text:
13/2017. (VI. 19.) AB határozata a büntetések, az intézkedések, egyes kényszerintézkedések és a szabálysértési elzárás végrehajtásáról szóló 2013. CCXL. törvény 292–293. §-aival kapcsolatos alkotmányos követelmény megállapításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítása iránti bírói kezdeményezés
tárgyában – dr.  Dienes-Oehm Egon, dr.  Pokol Béla és dr.  Salamon László alkotmánybírók különvéleményével  –
meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság – hivatalból eljárva – megállapítja, hogy az Országgyűlés mulasztásban megnyilvánuló
alaptörvény-ellenességet idézett elő azáltal, hogy a büntetések, az intézkedések, egyes kényszerintézkedések
és a szabálysértési elzárás végrehajtásáról szóló 2013. évi CCXL.  törvény 292–293. §-aiban nem szabályozta
az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésének megfelelően a  szabadságvesztésre átváltoztatott pénzbüntetés
végrehajthatóságának az elévülését.
Ezért az  Alkotmánybíróság felhívja az  Országgyűlést, hogy jogalkotói feladatának 2017. december hó 31.
napjáig tegyen eleget.
2. Az Alkotmánybíróság a büntetések, az  intézkedések, egyes kényszerintézkedések és a szabálysértési elzárás
végrehajtásáról szóló 2013. évi CCXL.  törvény 14. § (5) bekezdés első mondata alaptörvény-ellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló bírói kezdeményezéseket elutasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. A  Budapest Környéki Törvényszék bírája (a  továbbiakban: indítványozó) két, egymással tartalmában közel
azonos indítványában – az  előtte folyamatban lévő 5.Bv.1843/2016. számú és 5.Bv.2010/2016. számú eljárások
felfüggesztése mellett – a  büntetések, az  intézkedések, egyes kényszerintézkedések és a  szabálysértési elzárás
végrehajtásáról szóló 2013.  évi CCXL.  törvény (a  továbbiakban: Bv. tv.) 292–293.  §-ai alaptörvény-ellenességének
a  megállapítását kérte az  Alkotmánybíróságtól. Az  indítványozó álláspontja szerint a  támadott jogszabályi
rendelkezések a  szabadságvesztésre átváltoztatott pénzbüntetés végrehajtására vonatkozóan ellentétben állnak
az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdéséből fakadó jogállamiság követelményével, mivel nem rendelkeznek arról,
hogy a büntetés vagy annak hátralévő része nem hajtható végre, amennyiben az átváltoztatást követően az elítélt
„egy pontosan meghatározott időtartamot, vagy azt meghaladó időt töltött szabadságvesztésben vagy előzetes
letartóztatásban” (lásd: mindkét indítvány 1. oldal). Az ügyek tárgyi összefüggésére tekintettel az Alkotmánybíróság
a  bírói kezdeményezéseket az  Alkotmánybíróságról szóló 2011.  évi CLI.  törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 58.  §
(2) bekezdése alapján egyesítette és egy eljárásban bírálta el.
[2] Az előtte folyamatban lévő büntetés-végrehajtási ügyekkel összefüggésben az  indítványozó az  alábbiakat
rögzítette.
[3] 1.1. C. T. elítéltet a  Gödöllői Városi Bíróság 6.B.589/2009/15. számú, 2010. június 21-én jogerőre emelkedett
határozatával lopás bűntette miatt 105  000 forint pénzbüntetéssel sújtotta. Az  elítélt a  pénzbüntetést nem
fizette meg, ezért a  Gödöllői Városi Bíróság 2010. október 7-én azt 348 napi szabadságvesztésre átváltoztatta.
A szabadságvesztésre átváltoztatott pénzbüntetés végrehajtása azonban nem kezdődött meg, mivel a büntetések
és az  intézkedések végrehajtásáról szóló 1979.  évi 11.  törvényerejű rendelet (a  továbbiakban: Bv. tvr.) előírásai,
valamint a Bv. tv. 14. § (5) bekezdése alapján annak végrehajtását megelőzte az elítélt ellen folyamatban volt egyéb
büntetőeljárásokban kiszabott szabadságvesztés büntetések, illetve elrendelt előzetes letartóztatások végrehajtása.
Az  elítéltet ugyanis 2009. szeptember 15-én előzetes letartóztatásba helyezték, majd ezt követően előzetes
letartóztatást vagy szabadságvesztést töltött folyamatosan, egészen 2016. október 7-ig. Ekkor vált végrehajthatóvá
a szabadságvesztésre átváltoztatott pénzbüntetés.
[4] Az elítéltet fogva tartó büntetés-végrehajtási intézet, valamint az  elítélt kezdeményezte a  büntetés-végrehajtási
bírónál, hogy állapítsa meg a  Gödöllői Városi Bíróság 6.B.589/2009/15. számú határozatával kiszabott és utóbb
348 napi szabadságvesztésre átváltoztatott 105 000 forint pénzbüntetés végrehajthatóságának az elévülés folytán
történt megszűnését. Az  elítélt és a  büntetés-végrehajtási intézet álláspontja szerint, mivel a  végzés végrehajtási
rendelvényét az  eljáró bíró 2010. október 7-én írta alá, a  végrehajtás érdekében tett utolsó cselekmény óta több
mint öt év telt el az elítélt 2016. október 7-én esedékes szabadulásáig, ezért a büntetés elévült.
[5] 1.2. B. S. elítéltet a  Monori Városi Bíróság 7.B.408/2009/53. számú, 2010. november 25-én jogerőre emelkedett
határozatával lopás vétsége miatt 60  000 forint pénzbüntetéssel sújtotta. Az  elítélt a  pénzbüntetést nem
fizette meg, ezért a  Monori Városi Bíróság 2011. április 8-án azt 300 napi szabadságvesztésre átváltoztatta.
A  szabadságvesztésre átváltoztatott pénzbüntetés végrehajtása azonban nem kezdődött meg, mivel a  Bv. tvr.
előírásai, valamint a Bv. tv. 14. § (5) bekezdése alapján annak végrehajtását megelőzte az elítélt ellen folyamatban
volt egyéb büntetőeljárásokban kiszabott szabadságvesztés büntetések végrehajtása. Az  elítélt ugyanis
2010.  március 20. óta folyamatosan szabadságvesztést tölt. Szabadulása várhatóan 2018. március 31-én lesz
esedékes. Ekkor válik végrehajthatóvá a szabadságvesztésre átváltoztatott pénzbüntetés.
[6] Az elítélt kezdeményezte a  büntetés-végrehajtási bírónál, hogy állapítsa meg a  Monori Városi Bíróság
7.B.408/2009/53. számú határozatával kiszabott és utóbb 300 napi szabadságvesztésre átváltoztatott 60 000 forint
pénzbüntetés végrehajthatóságának az  elévülés folytán történt megszűnését. Az  elítélt álláspontja szerint, mivel
a  végzés végrehajtási rendelvényét az  eljáró bíró 2011. április 20-án írta alá, tehát a  végrehajtás érdekében tett
utolsó cselekmény óta több mint öt év eltelt, a büntetés elévült.
[7] 1.3. Az  indítványozó bíró utalt rá, hogy a  büntetés-végrehajtási ügyek kivizsgálásában alkalmaznia kell a  Bv. tv.
28. § (2) bekezdését, 29. § (1) és (4) bekezdését, 14. § (5) és (7) bekezdését, valamint a 292–293. §-okat. Irányadónak
tekintette továbbá a  2/2013. Büntető jogegységi határozatot, amely szerint az  elévülés ideje az  elítélt büntetése
esetében öt év, valamint az azzal összefüggő 16/2014. (V. 22.) AB határozat rendelkezéseit.
[8] Kifejtette az  indítványozó, hogy a  törvényi szabályozás értelmében a  pénzbüntetés végrehajthatósága nem évül
el addig, amíg a  végrehajtására előzetes letartóztatás vagy szabadságvesztés büntetés végrehajtása miatt nem
kerülhet sor, tekintet nélkül arra, hogy az elítélt a pénzbüntetés végrehajtását megelőzően mennyi időt tölt fogva
tartásban. A jelen ügyben érintett elítéltek esetében ez az alábbi következményekkel jár. C. T. elítélt pénzbüntetését
érintően az  elévülés csak 2016. október 7-én, az  elítélt szabadulásakor vette kezdetét, eddig a  napig az  elévülési
idő nyugodott. B. S. elítélt pénzbüntetését érintően pedig az  elévülés 2018. március 31-én, a  szabadulás várható
időpontjában veszi kezdetét.
[9] Úgy vélte az  indítványozó, hogy a  szabadságvesztésre átváltoztatott pénzbüntetés végrehajtásával, egészen
pontosan a  végrehajthatóság megszűnésével összefüggő szabályozás alaptörvény-ellenes. Indokait az  alábbiak
szerint fejtette ki.
[10] Jelentőséget tulajdonított az  indítványozó annak, hogy a  jogalkotó a  pénzbüntetéshez hasonlóan szabályozza
a  közérdekű munka végrehajtását, valamint a  szabadságvesztésre való átváltoztatása lehetőségét. Fontos
különbségnek tartotta azonban, hogy a Bv. tv. 289. § d) pontja alapján a közérdekű munka nem hajtható végre, ha
az elítélt öt évet vagy azt meghaladó időt töltött szabadságvesztésben vagy előzetes letartóztatásban. Hivatkozott
az  indítványozó a  jogszabályhelyhez fűzött miniszteri indokolás szövegére, amely szerint a  jogalkotó részben
méltányossági, részben célszerűségi szempontok alapján fogalmazta meg a  felhívott szabályt. Utalt rá továbbá,
hogy a jogalkotó hasonló rendelkezést rögzít az elzárásra vonatkozó szabályok között is a Bv. tv. 278. § c) pontjában.
[11] Kifogásolta az  indítványozó, hogy a  pénzbüntetés végrehajtására vonatkozó szabályozás nem tartalmaz
a  végrehajthatóság megszűnését érintően hasonló tartalmú, az  időmúlás miatt a  végrehajthatóság megszűnését
megengedő szabályt. A  pénzbüntetés elévülési ideje így korlátlan ideig nyugodhat. Abban az  esetben – állítja
az  indítványozó –, ha a  pénzbüntetést nem változtatják át szabadságvesztésre, az  elévülés másként alakul.
Ilyenkor ugyanis a  büntetés elévülésére az  általános szabályok irányadóak, vagyis a  szankciót öt év elteltével
nem lehet végrehajtani. Hozzátette ugyanakkor, hogy a  hatályos jogszabályi környezetben szinte kizárt, hogy
egy pénzbüntetés elévülne anélkül, hogy azt szabadságvesztésre átváltoztatták volna. Abban az  esetben, ha
a  pénzbüntetés szabadságvesztésre átváltoztatására sor került, a  büntetés elévülése csak akkor következhet be,
ha a végrehajtás érdekében tett intézkedések nem vezettek eredményre, így például – hozta fel az  indítványozó –
akkor, ha a terhelt ismeretlen helyen tartózkodik, és a felkutatására tett intézkedések öt éven túl eredménytelenek
voltak.
[12] Nem tartotta az  indítványozó az  Alaptörvénnyel összeegyeztethetőnek azt, hogy a  jogalkotó a  közérdekű munka
és az  elzárás esetében méltányossági és célszerűségi szempontok alapján, legalább ötéves szabadságvesztés
büntetés vagy előzetes letartóztatás letöltésekor megengedi ezen szankciók végrehajthatóságának a megszűnését,
míg ugyanerre a pénzbüntetés kapcsán nem biztosít lehetőséget. Aggályosnak minősítette továbbá, hogy eltérően
alakul a pénzbüntetés végrehajthatósága attól függően, hogy azt szabadságvesztésre átváltoztatták, vagy sem.
[13] Kifogásai alapvetően abból fakadtak, hogy a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C.  törvény (a  továbbiakban:
Btk.) 33.  § (4)  bekezdése és a  büntetőeljárásról szóló 1998.  évi XIX.  törvény (a  továbbiakban: Be.) 354.  §
(4) bekezdésének b) pontja alapján a pénzbüntetés, a közérdekű munka és az elzárás azonos súlyú büntetési nemek.
[14] Jelentőséget tulajdonított ezenfelül annak is, hogy a  hatályos szabályozás más olyan helyzeteket is ismer,
amelyekben az  elévülési idő hosszasan, akár évekig nyugszik, méghozzá a  szabadságvesztés esetében.
A  Bv.  tv. 14.  §-a értelmében ugyanis a  szabadságvesztés büntetés mindaddig végrehajtásra vár, amíg egy
annál súlyosabb, így a  végrehajtási sorrendben azt megelőző szabadságvesztést hajtanak végre. Tekintettel
arra, hogy a  szabadságvesztés a  pénzbüntetésnél lényegesen súlyosabb büntetési nem, ezt a  jogalkotói
megoldást az  indítványozó el tudta fogadni. Mivel azonban a  pénzbüntetés az  átváltoztatást követően nem válik
szabadságvesztéssé, az  átváltoztatás ellenére megőrzi pénzbüntetés jellegét – hiszen például a  végrehajtás
befejezéséig bármikor megfizethető –, vagyis a  szabadságvesztéshez képest enyhébb büntetési nem marad,
az indítványozó nem tartotta indokoltnak az elévülési idő szabadságvesztéssel azonos (logikájú) szabályozását.
[15] Megjegyezte az indítványozó, hogy a Bv. tv. 31. §-a szerint életfogytig tartó szabadságvesztés esetén nem hajtható
végre a határozott ideig tartó szabadságvesztés, az elzárás és a közérdekű munka. Itt sem tesz ugyanakkor említést
a jogalkotó a pénzbüntetés végrehajthatóságáról, a szabályozás tehát következetes.
[16] A törvényi szabályozás értelmezését és alkalmazását a pénzbüntetés végrehajthatóságát érintően az  indítványozó
szerint megnehezíti az  5/2008. Büntető jogegységi határozat. Ennek értelmében ugyanis a  jogerős ügydöntő
határozattal kiszabott pénzbüntetés a pénzbüntetésre irányadó általános szabályok szerint évülhet el akkor is, ha azt
utóbb fogházban végrehajtandó szabadságvesztésre változtatják át. A jogegységi határozat ugyanakkor a korábban
hatályos jogszabályok – így a  Bv. tvr. és a  Büntető Törvénykönyvről szóló 1978.  évi IV.  törvény (a  továbbiakban:
régi Btk.) – rendelkezésein alapul, és nem áll összhangban a hatályos jogszabályi környezettel, különösen a Bv. tv.
14. § (5) bekezdésével. Ennek ellenére a Kúria a jogegységi határozatot nem helyezte hatályon kívül.
[17] A kifogásolt rendelkezések alaptörvény-ellenességét az  indítványozó az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésére
alapította. Az  Alkotmánybíróság gyakorlatának az  ismertetését követően az  indítványozó kifejtette, hogy
álláspontja szerint a  jogalkotó indokolatlanul tesz különbséget a  pénzbüntetés és más, azonos súlyú büntetési
nemek végrehajthatóságának az elévülése között a pénzbüntetéssel sújtott elítéltek hátrányára. Következetlennek
tartotta továbbá a  pénzbüntetés elévülésének a  szabályozását, mivel annak nincs egy egységes, valamennyi
elítéltre irányadó tartama, hanem eltérő időpontokban következhet be attól függően, hogy a  büntetést
átváltoztatták-e szabadságvesztésre, és hogy a végrehajtást milyen körülmény akadályozza. Mindezek miatt a Bv. tv.
292–293. §-aiban foglalt szabályozást az indítványozó a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével
és a jogi norma kiszámíthatóságának a követelményével tartotta ellentétesnek.
[18] Úgy vélte az  indítványozó, hogy az  állam jogos igénye a  kiszabott pénzbüntetés megfizetésére egy jogállamban
nem állhat fenn korlátlan ideig. Indokoltnak tartotta, hogy azok a  méltányossági és célszerűségi szempontok,
amelyeket a  jogalkotó más büntetési nemek szabályozásának a  kialakításakor érvényesít, a  pénzbüntetésre
vonatkozó rendelkezésekben is érvényesülhessenek. Erre tekintettel az  indítványozó a  szabályozást alaptörvényellenesnek tekintette. Utalt rá, hogy a szabályozás Alaptörvénnyel való összhangja – álláspontja szerint – a kifogásolt
rendelkezések hiányosságainak a pótlásával helyreállítható.
[19] 2. Az  Alkotmánybíróság felhívása nyomán az  indítványozó bíró mindkét indítványát – tartalmilag azonos
érveléssel – kiegészítette.
[20] Kérte, hogy az  Alkotmánybíróság állapítsa meg a  Bv. tv. 14.  § (5)  bekezdés első mondatának az  alaptörvényellenességét, és semmisítse meg a  rendelkezést. Az  adott jogszabályhely és a  Bv. tv. 14.  § (7)  bekezdésének
a  rendelkezései együttesen azt eredményezik, hogy a  szabadságvesztésre átváltoztatott pénzbüntetés
végrehajthatósága addig, amíg az elítélt előzetes letartóztatásban van, vagy szabadságvesztés büntetést tölt, nem
évül el, tekintet nélkül arra, hogy a fogva tartásban töltött idő milyen hosszú.
[21] Az indítványozó álláspontja szerint a szabályozás két esetben állna összhangban az Alaptörvény rendelkezéseivel:
akkor, ha a  jogalkotó a  Bv. tv. 278.  § c)  pontjához, valamint a  Bv. tv. 289.  § d)  pontjához hasonló szabállyal tenné
lehetővé a  pénzbüntetés végrehajthatóságának az  elévülését, valamint akkor, ha a  Bv. tv. 14.  § (5)  bekezdésében
szereplő felsorolásban a pénzbüntetés helyébe lépő szabadságvesztés nem szerepelne.
[22] Indokoltnak tartotta továbbá az  indítványozó, hogy az  Alkotmánybíróság a  kifogásolt rendelkezések alaptörvényellenességét az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdése alapján is megvizsgálja. Úgy vélte ugyanis, hogy a szabályozás
a  pénzbüntetéssel sújtott elítéltek körét érintően nem felel meg a  törvény előtti egyenlőség követelményének.
Ezzel összefüggésben két csoportképző ismérvet is nevesített – egyrészt a  pénzbüntetésre ítélést, másrészt
a  szabadságvesztésnél enyhébb súlyú büntetésre ítélést –, amelyekre alapított vizsgálat eredményeként
megállapíthatónak tartotta a hátrányos megkülönböztetést.
[23] Ezzel összefüggésben az  indítványozó kifejtette, hogy azon pénzbüntetéssel sújtott elítéltek esetében, akik
szabadlábon vannak, a  szabadságvesztésre átváltoztatott pénzbüntetés végrehajthatósága nem szakad meg, és
öt év elteltével elévülés okán megszűnik. Ezzel szemben azon elítélteket érintően, akiknél a  végrehajtás akadálya
a más okból történő fogva tartás, a szabadságvesztésre átváltoztatott pénzbüntetés elévülési ideje megszakad, és
meghosszabbodik az előzetes letartóztatás, valamint a szabadságvesztés időtartamával.
[24] Azzal is érvelt az indítványozó, hogy ugyan a Bv. tv. 14. § (5) bekezdése értelmében a szabadságvesztés ugyanúgy
megszakítja a  büntetés végrehajtását az  elzárás és a  közérdekű munka esetében, ahogyan – az  előbbiekkel
lényegében azonos súlyú büntetési nemnél – a  pénzbüntetés helyébe lépő szabadságvesztésnél, ez  utóbbi
büntetések kapcsán azonban nincs felső időbeli korlátja a  végrehajthatóságnak. Ilyen módon a  jogalkotó
a  lényegében azonos súlyú büntetéssel sújtott elkövetők egyéni szempontjait „nem azonos körültekintéssel és
méltányossággal” (indítvány-kiegészítések: 2. oldal) veszi figyelembe, így nem kezeli őket egyenlő méltóságú
személyként.
[25] A szabályozást az  indítványozó a  fentiekre figyelemmel ellentétesnek tartotta a  törvény előtti egyenlőség
követelményével.
[26] Nem tartotta fenn ugyanakkor az  indítványozó beadványának azon elemét, amelyben a  Bv. tv. 292–293.  §-ai
hiányos tartalmának a megállapítását és azzal összefüggésben jogalkotói mulasztással megvalósított alaptörvényellenesség kimondását indítványozta.
[27] 3. Az  Alkotmánybíróság az  indítvánnyal kapcsolatos álláspontja kifejtése céljából megkereste az  igazságügyi
minisztert.
[28] Az indítvány azon érveire reagálva, amelyek szerint a kifogásolt szabályozás az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésében
rögzített jogbiztonság követelményével ellentétes, a  miniszteri válaszlevél utalt arra, hogy a  pénzbüntetés
végrehajtására irányadó egyes rendelkezések tartalma világos, egyértelmű, alkalmazásuk kiszámítható. Erre
tekintettel úgy foglalt állást, hogy a  kifogásolt szabályok a  jogbiztonságból fakadó követelményekkel nem állnak
ellentétben.
[29] A szankció kikényszerítéséhez fűződő állami érdekkel összefüggésben a válaszlevél a pénzbüntetés vagyoni jellegét
hangsúlyozta.
[30] A támadott jogszabályi rendelkezések alkalmazásával érintett személyek körében végzett homogén csoportalkotás
alapján a miniszteri válaszlevél nem találta alaposnak az indítványozó azon kifogásait sem, amelyek az Alaptörvény
XV. cikk (1) bekezdésének a megsértését állították.
II. [31] Az Alkotmánybíróság eljárása során az alábbi jogszabályi rendelkezéseket vette figyelembe.
[32] 1. Az Alaptörvény érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.”
[33] 2. A Bv. tv. érintett rendelkezései:
„14. § (5) A szabadságvesztés és a kényszerintézkedés foganatosítása az elzárás, a közérdekű munka, a közérdekű
munka helyébe lépő szabadságvesztés, a pénzbüntetés helyébe lépő szabadságvesztés és a  javítóintézeti nevelés
végrehajtását megszakítja. A  javítóintézeti nevelés foganatosítása az  elzárás és a  közérdekű munka végrehajtását
megszakítja. Az  elzárás foganatosítása a  közérdekű munka végrehajtását megszakítja. Az  elzárás, a  közérdekű
munka, a  közérdekű munka helyébe lépő szabadságvesztés és a  pénzbüntetés helyébe lépő szabadságvesztés
végrehajtása az értesítőlapoknak a végrehajtásért felelős szervhez érkezésének sorrendjében történik.”
„292. § (1) A pénzbüntetést a törvényszék gazdasági hivatala hajtja végre.
(2) Az  elítéltnek a  pénzbüntetést legkésőbb a  gazdasági hivatal felhívásának kézbesítésétől számított tizenöt
napon belül, ha a bíróság halasztást vagy részletfizetést engedélyezett, a bíróság által megállapított időpontig vagy
meghatározott részletben kell megfizetnie.
(3) Ha az elítélt a pénzbüntetést nem fizette meg a (2) bekezdésben meghatározottak szerint, a gazdasági hivatal
a) fiatalkorú elítélt esetén a pénzbüntetés behajtása iránt intézkedik, ennek eredménytelensége esetén a büntetésvégrehajtási bírót megkeresi a pénzbüntetés közérdekű munkára vagy szabadságvesztésre átváltoztatása iránt,
b) felnőtt korú elítélt esetén a  büntetés-végrehajtási bírót megkeresi a  pénzbüntetés szabadságvesztésre
átváltoztatása iránt.
(4) A  meg nem fizetett pénzbüntetés helyébe lépő szabadságvesztést úgy kell megállapítani, hogy egynapi tétel
helyébe egynapi szabadságvesztés lép.
(5) A pénzbüntetés helyébe lépő közérdekű munka végrehajtására a VIII. Fejezet rendelkezéseit kell alkalmazni azzal,
hogy a napi munkaidő legalább két óra, legfeljebb nyolc óra.
(6) A  közérdekű munka vagy annak hátralévő része helyébe lépő szabadságvesztést úgy kell megállapítani, hogy
két óra közérdekű munkának egynapi szabadságvesztés felel meg. Az  átváltoztatás után fennmaradó közérdekű
munkának egynapi szabadságvesztés felel meg.
293.  § (1) A  pénzbüntetés akkor is megfizethető, ha azt a  bíróság már átváltoztatta szabadságvesztésre vagy
közérdekű munkára.
(2) Ha a  pénzbüntetést a  helyébe lépő szabadságvesztés vagy közérdekű munka végrehajtásának megkezdése
előtt megfizetik, a  szabadságvesztés vagy a  közérdekű munka nem hajtható végre. Ha a  pénzbüntetést
a  szabadságvesztés vagy a  közérdekű munka végrehajtása alatt fizetik meg, a  befizetés azonosítását követően
az elítéltet nyomban szabadon kell bocsátani, vagy a közérdekű munka végzése alól fel kell menteni.
(3) Ha a  pénzbüntetést a  szabadságvesztésre vagy a  közérdekű munkára való átváltoztatás után részben fizetik
meg, a  szabadságvesztésnek vagy a  közérdekű munkának az  a  része hajtható végre, amely a  meg nem fizetett
pénzbüntetésnek felel meg.”
III. [34] Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt azt vizsgálta, hogy a  bírói kezdeményezés megfelel-e a  törvényben előírt
feltételeknek. Az  Abtv. 25.  §-a szerint a  bíró – a  bírósági eljárás felfüggesztése mellett – abban az  esetben
kezdeményezheti az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés b) pontja alapján az Alkotmánybíróságnál jogszabály vagy
jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességének a  megállapítását, illetve alaptörvény-ellenes jogszabály
alkalmazásának a  kizárását, ha az  előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt kell
alkalmaznia, amelynek alaptörvény-ellenességét észleli, vagy alaptörvény-ellenességét az  Alkotmánybíróság már
megállapította.
[35] Az indítványozó a  Bv. tv. 14.  § (5)  bekezdés első mondata alaptörvény-ellenességének a  megállapítását
kérte az  Alkotmánybíróságtól. Álláspontja szerint a  támadott jogszabályi rendelkezés a  szabadságvesztésre
átváltoztatott pénzbüntetés végrehajtására vonatkozóan ellentétes az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdéséből
fakadó jogállamiság követelményével, valamint az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésében rögzített hátrányos
megkülönböztetés tilalmával. Előírja ugyanis, hogy a  szabadságvesztés és a  kényszerintézkedés foganatosítása
megszakítja a pénzbüntetés helyébe lépő szabadságvesztés végrehajtását, nem rendelkezik ugyanakkor arról, hogy
a  büntetés vagy annak hátralévő része nem hajtható végre, amennyiben az  átváltoztatást követően az  elítélt egy
meghatározott időtartamot vagy azt meghaladó időt szabadságvesztésben vagy előzetes letartóztatásban töltött.
[36] Az Alkotmánybíróság a  rendelkezésre álló iratok alapján megállapította, hogy az  indítványozó bíró előtt
folyamatban lévő büntetés-végrehajtási ügyekben az  indítványozó bírónak arról kell döntenie, hogy elévült-e
a végrehajthatósága a C. T. elítélttel szemben kiszabott 105 000 forint pénzbüntetésnek, amelyet – mivel az elítélt
azt nem fizette meg – a  Gödöllői Városi Bíróság 2010. október 7-én 348 napi szabadságvesztésre átváltoztatott,
továbbá a B. S. elítélttel szemben kiszabott 60 000 forint pénzbüntetésnek, amelyet – mivel az elítélt azt nem fizette
meg – a Monori Városi Bíróság 2011. április 8-án 300 napi szabadságvesztésre átváltoztatott. Alkalmaznia kell tehát
a szabadságvesztésre átváltoztatott pénzbüntetés végrehajtására vonatkozó és az indítványban megjelölt, a Bv. tv.
14. § (5) bekezdésében rögzített szabályokat is.
[37] Figyelemmel erre, valamint az  indítványozó által felvetett alaptörvény-ellenesség lehetőségére,
az Alkotmánybíróság a Bv. tv. 14. § (5) bekezdés első mondatát érintően lefolytatta az alkotmányossági vizsgálatot.
IV. [38] Az indítvány nem megalapozott. [39] 1. Az  Alkotmánybíróság az  indítvány vizsgálata keretében mindenekelőtt áttekintette a  támadott rendelkezéssel
összefüggő jogszabályi környezetet. Ennek során különös figyelmet szentelt annak, hogy milyen egyéb szabályok
vonatkoznak a pénzbüntetés végrehajtására és végrehajthatóságára.
[40] 1.1. A  végrehajtás rendjére vonatkozó általános szabályokat a  Bv. tv. 14.  §-a rögzíti. A  támadott (5)  bekezdés
értelmében „[a] szabadságvesztés és a  kényszerintézkedés foganatosítása az  elzárás, a  közérdekű munka,
a  közérdekű munka helyébe lépő szabadságvesztés, a  pénzbüntetés helyébe lépő szabadságvesztés és
a  javítóintézeti nevelés végrehajtását megszakítja”. A  személyes szabadságtól való megfosztás – akár jogerős
ítélet, akár folyamatban lévő büntetőeljárás okán – tehát a  végrehajtás rendjére irányadó szabályozási koncepció
értelmében akadályát képezi a  szankció foganatosításának. A  14.  § (7)  bekezdése szerint továbbá „[a] büntetés,
az  intézkedés és a  szabálysértési elzárás végrehajtásának megszakítását kiváltó körülmény megszűnéséig
az  elévülés nyugszik”. A  szabadságvesztés vagy a  kényszerintézkedés foganatosításának az  időtartama ezért
a  végrehajthatóság elévülési idejének számítása szempontjából figyelmen kívül marad, az  elévülés időtartamába
nem számít bele.
[41] A büntetések és az intézkedések végrehajtását kizáró okokat a Bv. tv. az Első rész II. Fejezetében, a 27–31. §-okban
tartalmazza. A 27. § értelmében a büntetés végrehajtását kizárja az elítélt halála, az elévülés, a kegyelem, valamint
a törvényben meghatározott egyéb ok.
[42] Az általános szabályok körében a  Bv. tv. 28.  § (2)  bekezdése rögzíti, hogy „[a]z elzárás, a  közérdekű munka,
a  pénzbüntetés, a  kitiltás és a  sportrendezvények látogatásától való eltiltás végrehajthatósága öt év elteltével
évül  el”. A  Bv. tv. 29.  § (1)  bekezdése szerint az  elévülési határidő a  büntetést kiszabó határozat jogerőre
emelkedésének a  napjával kezdődik. A  jogszabályhely (4)  bekezdése rendelkezik az  elévülés félbeszakításáról.
A  szabály értelmében az  elévülést félbeszakítja az  elítélt ellen a  büntetés végrehajtása végett tett intézkedés.
Ilyennek minősül minden olyan hatósági intézkedés, amelyet a büntetés végrehajtásának előbbre vitele érdekében
foganatosítottak. A  félbeszakítás napjával az  elévülés ismét elkezdődik. Az  (5)  bekezdés alapján az  elévülés
határidejébe nem számít be – egyebek mellett – a  14.  § szerinti végrehajtási sorrendre tekintettel történő
megszakítás tartama. A  Bv. tv. 30.  § (1)  bekezdése értelmében a  kegyelmi jogkör gyakorlója az  elítélt büntetését
kegyelemből elengedheti vagy mérsékelheti. A  kegyelmi rendelkezésként elengedett büntetés, illetve mérséklés
esetén a büntetés az elengedett rész tekintetében nem hajtható végre. Életfogytig tartó szabadságvesztés esetére
pedig a  jogalkotó a Bv. tv. 31. §-ában kizárta a határozott ideig tartó szabadságvesztés, az elzárás és a közérdekű
munka végrehajtását.
[43] A pénzbüntetés végrehajtásának a  szabályait a  Bv. tv. 292–293.  §-ai tartalmazzák. Annak érdekében, hogy
megállapítsa, a  pénzbüntetés végrehajtására vonatkozó szabályozás tartalmaz-e ilyen vagy hasonló tartalmú
rendelkezést, az Alkotmánybíróság az Alaptörvény 24. cikk (4) bekezdése alapján hivatalból eljárva – a felülvizsgálni
kért jogszabályi rendelkezéssel fennálló szoros tartalmi összefüggés okán – megvizsgálta a Bv. tv. 292–293. §-ában
foglalt rendelkezéseket. Annak során megállapította, hogy kifejezetten a  pénzbüntetés végrehajthatóságáról és
annak megszűnéséről ezek a  szabályok nem rendelkeznek, ennek megfelelően arról a  fenti, általános szabályok
alkalmazásával kell az indítványozó bírónak döntést hoznia.
[44] 1.2. A  büntetések végrehajtását kizáró szabályok az  állami büntetőhatalom gyakorlását szorítják korlátok közé.
A  szabályozás indoka, hogy a  büntetőjog sem a  társadalmat, sem az  elkövetőt nem kívánja észszerűtlen indok
alapján vagy alaptalanul hosszú ideig bizonytalanságban tartani az  elkövetett cselekmény jogkövetkezményeit
illetően.
[45] A büntetés végrehajthatóságának törvényben szabályozott akadályai mögött összetett jogalkotói szándék húzódik.
Amíg az  elítélt halála értelemszerűen és automatikusan kizárja a  büntetés végrehajtását, hiszen a  büntetések
körébe tartozó jogkövetkezmények az  elítélt személyéhez közvetlenül kapcsolódnak, addig az  elévülés összetett
szabályrendszer alkalmazásával, meghatározott feltételek teljesülése esetén váltja ki ugyanezt a joghatást.
[46] Az elévülés esetében a  végrehajthatóság megszüntetése azon az  általánosan elfogadott nézeten alapul, hogy
bizonyos idő elteltével a büntetés már nem tudja betölteni a célját, nem váltja ki a szankcionálás által elérni kívánt
joghatást. A  büntetés generálpreventív célja az  elrettentés és a  „jogi béke” visszaállítása, amelynek túl hosszú
idő elteltével már nem lesz létjogosultsága. Az  idő múlásával továbbá a  speciálpreventív, tehát az  elkövető jó
útra terelését célzó hatása is elenyészik. A  büntetés végrehajthatósága elévülésének az  időtartamát a  büntetésvégrehajtási jogviszonyban álló szervek és személyek képesek magatartásukkal, cselekményeikkel befolyásolni.
Az elévülési idő letelte ténykérdés, azt azonban jogi tények határozzák meg. Annak kimondására, hogy az elévülés
a  konkrét esetben akadályát képezi a  szankció végrehajtásának, egyedül a  büntetések végrehajtásában is
közreműködő és a  jogkorlátozás törvényességét a  legmagasabb szinten garantáló bíróság rendelkezik jogszabályi
felhatalmazással.
[47] Ez nem jelenti azt, hogy az  állami büntetőhatalom gyakorlása meghatározott idő elteltével általánosan,
valamennyi büntetést érintően kizárt. Az  állam ugyanakkor csak azon elkövetők esetében élhet időbeli
korlátozás nélkül a  büntetés igényével, akiket különösen súlyos cselekményeik elkövetése miatt a  legszigorúbb
jogkövetkezményekkel sújtottak. A  Btk. 33.  §-ában meghatározott büntetési nemek közül a  Bv. tv. 28.  §
(4)  bekezdése kizárólag a  szabadságvesztést érintően rendelkezik olyan kivételes esetekről, amelyekben
a büntetés végrehajthatósága nem évül el. Ebbe a körbe tartoznak azok a szabadságvesztés büntetések, amelyeket
emberiesség elleni bűncselekmény (Btk. XIII. Fejezet) miatt vagy háborús bűncselekmény (Btk. XIV. Fejezet)
miatt szabtak ki. Nem évül el továbbá az  1945.  évi VII.  törvénnyel törvényerőre emelt és az  1440/1945. (V. 1.)
ME  rendelettel módosított és kiegészített, a  népbíráskodásról szóló 81/1945. (II. 5.) ME rendelet 11. és 13.  §-ában
meghatározott, egyéb háborús bűntettek miatt kiszabott, tizenöt évig tartó vagy ennél súlyosabb szabadságvesztés
végrehajthatósága. Végül nem évül el az életfogytig tartó szabadságvesztés végrehajthatósága sem.
[48] A jogalkotó tehát csak a  legsúlyosabb büntetőjogi jogkövetkezményeket érintően, és ebben a  körben is
csak kivételes esetekben engedi meg annak a  bizonytalan helyzetnek a  fenntartását, amely a  büntetés
végrehajthatósága el nem évüléséből fakad. A  lezáratlan jogviszonyok lezárásával, a  függő jogi helyzetek
felszámolásával a  büntetések végrehajtására vonatkozó elévülési szabályok a  jogbiztonságot szolgálják. Ha
az elévülés bekövetkezett, a büntetés végrehajthatóságának kizárása alanyi jogként illeti meg az elkövetőt.
[49] A kegyelem alkalmazásában a méltányossági szempont a meghatározó. Az arra felhatalmazott jogalkalmazó egyéni
mérlegelés eredményeként hozhat olyan döntést, amely konkrét esetben kizárja a  büntetés végrehajtását. Végül
a Bv. tv. 27. § (1) bekezdés d) pontja felhatalmazza a jogalkotót, hogy törvényi szintű rendelkezésben egyéb olyan
okokat is meghatározzon, amelyek egyes esetekben zárják ki a  büntetés végrehajtását. Ilyen oknak tekinthető
például, hogy a  közérdekű munka büntetés vagy annak hátralévő része nem hajtható végre, ha az  ítélet jogerőre
emelkedése után az  elítélt a  szülést követően gyermekének gondozásáról egy éven át saját háztartásában
gondoskodott, vagy legalább egy évig gyermekgondozási díjban vagy gyermekgondozást segítő ellátásban
részesült.
[50] 1.3. Az  indítványozó által kifogásolt Bv. tv. 14.  § (5)  bekezdése a  szabadságvesztés és a  kényszerintézkedés
foganatosítását tekinti olyan körülménynek, amely a  megjelölt büntetési nemek esetében a  végrehajthatóságnak
ideiglenesen akadályát képezi. Az akadály fennállása egyúttal az elévülési idő számítására is kihat, mivel az akadály
megszűnéséig az  elévülési idő nyugszik. Az  Alkotmánybíróság ezért a  továbbiakban a  büntetések végrehajtását
kizáró vagy korlátozó akadályok köréből azokat vizsgálta, amelyek alapja a más okból történő szabadságelvonás.
[51] Ennek kapcsán jelentőséget tulajdonított az  Alkotmánybíróság annak, hogy a  Bv. tv. 278.  § c)  pontja, valamint
a Bv. tv. 289. § d) pontja az elzárás és a szabadságvesztésre átváltoztatott közérdekű munka esetében lehetőséget
teremt arra, hogy a  büntetést vagy annak hátralevő részét ne hajtsák végre, ha az  ítélet jogerőre emelkedését
követően az elítélt öt évet vagy azt meghaladó időt töltött szabadságvesztésben vagy előzetes letartóztatásban.
[52] A pénzbüntetés végrehajtására vonatkozó szabályozás nem teszi lehetővé a végrehajthatóság megszűnését abból
az  okból, hogy az  elítélt meghatározott időtartamot szabadságvesztésben vagy előzetes letartóztatásban töltött.
A  végrehajtás lehetősége korlátlan ideig fennáll, amennyiben a  végrehajtásnak a  más okból történő fogva tartás
képezi akadályát.
[53] 2. Az indítványozó álláspontja szerint a kifogásolt jogszabályi rendelkezés az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésével,
valamint XV.  cikk (1)  bekezdésével ellentétes. Az  Alkotmánybíróság a  támadott jogszabályi rendelkezés
Alaptörvénnyel való összhangját elsőként az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdéséből fakadó követelmények alapján
vizsgálta.
[54] 2.1. Az  indítványozó szerint a támadott rendelkezés az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésében foglalt azon tételbe
ütközik, amely szerint „a törvény előtt mindenki egyenlő”.
[55] Az Alkotmánybíróság legutóbb a  3086/2016. (IV. 26.) AB határozatában erősítette meg az  Alaptörvény XV.  cikk
(1)  bekezdését érintően a  42/2012. (XII. 20.) AB határozatban az  Alkotmány és az  Alaptörvény irányadó
rendelkezéseinek összevetése alapján tett megállapításait (Indokolás [49]). Ennek értelmében az  Alaptörvény
XV.  cikke változatlan tartalommal fenntartja az  egyenlőség általános, a  jogrendszer egészére, nem csak
az  alapjogokra kiterjedő követelményét és a  hátrányos megkülönböztetés tilalmát. Ezért az  általános egyenlőségi
szabály alkalmazásának dogmatikájában változtatás nem indokolt, az  Alkotmánybíróság az  általános egyenlőségi
szabállyal kapcsolatos eddigi gyakorlatát továbbra is irányadónak tekinti {42/2012. (XII. 20.) AB határozat, Indokolás
[22]–[27]}.
[56] Ezen gyakorlat értelmében a  hátrányos megkülönböztetés tilalma az  azonos szabályozási körbe vont jogalanyok
közötti olyan, alkotmányos indok nélkül tett különbségtételre vonatkozik, amelynek következtében egyes
jogalanyok hátrányos helyzetbe kerülnek. Nem tekinthető viszont hátrányos megkülönböztetésnek, ha
a  jogi szabályozás különböző tulajdonságokkal bíró alanyi körre eltérő rendelkezéseket állapít meg, mert
alkotmányellenes megkülönböztetés csak összehasonlítható – azonos csoportba tartozó – személyi körben
lehetséges {például: 3062/2012. (VII. 26.) AB határozat, Indokolás [168], 3/2014. (I.  21.) AB határozat, Indokolás
[46]–[47]}.
[57] Az Alkotmánybíróság következetes álláspontja szerint az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdése a  jogrend
valamennyi szabálya tekintetében azért biztosítja az  egyenlő kezelés követelményét, mert az  egyenlőség végső
alapja az  egyenlő méltóság. Valamely szabályozás abban az  esetben nem felel meg az  Alaptörvény XV.  cikk
(1)  bekezdésében foglalt mércének, ha végső soron az  emberi méltósághoz fűződő jogot sérti. A  hátrányos
megkülönböztetés tilalma „– amennyiben sérti az emberi méltósághoz való jogot – kiterjed az egész jogrendszerre,
ideértve azokat a  jogokat is, amelyek nem tartoznak az emberi jogok, illetve az alapvető állampolgári jogok közé”.
[61/1992. (XI. 20.) AB határozat, ABH 1992, 280, 281.]
[58] A jogegyenlőség klauzulája tehát a közhatalmat gyakorlók számára azt az alkotmányos parancsot fogalmazza meg,
hogy valamennyi személyt egyenlő méltóságúként kezeljenek, és egyéni szempontjaikat egyenlő mércével és
méltányossággal vegyék figyelembe. A különbségtétel akkor sérti az emberi méltóságot, vagyis akkor alaptörvényellenes, ha önkényes. A  hátránnyal járó különbségtétel az  általános mérce szerint akkor minősül önkényesnek,
ha nincs észszerű, kellő súlyú alkotmányos indoka.
[59] 2.2. Az indítványozó álláspontja szerint a támadott jogszabályi rendelkezés, a Bv. tv. 14. § (5) bekezdésének az első
mondata azon elítélteket hozza hátrányos helyzetbe, akiket pénzbüntetésre ítélt a  bíróság, szemben azokkal,
akiket elzárással vagy közérdekű munkával büntettek. Az indítványozó kifogásai alapján ezért az Alkotmánybíróság
elsőként azt értékelte, hogy az  érintett személyi kör azonos szabályozási körbe tartozó, homogén csoportnak
minősül-e.
[60] A Bv. tv. 14.  §-ának az  indítványozó által kifogásolt (5)  bekezdése olyan szabályokat rögzít, amelyek az  elzárás,
a  közérdekű munka, a  közérdekű munka helyébe lépő szabadságvesztés, a  pénzbüntetés helyébe lépő
szabadságvesztés és a  javítóintézeti nevelés végrehajtására egyaránt alkalmazandók. A  szabadságvesztés és
a  kényszerintézkedés foganatosítása ezen jogkövetkezmények végrehajtását ugyanis egységesen megszakítja.
A jogszabályhely (7) bekezdése értelmében továbbá a végrehajtás megszakítását kiváltó körülmény megszűnéséig
az elévülés nyugszik.
[61] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  végrehajtás rendjére irányadó szabályokban a  jogalkotó az  elzárás,
a közérdekű munka és a pénzbüntetés végrehajtását – szabadságvesztés vagy kényszerintézkedés foganatosítására
figyelemmel – megszakító és azzal összefüggésben az  elévülési idő számítását meghatározó rendelkezéseket
egységesen határozta meg. Azok az  elkövetők tehát, akiket a  bíróság az  egységes szabályozási környezetbe
vont szankciók – az  elzárás, a  közérdekű munka és a  pénzbüntetés – valamelyikével sújtott, a  végrehajtás
rendjére irányadó szabályozási koncepció szempontjából homogén csoportot alkotnak. Így a  csoporton belüli
megkülönböztetés az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésén alapuló diszkriminációs vizsgálat tárgya lehet.
[62] 2.3. Az  Alkotmánybíróság ezt követően azt vizsgálta, hogy a  homogén csoport tagjait a  végrehajthatóság
szempontjából a  jogalkotó a  szabályozás egyéb elemeiben is egységesen kezeli-e olyan esetekben, amikor
a végrehajtás akadálya szabadságvesztés vagy kényszerintézkedés alkalmazása.
[63] A jogszabályi környezetet áttekintve az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  vizsgált három szankciótípus
végrehajthatóságát érintően a  Bv. tv. a  büntetések és az  intézkedések elévülését szabályozó 28–29.  §-ai is
egységesen irányadó rendelkezéseket tartalmaznak. A  Bv. tv. 28.  § (2)  bekezdése általános szabályként mondja
ki az  elzárást, a  közérdekű munkát, a  pénzbüntetést – és ezenfelül a  kitiltást, valamint a  sportrendezvények
látogatásától való eltiltást – érintően, hogy a  végrehajthatóságuk öt év elteltével évül el. A  Bv. tv. 29.  §-a pedig
az elévülési idő számításának a szintén egységesen irányadó szabályait tartalmazza.
[64] A Bv. tv. 31.  §-a ugyanakkor csak a  határozott ideig tartó szabadságvesztés, az  elzárás és a  közérdekű munka
végrehajtását zárja ki abban az esetben, ha az elítélttel szemben életfogytig tartó szabadságvesztést alkalmaztak,
a  pénzbüntetés végrehajtásának a  lehetősége ilyen esetben is fennáll. Az  elzárás és a  közérdekű munka
végrehajtására irányadó rendelkezések között továbbá a  Bv. tv. szabályozza a  végrehajthatóság megszűnésének
az  eseteit. Ezen esetek közül mindkét szankciót érintően egy-egy, a  más okból történő szabadságelvonásban
eltöltött időtartam alapján szünteti meg a  végrehajthatóságot. A  Bv. tv. 278.  § c)  pontja értelmében ugyanis
az elzárás vagy annak hátralevő része nem hajtható végre, ha az ítélet jogerőre emelkedését követően az elzárásra
ítélt öt évet vagy azt meghaladó időt töltött szabadságvesztésben vagy előzetes letartóztatásban, vagy két évet
vagy azt meghaladó időt töltött javítóintézetben. A  Bv. tv. 289.  § d)  pontja alapján pedig a  közérdekű munka
nem hajtható végre, ha az  elítélt öt évet vagy azt meghaladó időt töltött szabadságvesztésben vagy előzetes
letartóztatásban. Ilyen módon a jogalkotó az elzárás és a közérdekű munka esetére – azzal együtt értve a közérdekű
munka helyébe lépő szabadságvesztést is – kizárta azt, hogy az  elévülési idő szabadságvesztés vagy előzetes
letartóztatás végrehajtása miatt megszakadva korlátlan ideig nyugodjék, és a  büntetés bármeddig végrehajtható
legyen.
[65] A pénzbüntetés végrehajtására irányadó szabályokat a  Bv. tv. 292–293.  §-ai rögzítik. Az  előzőekhez hasonló,
a végrehajthatóság megszűnésére vonatkozó szabályt ezen rendelkezések között nem találunk.
[66] Pénzbüntetés végrehajtását tehát a  szabadságvesztés és kényszerintézkedés végrehajtása megszakítja, és
a  megszakítást kiváltó körülmény megszűnéséig az  elévülés nyugszik. Ez  a  nyugvás pedig korlátlan ideig
tarthat, mivel a  jogalkotó nem rendelkezett az  időmúláshoz kapcsolódóan a  végrehajthatóság megszűnéséről.
Az  akadály megszűnését követően a  pénzbüntetés ismét végrehajthatóvá válik. Ez  azt jelenti, hogy amennyiben
a  pénzbüntetés kiszabását követően az  elítéltet életfogytig tartó szabadságvesztésre ítélik, a  pénzbüntetés,
illetőleg az átváltoztatást követően a szabadságvesztés végrehajtására – attól függően, hogy az elítéltet feltételes
szabadságra bocsátják vagy kötelező kegyelmi eljárás eredményeként szabadítják – legkevesebb 25, de akár 40 év
elteltével kerül sor. A különbségtétel pedig ahhoz vezet, hogy az elítélt pénzbüntetése korlátlan ideig végrehajtható.
Így a  pénzbüntetés jogkövetkezményei az  elítéltre nézve hátrányosabbak lesznek, mint az  azonos szabályozási
körbe tartozó másik két szankció – az elzárás és a közérdekű munka – esetén.
[67] A végrehajthatóság megszűnésének és azzal összefüggésben az  elévülés számításának a  szabályozásában
tehát olyan különbség mutatkozik az  egységes szabályozási környezetbe vont csoport tagjai között, amelynek
eredményeként a  pénzbüntetéssel sújtott elkövetők hátrányos helyzetbe kerülnek a  velük egy szabályozási
környezetbe tartozó, elzárással vagy közérdekű munkával sújtott elkövetőkhöz képest. Az alkotmányossági vizsgálat
keretében ezt követően az  Alkotmánybíróságnak azt kellett értékelnie, hogy ennek a  különbségtételnek van-e
észszerű, kellő súlyú indoka.
[68] 2.4. A  különbségtétel alkotmányosságának fokmérője az  Alkotmánybíróság gyakorlatában az  észszerűség.
Amennyiben az  eltérő kezelés észszerű indokon alapul, az  nem ellentétes a  hátrányos megkülönböztetés
alaptörvényi tilalmával.
[69] A különbségtétel indokoltsága kapcsán az  Alkotmánybíróság megvizsgálta, hogy a  három büntetési nem a  Btk.
szankciórendszerében egymással milyen viszonyban áll. A Btk. 33. § (1) bekezdése és az ahhoz tartozó jogalkalmazói
indokolás értelmében a pénzbüntetéshez képest nem csupán a szabadságvesztés, hanem az elzárás és a közérdekű
munka is súlyosabb büntetésnek minősül, hiszen a  büntetések erősségi sorrendje szerinti felsorolásban ezek
a  pénzbüntetést megelőzik. A  büntetések Btk. szerinti súlyossági sorrendje ezért az  Alkotmánybíróság szerint
nem szolgáltathatott megfelelő alapot a  jogalkotónak ahhoz, hogy a  pénzbüntetéssel sújtott elkövetőket
a  végrehajthatóság megszűnése és az  elévülés számítása szempontjából a  homogén csoport egyéb tagjaihoz
képest hátrányosabb helyzetbe hozza. A  szankciórendszer felépítéséből ugyanis arra vezethető le észszerű indok,
hogy a pénzbüntetéshez kapcsolódó releváns szabályozás az érintett másik két büntetési nem szabályaihoz mérten
azonos súlyú vagy attól enyhébb legyen.
[70] Az Alkotmánybíróság az  eltérő kezelés szempontjainak a  feltárásakor figyelemmel volt arra is, hogy a  jogalkotó
az  elzárás és a  közérdekű munka esetében miként indokolta azon döntését, amely szerint a  végrehajthatóságot
meghatározott időtartamú szabadságtól való megfosztás megszünteti. A  jogszabályhelyhez fűzött miniszteri
indokolás tanúsága szerint a jogalkotó részben méltányossági, részben célszerűségi szempontok alapján fogalmazta
meg a  felhívott szabályokat. A  szempontok részletes ismertetését a  jogalkotó nem végezte el. Figyelemmel arra,
hogy a  pénzbüntetés az  elzárásnál és a  közérdekű munkánál nem súlyosabb szankció, az  Alkotmánybíróság
nem tekintette indokoltnak, hogy a  méltányosság és a  célszerűség általános követelményének az  érvényesítése
a pénzbüntetéssel sújtott elkövetőkre nézve terhesebb szabályozáshoz vezessen. A Btk. szankciórendszerét érintően
levont következtetés alapján tehát a célszerűséget és a méltányosságot az Alkotmánybíróság nem minősítette olyan
indoknak, amely a hátrányos különbségtétel észszerű alapjául szolgálhat.
[71] Jelentőséget tulajdonított az Alkotmánybíróság azon általános tételnek is, amely szerint a büntetések végrehajtását
kizáró szabályok az  állami büntetőhatalom gyakorlását azért szorítják korlátok közé, mert a  büntetőjog
sem a  társadalmat, sem az  elkövetőt nem kívánja észszerűtlen indok alapján vagy alaptalanul hosszú ideig
bizonytalanságban tartani az elkövetett cselekmény jogkövetkezményeit illetően. A végrehajthatóság időmúláshoz
kapcsolódó megszüntetése pedig azon az  általánosan elfogadott nézeten alapul, hogy bizonyos idő elteltével
a büntetés már nem tudja betölteni a célját, nem váltja ki a szankcionálás által elérni kívánt joghatást. A büntetés
generálpreventív célja az elrettentés és a „jogi béke” visszaállítása, amelynek túl hosszú idő elteltével már nem lesz
létjogosultsága. Az  idő múlásával továbbá a  speciálpreventív, tehát az  elkövető jó útra terelését célzó hatása is
elenyészik.
[72] A fentiekre figyelemmel az  Alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy az  egységes szabályozási környezetbe vont
érintettek körében tapasztalható különbségtételnek nincs kellő súlyú alkotmányos indoka. A jogalkotó önkényesen
járt el akkor, amikor a Bv. tv. 14. § (5) bekezdésében megfogalmazott végrehajtási akadállyal tartalmilag összefüggő
okot az  elzárás és a  közérdekű munka szabályozásában végrehajthatóságot megszüntető oknak minősítette,
ezzel szemben a  pénzbüntetést érintően hasonló szabályt nem alkotott. Ilyen módon pedig a  pénzbüntetéssel
sújtott elkövetőket az  elzárással és a  közérdekű munkával sújtott elkövetőkhöz képest észszerű indok nélkül
hátrányos helyzetbe hozta. Ezért a  szabályozás sérti az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdéséből fakadó hátrányos
megkülönböztetés tilalmát.
[73] 3. Az  Alkotmánybíróság ugyanakkor nem tartotta indokoltnak a  kifogásolt jogszabályhely megsemmisítését
az alábbi okból.
[74] Az alaptörvény-ellenesség nem a Bv. tv. 14. § (5) bekezdés első mondatára, hanem a pénzbüntetés végrehajtására
irányadó jogszabályi rendelkezések hiányosságára vezethető vissza. Az  egységes szabályozással érintett csoport
tagjai között ugyanis a  hátrányos megkülönböztetés azáltal valósul meg, hogy a  Bv. tv.-ben a  pénzbüntetés
végrehajtására irányadó szabályozás a  szabadságvesztésben vagy előzetes letartóztatásban töltött időtartamhoz
kapcsolódóan hiányos.
[75] Az Abtv. 46. § (1) bekezdése felhatalmazza az Alkotmánybíróságot, hogy ha a hatáskörei gyakorlása során folytatott
eljárásában a jogalkotó általi mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség fennállását állapítja meg, a mulasztást
elkövető szervet – határidő megjelölésével – felhívja feladatának a  teljesítésére. A  törvényhely (2)  bekezdésének
c)  pontja alapján a  jogalkotói feladat elmulasztásának minősül, ha a  jogi szabályozás Alaptörvényből levezethető
lényeges tartalma hiányos.
[76] Úgy ítélte meg az Alkotmánybíróság, hogy a Bv. tv. 292–293. §-aiban rögzített szabályozás esetében lehetőség van
arra, hogy az Abtv. 46. §-ában biztosított jogköre alapján, a hatályos jog kíméletével járjon el. Az Alkotmánybíróság
észlelte ugyanis, hogy a  szabályozás alaptörvény-ellenessége abból fakad, hogy a  jogalkotó nem szabályozta
a  pénzbüntetés végrehajthatósága megszűnésének meghatározott esetét. Ezért megállapította, hogy
az  Alaptörvénnyel való összhang helyreállítása nem a  vizsgált szabályozás megsemmisítését, hanem a  hatályos
szöveg kiegészítését teszi szükségessé. Ilyen módon biztosíthatóvá válik, hogy a  pénzbüntetés szabályozása
megfeleljen a törvény előtti egyenlőség követelményének.
[77] A fentiekre tekintettel az  Alkotmánybíróság – hivatalból eljárva – megállapította, hogy az  Országgyűlés
mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenességet idézett elő azáltal, hogy a  Bv. tv. 292–293.  §-aiban nem
szabályozta az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdéséből fakadó hátrányos megkülönböztetés tilalmának megfelelően
a  pénzbüntetés végrehajthatóságának az  elévülését azon esetekben, amikor az  elítélt meghatározott időt töltött
szabadságvesztésben vagy előzetes letartóztatásban. Ezért az  Alkotmánybíróság felhívta az  Országgyűlést, hogy
jogalkotói feladatának 2017. december hó 31. napjáig tegyen eleget.
[78] Az Alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy a  jogalkotói mulasztás megállapításával és a  jogalkotónak címzett
felhívással megteremthető az  összhang az  Alaptörvény és a  Bv. tv. kapcsolódó rendelkezései között. Egyúttal
az  Alkotmánybíróság a  Bv. tv. 14.  § (5)  bekezdés első mondata alaptörvény-ellenességének a  megállapítására és
megsemmisítésére irányuló indítványokat elutasította.
[79] Tekintettel arra, hogy az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésén alapuló alkotmányossági vizsgálat eredményeként
megállapította a  szabályozás alaptörvény-ellenességét, és annak orvoslására az  Abtv. 46.  § (1)  bekezdése
szerint jogkövetkezményt alkalmazott, az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésére vonatkozó
indítványozói érvek megalapozottságának a vizsgálatát nem végezte el.
V. [80] 4. Az Alkotmánybíróság a határozat Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdés második
mondata alapján rendelte el.
Budapest, 2017. június 13. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
148/2013. (XII. 12.) ME határozata az Országos Tudományos Kutatási Alapprogramok Bizottsága tagja megbízásának visszavonásáról és új tag megbízásáról.
Az Országos Tudományos Kutatási Alapprogramokról szóló 1997. évi CXXXVI. törvény 2. § (4) bekezdésében foglalt
jogkörömben, a Nemzeti Innovációs Hivatal elnökének javaslatára
kolossváryné dr. juhász györgyinek
az Országos Tudományos Kutatási Alapprogramok Bizottsága tagsági teendőinek ellátására adott megbízását
visszavonom, egyidejűleg
dr. mészáros ádámot, a Nemzeti Innovációs Hivatal osztályvezetőjét
az Országos Tudományos Kutatási Alapprogramok Bizottsága tagsági teendőinek ellátásával
– 2013. december 16-ai hatállyal, hároméves időtartamra –
megbízom. Orbán viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
225/2003. (XII. 13.) Korm. rendelete a magyar víziutakon külföldi államok lobogója alatt közlekedő tengeri hajók biztonsági ellenőrzéséről.
A Kormány a víziközlekedésről szóló 2000. évi
XLII. törvény 88. §-a (1) bekezdésének a) pontjában foglalt felhatalmazás alapján a következőket rendeli el:
A rendelet hatálya 1. § (1) A rendelet hatálya — a (2) bekezdésben foglalt kivételekkel — a magyar víziutakra érkező, illetve ott tartózkodó nem magyar lobogó alatt közlekedő tengeri nagyhajóra, annak üzemben tartójára, parancsnokára és személyzetére terjed ki.
(2) A rendelet hatálya nem terjed ki a halászhajókra, a
hadihajókra, a haditengerészeti segédhajókra, a fából épült
kezdetleges szerkezetű hajókra, a nem kereskedelmi célú
szolgálati hajókra és a kedvtelési célú úszólétesítményekre.
Nemzetközi egyezmények alkalmazása 2. § (1) Az e rendeletben foglaltak a 3. § 1. pontjában felsorolt nemzetközi egyezmények alapján lefolytatandó eljárásokat nem érintik.
(2) Az 500 tonna bruttó űrtartalom alatti hajók esetében
a megfelelő nemzetközi egyezményekben meghatározott,
e hajókra előírt követelményeket kell alkalmazni. Abban
az esetben, ha ezek a követelmények az 500 tonna bruttó
űrtartalom alatti hajókra nem alkalmazhatók, meg kell
tenni minden szükséges intézkedést, hogy a hajó a biztonságra, az egészségre vagy a környezetre veszélyt ne jelentsen.
(3) Olyan állam lobogóját viselő hajó ellenőrzésekor,
amely nem részese valamelyik nemzetközi egyezménynek,
sem a hajóval, sem annak személyzetével szemben nem
alkalmazható kedvezőbb eljárás, mint e rendeletben, illetve a megfelelő nemzetközi egyezményben meghatározott,
az egyezményben részes állam lobogóját viselő hajóval,
illetve személyzetével szemben alkalmazandó eljárás.
Értelmező rendelkezések 3. § E rendelet alkalmazásában
1. egyezmények:
a) a 2003. évi LXV. törvénnyel kihirdetett, a merülés
vonalakról szóló 1966. évi nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: LL 66).
b) a 2000. évi XI. törvénnyel kihirdetett, a Londonban,
1974. november hó 1. napján kelt 1974. évi ,,Életbiztonság
a tengeren’’ tárgyú nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: SOLAS 1974/1978.),
c) a 2000. évi X. törvénnyel kihirdetett, a hajókról történő szennyezés megelőzéséről szóló 1973. évi nemzetközi
egyezmény (a továbbiakban: MARPOL 1973/1978.),
d) a 119/1997. (VII. 15.) Korm. rendelettel kihirdetett,
a tengerészek képzéséről, képesítéséről és az őrszolgálat
ellátásáról szóló 1978. évi nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: STCW 78/95),
e) a 2002. évi XXXIV. törvénnyel kihirdetett, a tengeren való összeütközések megelőzésére vonatkozó nemzetközi szabályokról szóló 1972. évi egyezmény (a továbbiakban: COLREG),
f) az 56/1982. (X. 22.) MT rendelettel kihirdetett, a
hajók köbözésére vonatkozó 1969. évi nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: TM 69),
g) a kereskedelmi hajók minimális követelményeiről
szóló 1976. évi egyezmény (a továbbiakban: ILO 147.),
h) az olajszennyezésből eredő kárért viselt polgári jogi
felelősségről szóló 1992. évi nemzetközi egyezmény (CLC 92)
hatályos szövege;
2. hajó: olyan, nem magyar lobogó alatt közlekedő ten
geri hajó — beleértve a folyam-tengeri hajót, — amelyre
alkalmazandó valamelyik 1. pontban felsorolt nemzetközi
egyezmény;
3. ellenőr: a hatóság szolgálatában álló vagy más olyan
személy, akit a hajózási hatóság felhatalmazott az ellenőrzések végrehajtására, rendelkezik az ennek igazolására
szolgáló, külön jogszabály1 alapján kiadott ellenőri igazolvánnyal és az illetékes hatóság előtt felelősséggel tartozik
az ellenőrzések végrehajtásáért;
4. ellenőrző hatóság: a Központi Közlekedési Felügyelet; 1 10/2001. (III. 2.) KöViM rendelet a hajózásbiztonsági ellenőri munkakörre vonatkozó szakmai feltételekről és az ellenőrök azonosító okmányáról.
5. ellenőrzés: a hajó felkeresése a megfelelő okmányok
és más dokumentumok, a hajó, annak felszerelései és személyzete állapotának, továbbá a hajón szolgálatot teljesítők élet- és munkakörülményeinek a megvizsgálására;
6. részletes ellenőrzés: a hajó szerkezetére, felszerelésére, személyzetére, az élet- és munkakörülményekre, a hajón alkalmazott eljárásokra kiterjedő, a hajó, annak felszerelése és személyzete egészének vagy adott esetben valamely részének ellenőrzése, a 6. § (3) bekezdésében meghatározott körülmények fennállása miatt;
7. kiterjesztett ellenőrzés: a 7. §-ban foglaltak szerint lefolytatott ellenőrzés;
8. hajó üzemeltetésének megtiltása: a hajó kifutásának
kifejezett megtiltása olyan hiányosságok miatt, amelyek
külön-külön vagy együttesen a hajót hajózásra alkalmatlanná teszik;
9. művelet leállítása: a hajó által folytatott művelet folytatásának kifejezett megtiltása olyan hiányosságok miatt,
amelyek a hajóval való további műveleteket — ideértve a
rakomány kezelését is — kockázatossá tennék;
10. Párizsi Memorandum: a tengerészeti hatóságoknak a
kikötő szerinti állam részéről végzett ellenőrzéséről szóló,
1982. január 26. napján, Párizsban aláírt és az Európai
Közösség tagállamai által elismert egyetértési nyilatkozatának (a továbbiakban: MOU) 2001. december 19. napján
hatályos szövege;
11. ellenőrzési esedékességi tényező: a hajón végrehajtandó ellenőrzés esedékességére útmutatást nyújtó, az Európai Közösség tagállamai számára mérvadó SIRENAC
rendszerben 2 nyilvántartott tényező, amelynek meghatározására a rendeletben szereplő tényezőknek a rendeletben
meghatározott módszer szerinti figyelembevételével kerül
sor;
12. úti adatrögzítő: az esetleges baleset kivizsgálását elősegítő adatrögzítő készülék (a továbbiakban: VDR),
amelynek meg kell felelnie a Nemzetközi Tengerészeti
Szervezet (a továbbiakban: IMO) 1997. november 27-i
A.861(20) határozata szerinti követelményeknek.
Ellenőrzési eljárás 4. § Az ellenőrző hatóság az államigazgatási eljárás általános szabályai szerint jár el.
5. § (1) Az ellenőrző hatóság évente a megelőző három év
statisztikai adatokkal alátámasztott forgalma alapján az
egy évre számított átlagos forgalom 25%-ának megfelelő
számú hajót köteles ellenőrizni.
2 A tengerészeti hatóságoknak a franciaországi St. Malo-ban létrehozott információs rendszere.
(2) Azt a hajót, amelyen nem kell kiterjesztett ellenőrzést végrehajtani a hatóság akkor ellenőrzi, ha ellenőrzési
esedékességi tényezője 50-nél több és legalább egy hónap
telt el a MOU-ban részes állam kikötőjében végrehajtott
utolsó ellenőrzése óta.
(3) A (2) bekezdésen túl ellenőrzésre azt a hajót kell
kiválasztani, melynek:
a) ellenőrzése az 1. számú melléklet I. részében meghatározottak szerint esedékes, illetve
b) esedékességi tényezője magasabb. (4) Az ellenőrző hatóság nem ellenőrzi azokat a hajókat,
amelyeket az Európai Közösségek bármely tagállamában a
belépést megelőző hat hónapon belül ellenőriztek,
amennyiben
a) a hajón nem észlelhető az 1. számú mellékletben
foglalt kiemelt ellenőrzést indokoló hiányosság, továbbá
b) az előző ellenőrzést követően hiányosságokról jelentés nem érkezett az ellenőrző hatósághoz, és
c) nem áll fenn alapos ok az ellenőrzésre, valamint
d) a hajó nem esik a (2) bekezdésben meghatározott
jellemzők szerinti hajók körébe. (5) A (4) bekezdésben foglalt rendelkezés nem alkalmazható az egyezményekben kifejezetten előírt üzemeltetési ellenőrzésekre.
Az ellenőrzés 6. § (1) Az ellenőrzés során az ellenőr:
a) megvizsgálja a 2. számú mellékletben felsorolt bizo
nyítványokat és okmányokat;
b) meggyőződik a hajó általános állapotának megfele
lőségéről, beleértve a hajó gépterét, a lakótereket, a hírközlési hatósággal együttműködve a vészhelyzetben való
kapcsolattartás lehetőségét, továbbá a kikötői országos
tisztiorvosokkal 3 együttműködve az egészségügyi körülményeket is.
(2) Az ellenőr a 2. számú mellékletben felsoroltakon
kívül megvizsgálhat minden olyan bizonyítványt és dokumentumot, amelyet a 3. § 1. pontjában felsorolt bármelyik
egyezmény alapján a hajó fedélzetén kell tartani.
(3) Minden olyan esetben, amikor az (1) és (2) bekezdésben meghatározott ellenőrzést követően alapos okkal
feltehető, hogy a hajó, annak felszerelése vagy személyzete
nem felel meg a 3. § 1. pontjában felsorolt valamelyik
egyezmény vonatkozó előírásainak, az üzemeltetésre vonatkozó előírásoknak való megfelelőségre is kiterjedő
részletes ellenőrzést kell tartani.
(4) Alapos ok különösen:
a) az olajnaplót nem vezetik megfelelően;
3 1/1966. (XI. 5.) EüM—BM—KPM együttes rendelet a dunai egészségügyi felügyeletről.
b) a bizonyítványok és egyéb okmányok vizsgálatakor
azokban pontatlanságok derülnek ki;
c) arra utaló körülmények, hogy a személyzet képesítése nem felel meg a külön jogszabályban4 a minimális képesítési szintre megállapított követelményeknek;
d) bizonyíték arra, hogy a rakománnyal kapcsolatos és
egyéb műveleteket nem végzik biztonságosan (vagy az
IMO iránymutatásoknak megfelelően), például a rakománytartályok semleges-gáz fővezetékében az oxigéntartalom magasabb az előírt maximális szintnél;
e) az olajszállító tartályhajó parancsnoka elmulasztja
az olajkibocsátást megfigyelő és vezérlő rendszerről az
utolsó ballasztban megtett úton készült jelentést bemutatni;
f) a naprakész állapotú riadóterv hiánya, vagy ha a személyzet nem ismeri teendőit tűz keletkezése, vagy a hajó
elhagyására utasító parancs esetén;
g) téves vészjelzés leadása, melyet nem követ megfelelő
visszavonási eljárás;
h) az egyezmények által megkövetelt berendezések
vagy intézkedési tervek hiánya;
i) egészségtelen állapotok a hajón; j) az ellenőr általános benyomásából és megfigyeléseiből származó bizonyíték arra, hogy a hajótesten súlyos
károsodás vagy súlyos szerkezeti romlás észlelhető, amelyek veszélyeztetik a hajó szerkezeti biztonságát, illetve vízés időjárás-állóságát;
k) információ vagy bizonyíték arra vonatkozóan, hogy
a parancsnok vagy a személyzet nem ismeri kielégítően a
hajózás biztonságával és a környezet szennyezésének megakadályozásával kapcsolatos műveleteket, vagy ezeket nem
hajtja végre.
(5) Az ellenőrzés során figyelemmel kell lenni: a) a biztonságos létszám biztosításának alapelveire
[A481 (XII.) IMO határozat] és a minimális biztonságos
személyzet létszámát igazoló okmányt, továbbá a biztonságos személyzeti létszám biztosítása alapelveinek alkalmazására vonatkozó iránymutatásokat tartalmazó mellékleteire;
b) a veszélyes áruk nemzetközi tengerészeti szabályzata
(IMDG) rendelkezéseire;
c) a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) ,,Hajófedélzeti munkakörülmények ellenőrzése’’ tárgyában kiadott irányelveire;
d) a Párizsi Memorandumnak a hajók ellenőrzési rendjének rendjére vonatkozó útmutatójáról szóló 1. mellékletére.
(6) Az egészségügyi körülményeknek az (1) bekezdés
b) pontjában megjelölt vizsgálata nem érinti az ÁNTSZ
külön jogszabályban meghatározott ellenőrzési jogosultságát.
4 15/2001. (IV. 27.) KöViM rendelet a hajózási képesítésekről.
Egyes hajók kiterjesztett ellenőrzése 7. § (1) A 4. számú melléklet ,,A’’ részében meghatározott
kategóriába tartozó hajón kiterjesztett ellenőrzést kell tartani, amennyiben a MOU-ban részes államban végzett
utolsó ellenőrzése óta több mint 12 hónap telt el.
(2) Amennyiben a hajó ellenőrzésre történő kiválasztására a 6. § (1), illetve (2) bekezdésében meghatározottak
szerint került sor, a hajót kiterjesztett ellenőrzésnek kell
alávetni. A hajót két kiterjesztett ellenőrzés közötti időszakban az 5. § szerinti ellenőrzésnek lehet alávetni.
(3) Az (1) bekezdésben meghatározott feltétel szerinti
ellenőrzésre esedékes hajó parancsnoka, illetve üzemben
tartója köteles hajójának a Magyar Köztársaság területi
vizeire történő feltételezett érkezési időpontját megelőző
három nappal korábban a 4. számú melléklet ,,B’’ részében
meghatározott tájékoztatást az ellenőrző hatóság rendelkezésére bocsátani.
(4) Az ellenőrző hatóság kiterjesztett ellenőrzést végez
a 7-es vagy annál magasabb ellenőrzési esedékességi tényezőjű és a (3) bekezdés rendelkezése szerinti körbe tartozó
hajókon, amennyiben a hajó előző kiterjesztett ellenőrzése
óta 12 hónapnál hosszabb időszak telt el.
(5) A kiterjesztett ellenőrzést a 4. számú melléklet
,,C’’ részében foglalt eljárás szerint kell lefolytatni.
8. § (1) Amennyiben az ellenőrző hatóság a hajó üzemeltetésével összefüggő okból nem végezheti el 50-es vagy annál
magasabb ellenőrzési esedékességi tényezőjű hajó, illetve
kiterjesztett ellenőrzésnek alávetendő hajó ellenőrzését,
haladéktalanul értesíti a SIRENAC rendszert az ellenőrzés elmaradásáról.
(2) Az esetlegesen elmaradt ellenőrzésekről az ellenőrző hatóságnak az elmaradás okát tartalmazó összesítő jelentése alapján a Gazdasági és Közlekedési Minisztérium
az Európai Bizottságot hathavonta tájékoztatja.
(3) Egy naptári év során a megelőző három év statisztikai adatokkal alátámasztott forgalma alapján az egy évre
számított átlagos forgalom legfeljebb 5%-ának megfelelő
számú, az (1) bekezdésben meghatározott kategóriába eső
hajó ellenőrzése maradhat el a hajó üzemeltetésével öszszefüggő okból.
(4) Azon az (1) bekezdésben meghatározott kategóriába eső hajók ellenőrzésére, amelyeknek az ellenőrzése a
hajó üzemeltetésével összefüggő okból nem volt elvégezhető, a következő közösségi kikötőben kerül sor.
9. § (1) Az ellenőrző hatóság — az e rendeletben meghatározott kivételek figyelembevétele mellett — köteles megtiltani a gázt és vegyi anyagot szállító tartályhajó, az ömlesztett rakományt szállító hajó, az olajszállító tartályhajó
és a személyhajó Magyar Köztársaság területére történő
belépését, amennyiben:
a) a hajó a MOU éves jelentésében elmarasztalt állam
lobogója alatt közlekedik és a megelőző 24 hónap folyamán a MOU-ban részes állam területén lévő kikötőben
legalább kétszer fel lett tartóztatva, vagy
b) a MOU éves jelentésében különösen magas kockázatúnak, illetve magas kockázatúnak minősített állam lobogója alatt közlekedő hajó a megelőző 36 hónap folyamán
a MOU-ban részes állam területén lévő kikötőben legalább egyszer fel lett tartóztatva.
(2) A belépés (1) bekezdésben foglaltak alapján történt
megtiltásáról szóló határozatot az ellenőrző hatóság a hajóparancsnokkal és a hajó tulajdonosával vagy üzemben
tartójával közli, továbbá tájékoztatja a lobogó szerinti állam illetékes hatóságát, az érintett hajóosztályozó társaságot, a többi tagállamot, az Európai Bizottságot, a Tengerhajózási Ügyek Igazgatási Központját (Centre administratif des affaires maritimes) és a MOU titkárságát is.
(3) A kitiltást elrendelő határozat akkor lép hatályba,
amikor a hajó engedélyt kap a kikötő elhagyására, miután
orvosolták azokat a hiányosságokat, amelyek az üzemeltetés megtiltásához vezettek.
(4) A kitiltást elrendelő határozat elleni fellebbezéskor
a fellebbezéshez csatolni kell a lobogó szerinti állam illetékes hatóságának bizonyítványát, amely igazolja, hogy a
hajó teljes mértékben megfelel a nemzetközi egyezmények
vonatkozó rendelkezéseinek. A fellebbezéshez csatolni
kell továbbá a hajó osztályozását végző hajóosztályozó
társaság bizonyítványát is, amely igazolja, hogy a hajó megfelel az adott társaság által az arra az osztályra vonatkozóan
előírt normáknak.
(5) A hajó magyar víziútra akkor léphet be, ha a hajót a
kitiltást elrendelő határozatot hozott tagállam ellenőrző
hatósága által kijelölt kikötőben újból megvizsgálták és e
tagállam ellenőrző hatósága megítélése szerint bizonyítást
nyert, hogy a hajó teljes mértékben megfelel a vonatkozó
nemzetközi egyezményekben foglalt rendelkezéseknek.
(6) Ha a kijelölt kikötő a Közösséghez tartozik, a rendeltetési kikötő szerinti tagállam illetékes hatósága a kitiltást elrendelő határozatot hozott tagállam illetékes hatóságának hozzájárulásával engedélyezheti, hogy a hajó a
szóban forgó rendeltetési kikötőbe — kizárólag annak
ellenőrzése céljából, hogy a hajó megfelel-e a (3) bekezdésben meghatározott feltételeknek — befusson.
(7) Az újbóli vizsgálat kiterjesztett ellenőrzést jelent,
amelynek ki kell terjednie legalább a 4. számú melléklet
,,C’’ részében felsorolt vonatkozó pontokra.
(8) A kiterjesztett ellenőrzés minden költsége a tulajdonost, illetve az üzemben tartót terheli.
(9) Ha a kiterjesztett ellenőrzés eredményei az ellenőrző
hatóság megítélése szerint összhangban vannak a (3) bekezdésben foglaltakkal, engedélyezni kell a hajó belépését.
Erről írásban tájékoztatni kell a hajó tulajdonosát, illetve
üzemben tartóját. Az ellenőrző hatóságnak erről a döntéséről írásban tájékoztatnia kell a lobogó szerinti állam
illetékes hatóságát, az érintett hajóosztályozó társaságot, a
többi tagállamot, az Európai Bizottságot, a Tengerhajózási
Ügyek Igazgatási Központját és a MOU titkárságát is.
(10) A Közösség kikötőiből kitiltott hajókkal kapcsolatos információkat a SIRENAC rendszerben hozzáférhetővé kell tenni és közzé kell tenni a 18. § (4) bekezdése és az
5. számú melléklet rendelkezéseivel összhangban.
A hajóparancsnok részére átadott jegyzőkönyv 10. § (1) Az ellenőrzés, a részletes vagy a kiterjesztett ellenőrzés eredményét, az ellenőrzés során tett megállapításokat, illetve az ellenőrnek a parancsnok, a hajótulajdonos
vagy az üzemben tartó által teendő intézkedésekre vonatkozó határozatát az ellenőr jegyzőkönyvbe foglalja, amelynek másolatát a hajóparancsnoknak átadja.
(2) A hajó üzemeltetésének megtiltását indokoló hiányosság esetén a jegyzőkönyvben utalni kell a hajó üzemeltetése megtiltásának várható elrendelésére.
(3) Az (1) bekezdésben meghatározott jegyzőkönyvet
magyar és angol nyelven kell kiállítani.
A hiányosságok kijavítása és a hajó üzemeltetésének
megtiltása
11. § (1) Az ellenőrző hatóságnak meg kell győződnie arról,
hogy az e rendelet szerinti ellenőrzés során igazolt vagy
feltárt minden hiányosságot az egyezmények rendelkezéseinek megfelelően kijavították-e vagy intézkedtek-e a kijavításáról.
(2) A biztonságra, az egészségre vagy a környezetre
egyértelmű veszélyt jelentő hiányosság esetén az ellenőrző
hatóság a hajó üzemeltetését megtiltja, vagy azt a műveletet, amellyel kapcsolatban a hiányosság keletkezett, leállítja. A hajó üzemeltetésének megtiltása vagy a művelet leállítása mindaddig nem oldható fel, ameddig az ellenőrző
hatóság meg nem állapítja, hogy a veszély már nem áll fenn,
a hajó minden szükséges feltételnek megfelelően üzemeltethető, illetve a művelet az utasok vagy a személyzet biztonságának, egészségének, más hajóknak a veszélyeztetése
vagy a tengeri környezet indokolatlan károsítása nélkül
folytatható.
(3) Amennyiben az üzemeltetés megtiltásának oka az,
hogy a hajó a kikötőbe tartó útja során véletlen balesetből
származó károsodást szenvedett, nem kell a hajó üzemeltetésének megtiltását elrendelni, feltéve, hogy
a) a SOLAS 1974/1978) I. Fejezetének 11. szabálya
c) pontjában előírt, a lobogó szerinti állam hatósága, a
kijelölt ellenőrzést végző személy vagy a vonatkozó bizonyítvány kiadásáért felelős kijelölt szervezet értesítésére
vonatkozó követelmények teljesülnek,
b) a kikötőbe való érkezést megelőzően a parancsnok
vagy a hajótulajdonos részletes jelentést adott a kikötő
szerinti állam hatóságainak a baleset körülményeiről és a
károkról, és tájékoztatta a lobogó szerinti állam hatóságait
a megkövetelt formában,
c) a hajó kielégítő módon megtette a szükséges helyreállítási intézkedéseket,
d) a hatóság — miután értesült a helyreállítási intézkedések végrehajtásáról — megbizonyosodott arról, hogy az
életbiztonságot és a környezetet veszélyeztető hiányosságok megszűntek.
(4) Azoknak a hajóknak az üzemeltetését, amelyeknek
a kikötőből való kifutása nem biztonságos, meg kell tiltani
a legelső ellenőrzés végrehajtásakor függetlenül attól,
hogy a hajó mennyi időt tölt el a kikötőben.
(5) Meg kell tiltani a hajó üzemeltetését, ha a hiányosságok elegendően súlyosak ahhoz, hogy az ellenőrnek
vissza kelljen térnie a hajóra annak megállapítására, hogy
azokat a hajó elindulása előtt kijavították. A hajóra való
visszatérés szüksége a hiányosság súlyosságát jelzi. Ugyanakkor nem minden esetben szükséges a hajón ismételt
ellenőrzést tartani. A hajóra történő visszatérés alkalmával
végzett ismételt ellenőrzés arra szolgál, hogy a hatóság
meggyőződhessen a hiányosságok megszüntetéséről.
(6) Annak eldöntésére, hogy a hajón talált hiányosságok
elég súlyosak-e ahhoz, hogy indokolttá tegyék a hajó üzemeltetésének megtiltását, az ellenőrző személynek fel kell
mérnie, hogy
a) a hajó rendelkezik-e a szükséges érvényes okmányokkal;
b) a hajó rendelkezik-e a minimális biztonságos kiszolgáló személyzet létszámát igazoló okmányban előírt személyzettel.
(7) Az ellenőrzés végrehajtása folyamán az ellenőrző
személy köteles továbbá felmérni, hogy a hajó, illetve a
hajó személyzete alkalmas-e a hajó előtt álló út teljes
tartama alatt:
a) biztonságosan hajózni;
b) biztonságosan kezelni és szállítani a rakományt, va
lamint figyelemmel kísérni annak állapotát;
c) biztonságosan üzemeltetni a géptéri berendezéseket;
d) biztonságosan fenntartani a megfelelő géperőt és
kormányhatást; e) hatékonyan leküzdeni a hajó bármely részén keletkező tüzeket;
f) a hajót biztonságosan és gyorsan elhagyni, szükség
esetén felkutatást végrehajtani;
g) biztonságosan megakadályozni a környezet szennyezését; h) biztonságosan fenntartani a hajó megfelelő stabilitását;
i) biztonságosan fenntartani a hajó épségét;
j) biztonságosan kapcsolatot teremteni vészhelyzetek
ben;
k) az egészséget nem veszélyeztető és biztonságos kö
rülményeket biztosítani és fenntartani;
l) baleset esetén megfelelő tájékoztatást nyújtani.
Ha ezeknek a kérdéseknek bármelyikére a válasz nem
leges, az összes feltárt hiányosságok figyelembevételével
nagyon komolyan megfontolandó, hogy a hajó üzemeltetését meg kell tiltani. Kevésbé súlyos természetű hiányosságok kombinációjának előfordulása szintén indokolttá teheti a hajó üzemeltetésének megtiltását.
(8) Különösen indokolt a hajó üzemeltetésének megtiltása a vonatkozó nemzetközi egyezmény rendelkezéseinek
be nem tartása miatt, ezen belül a vonatkozó egyezmények
rendelkezéseiben előírt érvényes bizonyítványok és okmányok hiánya. Ugyanakkor az olyan állam lobogóját viselő
hajók, melyek egy egyezménynek nem részesei vagy nem
hajtják végre egy másik vonatkozó egyezmény rendelkezéseit, nem jogosultak a fentiekben említett egyezményekben előírt bizonyítványokkal rendelkezni. Ezért az előírt
bizonyítványok hiánya önmagában nem indokolhatja a hajó üzemeltetése megtiltásának a jogosságát, ugyanakkor a
,,kedvező elbánás tilalma’’ elvén alapuló záradék alkalmazásával a rendelkezések érdemi betartása elvárható, mielőtt a hajó kifutását engedélyezik.
(9) A SOLAS 1974/1978 rendelkezéseinek (a hivatkozások zárójelben) meg nem tartása miatt a hajó üzemeltetése
a következők miatt tiltható meg:
a) a főüzemi és egyéb fontos gépi, valamint villamos
berendezések megfelelő működésének hiánya,
b) a géptér nem kielégítő mértékű tisztasága, nagy
mennyiségű olajos víz jelenléte a fenékárkokban, a géptéri
csövek szigeteléseinek olajos elszennyeződése a kipufogó
csöveket is beleértve, a fenékárok szivattyúk nem kielégítő
működése,
c) a vészüzemi generátor, világítás, akkumulátorok és
kapcsolók nem kielégítő működése,
d) a fő és szükséghelyzeti kormányberendezés nem kielégítő működése,
e) az egyéni életmentő felszerelések, túlélő járművek és
vízre bocsátó berendezések hiánya, nem kielégítő befogadó képessége vagy súlyos állagromlása,
f) a tűzfelderítő rendszer, tűzriasztók, tűzoltó berendezések, rögzített tűzoltó szerelvények, szellőztető szelepek,
tűzzáró lapok, gyorszáró berendezések hiánya, nem megfelelősége vagy súlyos, olyan mértékű állagromlása, hogy a
szándékok szerinti használatra azok alkalmatlanná válnak,
g) tartályhajókon a rakományfedélzeti terek tűzvédelmi berendezéseinek hiánya, súlyos állagromlása vagy
üzemzavara,
h) világító testek, jelzőtestek vagy hangjelző berendezések hiánya, nem megfelelő működése vagy súlyos állagromlása,
i) vészjelzés és biztonsági kapcsolattartás céljaira használt rádióberendezések hiánya vagy nem megfelelő működése,
j) navigációs berendezések hiánya vagy nem megfelelő
működése a SOLAS 1974/1978 V/12 szabályának (o) pontjában előírt rendelkezések figyelembevételével,
k) a tervezett útvonalhoz szükséges kijavított térképek
és/vagy egyéb hajózási kiadványok hiánya (figyelembe véve
a térképek helyettesítéseként használható elektronikus
térképeket is),
l) szikramentes elszívó ventilátorok hiánya a rakomány
szivattyú terekben (SOLAS 1974/1978 II—2/59. szabályának 3.1 pontja),
m) a személyzet létszáma, összetétele vagy képesítése
nem felel meg a biztonságos kiszolgáló személyzeti norma
okmányban rögzítetteknek,
n) a SOLAS 1974/1978 XI. fejezete szerinti kibővített
szemle végrehajtásának elmulasztása,
o) VDR hiánya vagy üzemképtelensége, amennyiben
használata kötelező.
(10) Az IBC Szabályzat5 rendelkezéseinek (a hivatkozások zárójelben) meg nem tartása miatt a hajó üzemeltetése
a következők miatt tiltható meg:
a) az alkalmassági bizonyítványban fel nem tüntetett
anyag szállítása vagy rakomány-információk hiánya (16.2),
b) magas nyomású biztonsági felszerelések hiánya vagy
meghibásodása (8.2.3),
c) ténylegesen nem biztonságos vagy a Szabályzat előírásainak nem megfelelő villamos felszerelések (10.2.3),
d) a 10.2 részben hivatkozott veszélyes helyeken gyulladásveszélyes anyagok jelenléte (11.3.15),
e) különleges elvárások megszegése (15.),
f) tartályonként engedélyezett maximális rakománymi
nőség túllépése (16.1),
g) hőre érzékeny áruk nem kielégítő mértékű hő elleni
védelme (16.6). (11) Az IGC Szabályzat6 rendelkezéseinek (a hivatkozások zárójelben) meg nem tartása miatt a hajó üzemeltetése
a következők miatt tiltható meg:
5 A vegyi anyagokat ömlesztve szállító hajók építésének és felszerelésének nemzetközi szabályzata. Lásd a 2001. évi XI. törvénnyel kihirdetett
,,Életbiztonság a tengeren’’ tárgyú nemzetközi egyezmény és az ahhoz
csatolt 1978. évi Jegyzőkönyv (,,SOLAS 1974/1978.’’) mellékletének kihirdetéséről szóló 35/2001. (X. 12.) KöViM rendeletet.
6 A cseppfolyósított gázokat ömlesztve szállító hajók építésének és
felszerelésének nemzetközi szabályzata. Lásd a 2001. évi XI. törvénnyel
kihirdetett ,,Életbiztonság a tengeren’’ tárgyú nemzetközi egyezmény és
az ahhoz csatolt 1978. évi Jegyzőkönyv (,,SOLAS 1974/1978.’’) mellékletének kihirdetéséről szóló 35/2001. (X. 12.) KöViM rendeletet.
a) az alkalmassági bizonyítványban fel nem tüntetett
anyag szállítása vagy rakomány-információk hiánya (18.1),
b) a lakóterek vagy szolgálati helyiségek zárására szolgáló felszerelések hiánya (3.2.6),
c) a raktárnyílás nem gázmentesen zárható (3.3.2),
d) a meghibásodott légzáró felszerelések (3.6),
e) a hiányzó vagy meghibásodott gyorszáró szelepek
(5.6),
f) a hiányzó vagy meghibásodott biztonsági szelepek
(8.2),
g) a ténylegesen nem biztonságos vagy a Szabályzat elő
írásait nem kielégítő elektromos berendezés (10.2.4),
h) a rakománytér szellőzői nem működőképesek
(12.1),
i) a rakománytartályok nyomásérték riasztói nem üzemképesek (13.4.1),
j) gázfelderítő és/vagy mérgező gáz felderítő felszerelés
meghibásodása (13.6),
k) tilalom alatt álló anyagok szállítása a tilalmat elren
delő hatóság érvényes bizonyítványa nélkül (17/19). (12) A merülésvonalakról szóló egyezmény rendelkezéseinek meg nem tartása miatt a hajó üzemeltetése a következők miatt tiltható meg:
a) a fedélzet és héjlemezelés jelentős mértékű károsodása vagy korróziója, kipattogzása és ehhez társuló merevedése, amely a tengerállóságot vagy a helyi terhelések
elviseléséhez szükséges szilárdságot befolyásolja, kivéve,
ha megfelelő ideiglenes javítást elvégeztek ahhoz, hogy
eljussanak egy olyan kikötőbe, ahol a végleges javítás elvégezhető,
b) nem kielégítő mértékű stabilitás minősített esete,
c) elegendő és megbízható, megfelelő formájú informá
ció hiánya, amelynek segítségével a hajóparancsnok gyorsan és egyszerű eszközökkel intézkedhet a hajó rakodásával és ballasztolásával kapcsolatban olyan módon, hogy az
út folyamán előadódó változó körülmények között és az út
minden szakaszában a stabilitás biztonságos határértékeken belül megtartható legyen, és a hajótest szerkezetét
érő minden elfogadhatatlan mértékű stresszhatás keletkezése elkerülhető legyen,
d) záró eszközök, raktárzáró szelvények és vízmentes
ajtók hiánya, súlyos állagromlása vagy meghibásodása,
e) túlterhelés,
f) a merülési jelek hiánya vagy olvashatatlansága.
(13) A MARPOL 1973/1978 I. melléklete rendelkezéseinek meg nem tartása miatt a hajó üzemeltetése a következők miatt tiltható meg:
a) az olajos víz leválasztó berendezés, olajkiürítés figyelő és szabályozó rendszer, vagy a 15 ppm riasztó berendezés
hiánya, súlyos állagromlása vagy meghibásodása,
b) a fáradtolaj és/vagy olajiszap maradvány tartály nem
kielégítő nagyságú befogadó képességű a tervezett útvonalra,
c) olajnyilvántartó könyv hiánya [20 (5)],
d) nem engedélyezett olajkiürítő felszerelések,
e) hiányzó vagy a MARPOL 1973/1978 13G szabálya
(3) bekezdése b) pontjának meg nem felelő szemlejelentés.
(14) A MARPOL 1973/1978 II. melléklete rendelkezéseinek meg nem tartása miatt a hajó üzemeltetése a következők miatt tiltható meg:
a) a P & A7 kézikönyv hiánya,
b) a rakomány nem osztályozott [3(4)],
c) a rakománynyilvántartó könyv hiánya [9(6)],
d) olajszerű anyagok használata az elvárások kielégíté
se nélkül vagy megfelelően módosított bizonyítvány nélkül
(14),
e) nem engedélyezett típusú olajkiürítő szerelvény. (15) Az STCW 78/95 rendelkezéseinek meg nem tartása
miatt a hajó üzemeltetése a következők miatt tiltható meg:
a) a képesített személyzet nem rendelkezik bizonyítvánnyal, nem megfelelő bizonyítvánnyal rendelkezik, nincs
érvényes felmentése, illetve nem tudja megfelelően igazolni, hogy a bizonyítvány tekintetében kérelmet nyújtott be
a lobogó szerinti állam illetékes hatóságához,
b) nem teljesülnek a lobogó szerinti állam hatóságának
a biztonságos kiszolgáló személyzeti normabizonyítványban előírt feltételei,
c) nem állnak rendelkezésre a lobogó szerinti állam
hatósága által előírt navigációs, illetve gépüzemi őrszolgálat ellátásához előírt feltételek,
d) az őrszolgálatban nincs megfelelő képesítéssel rendelkező személy a
— biztonságos navigáció ellátásához,
— biztonsági rádió forgalmazáshoz,
— tengeri szennyezés elkerülésére szükséges berende
zések működtetéséhez,
e) a személyzet tagjai nem tudnak bizonyosságot tenni
arról a szakmai hozzáértésről, amely a hajó biztonsága és
szennyezés megelőzése érdekében a kötelességük részét
képezi,
f) a hajó nem képes az út kezdetén az első őrszolgálat
és az azt követő váltások ellátásához kellően kipihent és az
őrszolgálatra az egyéb szempontok szerint is alkalmas személyt biztosítani.
(16) Az ILO egyezmények rendelkezéseinek meg nem
tartása miatt a hajó üzemeltetése a következők miatt tiltható meg:
a) nem elegendő az élelmiszer a következő kikötő eléréséig,
b) nincs elegendő mennyiségű ivóvíz a következő kikötő eléréséig,
c) egészségkárosító körülmények vannak a hajón,
d) kifejezetten alacsony hőmérsékleti körülmények kö
zött üzemeltetett hajón a lakóterekben a fűtés hiánya,
7 Eljárási és elrendezési kézikönyv (Procedures and Arrangements
Manual).
e) a közlekedési utakon, illetve a lakóterekben túlzott
mennyiségű szemét, felszerelésekből vagy rakományokból
álló torlaszok vagy egyéb, nem biztonságos körülmények
jelenléte.
(17) A hajó üzemeltetésének megtiltását nem, de a hajó
egyes műveleteinek — pl. a rakomány kezelésével kapcsolatos műveleteknek — a felfüggesztését indokoló hiányosság a semleges gázrendszer, a rakománnyal kapcsolatos
felszerelés vagy a gépi berendezés megfelelő működésének
vagy karbantartásának meghibásodása, amely kielégítő
alapot szolgáltat a rakománykezelő műveletek leállításához.
12. § (1) A hajó visszatartható, ha VDR felszerelésére kötelezett hajó nincs felszerelve működőképes VDR rendszerrel. Amennyiben a meghibásodott VDR javítása nem végezhető el abban a kikötőben, ahol az ellenőrzést végrehajtották, az ellenőrző hatóság a rendeletben meghatározott
feltételek teljesülése estén engedélyezheti az érintett hajó
számára, hogy a legközelebbi megfelelő hajójavítóba áthajózzon.
(2) Az A.861 (20) IMO határozat teljesítményre vonatkozó normáinak megfelelő VDR rendszerrel kell felszerelni:
a) a 2002. július 1-jén vagy azt követően épített személyhajókat,
b) a 2002. július 1. előtt épített Ro-Ro személyhajókat
legkésőbb a 2002. július 1-ét követően végzett első szemléig,
c) a Ro-Ro személyhajók kivételével az egyéb, 2002.
július 1. előtt épített személyhajókat legkésőbb 2004. január 1-jét követően végzett első szemléig,
d) a személyhajók kivételével a 2002. július 1-jén vagy
azt követően épített legalább 3000 BRT űrtartalmú egyéb
hajókat.
(3) A vonatkozó egyéb IMO-normáknak megfelelő
VDR rendszerrel kell felszerelni:
a) a legalább 20 000 BRT űrtartalmú hajókat legkésőbb
az IMO által megállapított időpontig, illetve IMO határozat hiányában legkésőbb 2007. január 1-jéig,
b) a legalább 3000, de legfeljebb 20 000 BRT űrtartalmú hajókat legkésőbb az IMO által megállapított időpontig, illetve IMO határozat hiányában legkésőbb 2008.
január 1-jéig.
(4) Ha a hajó általános állapota nyilvánvalóan nem felel
meg az egyezményekben előírt követelményeknek, az ellenőrző hatóság — a hiánypótlás érdekében — kivételesen
felfüggesztheti a hajó ellenőrzését, ameddig a hajó üzemben tartója vagy képviselője, illetve a hajó parancsnoka
meg nem teszi azokat az intézkedéseket, amelyek biztosítják, hogy a hajó megfeleljen a vonatkozó egyezményben
foglalt követelményeknek.
(5) Ha az e rendeletben meghatározott ellenőrzés következményeként a hajó üzemeltetésének megtiltására kerül
sor, az ellenőrző hatóság az ellenőrzésről készített jelentés
haladéktalanul történő átadása mellett írásban értesíti a
lobogó szerinti állam hatóságát, konzulját vagy annak hiányában legközelebbi diplomáciai képviselőjét minden
olyan körülményről, amely miatt az intézkedés szükségessé
vált. Az ellenőrző hatóság értesíti továbbá a hajó felügyeletét ellátó személyeket és a hajó bizonyítványainak kiadásáért felelős, elismert szervezeteket.
(6) E rendelet előírásai nem érintik az egyezményeknek
azokat a rendelkezéseit, amelyek az ellenőrzésekkel kapcsolatos értesítésekre és jelentésekre vonatkoznak.
(7) Az ellenőrző hatóság az ellenőrzés során mindent
megtesz, hogy a hajót ne tartsa vissza indokolatlanul, illetve ne késleltesse. Az indokolatlan visszatartással vagy késleltetéssel okozott kárt a hatóság a tulajdonos, illetve az
üzemben tartó számára megtéríti.
13. § (1) Ha olyan hajó fedélzetén, amelyre a SOLAS
1974/1978. melléklete IX. fejezetében előírt, a hajók biztonsági üzemviteléről és a környezetszennyezés megelőzéséről szóló szabályzatot (ISM Szabályzat) alkalmazni kell,
az ellenőrző hatóság megállapítja, hogy a szabályzat alapján kiállítandó megfelelőségi bizonyítvány vagy a biztonsági üzemviteli bizonyítvány hiányzik, a hajó üzemeltetését
megtiltja.
(2) Ha az (1) bekezdésben meghatározott okmányok
hiányán túl az ellenőrző hatóság nem tár fel semmilyen
egyéb, a hajó üzemeltetésének megtiltását indokoló hiányosságot, a kikötő zsúfoltságának elkerülése érdekében
az ellenőrző hatóság az üzemeltetés megtiltását feloldhatja.
14. § Az ellenőrző hatóság elrendelheti a hajó üzemeltetését
és a területi vizekre való belépést megtiltó határozat azonnali végrehajtását.
Az üzemeltetés megtiltásával vagy a művelet leállításával
kapcsolatos további intézkedések
15. § (1) Ha a 10. § (2) bekezdésében hivatkozott hiányosságok nem szüntethetők meg abban a kikötőben, ahol az
ellenőrzést végrehajtották, az ellenőrző hatóság engedélyezheti az érintett hajó számára, hogy a legközelebbi megfelelő hajójavítóba elinduljon, amelyet a hajó parancsnokával konzultálva a lobogó szerinti állam hatósága és a
magyar ellenőrző hatóság — figyelemmel az együttesen
megállapított feltételekre — közösen választanak ki. Az
együttesen megállapított feltételeknek biztosítaniuk kell
azt, hogy a hajó az utat az utasok, illetve a személyzet
biztonságának és egészségének kockázata, más hajók veszélyeztetése vagy a környezet feltételezhető elfogadhatatlan károsítása nélkül teheti meg.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott esetben az ellenőrző hatóság értesíti annak az államnak az illetékes hatóságát, amelyben a hajójavító található.
(3) Az olyan hajónak, amely a tengerre azért hajózott ki,
mert számára az Európai Unió bármely tagállamának kikötőjében az (1) bekezdésben meghatározottak szerint engedélyezték a legközelebbi hajójavító felkeresését és erről
a magyar ellenőrző hatósághoz a (2) bekezdésnek megfelelő értesítés érkezett, de
a) nem teljesíti a megállapított feltételeket, vagy b) az (1) bekezdés szerint meghatározott hajójavító felkeresésének elmulasztásával megtagadja, hogy a rá vonatkozó egyezmények előírásainak eleget tegyen,
az ellenőrző hatóság mindaddig megtiltja a magyar víziutakra való belépését, ameddig a hajó tulajdonosa vagy
annak képviselője bizonyítékot nem szolgáltat arra, hogy a
hajó maradéktalanul megfelel a rá vonatkozó egyezmények előírásainak. A belépés megtiltása előtt az ellenőrző
hatóság konzultáció érdekében megkeresheti a hajó lobogója államának illetékes hatóságát.
(4) Az ellenőrző hatóság e határozatáról haladéktalanul
értesíti a határőrség illetékes szervét.
(5) A (3) bekezdés a) pontjában meghatározott esetről
az ellenőrző hatóság haladéktalanul értesíti az Európai
Unió tagállamainak illetékes hatóságait.
Az ellenőrökre vonatkozó szakmai követelmények 16. § (1) E rendeletben meghatározott ellenőrzést csak külön
jogszabályban 8 meghatározott képesítéssel, és annak igazolására szolgáló ellenőri igazolvánnyal rendelkező ellenőr végezhet. Az ellenőr az ellenőrzés során köteles magánál tartani az ellenőri igazolványt.
(2) Az ellenőrzési eljárásban nem vehet részt az az ellenőr, akinek az ellenőrzés helye szerinti kikötőben vagy az
ellenőrzött hajóval összefüggésben gazdasági érdekeltsége
van, illetve akitől az ügy tárgyilagos megítélése nem várható el.
8 10/2001. (III. 2.) KöViM rendelet a hajózásbiztonsági ellenőri munkakörre vonatkozó szakmai feltételekről és az ellenőrök azonosító okmányáról.
A révkalauzok és a kikötőhatóságok jelentési
kötelezettsége 17. §
(1) A révkalauzok kötelesek tájékoztatni az ellenőrző
hatóságot a feladatuk teljesítése során tudomásukra jutott
bármilyen olyan hiányosságról, amely veszélyezteti a hajó
biztonságos irányítását vagy a környezetet.
(2) Ha a kikötő üzemeltetéséért felelős személy vagy
szervezet szerez tudomást arról, hogy a felügyelete alá
tartozó kikötőben tartózkodó hajón tapasztalhatók az
(1) bekezdés szerinti hiányosságok, haladéktalanul köteles
bejelenteni az ellenőrző hatóságnak.
A hajók üzemeltetésének megtiltására vonatkozó
információk 18. §
(1) Az ellenőrző hatóság negyedévente a 5. számú mellékletben felsorolt adatokkal, közlemény formájában a
Közlekedési Értesítőben hajókra lebontva közzéteszi azokat az információkat, amelyek a magyar kikötőkben az
előző negyedév folyamán a hajók üzemeltetésének megtiltásával kapcsolatban keletkeznek.
(2) Az ellenőrző hatóság a veszélyes áru megnevezéséről, mennyiségéről és a hajón történő elhelyezéséről tájékoztatja az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóságot,
ha veszélyes vagy szennyező anyagot szállító hajó üzemeltetését megtiltotta.
(3) Az ellenőrző hatóság rendszeres munkakapcsolatot
tart fenn az Európai Közösségek tagállamainak ellenőrző
hatóságaival, valamint a SIRENAC központtal.
(4) Az ellenőrző hatóság a rendelet szerinti tevékenysége végzése során köteles mindazon hajóellenőrzési vonatkozású köz- és magánadatbázisok információit felhasználni, amelyek az Equasis9 informatikai, tájékoztatási rendszeren keresztül elérhetőek. Az ellenőrző hatóság a hajók
üzemeltetésének megtiltását, valamint hajók osztályának
változását, felfüggesztését, illetve visszavonását eredményező eljárásait érintően, az eljárás lezárultával a rendelet
5. számú melléklete szerinti tartalmú tájékoztatást bocsát
a SIRENAC rendszer rendelkezésére és ugyanezt a tájékoztatást az Equasis rendszeren is közzéteszi.
9 Európai Hajózási Minőségbiztosítási Információs Rendszer. A költségek viselése
19. § (1) Ha az ellenőrző hatóság a 7—8. § szerinti ellenőrzés
során olyan hiányosságot állapít meg, amely a hajó üzemeltetésének megtiltását indokolja, az eljárás költségeit egyetemlegesen a tulajdonos, az üzemben tartó vagy annak
képviselője viseli.
(2) A hajó üzemeltetésének megtiltása mindaddig nem
oldható fel, amíg a költségek teljes megfizetése nem történt meg, vagy elegendő biztosítékot nem adtak a költségek
fedezetére.
Az Európai Bizottság és a SIRENAC tájékoztatása 20. §
A magyar víziutakon külföldi államok lobogója alatt
közlekedő tengeri hajók biztonsági ellenőrzéséről a 7. számú melléklet szerinti tartalommal az Európai Bizottságot
és a SIRENAC-ot a Gazdasági és Közlekedési Minisztérium tájékoztatja.
Hatálybalépés 21. § Ez a rendelet a Magyar Köztársaságnak az Európai
Unióhoz történő csatlakozásáról szóló nemzetközi szerződést kihirdető törvény hatálybalépésének napján lép hatályba, egyidejűleg a hazai területi vizeken külföldi államok lobogója alatt közlekedő tengeri hajók hajózásbiztonsági ellenőrzése rendjéről szóló 57/2002. (III. 29.) Korm.
rendelet hatályát veszti.
Az Európai Közösségek jogszabályaihoz való közelítés 22. §
Ez a rendelet a Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai közötti társulás létesítéséről
szóló, Brüsszelben, 1991. december 16. napján aláírt Európai Megállapodás tárgykörében, a Megállapodást kihirdető 1994. évi I. törvény 3. §-ával összhangban — az 1. §
1. pontjában felsorolt egyezményekkel együtt — az
Európai Közösségek következő jogszabályával összeegyeztethető szabályozást tartalmaz:
— a Tanácsnak a Tanács 98/25/EK irányelvével, a
Bizottság 98/42/EK és 1999/97/EK irányelvével, az Európai
Parlament és a Tanács 2001/106/EK irányelvével, valamint
az Európai Parlament és a Tanács 2002/48/EK irányelvével
módosított, a Közösség kikötőiben és a tagállamok jog
hatósága alá tartozó vizeken történő hajózásnál a hajó
biztonságára, a szennyezés megakadályozására és a hajókon lévő élet- és munkakörülményekre vonatkozó nemzetközi előírások végrehajtásáról szóló 95/21/EK irányelve.
A miniszterelnök helyett: Kiss Péter s. k.,
a Miniszterelnöki Hivatalt vezető miniszter