (1) bekezdés ad) pont].
[27] – valamint Magyarország területén kívül közvetlenül fenyegető háborús cselekmények, fegyveres konfliktusok,
valamint terrorista és túszejtő akciók esetén a  bajba jutott magyar állampolgárok mentéséhez, hazatérésük
biztosításához, evakuálásához szükséges külföldre vonatkozó, valamint külföldi eredetű információk megszerzése
érdekében [Rtv. 7/E. § (1) bekezdés d) és e) pont].
[28] A fenti rendelkezések a  titkos információgyűjtés elrendelésének alapját határozzák meg. Ezek nem tekinthetők
az  érintett személyi kör meghatározásának, mivel a  titkos információgyűjtésnek – a  titkos adatszerzéssel
ellentétben  – nem feltétele a  bűncselekmény elkövetésének a  gyanúja, hiányzik tehát a  bűncselekmény, mint
viszonyítási alap. A  fenti rendelkezések személyi hatálya tehát kiterjed minden Magyarország felségterületén
(nagykövetség, konzulátus épületében, magyar lobogó alatt közlekedő hajón, repülőgépen is) tartózkodó
személyre. Figyelembe kell azonban venni, hogy a  kifogásolt rendelkezés tárgyi hatálya mégis szűkíti a  személyi
kört.
[29] Az Nbtv. 57. § (2) bekezdés a) pontja a külső engedély megszerzéséhez szükséges kérelem kötelező tartalmi elemei
között előírja, hogy az  előterjesztésnek tartalmaznia kell „az érintett vagy érintettek nevét, vagy körét, illetőleg
az  azonosításra alkalmas – rendelkezésre álló – adatokat.” Az  Nbtv. 57.  § b)  pontja pedig kötelező módon előírja,
hogy a  kérelem szükségességét indokolni kell. Annak ellenére tehát, hogy a  titkos információgyűjtés esetében
hiányzik a  bűncselekmény gyanúja, az  érintettek tevékenysége és a  terrorcselekmény elkövetésére irányuló
törekvések elhárítása, illetve a külföldön bajba jutott magyar állampolgárok védelmének feladata között valamilyen
összefüggésnek mindenképpen fenn kell állnia. Az intézkedés szükségessége másképpen nem lenne indokolható.
[30] Az Nbtv. 57.  § (2)  bekezdés a)  pontja viszont az  előterjesztés tartalmának meghatározása révén lehetővé teszi
a  titkos megfigyelés meghatározatlan személyazonosságú érintettekre történő kiterjesztését (bár a  csoport
tagjainak a  tevékenysége és a  terrorizmust elhárító szerv fenti tevékenysége között összefüggésnek kell lennie,
csak a titkos információgyűjtés eredményeképpen állapítható meg, hogy a csoport mely tagjai vonatkozásában van
gyakorlatilag is összefüggés).
[31] Ezen túlmenően az  Nbtv. 56.  §-ában felsorolt titkos információgyűjtési eszközök és módszerek lehetőséget
biztosítanak az érintett életének teljes körű megfigyelésére, ezért az elkerülhetetlenül érint kívülálló személyeket is
(bárkit, aki a „célszeméllyel” kapcsolatba kerül).
[32] Az Alkotmánybíróság figyelembe vette azt is, hogy az  Nbtv. 58.  § (6)  bekezdése kizárja a  megfigyelt személyek
utólagos tájékoztatását, ezért az intézkedés alkalmazásának a bizonyítása az indítványozóktól nem elvárható.
[33] A fentiek alapján az Alkotmánybíróság a panaszosokat – a titkos információgyűjtés különleges jellegére tekintettel –
érintetteknek tekinti.
[34] 2.2.  Az  Alkotmánybíróság a  személyes érintettséget követően megvizsgálta, hogy a  kifogásolt jogszabályhely
vonatkozásában a  közvetlenség követelménye fennáll-e. A  kifogásolt rendelkezés érvényesüléséhez konstitutív
hatályú végrehajtási aktus (az igazságügyért felelős miniszter, mint a  titkos információgyűjtés engedélyezőjének
határozata) szükséges. Az  indítványozóknak először a  jogsértést közvetlenül megvalósító államhatalmi aktust
kellene megtámadniuk, amelyet követően lehetővé válna a  norma közvetett vizsgálata is. Jelen esetben
azonban az  indítványozóknak nincs lehetőségük az  engedélyező határozatának megismerésére, mivel az  Nbtv.
58.  § (6)  bekezdése értelmében nem is szerezhetnek tudomást az  engedélyező eljárásáról, illetve a  titkos
információgyűjtés tényéről. Az  Alkotmánybíróság ezért a  titkos információgyűjtés lehetőségét megteremtő
jogszabályi rendelkezést – az  eljárás titkos jellegére tekintettel – közvetlenül hatályosuló normának tekinti.
Az Alkotmánybíróság a közvetlenség kritériumának vizsgálata során figyelembe vette az Abtv. 26. § (2) bekezdése
szerinti alkotmányjogi panasz végső jogorvoslat jellegét is.
[35] 2.3. Az  aktuális érintettség követelménye a  konkrét ügyben – a  megfigyelés titkos jellegére tekintettel – nem
értelmezhető. A  panaszosnak nincs, nem lehet tudomása arról, hogy a  támadott jogszabály alkalmazása, azaz
a titkos információgyűjtés vele szemben megkezdődött-e vagy befejeződött.
[36] Tehát az Rtv. 7/E. § (3) bekezdése – a fentiekben kifejtettek szerint – az indítványozókat személyesen és közvetlenül
érintette. Az  Rtv. kifogásolt rendelkezésével szemben nem állt a  panaszosok rendelkezésére a  jogsérelem
orvoslására szolgáló bírói vagy más jogorvoslati eljárás.
[37] 2.4. Az alkotmányjogi panaszban felvetett probléma – titkos információgyűjtési eszközök és módszerek [házkutatás,
a  lakás megfigyelése, postai küldemények felbontása, elektronikus kommunikáció (e-mail) megismerése,
valamint az  online átkutatás] alkalmazása – szoros kapcsolatban áll a  magánszférához való joggal, az  információs
önrendelkezési joggal és az  emberi méltósághoz való joggal, s mint ilyen, alapvető alkotmányjogi jelentőségű
kérdésnek minősül.
[38] Az Alkotmánybíróság ezek alapján megállapította, hogy az  alkotmányjogi panasz törvényben előírt feltételei
fennállnak, ezért azt érdemben elbírálta.
IV. [39] Az indítvány nem megalapozott. [40] 1. Az Alkotmánybíróság először áttekintette a titkosszolgálati eszközök alkalmazására vonatkozó igen szerteágazó
hatályos szabályozást. A fő szabályokat az egyes jogosult szervek úgynevezett ágazati törvényei rögzítik: Rtv., Nbtv.,
a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (a továbbiakban: Be.), az ügyészségről szóló 2011. évi CLXIII. törvény,
a Nemzeti Adó- és Vámhivatalról szóló 2010. évi CXXV. törvény.
[41] A fenti jogszabályok a  titkosszolgálati eszközök alkalmazása szempontjából titkos információgyűjtés és titkos
adatszerzés között tesznek különbséget, fogalom meghatározást viszont nem tartalmaznak. A  két titkos
információgyűjtési módszer alkalmazásának szabályozása alapján a különbség abban foglalható össze, hogy a titkos
információgyűjtés alkalmazására a nyomozás elrendelése előtt, míg a titkos adatszerzés alkalmazására a nyomozás
elrendelése után, a vádemelésig kerülhet sor. Ugyanakkor „közös” szabályai is vannak a titkos információgyűjtésnek
és a titkos adatszerzésnek. A Be. 200. § (4) bekezdése szerint, ha a nyomozás elrendelését megelőzően külön törvény
alapján a bíró, illetőleg az igazságügyért felelős miniszter által engedélyezett titkos információgyűjtés végrehajtása
során az ügyben a nyomozást elrendelik, a titkos információgyűjtést a továbbiakban a Be. alapján csak mint titkos
adatszerzést lehet folytatni.
[42] 1.1. A  hatályos szabályozás a  titkos információgyűjtés két típusát tartalmazza: a  bűnüldözési célból folytatott és
a nem bűnüldözési célból folytatott titkos felderítést.
[43] A bűnüldözési célból folytatott titkos információgyűjtés az  Rtv. értelmében lehet bírói engedélyhez kötött
[Rtv. 69.  §] és – az  alkalmazható intézkedések tekintetében jóval szűkebb körű – bírói engedélyhez nem kötött
[Rtv. 64.  §]. A  bírói engedélyhez kötött titkosszolgálati eszközök és módszerek megegyeznek a  Be. 200.  §
(1)  bekezdésben szabályozott eszközökkel és módszerekkel, azzal az  eltéréssel, hogy az  Rtv. 69.  § (1)  bekezdés
a)  pontja a  magánlakásban történtek technikai eszközökkel történő megfigyelése és rögzítése mellett [b)  pont]
szabályozza a magánlakás titokban történő átkutatásának (házkutatás) és az észleltek technikai eszközökkel történő
rögzítésének lehetőségét is.
[44] Az Rtv. 69.  §-a a  titkos információgyűjtést – a  titkos adatszerzésnél tágabb körben és az  eszköz kivételességét
körülhatároló általános törvényi korlát nélkül – egyes speciális feltételeket megjelölve teszi lehetővé. A  69.  §
(1)  bekezdés szerint ilyen eszközök és módszerek alkalmazására bűnüldözési célból az  (1)  bekezdésben, illetve
a (3) bekezdésben megjelölt esetekben van lehetőség. Az Rtv. 63. § (1) bekezdésében meghatározott bűnüldözési
célok a  következők: a  bűncselekmény elkövetésének megelőzése, megakadályozása, felderítése, megszakítása,
az  elkövető kilétének megállapítása, elfogása, körözött személy felkutatása, tartózkodási helyének megállapítása,
bizonyítékok megszerzése, valamint a  büntetőeljárásban részt vevők és az  eljárást folytató hatóság tagjainak,
az igazságszolgáltatással együttműködő személyek védelme, valamint az e törvényben meghatározott költségvetési
szervek bűnmegelőzési, bűnfelderítési célú ellenőrzése érdekében. Az Rtv. 69. § (3) bekezdése a bűnüldözési célon
túlmenően a  titkosszolgálati eszköz alkalmazásával érintett bűncselekményekhez köti a  titkos információgyűjtés
engedélyezését.
[45] Az Rtv. 70.  § (2)  bekezdés rendelkezik a  különleges eszköz alkalmazása iránti kérelem tartalmi elemeiről.
A  különleges eszköz alkalmazását – az  Rtv. 71.  § (1)  bekezdése alapján – az  engedélyt kérő nyomozó hatóság
székhelye szerint illetékes helyi bíróságnak a  törvényszék elnöke által kijelölt bírája engedélyezi. Az  Rtv. 71.  §
(2) bekezdése pedig kifejezetten előírja, hogy a bíró a különleges eszköz engedélyezése iránti kérelem benyújtásától
számított 72 órán belül indokolt végzéssel határoz, amelyben a kérelemnek helyt ad, vagy azt a törvényi feltételek
hiánya miatt elutasítja.
[46] A bírói engedélyhez kötött titkos információgyűjtés alkalmazását az  Rtv. 71.  § (3)  bekezdése – a  Be. 203.  §
(5)  bekezdéséhez hasonlóan – legfeljebb kilencven napos határidőre teszi lehetővé. Ugyanakkor míg a  Be. egy
alkalommal biztosít lehetőséget a hosszabbításra, az Rtv. ilyen korlátozást nem tartalmaz. Az Rtv. 73. § (1) bekezdése
viszont előírja, hogy a titkos információgyűjtést haladéktalanul meg kell szüntetni többek között, ha annak további
alkalmazásától eredmény nem várható, a (3) bekezdés értelmében pedig a titkos megfigyelést követő 8 napon belül
meg kell semmisíteni a  megfigyelés célja szempontjából érdektelen rögzített információt vagy az  ügyben nem
érintett személy adatait.
[47] 1.2. A nem bűnüldözési célból folytatott titkos információgyűjtés lehet külső engedélyhez nem kötött [Nbtv. 54. §,
55. §] és külső engedélyhez kötött [Nbtv. 56–60. §]. Az engedély – a törvényben meghatározott esetekben – bírói
vagy igazságügy-miniszteri engedélyt jelent.
[48] Az Nbtv. indokolása szerint a  nemzetközi gyakorlatban számos példa van arra, hogy az  államok különbséget
tesznek a  bűnüldözési (és az  ahhoz szorosan kapcsolódó bűnmegelőzési, bűnfelderítési), valamint az  egyéb
nemzetbiztonsági célból történő információgyűjtés között.
[49] A törvény ezen rendezőelvre tekintettel határozott meg osztott külső engedélyezési rendszert. Konkrét
bűncselekmények felderítése tekintetében – hasonlóan az  Rtv.-ben elfogadott megoldáshoz – a  titkos
információgyűjtést a  Fővárosi Törvényszék elnöke által e  feladatra kijelölt bíró engedélyezi. Egyéb, az  általános
jellegű információgyűjtés során alkalmazott, az  56.  §-ban meghatározott tevékenységet az  igazságügy-miniszter
engedélyezi.
[50] Az Nbtv. 74. § a) pontja meghatározza a nemzetbiztonsági érdek fogalmát:
„Magyarország függetlenségének biztosítása és törvényes rendjének védelme, ennek keretén belül
aa) az ország függetlensége és területi épsége elleni támadó szándékú törekvések felderítése,
ab) az  ország politikai, gazdasági, honvédelmi érdekeit sértő vagy veszélyeztető leplezett törekvések felfedése és
elhárítása,
ac) a kormányzati döntésekhez szükséges, külföldre vonatkozó, illetve külföldi eredetű információk megszerzése,
ad) az  ország az  alapvető emberi jogok gyakorlását biztosító törvényes rendjének, a  többpárti rendszeren
alapuló képviseleti demokráciának és a  törvényes intézmények működésének jogellenes eszközökkel történő
megváltoztatására vagy megzavarására irányuló leplezett törekvések felderítése és elhárítása, valamint
ae) a  terrorcselekmények, az  illegális fegyver- és kábítószer-kereskedelem, valamint a  nemzetközileg ellenőrzött
termékek és technológiák illegális forgalmának felderítése és megakadályozása;”
[51] Mindkét esetre vonatkozik az  Nbtv. 53.  § (2)  bekezdése, amelynek értelmében titkos információgyűjtés
alkalmazására abban az  esetben kerülhet sor, ha a  törvényben meghatározott feladatok ellátásához szükséges
adatok más módon nem szerezhetők meg. Mindkét esetben lehetőség van az  Nbtv. 59.  §-a szerinti kivételes
engedélyezésre. Ha az engedélyeztetési eljárás miatti késedelem olyan felderítési vagy bizonyítási esélytől fosztaná
meg a nemzetbiztonsági szolgálatokat, amely az adott ügyben nyilvánvalóan sértené a nemzetbiztonsági szolgálat
eredményes működéséhez fűződő érdeket, a  nemzetbiztonsági szolgálat főigazgatója az  engedélyezésre irányuló
előterjesztés egyidejű benyújtása mellett az  igazságügy-miniszter vagy bíró döntéséig kivételesen engedélyezheti
az  56.  §-ban felsorolt titkos információgyűjtés lefolytatását. Ugyanazon ügyben – ha közvetlen veszélyt jelentő új
tény nem merül fel – a főigazgatók csak egyszer élhetnek a kivételes engedélyezés lehetőségével.
[52] Az Nbtv. 56.  §-a sorolja fel a  külső engedély alapján alkalmazható titkosszolgálati eszközöket és módszereket,
amelyek megegyeznek az  Rtv. 69.  § (1)  bekezdésében szabályozott eszközökkel és módszerekkel. Ezek
a tevékenységek a következők:
[53] a) magánlakás átkutatása, az észleltek technikai eszközökkel történő rögzítése;
 [54] b) magánlakásban történtek technikai eszközökkel történő megfigyelése, rögzítése;
 [55] c) postai küldemény, valamint beazonosítható személyhez kötött zárt küldemény felbontása, ellenőrzése,
tartalmának technikai eszközökkel való rögzítése;
 [56] d) elektronikus hírközlési szolgáltatás útján továbbított kommunikáció tartalmának megismerése, az  észleltek
technikai eszközökkel való rögzítése;
 [57] e) számítástechnikai eszköz vagy rendszer útján továbbított, vagy azon tárolt adatok megismerése, rögzítése és
felhasználása.
 [58] Az Nbtv. 57.  § (1)  bekezdése értelmében a  titkos információgyűjtés engedélyezésére irányuló előterjesztést
az  Információs Hivatal, az  Alkotmányvédelmi Hivatal, a  Katonai Nemzetbiztonsági Szolgálat, és meghatározott
feladat tekintetében a Nemzetbiztonsági Szakszolgálat főigazgatója nyújthatja be. Az előterjesztésnek tartalmaznia
kell a  titkos információgyűjtés helyét, az  érintett vagy érintettek nevét vagy körét, a  titkos információgyűjtés
módját és szükségességének indokolását, illetve a  tevékenység kezdetét és végét. Az  Nbtv. 58.  § (3)  bekezdése
kimondja, hogy a  bíró, illetve az  igazságügyért felelős miniszter az  előterjesztés benyújtásától számított 72 órán
belül határozatot hoz, amelyben az  előterjesztésnek helyt ad vagy azt megalapozatlansága esetén elutasítja.
Az  engedélyező határozat ellen fellebbezésnek nincs helye, vagyis az  engedélyezést előterjesztő a  döntés ellen
nem élhet jogorvoslattal. Az  érintett pedig a  döntést meg sem ismerheti, mivel a  (6)  bekezdés értelmében
az engedélyező eljárásáról, illetve a titkos információgyűjtés tényéről az érintettet nem tájékoztathatja.
[59] Az Nbtv. 58. § (4) bekezdése értelmében az engedélyező a titkos információgyűjtést – az Rtv. 71. § (3) bekezdéséhez
hasonlóan – esetenként legfeljebb kilencven napra engedélyezi, de ezt a határidőt, bár csak újabb előterjesztésre
és indokolt esetben, de korlátlan alkalommal további kilencven napra meghosszabbíthatja. Ugyanakkor az  Nbtv.
60.  §-a – az  Rtv. 73.  § (1)  bekezdéséhez hasonlóan – előírja, hogy a  titkos információgyűjtést haladéktalanul meg
kell szüntetni, ha célját elérte vagy a  további alkalmazásától eredmény nem várható. Az  Nbtv. 60.  § (1)  bekezdés
d) pontja abban az esetben is előírja a titkos információgyűjtés haladéktalan megszüntetését, ha az bármely okból
törvénysértő.
[60] Az Nbtv. 50.  § (2)  bekezdése általános érvénnyel előírja ugyan az  adat törlését, ha annak kezelése nyilvánvalóan
szükségtelen, de – az  Rtv. 73.  § (3)  bekezdésével ellentétben – nem mondja ki egyértelműen a  megfigyelés
célja szempontjából érdektelen rögzített információ vagy az  ügyben nem érintett személy adatai törlésének
kötelezettségét.
[61] A titkos információgyűjtés belső eljárási és engedélyezési szabályait az  Nbtv. 11.  § (1)  bekezdés h)  pontja alapján
a főigazgatók előterjesztésére a miniszter hagyja jóvá. Ezek azonban az állampolgárok számára nem hozzáférhetők.
[62] Az igazságügy-miniszter engedélyezési eljárása fölött az  Nbtv. 14.  § (4)  bekezdése értelmében az  Országgyűlés
Nemzetbiztonsági Bizottsága gyakorol ellenőrzést.
[63] 1.3. A  következőkben az  Alkotmánybíróság áttekintette a  titkos eszközök alkalmazására feljogosított terrorizmust
elhárító szerv hatáskörére vonatkozó szabályozást. A  Kormány a  Terrorelhárítási Központról szóló 232/2010.
(VIII. 19.) Korm. rendelettel (a  továbbiakban: R.1.), 2010. szeptember 1. napjával hozta létre a  Terrorelhárítási
Központot (a  továbbiakban: TEK). A  R.1. értelmében a  TEK az  ország egész területére kiterjedő illetékességgel
rendelkező, a  rendészetért felelős miniszter irányítása alatt működő, tevékenységének jellege alapján közhatalmi,
a  feladatellátáshoz gyakorolt funkciói szerint önállóan működő és gazdálkodó költségvetési szerv. A  R.1. 6.  §-a
határozta meg a TEK feladatait, de arra vonatkozó kifejezett rendelkezést nem tartalmazott, hogy a TEK fegyveres
rendvédelmi szerv.
[64] Az egyes rendészeti tárgyú és az  azokkal összefüggő törvények módosításáról szóló 2010.  évi CXLVII.  törvény
(Módtv1.) 2011. január 1-i hatállyal módosította az  Rtv.-t is. A  terrorizmus elleni harcot az  egységes rendőrség
feladataként határozta meg. Az  Rtv. új 4.  § (2)  bekezdése kimondta, hogy a  rendőrséget az  általános rendőrségi
feladatok ellátására létrehozott szerv, a  belső bűnmegelőzési és bűnfelderítési feladatokat ellátó szerv, valamint
a terrorizmust elhárító szerv alkotja.
[65] A Módtv1. a  R.1.-hez hasonlóan, a  rendeleti szintű szabályozást törvényi szintre emelve, de azt kiegészítve és
pontosítva szabályozta a  terrorizmust elhárító szerv (az R.1. szerint a  TEK) feladat- és hatáskörét. A  Módtv1.
megteremtette a terrorizmust elhárító szerv számára a titkos információgyűjtés alkalmazásának jogszabályi alapját.
Az Rtv. 7/E. § (2) bekezdése rögzítette, hogy a terrorizmust elhárító szerv az Rtv. VII. fejezetében szabályozott módon
titokban információt gyűjthet, de bírói engedélyhez kötött titkos információgyűjtést kizárólag bűnfelderítési célból
végezhet. Az  Rtv. 7/E.  § (3)  bekezdése pedig meghatározott feladatok ellátása körében (a terrorcselekménnyel
veszélyeztetett körben, helyszínen vagy objektumban terrorcselekménnyel összefüggésbe hozható személy vagy
csoport felderítése és azonosítása) az igazságügyért felelős miniszter döntéséhez kötötte az Rtv. 69. § (1) bekezdés
a)–e) pontjában meghatározott titkos információgyűjtés engedélyezését.
[66] A R.1.-et 2011. január 2. napjával hatályon kívül helyezte a  terrorizmust elhárító szerv kijelöléséről és feladatai
ellátásának részletes szabályairól szóló 295/2010. (XII. 22.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.2.), amely a korábban
meghatározott feladatokat tovább részletezte. Az  Rtv. TEK-re vonatkozó szabályai – köztük az  Rtv. kifogásolt
szabálya – az  egyes rendvédelmi tárgyú törvények módosításáról, valamint az  azzal összefüggő további
törvénymódosításokról szóló 2011. évi CCVII.  törvénnyel (a továbbiakban: Módtv.) nyerték el hatályos tartalmukat.
A módosítások jelentősen bővítették a TEK feladat- és hatáskörét. Ennek értelmében:
„7/E. § (1) A terrorizmust elhárító szerv nem gyakorol nyomozóhatósági jogkört. A terrorizmust elhárító szerv
a) ellátja az 1. § (2) bekezdés 15. pontjában meghatározott feladatot, amelynek keretében
aa) jogszabályban meghatározottak szerint végzi a  terrorcselekmény [Btk. 261.  §], a  légijármű, vasúti, vízi, közúti
tömegközlekedési vagy tömeges áruszállításra alkalmas jármű hatalomba kerítése [Btk. 262. §], valamint az azokkal
összefüggésben elkövetett más bűncselekmények megelőzését, felderítését, megszakítását, az elkövetők elfogását,
ab) végzi az  emberrablás [Btk. 175/A.  §], valamint az  azzal összefüggésben elkövetett más bűncselekmények
megszakítását, az elkövetők elfogását,
ac) végzi az  emberrablással [Btk. 175/A.  §] összefüggésben elkövetett bűncselekményeket elkövető személyekkel,
csoportokkal, szervezetekkel szembeni megelőzési, felderítési feladatokat,
ad) a  terrorizmus elleni küzdelem keretében – Magyarország nemzetbiztonsági érdekei érvényesítésének
elősegítése érdekében – megelőzi, felderíti és elhárítja azokat a  törekvéseket, amelyek Magyarország területén
terrorcselekmény elkövetésére irányulnak,
b) a jogszabályban meghatározottak szerint kizárólagos hatáskörrel – a Nemzeti Adó- és Vámhivatal esetében annak
felkérésére – végzi egyes veszélyes személyek elfogását,
c) a – jogszabályban meghatározott – kiemelten védett vezetők tekintetében személyvédelmi feladatokat lát el,
d) a  rendészetért felelős miniszternek a külpolitikáért felelős miniszter egyetértésével meghozott döntése alapján
– a  hatályos nemzetközi normák betartásával – közreműködik a  magyar állampolgárok életét, testi épségét
Magyarország területén kívül közvetlenül fenyegető háborús cselekmények, fegyveres konfliktusok, valamint
terrorista és túszejtő akciók esetén a bajba jutott magyar állampolgárok mentésében, hazatérésük biztosításában,
az evakuálás végrehajtásában, e célból együttműködik az Európai Unió tagállamaival és szerveivel, az Észak-atlanti
Szerződés Szervezetének szerveivel, illetve az érintett nemzetközi szervezetekkel, valamint az érintett külföldi állam
hatóságaival, valamint
e) megszerzi, elemzi, értékeli és továbbítja a  d)  pontban meghatározott feladat ellátásához szükséges, a  külföldre
vonatkozó, valamint külföldi eredetű információkat.
f ) a  rendészetért felelős miniszternek a  külpolitikáért felelős miniszter egyetértésével meghozott döntésében
meghatározott időtartamra – a hatályos nemzetközi normák betartásával – ellátja a kijelölt
fa) magyar külképviseletek és azok diplomáciai személyzete, valamint
fb) a kormányzati tevékenység szempontjából fontos, külföldön lévő magyar szervek (intézmények) és létesítmények
személy- és létesítményvédelmét, e  célból együttműködik az  Európai Unió tagállamaival és szerveivel,
az  Észak-atlanti Szerződés Szervezetének szerveivel, illetve az  érintett nemzetközi szervezetekkel, valamint
az érintett külföldi állam hatóságaival.”
[67] A Módtv. átalakította a  titkos információgyűjtés engedélyezésének kereteit is. A  terrorizmust elhárító szerv
az  (1)  bekezdés a)  pont aa)–ac)  alpontjában, valamint c)  pontjában meghatározott feladatai ellátása érdekében
a  VII. fejezetben szabályozott módon gyűjthet titokban információt. A  terrorizmust elhárító szerv – az  Rtv.
indítványozók által kifogásolt rendelkezése értelmében – az  (1)  bekezdés a)  pont ad)  alpontjában, valamint
e)  pontjában meghatározott feladata ellátása érdekében az  Nbtv. 53–60.  §-ának megfelelő alkalmazásával
gyűjthet titokban információt, amelynek ellátása során az  Nbtv. 38–52.  §-a szerint jogosult adatok igénylésére
és kezelésére. Az  Nbtv. 56.  § a)–e)  pontjában meghatározott titkos információgyűjtést az  igazságügyért felelős
miniszter engedélyezi. A  Módtv. tehát úgy módosította az  Rtv. panaszosok által támadott rendelkezését, hogy
a  nemzetbiztonsági célú titkos információgyűjtés (terrorcselekmények elhárítása, kiegészülve a  külföldön bajba
jutott magyar állampolgárok kimenekítését érintő információgyűjtési feladatkörrel) során az eszközök alkalmazására
az  Rtv. helyett az  Nbtv. megfelelő rendelkezéseinek alkalmazását írta elő. A  terrorelhárító szerv nemzetbiztonsági
célú titkos információgyűjtési jogosultsága tehát már 2011. január 1-től megjelent ugyan a  jogrendszerben, de
az engedélyezés keretei jelentős mértékben megváltoztak.
[68] A fenti jogi szabályozás alapján megállapítható, hogy az  Rtv. kifogásolt rendelkezése egy utaló szabály, amely
meghatározott feladatok vonatkozásában – nemzetbiztonsági érdekből – biztosítja a  Nbtv. szerinti titkos
információgyűjtést.
[69] 2. Az  Alkotmánybíróság a  nem bűnüldözési célból folytatott, az  Nbtv.-ben szabályozott titkos információgyűjtést
korábban nem vizsgálta. Ugyanakkor a  2/2007. (I. 24.) AB határozatban (a  továbbiakban: Abh.1.) felvázolta azokat
az  általános szempontokat, amelyek szerint demokratikus jogállamban elfogadható a  titkos információgyűjtés
és titkos adatszerzés eszközeinek és módszereinek alkalmazása. „A titkos információgyűjtés és a titkos adatszerzés
büntetőjogi eszközként való igénybevételét a  demokratikus jogállamban megalapozza az  a  körülmény, hogy
egyes, a  társadalom rendjét súlyosan sértő vagy veszélyeztető bűncselekmények elleni eredményes fellépéshez
a  hagyományos eszközök nem bizonyulnak elegendőnek. A  társadalom védelme érdekében olyan módszerekre,
eszközökre van szükség, amelyek behozhatják a bűnüldöző szerveknek a bűnözéssel szemben esetlegesen fennálló
lépéshátrányát. A vizsgált alapjogoknak a titkos eljárásban alkalmazható módszerek által okozott korlátozása tehát
alkotmányosan nem szükségtelen eszköz. A jogállamiság és az alapjogok védelme azonban megköveteli azt is, hogy
ezen eszközök felhasználásának rendjét a jog részletesen és differenciáltan szabályozza. Minthogy a titkos eszközök
és módszerek igénybevétele súlyos beavatkozást jelent az  egyén életébe, alkalmazásuknak csupán kivételesen,
átmeneti, végső megoldásként lehet helye.” [ABH 2007, 65, 100.]
[70] Tekintettel arra, hogy az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdése és a  korábbi Alkotmány 2.  cikk (1)  bekezdése
tartalmilag megegyezik, és az  Alaptörvény értelmezési szabályaiból sem vonható le az  Alkotmánybíróság fenti
álláspontjával ellentétes megállapítás, a titkosszolgálati eszközök szükségességére és arányosságára vonatkozó elvi
megállapítások fenntarthatók.
[71] Az Alkotmánybíróság figyelembe vette strasbourgi Bíróság korábbi határozataiban is hivatkozott gyakorlatát is.
A  Bíróság a „rejtett nyomozáshoz” kapcsolódó ügyeket az  Egyezménynek a  magánélet szabadságát védő 8.  cikke
rendelkezésein keresztül vizsgálja. A Bíróság az ítéleteiben rámutatott, hogy a 8. cikk (1) bekezdésében garantált jog
egy demokratikus társadalomban csak a (2) bekezdésben meghatározott törvényes keretek között, az ott rögzített
célokból, a szükségesség igazolása mellett korlátozható.
[72] A törvényesség a Bíróság gyakorlatában nem csupán azt jelenti, hogy a korlátozás lehetséges eseteinek törvényben
meghatározottnak kell lennie. „A törvényben meghatározott eset” fogalma alatt értendő, hogy a  szabályozásnak
meg kell felelnie a  jogállamiság elveinek. Minthogy a  titkos információgyűjtés szükségképpen kizárja a  hatékony
jogorvoslat lehetőségét, elengedhetetlenül fontos, hogy az alkalmazást lehetővé tévő eljárási rend kellő garanciát
nyújtson az egyén jogainak védelmére. Minderre tekintettel az alkalmazást három szakaszból álló ellenőrzésnek kell
alávetni: amikor a beavatkozást elrendelik, mialatt a beavatkozást végrehajtják, miután a beavatkozást befejezték.
Az  ellenőrzést a  végrehajtó hatalomtól független „testületeknek” kell végezni. Elsősorban az  állandó, folyamatos
és kötelező ellenőrzés a  garancia arra, hogy a  konkrét ügyekben nem sértik meg az  arányosság követelményét
{pl. Klass és társai kontra Németország [PC] (5029/71) 1978. szeptember 06.; Malone kontra Egyesült Királyság [PC]
(8691/79) 1984 augusztus 2.; Leander kontra Svédország (9248/81) 1987. március 26.}.
[73] Határozataiban a  Bíróság rámutatott azokra a  követelményekre, amelyeket a  titkos eszközök használatára
vonatkozó szabályozásnak minimálisan ki kell elégítenie. Kiemelte, hogy éppen azért, mert az alapjogokba történő
beavatkozás titkos, s mert az  ilyen eszközök használata a  végrehajtó hatalomnak „beláthatatlan” lehetőségeket
ad, elengedhetetlen, hogy már maguk az  eljárások kellő garanciát nyújtsanak az  egyén jogainak érvényesülésére.
Ez  pedig megkívánja, hogy az  államok hangsúlyt helyezzenek a  precíz és részletes, követhető, az  állampolgárok
számára is hozzáférhető szabályok megalkotására. A  jogi szabályozásból világossá kell válnia az  ilyen eszközöket
alkalmazó hatóság hatáskörének, az  intézkedések lényegének, azok gyakorlása módjának. A  Bíróság a  világos
normatartalom követelménye körében arra is rámutatott, hogy a  törvényeknek tartalmazniuk kell a  beavatkozást
indokoló eseteket, körülményeket és a  beavatkozás feltételeit. Minimális biztosítékként szerepelnie kell bennük
továbbá az  érintett személyek körének meghatározására alkalmas feltételeknek, az  alkalmazás dokumentálására
és a  dokumentáció megóvására, valamint megsemmisítésének szabályaira vonatkozó rendelkezéseknek.
Az  alkalmazásról szóló döntés meghozatala körében pedig a  hatóságok nem kaphatnak túl széles mérlegelési
jogot [pl. Valenzuela Contreras kontra Spanyolország (58/1997/842/1048)]. Az  alkalmazás garanciái közé tartozik
továbbá, hogy (külső személyek számára) az információkhoz való hozzáférést korlátozni kell [pl. Kopp kontra Svájc
(13/1997/797/1000) 1998. március 25.].
[74] A meghatározott célból történő alkalmazás azt jelenti, hogy a  titkos eszközök alkalmazására csak a  8.  cikk
(2)  bekezdésében felsorolt okokból (a nemzetbiztonság, a  közbiztonság, az  ország gazdasági jóléte, zavargás
vagy bűncselekmény megelőzése, a  közegészség, illetve az  erkölcsök védelme, továbbá mások jogainak védelme
érdekében) kerülhet sor. Szorosan ehhez kapcsolódik a  szükségesség követelményének érvényesülése is.
Alapfeltétel, hogy az állami beavatkozásra nyomós közérdekből kerüljön sor, s annak az elhárítani kívánt veszéllyel
és az okozott joghátránnyal arányban állónak kell lennie.
[75] Ennek vizsgálata nem szorítkozik arra, hogy a  korlátozás törvényben szabott feltételei kiállják-e a  szükségességiarányossági tesztet, kiterjed a  konkrét alkalmazás szükségességére is. A  szükségesség megítélésénél alapvető
jelentőségű, hogy az  alkalmazásra csak „minősített” (súlyos) fenyegetettség esetén van mód, s csak akkor, ha
a hagyományos nyomozási eszközök az ügy körülményei miatt hatástalannak bizonyulnak és arra csak előzetesen
megismerhető szigorú eljárási rendben kerülhet sor {pl. Klass és társai kontra Németország [PC] (5029/71) 1978.
szeptember 6., Halford kontra Egyesült Királyság (20605/92) 1997. június 25.}.
[76] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  Egyezményből, az  ahhoz kapcsolódó Bírósági gyakorlatból
megállapíthatóan a nemzetbiztonsági, közbiztonsági, bűnüldözési célok olyanok, amelyek érvényesülése érdekében
a rejtett nyomozás – mint a  jogkorlátozás súlyos eszköze – is alkalmazható akkor, ha ennek a  fentebb részletezett
feltételei fennállnak.
[77] 3. Az  Alkotmánybíróság a  kifogásolt rendelkezést az  indítványozók kérelmének keretei között vizsgálta.
Az  indítványozók a  terrorizmust elhárító szerv nem bűnüldözési célból folytatott titkos információgyűjtési
tevékenységét kifogásolták. Azzal indokolták a kifogásolt rendelkezés alaptörvény-ellenességét, hogy az úgy nyújt
lehetőséget a  terrorizmust elhárító szerv számára az  Nbtv. szerinti titkos információgyűjtésre, hogy az  Nbtv.-ből
hiányoznak a hivatkozott alapjogok érvényesülését biztosító garanciák.
[78] Az indítványozók nem különböztették meg a titkos információgyűjtés különböző szakaszait (amikor a beavatkozást
elrendelik, mialatt a beavatkozást végrehajtják, miután a beavatkozást befejezték), hanem kiragadták az alkalmazás
egyes elemeit, és ezeket kifogásolták. A beavatkozás elrendelése kapcsán azt kifogásolták, hogy az  igazságügyért
felelős miniszter engedélye nem képez megfelelő garanciát, különösen, hogy az  engedélykérés indokolása
jogilag nem kötött. Miután a  beavatkozást befejezték – álláspontjuk szerint – nem rendezett a  megfigyelés célja
szempontjából érdektelen információ vagy az ügyben nem érintett személy adatainak a sorsa.
[79] Az indítványozók előadták, hogy formai okból (180 napos határidő lejárt) nem támadhatták az  Nbtv. titkos
információgyűjtésre vonatkozó szabályozását. Az Alkotmánybíróságnak azonban az Alaptörvény 24. § (4) bekezdése
alapján lehetősége van a jogszabálynak az indítvánnyal megjelölt rendelkezésével szoros tartalmi összefüggésben
álló más rendelkezésének a vizsgálatára is. Az Rtv. kifogásolt szabálya utaló szabály, ezért az Alkotmánybíróságnak
a vizsgálatot a tartalmi összefüggés miatt ki kellett terjesztenie az Nbtv. hivatkozott szabályaira is.
[80] Az Alkotmánybíróságnak tehát a kérelem keretei között azt kell vizsgálnia, hogy a terrorizmust elhárító szerv titkos
információgyűjtésének az  igazságügyért felelős miniszter általi engedélyezése, illetve a  beavatkozás befejezését
követő adatkezelés sérti-e a  hivatkozott alapjogokat, vagyis a  magánszférához való jogot és az  információs
önrendelkezési jogot.
[81] Az Alkotmánybíróság a  hivatkozott alapjogok sérelmének vizsgálata során a  13/2013. (VI. 7.) AB határozatban
a  korábbi alkotmánybírósági határozatokban foglaltak felhasználhatóságát illetően rögzített szempontok
figyelembe vételével járt el. Ennek megfelelően a konkrét ügy kapcsán összevetette az alapul szolgáló alaptörvényi,
illetve alkotmányi rendelkezéseket.
[82] 3.1. Az  Alaptörvény VI.  cikk (1)  bekezdése – a  régi Alkotmány 59.  § (1)  bekezdésével ellentétben – átfogóan védi
a magánszférát: az egyén magán- és családi életét, otthonát, kapcsolattartását és jó hírnevét.
[83] A magánszféra lényege tekintetében azonban továbbra is fenntartható az Alkotmánybíróság korábbi gyakorlatában
megfogalmazott – a  magánélet fogalmának esszenciáját jelentő, általános érvényű – megállapítás, miszerint
a magánszféra lényegi fogalmi eleme, hogy az érintett akarata ellenére mások oda ne hatolhassanak be, illetőleg be
se tekinthessenek [36/2005. (X. 5.) AB határozat, ABH 2005, 390, 400.].
[84] Az Alaptörvény VI.  cikk (1)  bekezdésében biztosított magánszférához való jog és az  Alaptörvény II.  cikke által
garantált emberi méltósághoz való jog között különösen szoros a kapcsolat. Az Alaptörvény II. cikke megalapozza
a  magánszféra alakítása érinthetetlen területének védelmét, ami teljesen ki van zárva minden állami beavatkozás
alól, mivel ez  az emberi méltóság alapja. Az  Alaptörvény értelmében a  magánszféra védelme azonban nem
szűkül le az Alaptörvény II. cikke által is védett belső vagy intimszférára, hanem kiterjed a tágabb értelemben vett
magánszférára (kapcsolattartás), illetve arra a  térbeli szférára is, amelyben a  magán- és családi élet kibontakozik
(otthon). Ezen túlmenően önálló védelmet élvez az egyén életéről alkotott kép is (jó hírnévhez való jog).
[85] Az Nbtv. 56.  §-ában felsorolt titkos információgyűjtés (magánlakás átkutatása, magánlakásban történtek
megfigyelése, postai küldemény felbontása, elektronikus kommunikáció tartalmának megismerése,
számítástechnikai eszköz útján továbbított vagy azon tárolt adatok megismerése) lehetővé teszi a  magánszféra
minden (akár az  intim) szegmenseibe történő erőteljes beavatkozást, és a  megfigyelt személyen kívül másokat is
érinthet. Bár a  magánszféra különböző területei különböző erősségű védelmet igényelnek, mivel a  beavatkozás
titkos, és mint ilyen beláthatatlan lehetőségeket ad a  megfigyelést végrehajtó hatóság számára, elengedhetetlen,
hogy maga az eljárás kellő garanciát nyújtson a magánszféra minden területének megfelelő védelmére. Az állami
beavatkozás határait az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdésében meghatározott formai (törvényi szabályozás) és
tartalmi (szükségesség-arányosság) követelmények jelölik ki.
[86] Az Alaptörvény VI.  cikke különálló bekezdésben [(2)  bekezdés] rendelkezik a  személyes adatok védelméről.
Tekintettel arra, hogy a  régi Alkotmány 59.  § (1)  bekezdés utolsó fordulata („mindenkit megillet […] a  személyes
adatok védelméhez való jog”) és az  Alaptörvény VI.  cikk (2)  bekezdés első fordulata („Mindenkinek joga van
személyes adatai védelméhez”) tartalmilag megegyezik, az  Alkotmánybíróság – az  Alaptörvény értelmezési
szabályainak keretei között – jelen ügyben is irányadónak tekintette a korábbi Alkotmányon alapuló határozatokban
kifejtett elvi jellegű megállapításokat.
[87] Az Alkotmánybíróság a  személyes adatok védelméhez való jogot nem hagyományos védelmi jogként értelmezte,
hanem annak aktív oldalát is figyelembe véve, információs önrendelkezési jogként. A  személyes adatok
védelméhez való jognak eszerint az a tartalma, hogy mindenki maga rendelkezik személyes adatainak feltárásáról
és felhasználásáról. Személyes adatot felvenni és felhasználni tehát általában az  érintett beleegyezésével szabad;
mindenki számára követhetővé és ellenőrizhetővé kell tenni az  adatfeldolgozás egész útját, vagyis mindenkinek
joga van tudni, ki, hol, mikor, milyen célra használja fel az  ő személyes adatát. Kivételesen törvény elrendelheti
személyes adat kötelező kiszolgáltatását, és előírhatja a  felhasználás módját is [15/1991. (IV. 13.) AB határozat,
ABH 1991, 49, 42.].
[88] Az Alaptörvény az  egyén-közösség közötti viszonyt az  egyén közösséghez kötöttsége jegyében határozta meg,
anélkül azonban, hogy annak egyedi értékét érintené. Ez  következik különösen az  Alaptörvény O)  cikkéből és
II.  cikkéből. Ezért az  Alaptörvény értelmezése során is fenntartható a  személyes adatok védelméhez való jogot
információs önrendelkezési jogként értelmező korábbi alkotmánybírósági gyakorlat. Az információs önrendelkezési
jog szorosan kapcsolódik a magánszférához való joghoz és az arról való döntést foglalja magában, hogy az egyén
mikor és milyen korlátok között fedi fel a személyéhez köthető adatokat. Az egyénnek társadalmi lényként, szociális
beágyazottsága miatt bizonyos mértékben azonban el kell tűrnie adatai kötelező kiszolgáltatását, és azok állam
általi felhasználását.
[89] Az Nbtv. 56.  §-ában felsorolt titkos információgyűjtés keretében megszerzett adatok rögzítése, felhasználása
az  információs önrendelkezési jog súlyos korlátozása. Az  információs önrendelkezési jog korlátozása
–  a  magánszférához való joggal ellentétben – nem elsősorban az  adat jellegéhez, hanem annak felhasználásához
igazodik. Az információs önrendelkezési jog átfogóan védi az egyén személyes adatait, attól függetlenül, hogy azok
hogyan jutottak az adatkezelő birtokába.
[90] Az Alkotmánybíróság az információs önrendelkezési jog korlátozásának feltételeit az alapjog-korlátozás szokásosan
alkalmazott tesztjéhez (szükségesség-arányosság) képest konkretizálta. Az  információs önrendelkezési jog
gyakorlásának feltétele és egyben legfontosabb garanciája eszerint a célhozkötöttség. Ez azt jelenti, hogy személyes
adatot feldolgozni csak pontosan meghatározott és jogszerű célra szabad. Az  adatfeldolgozásnak minden
szakaszában meg kell felelnie a bejelentett és közhitelűen rögzített célnak. A célhozkötöttségből következik, hogy
a  meghatározott cél nélküli, „készletre”, előre nem meghatározott jövőbeni felhasználásra való adatgyűjtés- és
tárolás alkotmányellenes [15/1991. (IV. 13.) AB határozat, ABH 1991, 49, 42.].
[91] Az információs önrendelkezési jogra is vonatkozik az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdésében foglalt – a  korábbi
alkotmánybírósági gyakorlatban kidolgozott – általános kritérium, miszerint alapvető jognak csak más alapvető
jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme szabhat korlátot. Az  alapjog-korlátozás általános
kritériumainak megjelölése tartalmazza az „elérni kívánt céllal arányosan” kitételt, amely az  adatok feldolgozása
terén különösképpen kötelez a célhoz kötöttségre.
[92] 3.2. Az  Alkotmánybíróság először a  titkos információgyűjtés igazságügyért felelős miniszter általi
engedélyezésének alkotmányosságát vizsgálta. A  titkos megfigyelés alkalmazásának első szakasza a  beavatkozás
elrendelése. Tekintettel arra, hogy az  igazságügyért felelős miniszter az  Rtv. 7/E.  § (3)  bekezdésének
alkalmazása során az  – Nbtv. 56.  § a)–e)  pont alatt felsorolt – titkos információgyűjtési eszközök és módszerek
alkalmazásának engedélyezésével az  alapjogokat súlyosan sértő állami beavatkozást hagy jóvá, eljárási rendjének
törvényben szabályozottnak kell lennie, meg kell felelnie a  normavilágosság követelményének és külső
kontrollmechanizmusokat is tartalmaznia kell.
[93] A magánszféra védelméhez való jog és az  információs önrendelkezési jog nem korlátlan alapjogok.
A  magánszférába való behatolást és a  megszerzett adatok felhasználását mind bűnüldözési, mind pedig
nemzetbiztonsági célok igazolhatják. Az egyén mindeközben alapjogainak csak olyan mértékű korlátozását köteles
elviselni, amelynek alkotmányos törvényi alapja van.
[94] A terrorelhárító szerv annak ellenére, hogy rendvédelmi szerv, nem csupán az  Rtv. alapján bűnüldözési célból,
hanem az Nbtv. alapján nemzetbiztonsági célból is végezhet titkos információgyűjtést. Az Rtv. kifogásolt szabálya
ad felhatalmazást a terrorelhárító szervnek, hogy meghatározott feladatai körében a Nbtv. alapján végezzen titkos
információgyűjtést. Pontosan meghatározza azt a két feladatkört, amelyek ellátása céljából lehetővé teszi az Nbtv.
szerinti titkos megfigyelést: az Rtv. 7/E. § (1) bekezdés a) pont ad) alpontjában, valamint e) pontjában meghatározott
feladata ellátása során.
[95] Az Rtv. 7/E. § (1) bekezdés a) pont ad) alpontjában meghatározott feladat a terrorizmus elleni küzdelem keretében
–  Magyarország nemzetbiztonsági érdekei érvényesítésének elősegítése érdekében – a  Magyarország területén
terrorcselekmény elkövetésére irányuló törekvések megelőzése, felderítése és elhárítása. Az  e)  pont visszautal
a  d)  pontra, mely az  ott megjelölt feladat ellátásához szükséges, a  külföldre vonatkozó, valamint külföldi eredetű
információk megszerzését, elemzését, értékelését és továbbítását teszi lehetővé. A  d)  pont alatt meghatározott
feladat a  magyar állampolgárok életét, testi épségét, Magyarország területén kívül közvetlenül fenyegető
háborús cselekmények, fegyveres konfliktusok, valamint terrorista és túszejtő akciók esetén bajba jutott magyar
állampolgárok mentésében, hazatérésük biztosításában, az  evakuálás végrehajtásában való közreműködés, illetve
e  célból az  Európai Unió tagállamaival és szerveivel, az  Észak-atlanti Szerződés Szervezetének szerveivel, illetve
az érintett nemzetközi szervezetekkel, valamint az érintett külföldi állam hatóságaival való együttműködés. A fenti
feladatok ellátására a rendészetért felelős miniszternek a külpolitikáért felelős miniszter egyetértésével meghozott
döntése szükséges.
[96] Az Rtv. 7/E. § (3) bekezdésének utalást tartalmazó támadott rendelkezése a Nbtv. minden olyan előírását felsorolja,
amely a  titkos információgyűjtés gyakorlásához szükséges [53–60.  §], illetve a  megszerzett adatok kezelésére
vonatkozik [38–52.  §]. Az  Rtv. 7/E.  § (5)  bekezdése pedig a  folytatott tevékenységgel kapcsolatos panaszok
kivizsgálása, a  terrorelhárító szerv parlamenti ellenőrzése, valamint a  szerv jogellenes működéséről szóló jelentés
kivizsgálása vonatkozásában rendeli el az  Nbtv. szabályainak [Nbtv. 11.  § (5)  bekezdés, 14.  § (1)–(2)  bekezdés,
(4)  bekezdés a–f )  pont, (5)  bekezdés, 15.  § (3)  bekezdés, 16.  §, 18.  §, valamint 27.  § (4)  bekezdés] megfelelő
alkalmazását. Ezen túlmenően a  kifogásolt rendelkezés egyértelműen meghatározza, hogy a  taxatíve felsorolt
titkos információgyűjtési eszközök engedélyezésére a  meghatározott feladatok körében az  igazságügyért felelős
miniszter jogosult. Az Rtv. 7/E. § (3) bekezdése tehát megfelel a törvényben meghatározottság és normavilágosság
követelményének, mert a  szabályozott intézkedés elrendelésének és végrehajtásának körülményeit kielégítő
módon tartalmazza.
[97] Az Alkotmánybíróság a  következőkben azt vizsgálta, hogy az  adott esetben a  titkos információgyűjtés
igazságügyért felelős miniszter általi engedélyezése kellő garanciát nyújt-e az egyén alapjogainak érvényesülésére.
[98] A törvényhozó a  terrorizmust elhárító szerv titkos információgyűjtése vonatkozásában is az  Nbtv. osztott
engedélyezési rendszerének rendezőelvét vette alapul:
[99] – a konkrét bűncselekményekhez kapcsolódó bűnüldözési célból az Rtv. VII. fejezetét,
 [100] – a nemzetbiztonsági célú általános jellegű információgyűjtés során az Nbtv. szabályait tartja irányadónak.
 [101] A bűnüldözési célú titkos információgyűjtés alkalmazására az  Rtv. 69.  § (1)  bekezdése alapján – többek között –
súlyos bűncselekmények esetében kerülhet sor. Az Rtv. 97. § (1) bekezdés i) pontja alapján súlyos bűncselekmény
az  a  bűntett, amelyet a  törvény 5 évi vagy ennél súlyosabb szabadságvesztéssel fenyeget. Ennek megfelelően
a  terrorizmust elhárító szerv bírói engedélyhez kötött titkos információgyűjtést folytathat terrorcselekmény
[a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012.  évi C.  törvény (a  továbbiakban: Btk.) 314–316.  §], a  jármű hatalomba
kerítésének felderítése, megszakítása (Btk. 320. §), illetve az emberrablás súlyosabban minősülő esetei [Btk. 190. §
(2)–(4) bekezdés] kapcsán az elkövetők elfogása során.
[102] A nemzetbiztonsági célú titkos információgyűjtés alkalmazására az Rtv. 7/E. § (1) bekezdés a) pont ad) alpontjában,
illetve e)  pontjában meghatározott feladatok ellátása érdekében kerülhet sor, vagyis Magyarország területén
terrorcselekmény elkövetésére irányuló törekvések elhárítása, illetve a külföldön bajba jutott magyar állampolgárok
védelmével kapcsolatos hírszerzési tevékenység során.
[103] A nemzetbiztonsági szolgálatok is látnak el a  nemzetbiztonsági funkciójukhoz kapcsolódó széles értelemben
vett bűnüldözési feladatot, a  terrorizmust elhárító szerv pedig rendvédelmi szerv, amely fő szabály szerint
bűnüldözési célú titkos információgyűjtést folytat. A  titkos információgyűjtés célja ebben az  esetben a  jogalkotó
által előre meghatározott súlyos bűncselekmények elkövetésének felderítése, megszakítása, az  elkövető kilétének
megállapítása és elfogása, a  bizonyítékok megszerzése, vagyis a  bűnüldözési érdek érvényesítése. A  bűnüldözési
célú titkos információgyűjtés rendeltetése tehát végső soron az  igazságszolgáltatás segítése, a  büntetőjogi
felelősségre vonást megalapozó adatok beszerzése, amely nem képzelhető el igazságszolgáltatási kontroll nélkül.
A  bírói engedélyhez kötöttség tehát azzal függ össze, hogy a  megjelölt jogszabályhelyekben foglalt feladatok
a terrorelhárító szerv bűnüldözési funkciójához kapcsolódnak.
[104] A nemzetbiztonsági feladatok ellátása érdekében végezni kívánt külső engedélyhez kötött általános jellegű titkos
információgyűjtés engedélyezése az igazságügyért felelős miniszter hatáskörébe tartozik. Az igazságügyért felelős
miniszter engedélyezéséhez kötöttség tehát a  nemzetbiztonsági érdek érvényesítésével van összefüggésben.
A  Módtv. 28.  §-a által az  Nbtv. értelmező rendelkezései közé beiktatott nemzetbiztonsági érdek fogalma
–  Magyarország függetlenségének biztosítása és törvényes rendjének védelme keretén belül – kifejezetten
tartalmazza a  kormányzati döntésekhez szükséges külföldre vonatkozó, illetve külföldi eredetű információk
megszerzését [Nbtv. 74.  § a)  pont ac)  alpont], valamint a  terrorcselekmények felderítését és megakadályozását
[ae) alpont]. A terrorizmust elhárító szervnek az Rtv. 7/E. § (1) bekezdés a) pont ad) alpontjában, illetve e) pontjában
meghatározott feladatai egyértelműen a fent meghatározott nemzetbiztonsági érdek érvényesítésére irányulnak.
[105] A nemzetbiztonsági feladatok sokkal szélesebb spektrumot fognak át, mint a  bűnüldözési feladatok, a  valóságot
elsősorban nem az  események büntetőjogi relevanciájának szemszögéből vizsgálják és nem is feltétlenül
járnak büntetőeljárási következményekkel. Az  ország függetlenségének biztosítása és törvényes rendjének
védelme szempontjából releváns egyes cselekmények elkövetésére irányuló törekvések felderítése, elhárítása
általában a  konkrét bűncselekmények körén kívül esik. Ezért a  nemzetbiztonsági feladatok nem hasonlíthatók
össze az  Rtv. 69.  §-a szerinti bűnüldözési célból folytatott, bírói engedélyhez között titkos információgyűjtéssel.
A  nemzetbiztonsági kockázatok megelőzése, kivédése politikai döntést igényelnek, s mint ilyenek a  végrehajtó
hatalom hatáskörébe tartoznak. Ez  indokolja, hogy az  Nbtv. alkalmazásakor az  általános jellegű titkos
információgyűjtés során az igazságügyért felelős miniszter járjon el engedélyezőként.
[106] Az igazságügyért felelős miniszternek ugyanakkor a  nemzetbiztonsági célú engedélyezéskor mérlegelnie kell
a  nemzetbiztonsági érdek és az  alapjogi sérelem között. Az  engedélyező feladata tehát az  ország biztonsági
érdekei védelmének mérlegelésén, a  politikai (bel- és külpolitikai) szempontok figyelembe vételén túlmenően
a  nemzetbiztonsági érdek és az  alapjogok ütközésének kiegyenlítése is. Ennek során abból kell kiindulnia, hogy
a  terrorelhárító szerv titkosszolgálati módszereket nemzetbiztonsági célból is csupán a  felderítés legvégső
eszközeként vehet igénybe. Az  Nbtv. 53.  § (2)  bekezdése ugyanis egyértelműen rögzíti azok ultima ratio jellegét:
a titkos információgyűjtés speciális eszközeit és módszereit csak akkor használhatják, ha a meghatározott feladatok
ellátásához szükséges adatok más módon, vagyis hagyományos nyomozati eszközök alkalmazásával nem
szerezhetők meg. Az Nbtv. említett rendelkezése hivatott biztosítani azt a jogi garanciát, amelyet a bűncselekményi
gyanúhoz kötött bűnfelderítési célú titkos információgyűjtés esetén a  bűncselekmények törvényben rögzítése
jelent.
[107] Az Nbtv. 53.  § (2)  bekezdésével összhangban az  57.  § (2)  bekezdés b)  pontja értelmében az  előterjesztésnek
tartalmaznia kell a  titkos információgyűjtés megnevezését és szükségességének indokolását. Az  engedélykérés
indokolása tehát – a panaszosok állításával ellentétben – kötelező. Az Nbtv. 58. § (3) bekezdése pedig előírja, hogy
az  engedélyezőnek az  előterjesztésben foglaltakra kell alapoznia döntését: az  előterjesztésnek helyt ad, vagy azt
megalapozatlansága esetén elutasítja. Amennyiben tehát az eljáró hatóság nem tudja kellőképpen alátámasztani,
hogy a  feladatai ellátásához szükséges adatok más módon nem szerezhetők meg, a  különleges eszközök és
módszerek alkalmazása nem engedélyezhető.
[108] Az Nbtv. garanciális jelleggel rögzít olyan eseteket is, amikor a  folyamatban lévő engedélyhez kötött titkos
információgyűjtést meg kell szüntetni annak ellenére, hogy a kilencven napos határidő még nem járt le. Az Nbtv.
60.  § (1)  bekezdése értelmében a  külső engedélyhez kötött titkos információgyűjtést haladéktalanul meg kell
szüntetni, ha
[109] a) az engedélyben meghatározott célját elérte;
 [110] b) a további alkalmazásától eredmény nem várható;
 [111] c) a határideje meghosszabbítás nélkül lejárt;
 [112] d) a  titkos információgyűjtés bármely okból törvénysértő, valamint kivételes engedélyezés esetén akkor is, ha
a titkos információgyűjtés folytatását az engedélyező nem engedélyezi.
 [113] Ezek a  szabályok részben biztosítják, hogy az  érintettek alapvető jogainak sérelme csupán az  engedélyezett cél
eléréséhez feltétlenül szükséges ideig álljon fenn, s egyúttal implicite tartalmazzák a  célhozkötöttség folyamatos
felülvizsgálatának követelményét.
[114] A titkos információgyűjtés elrendelésének és végrehajtásának alapvető garanciális eleme a  külső ellenőrzés.
A  terrorelhárító szerv azon tevékenysége felett, amelyet az  Nbtv. szabályainak megfelelő alkalmazásával lát el,
az  Országgyűlés Nemzetbiztonsági Bizottsága (a  továbbiakban: Bizottság) ellenőrzést gyakorol. Az  Nbtv. 14.  §
(4)  bekezdése részletesen felsorolja azokat a  feladatokat, amelyeket a  Bizottság a  parlamenti ellenőrzés során
ellát. Az  Nbtv. 14.  § (2)  bekezdése értelmében a  nemzetbiztonsági szolgálatok irányításáért felelős miniszter
(belügyminiszter) rendszeresen, de legalább évente kétszer tájékoztatja a  Bizottságot a  nemzetbiztonsági
szolgálatok (adott esetben a  terrorizmust elhárító szerv) általános tevékenységéről. Ezt az  általános tájékoztatási
kötelezettséget egészíti ki a  Bizottság konkrét ügyekben fennálló tájékoztatáskérési lehetősége [Nbtv. 14.  §
(4) bekezdés a) pontja]. A tájékoztatás – a Bizottságnak az Alkotmánybíróság megkeresésére adott válasza szerint –
történhet írásban, ekkor a  miniszter vagy a  nemzetbiztonsági szolgálatok főigazgatója jelentésben tájékoztatja
a  Bizottságot, illetve a  Bizottság adott ülésén, szóban. A  tájékoztatáskérés során a  Bizottság meghatározza,
hogy a  miniszter vagy a  főigazgató mely időpontig küldje meg a  tájékoztatást, illetve a  tájékoztatásra mely
ülésen kerüljön sor. Ez  utóbbi esetben a  tájékoztatáskérés az  adott üggyel összefüggő minden olyan kérdésre
kiterjed, amelyet a  Bizottság ülésén a  Bizottság tagjai felvetnek. Az  általános tájékoztatás fontos területe, hogy
az  igazságügy-miniszter az általa engedélyezett titkos információgyűjtés jellemzőiről, az ügytípusokról a Bizottság
kérésére köteles tájékoztatást adni [Nbtv. 14. § (4) bekezdés b) pont].
[115] A szolgálatok (terrorizmust elhárító szerv) működésével összefüggő szabálytalanságokról a  Bizottság tudomást
szerezhet – többek között – saját tájékozódása során, állampolgári panasz alapján, valamint a  szolgálatok
munkatársa által tett bejelentés során.
[116] Ha a nemzetbiztonsági szolgálatok tagja a szolgálatok jogellenes működését észleli, észrevételéről írásban jelentést
tehet a  miniszternek. A  miniszter köteles a  bejelentést kivizsgálni, valamint a  vizsgálat elrendeléséről és annak
eredményéről a Bizottságot és a bejelentőt tájékoztatni [Nbtv. 27. § (4) bekezdés].
[117] Az Nbtv. 11.  § (5)  bekezdése értelmében az  irányításért felelős miniszter [a terrorizmust elhárító szerv esetében
a  belügyminiszter] kivizsgálja a  terrorizmust elhárító szerv tevékenységével kapcsolatos panaszokat, a  vizsgálat
eredményéről és a  megtett intézkedésekről 30 napon belül tájékoztatja a  panaszost (ez a  határidő egy esetben
30 nappal meghosszabbítható). Ha a  panaszos a  vizsgálat eredményét nem fogadja el, a  Bizottság kivizsgálhatja
a  nemzetbiztonsági szolgálatok jogellenes tevékenységére utaló panaszokat, feltéve, hogy a  panasz súlya
a  bizottsági tagok legalább egyharmadának szavazata szerint a  vizsgálatot indokolttá teszi [Nbtv. 14.  §
(4)  bekezdés c)  pont]. A  panaszok kivizsgálása során a  Bizottság – tájékoztatása szerint – megvizsgálja a  konkrét
panaszbeadványt, és azzal összefüggésben kérheti a minisztert az üggyel kapcsolatos álláspontjának kifejtésére.
[118] Amennyiben a  Bizottság a  szolgálatok jogellenes vagy nem rendeltetésszerű működését feltételezi, vizsgálat
lefolytatására kérheti fel a  minisztert, aki a  vizsgálat eredményéről tájékoztatja a  Bizottságot [Nbtv. 14.  §
(4) bekezdés d) pont], illetve jogszabályellenes működés észlelése esetén saját maga is folytathat ténymegállapító
vizsgálatot. A  ténymegállapító vizsgálat során betekinthet a  nemzetbiztonsági szolgálatok nyilvántartásában
lévő, az  adott ügyre vonatkozó iratokba, meghallgathatja a  nemzetbiztonsági szolgálatok munkatársait [Nbtv.
14. § (4) bekezdés e) pont]. A megállapítások alapján a Bizottság felhívhatja a minisztert a szükséges intézkedések
megtételére, kezdeményezi a felelősség megvizsgálását [Nbtv. 14. § (4) bekezdés f ) pont].
[119] Az Nbtv. a  parlamenti ellenőrzés gyakorlása során egyetlenegy korlátot tartalmaz: a  Bizottság nem juthat olyan
információk birtokába, amelyek a  konkrét ügyben a  módszer, illetve forrás (közreműködő személye) védelméhez
fűződő kiemelt súlyú nemzetbiztonsági érdeket veszélyeztetne [Nbtv. 16. § (1) bekezdés].
[120] A nemzetbiztonsági szolgálatok, illetve a  terrorelhárító szerv működését, és ehhez kapcsolódóan az  igazságügyminiszteri engedélyezést a parlamenti ellenőrzésen túlmenően az alapvető jogok biztosa is ellenőrizheti.
[121] Az alapvető jogok biztosáról szóló 2011.  évi CXI.  törvény (a  továbbiakban: Ajbt.) 18.  § (1)  bekezdés f )  pontja
szerint a  rendvédelmi szervek – így a  terrorizmust elhárító szerv – az  ombudsman által vizsgálható hatóságok
körébe tartozik. Az  Ajbt. 23.  § (2)  bekezdése szabályozza, hogy a  biztos a  nemzetbiztonsági szolgálatokat érintő
vizsgálata során milyen iratokat nem ismerhet meg. Ezek között a  terrorelhárító szerv nemzetbiztonsági feladatok
ellátása érdekében előterjesztett titkos információgyűjtés iránti kérelme és az  igazságügy-miniszteri engedély
nem szerepelnek. Az  ombudsmani vizsgálatnak tehát nincs akadálya, a  törvény – a  parlamenti ellenőrzéshez
hasonlóan – egyetlen korlátot tartalmaz: a  titkosszolgálati eszközök és módszerek alkalmazására jogosult szervek
e  tevékenységével kapcsolatos vizsgálatáról készült jelentése nem tartalmazhat olyan adatot, amelyből a  szerv
adott ügyben folytatott titkos információgyűjtő tevékenységére lehetne következtetni [28.  § (3)  bekezdés].
Az  alapjogi biztos az  általa vizsgált ügyeket az  Ajbt. 38.  §-ában foglalt feltételek esetében éves beszámoló
keretében az Országgyűlés elé terjeszti, és – jogszabályt érintő kezdeményezés kivételével – kérheti, hogy az ügyet
az Országgyűlés vizsgálja ki. Ha a visszásság feltárása minősített adatot érintene, az ügyet az alapvető jogok biztosa
éves beszámolójával egyidejűleg, vagy – ha a visszásság kirívóan súlyos, illetve a természetes személyek nagyobb
csoportját érinti – az éves beszámolót megelőzően, a minősített adat védelméről szóló törvényben meghatározott
minősítési szintű jelentésben az Országgyűlés hatáskörrel rendelkező bizottsága elé terjeszti.
[122] Az Alkotmánybíróság a  fentiek alapján megállapította, hogy az  Nbtv. lehetővé teszi az  igazságügyért felelős
miniszter engedélyezési eljárásának a végrehajtó hatalomtól független szervek általi ellenőrzését.
[123] A fentiekre tekintettel az  Alkotmánybíróság elutasította az  Rtv. 7/E.  § (3)  bekezdés megjelölt szövegrészei
alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló indítványt amiatt, hogy az  igazságügyért felelős miniszter
engedélyezése nem nyújt kellő garanciát a  hivatkozott alapjogok érvényesítésére. A  terrorelhárító szerv
meghatározott – nemzetbiztonsági célú – feladatai körében végzett igazságügyért felelős miniszteri engedélyezés
szervesen beleilleszkedik az  Nbtv. által képviselt osztott engedélyezési rendszer szabályozási koncepciójába,
a koncepció pedig – a szabályozott tárgy sajátos jellegére tekintettel – alkotmányjogilag nem kifogásolható.
[124] 3.3. Az  Alkotmánybíróság az  Rtv. 7/E.  § (3)  bekezdésében foglalt utaló szabály vizsgálata során észlelte, hogy
az Nbtv. 58. § (3) bekezdése nem írja elő kifejezetten az engedélyező határozat indokolási kötelezettségét.
[125] Az Rtv. 71.  § (2)  bekezdése előírja, hogy az  engedélyező bíró a  titkos eszköz alkalmazására vonatkozó kérelem
tárgyában a  benyújtástól számított meghatározott időtartamon belül (72 óra) indokolt döntést (végzés) hoz:
a kérelemnek helyt ad, vagy azt a törvényi feltételek hiánya miatt elutasítja. Az Rtv. 70. § (2) bekezdése a kérelem
kötelező tartalmi elemeként előírja – többek között – az  alkalmazás törvényi feltételeinek meglétére vonatkozó
indokolást. A  különleges eszközök és módszerek engedélyezéséről és igénybevételéről szóló 26/1999. (VIII.  13.)
BM  rendelet 3.  § (2)  bekezdése konkretizálja az  Rtv. fenti szabályát. Előírja, hogy az  indokolásban ki kell térni
–  többek között – az  alkalmazás alapjául szolgáló tényekre és körülményekre, így különösen a  bűncselekmény
gyanújára okot adó tényállásra, valamint annak a Büntető Törvénykönyv szerinti minősítésére.
[126] Az Nbtv. 58.  § (3)  bekezdése is rövid, 72 órás határidőt biztosít a  bíró, illetve az  igazságügyért felelős miniszter
titkos információgyűjtést engedélyező döntésére, előírja, hogy az  engedélyezőnek az  előterjesztésben foglaltakra
kell alapoznia döntését (az előterjesztésnek helyt ad vagy megalapozatlansága esetén elutasítja), de nem ír elő
kifejezetten indokolási kötelezettséget.
[127] Az Rtv. szerinti titkos információgyűjtés tárgyában hozott bírói döntés szükségszerű sajátossága, hogy az engedély
iránti kérelem törvényi feltételeknek való megfelelőségét vizsgálja. A  bűnfelderítési célú titkos információgyűjtés
eszközei használatának engedélyezése körében e  törvényi feltételek alapvetően a  büntető anyagi és eljárásjogi
jogszabályok, beleértve a bűnüldöző szervek működésére vonatkozó jogszabályokat is.
[128] Az Nbtv. 58. § (1) és (2) bekezdése az osztott külső engedélyezi rendszer keretében a nemzetbiztonsági feladatok
körébe tartozó konkrét bűncselekmények felderítése tekintetében bírói engedélyezést, az egyéb, általános jellegű
információgyűjtés során igazságügy-miniszteri engedélyezést ír elő. Az Rtv. 7/E. § (3) bekezdésének utaló szabálya
a  Rendőrség részét képező terrorizmust elhárító szerv nemzetbiztonsági célú titkos információgyűjtésének
engedélyezését is igazságügy-miniszteri engedélyhez köti a Magyarország területén terrorcselekmény elkövetésére
irányuló törekvések elhárítása, illetve a  külföldön bajba jutott magyar állampolgárok védelmével kapcsolatos
hírszerzési tevékenység során. Ugyanakkor az  igazságügy-miniszter elsősorban a  nemzetbiztonsági feladatok
teljesítése során alkalmazott titkos információgyűjtés esetében jár el engedélyezőként. Az Nbtv. 58. § (1) bekezdése
kiemeli a nemzetbiztonsági feladatok köréből azokat, amelyek a konkrét bűncselekményekhez való kapcsolódásuk
miatt a  bírói engedélyezés körébe tartoznak [Nbtv. 5.  § b), d), h)–j)  pont], a  (2)  bekezdés pedig az  összes többi
esetben, vagyis az  Nbtv. 4–9.  §-okban foglalt nemzetbiztonsági feladatok ellátása során – a  4.  § h)  pontjában
és a 8. § (1) bekezdés d)–e) pontjaiban meghatározott feladatok kivételével, amelyek ellátása során az Nbtv. 53. §
(1) bekezdése értelmében nem folytatható titkos információgyűjtés – igazságügy-miniszteri engedélyezést írja elő.
[129] A nemzetbiztonsági célú általános titkos információgyűjtés eszközei használatának engedélyezése körében
– tekintettel a bűncselekmény, mint viszonyítási alap hiányára – nincs a bűnfelderítési célú titkos információgyűjtés
eszközei használatának megalapozásához hasonló tételes joganyag. Ez olyan formában nem is hozható létre, mint
a nemzetbiztonsági célú, de konkrét bűncselekmények felderítéséhez kapcsolódó bírói engedélyezés körében, hogy
egzakt szempontrendszert biztosítson az igazságügy-miniszteri engedélyezéshez.
[130] Mivel az  Nbtv. nem írja elő kifejezetten az  igazságügy-miniszter határozatának indokolási kötelezettségét,
az  engedélyező nem köteles megindokolni döntését. Indokolás hiányában pedig a  külső ellenőrzés során nincs
lehetőség az  egyedi ügyben hozott döntés szempontjainak, indokainak utólagos megismerésére, elemzésére és
felülvizsgálatára.
[131] Az Nbtv. 58. § (3) bekezdése előírja ugyan, hogy az engedélyezőnek az előterjesztésben foglaltakra kell alapoznia
döntését, az  előterjesztés viszont értelemszerűen egyoldalú, a  titkos információgyűjtés szükségességének
indokolásánál csak a  nemzetbiztonsági érdekre van tekintettel. Az  engedélyező feladata a  nemzetbiztonsági
érdek és a  titkos megfigyeléssel érintett magánszemély Alaptörvény VI.  cikk (1) és (2)  bekezdésében biztosított
alapjogainak kiegyenlítése, a  korlátozás szükségességének megítélésén túlmenően a  korlátozás arányosságának
biztosítása. Az  Nbtv. 56.  §-ban felsorolt titkos információgyűjtési módszerek különböző mértékben korlátozzák
az egyén magánszférához és információs önrendelkezéshez való jogát. Nem mindegy ugyanis, hogy az engedélyező
a  titkos megfigyelés céljából a  lakás átkutatását, a  postai küldemények felbontását, az  elektronikus levelezés
megfigyelését, vagy a  számítástechnikai eszközön tárolt összes adat átkutatását (online átkutatás), rögzítését és
felhasználását hagyja-e jóvá.
[132] Tekintettel arra, hogy a  titkos megfigyelés sajátos jellege kizárja a  jogorvoslatot, a  magánszférához való jognak
és az  információs önrendelkezési jognak a  nemzetbiztonság védelmével arányban álló korlátozása megköveteli
a hatékony külső kontrollt már a titkosszolgálati eszköz engedélyezése során is.
[133] A Nemzetbiztonsági Bizottság – éppúgy, mint az  alapvető jogok biztosa – csak akkor képeznek hatékony külső
kontrollt az  igazságügyért felelős miniszter engedélyezési tevékenysége felett, ha a  miniszter titkos megfigyelést
engedélyező határozata kellő részletességű indokolást tartalmaz. Az  indokolásnak olyan mélységűnek és
részletességűnek kell lennie, hogy lehetővé tegye a külső kontroll során a nemzetbiztonsági érdek és a hivatkozott
alapjogok mérlegelésnek felülvizsgálatát.
[134] Az Alkotmánybíróság – élve az  Abtv. 46.  § (3)  bekezdésébe foglalt felhatalmazással – a  hatékony külső kontroll
érdekében az  Alaptörvény VI.  cikk (1) és (2)  bekezdését érvényre juttató alkotmányos követelményként határozta
meg, hogy az  igazságügyért felelős miniszter az  Nbtv. 58.  § (3)  bekezdésének alkalmazása során a  titkos
információgyűjtést elrendelő határozatát indokolni köteles.
[135] 3.4. Az Alkotmánybíróság a következőkben megvizsgálta, hogy a terrorelhárító szervnek a titkos információgyűjtés
befejezését követő adatkezelése sérti-e az  információs önrendelkezési jogot. Az  indítványozók azt kifogásolták,
hogy az  Nbtv. – a  Rtv.-vel ellentétben – nem tartalmazza a  megfigyelés célja szempontjából érdektelen rögzített
információ vagy az ügyben nem érintett személy adatai törlésének kötelezettségét.
[136] Az Rtv. 7/E.  § (3)  bekezdése a  megszerzett adatok kezelésére vonatkozóan a  Nbtv. 38–52.  § alkalmazását rendeli
el. Az  Nbtv. fenti rendelkezései a  nemzetbiztonsági szolgálatok speciális helyzetéből és tevékenységéből fakadó
különleges előírásokat tartalmazzák. Az  Nbtv. 39.  § (1)  bekezdése megszabja a  nemzetbiztonsági szolgálatok
adatgyűjtésének kereteit, és ebben a  körben lehetővé teszi a  titkos információgyűjtéssel szerzett adatok
kezelését [d)  pont]. A  (2)  bekezdés „szükségességi és arányossági klauzulája” előírja, hogy a  nemzetbiztonsági
szolgálatok kötelesek az  adott cél eléréséhez feltétlenül szükséges, ugyanakkor az  érintett személyiségi jogait
legkevésbé korlátozó eszközt igénybe venni. Az  Nbtv. 43.  §-a pedig az  alkotmányos adatkezelés célhozkötöttségi
kritériumát erősíti meg azzal, hogy megköveteli, a nemzetbiztonsági szolgálatok a birtokukba került adatokat csak
az adatfelvétel elrendelésének jogalapjául szolgáló célra használják fel.
[137] Az Nbtv. 44.  § (1)  bekezdése általános érvénnyel lehetővé teszi, hogy a  nemzetbiztonsági szolgálatok feladataik
teljesítése érdekében együttműködésük során írásban igényeljék és megismerjék más nemzetbiztonsági szolgálat
által kezelt adatokat. A  45.  § megteremti annak jogalapját, hogy – a  személyes adatok védelmére vonatkozó
általános szabályok között – a  nemzetbiztonsági szolgálatok külföldi adatkezelő részére adatokat továbbítsanak.
A  46.  § meghatározza a  nemzetbiztonsági szolgálatok által vezetett, az  általuk továbbított adatokra vonatkozó
adatszolgáltatási nyilvántartás tartalmát. Így az  adat útja mindvégig nyomon követhető. A  47.  § lehetővé teszi
az  adatkezelési rendszereknek az  adott, konkrét feladat ellátásához szükséges időtartamra való összekapcsolását.
Garanciális szabály, hogy az  eljárást követően a  keletkezett adatállományokat törölni kell. A  48.  § lehetővé teszi,
hogy a  főigazgatók az  érintettnek a  nemzetbiztonsági szolgálatok által kezelt adatairól történő tájékoztatásra és
törlésre vonatkozó kérelmét, valamint a  szolgálatok tevékenységével kapcsolatos közérdekű adat megismerését
–  nemzetbiztonsági érdekből vagy mások jogainak védelme érdekében – megtagadhassák. A  nemzetbiztonsági
szolgálatok az  érintettektől érkező kéréseket nyilvántartják, a  kérelmekről, elbírálásuk módjáról, az  elutasítás
indokairól évente tájékoztatják a Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóságot. Az előző szakaszokban
jelzett korlátozások mellett és azt ellensúlyozandó teszi kötelezővé a  törvény a  nemzetbiztonsági szolgálatok
számára az  általuk kezelt személyes adatok védelmét, rendszeres ellenőrzését és a  valóságnak nem megfelelő
adatok helyesbítését. Az  50.  § tételesen meghatározza az  adatok tárolásának maximális időtartamát, valamint
a személyes adatok hivatalból történő törlésének eseteit. A (2) bekezdés e) pontja általános érvénnyel előírja az adat
törlését, ha annak kezelése nyilvánvalóan szükségtelen.
[138] Az Alkotmánybíróság a fentiek alapján megállapította, hogy az Nbtv. – az Rtv. 73. § (3) bekezdésével ellentétben –
nem mondja ugyan ki expressis verbis a  megfigyelés célja szempontjából érdektelen rögzített információ vagy
az  ügyben nem érintett személy adatai törlésének kötelezettségét, de az  Nbtv. 50.  § (2)  bekezdés e)  pontja
„nyilvánvalóan szükségtelen” kitételének és a  43.  §-nak az  egymásra vetített értelmezéséből egyértelműen
következik, hogy a titkos információgyűjtés során megszerzett, az adatfelvétel elrendelésének jogalapjául szolgáló
cél eléréséhez szükségtelen adatokat, különösen az  ügyben nem érintett személy adatait, hivatalból törölni
kell. A  fenti szabályozás így megfelel a  célhozkötöttség elvének és alkalmas a  készletező adatgyűjtés kizárására.
Ezen túlmenően az  Nbtv. lehetőséget biztosít az  érintett számára is a  személyes adatai törlése iránti kérelem
előterjesztésére, amely kérelmet a  főigazgató csak meghatározott okból tagadhat meg. Az  adatfeldolgozás során
is érvényesül külső kontroll, a  Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóságot ugyanis a  kérelmek
elutasításának indokairól tájékoztatni kell [Nbtv. 48. §].
[139] Ezért az  Alkotmánybíróság a  kifogásolt rendelkezelés alaptörvény-ellenességének megállapítására és
megsemmisítésre irányuló indítványt ebben a tekintetben is elutasította.
[140] Az Alkotmánybíróság határozatának a  Magyar Közlönyben történő közzétételét az  alkotmányos követelményre
tekintettel – az Abtv. 44. § (1) bekezdése alapján – rendelte el.
Budapest, 2013. november 18. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
206/2010. (VII. 16.) KE határozata bírák felmentéséről és bírák kinevezéséről.
Az Alkotmány 48. § (2) bekezdése, valamint a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 1997. évi LXVI. törvény 4. §
(1) bekezdése alapján, az Országos Igazságszolgáltatási Tanács előterjesztésére
nyugállományba helyezés iránti kérelmére dr. Petrisor Jánost 2010. december 16-ai hatállyal,
dr. Fekete Tamást 2010. december 30-ai hatállyal, dr. Szunyi Gábort 2011. március 31-ei hatállyal,
Szőllősné dr. Juhász Erzsébetet 2011. július 31-ei hatállyal,
a felső korhatár elérése miatt dr. Pátrovics Zoltánt 2011. február 5-ei hatállyal,
Sinkó Jeremiásné dr. Lipóczi Margitot 2011. július 9-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Dr. Bitáné dr. Hartmann Krisztinát, dr. Bors Szilviát,
dr. Cseke Ivettet, dr. Hánzli Jánost és dr. Puskás Ágnest 2010. augusztus 1. napjától,
dr. Csábi Krisztinát, dr. Holdampf Gusztáv Gábort és
dr. Sebő Ildikót 2010. szeptember 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá,
dr. Bálizsné dr. Gáspár Kingát, dr. Hartmann Norbertet,
dr. Kelemen Péter Józsefet, dr. Rák Nikolettet és
dr. Sarkantyu Szabolcsot a 2010. augusztus 1. napjától 2013. július 31. napjáig,
dr. Horváth Helgát és dr. Oláh Gaszton Gábort a 2010. szeptember 1. napjától 2013. augusztus 31. napjáig terjedő időtartamra bíróvá
kinevezem. Budapest, 2010. július 12. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
26/2017. (II. 7.) KE határozata magyarországi rendkívüli és meghatalmazott nagykövet kinevezéséhez való hozzájárulásról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére –
hozzájárulok Cheong Loon Lai rendkívüli és meghatalmazott nagykövetnek Malajzia magyarországi rendkívüli és
meghatalmazott nagykövetévé történő kinevezéséhez, budapesti székhellyel.
Budapest, 2017. január 23. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1120/2011. (IV. 28.) Korm. határozata az Épület- és Lakásgazdálkodási Fenntartási Innovációs K+F Alapítvány közhasznú nonprofit gazdasági társasággá történő átalakításáról.
A Kormány a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény 74/E. §-a, az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény és
egyes kapcsolódó törvények módosításáról szóló 2006. évi LXV. törvény 2. §-a, valamint a Kormány által alapított
közalapítványokkal és alapítványokkal kapcsolatos időszerű intézkedésekről szóló 1159/2010. (VII. 30.) Korm. határozat által előírt
felülvizsgálati eljárás megállapításai alapján szükséges intézkedésekről szóló 1316/2010. (XII. 27.) Korm. határozat 1. pontja alapján
meghozza a következő határozatát:
1. A Kormány az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény és egyes kapcsolódó törvények módosításáról szóló
2006. évi LXV. törvény (a továbbiakban: 2006. évi LXV. törvény) 2. § (1) bekezdése alapján egyetért azzal, hogy az
Épület- és Lakásgazdálkodási Fenntartási Innovációs K+F Alapítvány (a továbbiakban: Alapítvány) állami alapítójaként
a nemzeti fejlesztési miniszter (a továbbiakban: Alapító) az Alapítvány jogutódlással történő megszüntetését
kezdeményezze arra hivatkozással, hogy az alapítvány céljainak megvalósítására, feladatának további ellátására
többségi állami tulajdoni részesedés biztosításával közhasznú szervezetnek minősülő, jogi személyiséggel rendelkező
nonprofit gazdasági társaságot kíván alapítani.
2. A Kormány
a) felhívja az állami vagyon felügyeletéért felelős minisztert, hogy a Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zártkörűen
Működő Részvénytársaság (a továbbiakban: MNV Zrt.) útján gondoskodjon az 1. pont szerinti, az Alapítvány
általános jogutódjaként működő Épület- és Lakásgazdálkodási Fenntartási Innovációs K+F Közhasznú Nonprofit
Kft. megalapításáról;
b) egyetért azzal, hogy a megszűnt Alapítvány céljainak megvalósítása érdekében annak feladatait az Épület- és
Lakásgazdálkodási Fenntartási Innovációs K+F Közhasznú Nonprofit Kft. lássa el, és ennek érdekében az
Alapítvány vagyoni jogai és a megszüntetésre irányuló eljárás kezdő időpontja után esedékessé váló
kötelezettségei az Épület- és Lakásgazdálkodási Fenntartási Innovációs K+F Közhasznú Nonprofit Kft.-re szállnak
át; az Épület- és Lakásgazdálkodási Fenntartási Innovációs K+F Közhasznú Nonprofit Kft. vagyonává váló volt
alapítványi vagyon kizárólag a megszűnt Alapítvány célja szerinti tevékenységre fordítható, és a társaság
megszűnése esetén is csak e céloknak megfelelően használható fel;
c) felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy gondoskodjon arról, hogy az Alapítvány bírósági nyilvántartásból
való törlésének napjával azonos fordulónapon, az Épület- és Lakásgazdálkodási Fenntartási Innovációs K+F
Közhasznú Nonprofit Kft.-re átszálló alapítványi vagyon figyelembevételével a megszűnt Alapítvány céljait
megvalósító tevékenység vagyonvesztés nélkül, folyamatosan biztosítható legyen az Épület- és
Lakásgazdálkodási Fenntartási Innovációs K+F Közhasznú Nonprofit Kft. által.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
közigazgatási és igazságügyi miniszter
Határidő: azonnal 3. A Kormány
a) felhatalmazza a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a közigazgatási és igazságügyi miniszter bevonásával, a
2006. évi LXV. törvény 4. § (4) bekezdése alapján, az Épület- és Lakásgazdálkodási Fenntartási Innovációs K+F
Közhasznú Nonprofit Kft. megalapításának cégbírósági kezdeményezésével egyidejűleg az Alapító nevében
kérelmezze a Fővárosi Bíróságnál az Alapítvány megszüntetését, kérje kérelmének soron kívüli elbírálását,
továbbá a megszüntetés kapcsán felmerülő kérdésekben az Alapító nevében eljárjon, és az ennek érdekében
szükséges intézkedéseket megtegye;
b) megbízza a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a közigazgatási és igazságügyi miniszter bevonásával intézkedjen
az Alapítványhoz vagyonelszámoló, könyvvizsgáló, valamint az 1. pont szerinti megszüntetési eljárásban
közreműködő személyek kijelölése és az Alapítvány vagyonának a 2006. évi LXV. törvény 2. § (2) bekezdése
szerinti, az Épület- és Lakásgazdálkodási Fenntartási Innovációs K+F Közhasznú Nonprofit Kft. részére történő
térítésmentes átadása érdekében;
c) felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy biztosítsa, hogy az Alapítvány megszűnése napjával mint
mérlegfordulónappal az Alapítvány elkészítse a számviteli törvény szerinti egyes egyéb szervezetek
beszámolókészítési és könyvvezetési kötelezettségének sajátosságairól szóló 224/2000. (XII. 19.) Korm. rendelet
6. §-a szerinti beszámolóját.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
közigazgatási és igazságügyi miniszter
Határidő: a 2. pont szerinti meghatalmazás kiadását követően azonnal
4. A Kormány felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy az Alapítvány megszüntetéséről és a 2. pontban foglalt
intézkedésekről a nyilvánosságot közleményben tájékoztassa.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: a bírósági törlést követően azonnal
5. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
349/2018. (VII. 16.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel dr. Bicskey Istvánt 2018. december 30-ai hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2018. július 4. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
172/2017. (V. 18.) KE határozata vezérőrnagyi előléptetésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés e)  pontja, valamint a  honvédek jogállásáról szóló 2012. évi CCV. törvény
4/A.  § (1)  bekezdés b)  pontja alapján – a  honvédelmi miniszter előterjesztésére – Nagy József dandártábornokot
2017. május 21-ei hatállyal vezérőrnaggyá előléptetem.
Budapest, 2017. március 27. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1494/2019. (VIII. 2.) Korm. határozata a rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló tartalékból történő előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21.  § (1)  bekezdésében és 33.  § (2)  bekezdésében
biztosított jogkörében eljárva 2 359 513 267 forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el – elszámolási, a  fel nem
használt rész tekintetében visszatérítési kötelezettséggel – a  Magyarország 2019. évi központi költségvetéséről
szóló 2018. évi L. törvény 1.  melléklet XV. Pénzügyminisztérium fejezet, 26. Központi kezelésű előirányzatok cím,
2. Központi tartalékok alcím, 1. Rendkívüli kormányzati intézkedések jogcímcsoport terhére, az 1. melléklet szerint.
Az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: azonnal Az elszámolás és a visszatérítési kötelezettség tekintetében
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: 2020. június 30.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1003/2011. (I. 14.) Korm. határozata a „Sikeres Magyarországért” Bérlakás Hitelprogram keretösszegének átcsoportosításáról a „Sikeres Magyarországért” Önkormányzati Infrastruktúrafejlesztési Hitelprogramba és a „Sikeres Magyarországért” Panel Plusz Hitelprogram keretösszegének megemeléséről.
1. A Kormány egyetért azzal, hogy a) a Bérlakás Program elindításáról és a „Sikeres Magyarországért” Bérlakás Hitelprogram meghirdetéséről szóló
1124/2005. (XII. 20.) Korm. határozat 1. pontja alapján meghirdetett „Sikeres Magyarországért” Bérlakás
Hitelprogram 60 milliárd forint keretösszegéből 30 milliárd forint kerüljön átcsoportosításra a „Sikeres
Magyarországért” Önkormányzati Infrastruktúrafejlesztési Hitelprogram 320 milliárd forint keretösszegébe, így
annak kerete az átcsoportosítás miatt 350 milliárd forintra emelkedik, és ennek következtében a „Sikeres
Magyarországért” Bérlakás Hitelprogram 60 milliárd forint keretösszege 30 milliárd forintra csökken,
b) a „Sikeres Magyarországért” Önkormányzati Infrastruktúrafejlesztési Hitelprogram keretösszegén belül a „Sikeres
Magyarországért” Panel Plusz Hitelprogram keretösszege 30 milliárd forintról 40 milliárd forintra emelkedik,
c) az MFB Zrt. által euróban meghatározott éven túli lejáratú hitelfelvételekhez, kötvénykibocsátásokhoz
kapcsolódóan a Sikeres Magyarországért Önkormányzati Infrastruktúrafejlesztési Hitelprogram finanszírozásához további 30 milliárd forint mértékig a Magyar Köztársaság 2010. évi költségvetéséről szóló
2009. évi CXXX. törvény 57. §-ának (3) bekezdésében meghatározott keret terhére a Magyar Fejlesztési Bank
Részvénytársaságról szóló 2001. évi XX. törvény 5. § (2) bekezdése alapján az MFB Zrt. a nemzetgazdasági
miniszterrel árfolyam-fedezeti megállapodást kössön. A Program futamideje ezen további 30 milliárd forint
tekintetében 2036. december 31. napján jár le, az árfolyam-fedezeti megállapodás jelen kormányhatározat
hatálybalépésének napján a Magyar Nemzeti Bank által közölt, hivatalos HUF/EUR devizaárfolyamon köthető
meg. Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter nemzetgazdasági miniszter Határidő: azonnal
2. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
74/2010. (VIII. 31.) ME határozata a Terrorelhárítási Központ főigazgatójának kinevezéséről.
A Terrorelhárítási Központról szóló 232/2010. (VIII. 19.) Korm. rendelet 2. §-a alapján a belügyminiszter javaslatára
Hajdu Jánost a Terrorelhárítási Központ főigazgatójává – 2010. szeptember 1-jei hatállyal –
kinevezem. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök