type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
36/2015. (I. 16.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet kinevezéséről és megbízásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére  –
dr. Jakab Péter Zsoltot kinevezem rendkívüli és meghatalmazott nagykövetté, és megbízom Magyarország bangkoki
nagykövetségének vezetésével, valamint Magyarországnak a  Laoszi Népi Demokratikus Köztársaságban és
a Myanmar Unióban való képviseletével.
Budapest, 2014. augusztus 1. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1294/2016. (VI. 13.) Korm. határozata az Országos Villamos Teherelosztó épületének lebontásához szükséges intézkedésekről.
A Kormány
 1. egyetért az  állam tulajdonában álló, természetben a  Budapest I. kerület, Nándor utca 5–7. szám alatt található,
a Budapest 6628 helyrajzi számon nyilvántartott ingatlan (a továbbiakban: Ingatlan) lebontásának szándékával, és
azzal, hogy az Ingatlan bontásához szükséges forrás kerüljön biztosításra;
2. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy az  Ingatlan hasznosítási koncepciójának ismeretében gondoskodjon
az Ingatlan Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. útján történő lebontásáról;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2016. november 15.
3. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy a  nemzeti fejlesztési miniszter által elkészített részletes költség- és
ütemterv alapján tegyen javaslatot az  Ingatlan bontásával összefüggésben felmerülő kiadások fedezetéhez
a központi költségvetés XLIII. Az állami vagyonnal kapcsolatos bevételek és kiadások fejezete javára szükséges forrás
biztosítására;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: felmerülés ütemében
4. visszavonja az Országos Villamos Teherelosztó épületének állami tulajdonba kerüléséhez szükséges intézkedésekről
szóló 1554/2015. (VIII. 7.) Korm. határozatot.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1118/2018. (III. 19.) Korm. határozata a Magyar Pálos Rend zarándoklatainak támogatása érdekében a XI. Miniszterelnökség és a XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma költségvetési fejezetek közötti előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33.  § (2)  bekezdésében biztosított jogkörében
eljárva 60 000 000 forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el a  Magyarország 2018. évi központi költségvetéséről
szóló 2017. évi C. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű
előirányzatok cím, 2. Fejezeti általános tartalék alcím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet XX. Emberi Erőforrások
Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 55. Egyházi célú központi költségvetési
hozzájárulások alcím, 9. Egyházi közösségi célú programok és beruházások támogatása jogcímcsoport javára,
az 1. melléklet szerint.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Miniszterelnökséget vezető miniszter
emberi erőforrások minisztere
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
49/2004. (III. 23.) Korm. rendelete a Magyar Köztársaság Kormánya és az Üzbég Köztársaság Kormánya között, a nemzetközi közúti személyszállításról és árufuvarozásról szóló, Budapesten, 2002. október 28-án aláírt Egyezmény kihirdetéséről.
(A jóváhagyásról szóló jegyzékváltás 2003. július 17.
napján megtörtént.)
1. § A Kormány a Magyar Köztársaság Kormánya és az
Üzbég Köztársaság Kormánya között a nemzetközi közúti
személyszállításról és árufuvarozásról szóló Egyezményt
e rendelettel kihirdeti.
2. § Az Egyezmény magyar nyelvű szövege a következő:
,,Egyezmény
A Magyar Köztársaság Kormánya és az Üzbég
Köztársaság Kormánya között a nemzetközi közúti
személyszállításról és árufuvarozásról
A Magyar Köztársaság Kormánya és az Üzbég Köztársaság Kormánya (a továbbiakban: Szerződő Felek),
az államaik közötti nemzetközi közúti közlekedési
együttműködés további fejlesztésének szükségessége által
vezérelve,
a két állam közötti, valamint az államaik területein tranzitban áthaladó közúti forgalom elősegítésére törekedve,
e kérdéseknek a kölcsönös segítségnyújtás, az együttműködés és a kölcsönös előnyök szellemében történő szabályozását óhajtva,
az alábbiakban állapodnak meg: I. Rész AZ ALKALMAZÁS TERÜLETE
ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK
1. cikk (1) Jelen Egyezménnyel a Szerződő Felek a Magyar
Köztársaság és az Üzbég Köztársaság közötti, államuk területén tranzitban áthaladó, továbbá harmadik államba
irányuló vagy harmadik államból kiinduló, a Szerződő
Felek államaiban bejegyzett gépjárművel végzett nemzetközi közúti személyszállításokat és árufuvarozásokat szabályozzák.
(2) Jelen Egyezmény nem érinti a Szerződő Felek azon
más nemzetközi szerződésekből eredő jogait és kötelezettségeit, amelyeknek mindkét állam a részese.
2. cikk Jelen Egyezmény alkalmazásában:
— fuvarozó:
bármely olyan természetes, vagy jogi személy — illetőleg
a Magyar Köztársaság esetében jogi személyiséggel nem
rendelkező gazdasági társaság is —, amelynek állandó
székhelye a Magyar Köztársaságban vagy az Üzbég Köztársaságban van, és amelyik a gépjármű bejegyzése szerinti
állam nemzeti jogszabályaival összhangban díjazás ellenében vagy saját számlára nemzetközi közúti személyszállítás
és árufuvarozás végzésére jogosult;
— gépjármű:
személyszállítás esetén: autóbusz vagy bármely személy
szállításra szolgáló gépi meghajtású közúti jármű, amely a
műszaki követelményeknek megfelelően, a vezető ülését is
beleértve, kilencnél több ülőhellyel rendelkezik, valamint
a személyi poggyász szállítására szolgáló pótkocsi;
árufuvarozás esetén: bármely árufuvarozásra szolgáló
gépi meghajtású közúti jármű, vagy olyan közúti jármű,
amelyet a műszaki követelmények szerint alakítottak ki,
beleértve az ahhoz kapcsolt pótkocsit és félpótkocsit, feltéve, hogy a járműszerelvény vontatóját az egyik Szerződő
Fél államának területén jegyezték be;
— autóbusszal történő menetrend szerinti személyszállítás:
autóbusszal végzett személyszállítás a Szerződő Felek
államainak illetékes hatóságai által előre egyeztetett útvonalon, menetrend és díjszabás alapján és azon megállóhelyek megjelölésével, amelyeken a fuvarozó utasokat vehet fel/le;
— autóbusszal történő nem menetrend szerinti személyszállítás: minden egyéb személyszállítás, ami nem tartozik az
,,autóbusszal történő menetrend szerinti személyszállítás’’
és az ,,autóbusszal történő ingajárati személyszállítás’’
kategóriájába;
— cabotage fuvarozás:
olyan fuvarozás, amelyet az egyik Szerződő Fél államá
nak fuvarozója végez a másik Szerződő Fél állama területén fekvő két pont között.
II. Rész SZEMÉLYSZÁLLÍTÁS 3. cikk (1) A jelen Egyezmény értelmében az autóbusszal végzett személyszállítás, jelen cikk (5) bekezdésében felsorolt
szállítások kivételével, engedély alapján történik.
(2) Az autóbusszal végzett menetrend szerinti személyszállításra szóló engedélyeket a Szerződő Felek államainak
illetékes hatóságai közös megegyezés alapján adják ki.
A Szerződő Felek államainak illetékes hatóságai az engedélyeket az útvonalnak arra a szakaszára adják ki, amely
államuk területén áthalad.
A Szerződő Felek államainak illetékes hatóságai közös
megegyezéssel határozzák meg az engedélyezés feltételeit,
többek között az engedély érvényességének időtartamát, a
menetrendet és az alkalmazandó díjszabásokat.
(3) Az autóbusszal történő menetrend szerinti személyszállítás engedélyezése iránti kérelmet a Szerződő Felek
államainak illetékes hatóságai küldik meg egymásnak.
A kérelemnek tartalmaznia kell az útvonalra, a menetrendre és a díjszabásra vonatkozó adatokat, valamint a
járat beindításának előirányzott időpontját.
(4) A kérelem, valamint az engedélyfajta tartalmát és
formáját a Szerződő Felek államainak illetékes hatóságai
határozzák meg.
(5) Nincs szükség engedélyre az autóbusszal végzett személyszállítás esetén:
a) ha az azonos személyi összetételű csoportot ugyanazzal az autóbusszal szállítják az egész útvonal során,
amelynek kezdő- és végpontja az autóbuszt bejegyző Szerződő Fél államának területén van, és az utazás során az
utasok személyi összetétele nem változik;
b) ha az azonos személyi összetételű csoportot ugyanazzal az autóbusszal szállítják az utazás során egy irányban
az autóbuszt bejegyző Szerződő Fél államának területéről
a másik Szerződő Fél államának területére, feltéve, hogy
az autóbusz a szállítás után üresen tér vissza;
c) a nem menetrend szerinti járatokra tranzitforgalom
esetén.
(6) Nincs szükség engedélyre azon üres autóbusz belépéséhez, amely ugyanazon fuvarozó által korábban odaszállított utasokat szállít el a másik Szerződő Fél államának területéről.
(7) Nincs szükség engedélyre meghibásodott autóbusz
üzemképesre történő kicseréléséhez sem, feltéve, hogy ezzel az autóbusszal csak a jelen cikk (5) és (6) bekezdései
szerinti szállításokat végeznek.
(8) A menetrend szerinti járatokat kivéve, minden utazásnál utaslistára van szükség, amelyet a szállítás alatt az
autóbuszon kell tartani.
4. cikk Az egyik Szerződő Fél üres autóbuszának a másik Szerződő Fél állama területére történő belépéséhez, a jelen
Egyezmény 3. cikk (5) és (6) bekezdéseiben említett esetek
kivételével, az adott Szerződő Fél államának illetékes hatóságai által kiadott külön engedély szükséges.
III. Rész ÁRUFUVAROZÁS 5. cikk (1) A Szerződő Felek államainak területei közötti, területeiken tranzitban áthaladó, valamint a harmadik államba
vagy harmadik államból végzett árufuvarozás — a 6. cikkben felsorolt esetek kivételével — a Szerződő Felek államainak illetékes hatóságai által kiadott engedélyek alapján
történik.
(2) Minden útra és minden gépjárműre külön engedélyt
kell kiadni. Minden engedély egy oda- és visszaútra jogosít.
Az engedélykötelezettség az egyik Szerződő Fél államának
területére üresen belépő gépjárművekre is vonatkozik. Járműszerelvénnyel történő fuvarozás esetén csak a vontatóhoz szükséges engedély.
(3) Az engedélyeknek két típusa létezik:
a) univerzális (loco/tranzit) engedély, amelynek alap
ján a Szerződő Felek államának területei közötti vagy a
másik Szerződő Fél államának területén áthaladó fuvarozások végezhetők;
b) harmadik országos engedély, amelynek alapján a másik Szerződő Fél államából harmadik államba, vagy harmadik államból a másik Szerződő Fél államába irányuló fuvarozások végezhetők.
(4) A jelen cikk (3) bekezdésében említett engedélytípusok a következők lehetnek:
a) adó/illetékköteles engedélyek (a Magyar Köztársaság területén gépjárműadó; az Üzbég Köztársaság területén — beutazási díj);
b) az a) pontban meghatározott adótól/illetéktől mentes engedélyek.
(5) A Szerződő Felek államainak illetékes hatóságai az
évenkénti, a jelen Egyezmény 14. cikk (1) bekezdése szerint létrehozandó Vegyesbizottság ülésén határozzák meg
— viszonosság alapján — a kölcsönösen kiadandó, árufuvarozás végzésére jogosító adó/illetékmentes és adó/illetékköteles engedélyek számát.
(6) A Szerződő Felek államainak illetékes hatóságai
kölcsönösen egyeztetett mennyiségű engedélyűrlapot adnak át egymásnak. Az engedélyűrlapokat a Szerződő Felek
államainak illetékes hatóságai külön készítik el.
(7) Az engedélyeket a fuvarozóknak a gépjárművet bejegyző állam illetékes hatósága adja ki. Az árufuvarozás
végzésére jogosító engedélyt csak az a fuvarozó használhatja fel, akinek a nevére azt kiadták, és az másra nem ruházható át.
(8) A jelen Egyezményben említett engedélyeket a másik Szerződő Fél állama területén végzett fuvarozás során
a gépjárművön kell tartani és azokat az ellenőrzésre jogosult hatóság felszólítására fel kell mutatni.
(9) Az engedélyek egy naptári évig és a következő év
január hó 31-éig érvényesek.
6. cikk (1) Engedély-, valamint adó/illetékmentesen (a Magyar
Köztársaság területén — gépjárműadó; az Üzbég Köztársaság területén — beutazási díj) végezhető:
a) átköltözési ingóságok fuvarozása;
b) vásári és kiállítási tárgyak, berendezések és anyagok
fuvarozása;
c) közlekedési eszközök, állatok, sportrendezvényeket szolgáló közlekedési eszközök és sporteszközök fuvarozása;
d) színházi díszletek és kellékek, hangszerek, filmfelvételek, rádió- és televízió közvetítések, cirkuszi előadások
célját szolgáló berendezések fuvarozása;
e) elhunytak földi maradványait tartalmazó koporsók
vagy urnák fuvarozása;
f) sérült gépjárművek fuvarozása;
g) segélyszállítmányok fuvarozása;
h) postai küldemények fuvarozása;
i) olyan tehergépjárművel végzett fuvarozás, amelynek
össztömege, beleértve a pótkocsit is, nem haladja meg a
6 tonnát, vagy amelynek maximális teherbírása, beleértve
a pótkocsit is, nem haladja meg a 3,5 tonnát;
j) az egyik Szerződő Fél államának fuvarozói számára
vásárolt tehergépjárművek (járműszerelvények) első, üres
áthaladása.
(2) A jelen cikk (1) bekezdése b), c) és d) alpontjaiban
említett kivételek csak abban az esetben alkalmazhatók, ha
az árut a gépjárművet bejegyző államba visszaszállítják
vagy harmadik állam területére fuvarozzák.
IV. Rész ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 7. cikk Tilos a cabotage személyszállítás és árufuvarozás.
A Szerződő Felek államainak illetékes hatóságai kivételes
esetekben engedélyt adhatnak ki ilyen fuvarozásokra és
szállításokra.
8. cikk (1) A gépjárművezetőknek az általuk vezetett gépjárműnek megfelelő nemzeti vagy nemzetközi vezetői engedéllyel, valamint a közúti közlekedésről szóló ENSZ/EGB
Egyezménnyel (1968.) összhangban lévő forgalmi engedéllyel kell rendelkezniük.
(2) A Szerződő Felek államainak fuvarozói és gépjárművezetői kötelesek annak az államnak jogszabályait, illetve
közlekedési szabályait betartani, amelynek területén a személyszállítást, illetve árufuvarozást végzik.
(3) A nemzetközi fuvarozást végző gépjárműveknek
rendelkezniük kell rendszámmal és saját államuk megkülönböztető jelzésével. A pótkocsi, illetve félpótkocsi rendelkezhet más állam rendszámával és megkülönböztető
jelzésével, feltéve, hogy a tehergépjármű vagy a vontató a
Szerződő Felek államainak rendszámával és megkülönböztető jelzésével rendelkezik.
(4) A speciális járműszerelvényekkel végzendő árufuvarozások, amennyiben a járművek tömege vagy méretei
meghaladják a másik Szerződő Fél államainak területére
meghatározott maximális határértékeket, csak ezen Szerződő Fél államának illetékes hatósága által kiadott speciális engedély kézhezvétele esetén kezdhető meg. A Szerződő Felek államainak illetékes hatóságai a kézhezvételtől
számított 10 napon belül kötelesek válaszolni a speciális
engedélykérelemre.
(5) Ha a jelen cikk (4) bekezdésében említett engedély
a gépjármű közlekedését egy adott útvonalra korlátozza, a
fuvarozás csak ezen az útvonalon végezhető.
(6) A Szerződő Felek államának területén veszélyes
áruk fuvarozása a Szerződő Felek államának nemzeti jogszabályainak, valamint azon nemzetközi szerződéseknek
megfelelően végezhető, amelyeknek mindkét Szerződő Fél
a részese.
9. cikk A jelen Egyezmény szerint végzett személyszállítás és
árufuvarozás a gépjármű tulajdonosának — harmadik fél
számára okozott kárra szóló — kötelező felelősségbiztosítási kötvénye alapján történik. A fuvarozó köteles a hivatkozott fuvarozásokat végző minden gépjárműre
a másik Szerződő Fél államának területén érvényes kötelező felelősségbiztosítást kötni.
10. cikk Az egyik Szerződő Fél államának illetékes hatósága a
másik Szerződő Fél államának illetékes hatóságával történt egyeztetés alapján képviseleteket létesíthet a Szerződő Felek államának területén a személyszállítás és az árufuvarozás lebonyolításának szervezése céljából.
11. cikk (1) A jelen Egyezmény alapján végzett fuvarozások során kölcsönösen mentes az illetékektől, adóktól és vámoktól, valamint engedélyektől a másik Szerződő Fél államának területére bevitt
a) a gépjármű üzemanyagellátó rendszeréhez műszakilag és szerkezetileg kapcsolódó, a gépjárműtípushoz tervezett, gyárilag beépített tartályban lévő üzemanyag;
b) a fuvarozás ideje alatt felhasználandó kenőanyagok;
c) a nemzetközi fuvarozást végző, az út során megsérült
gépjármű javításához szükséges alkatrészek és eszközök,
amelyeket a rendeltetés hitelt érdemlő igazolása mellett
visznek be a másik Szerződő Fél államának területére.
(2) A fel nem használt alkatrészeket vissza kell szállítani,
a kicserélteket pedig ki kell vinni az állam területéről vagy
a vámszervek felügyelete mellett azokat meg kell semmisíteni, vagy az adott Szerződő Fél államának területén érvényben lévő vámjogszabályok szerint kell eljárni.
(3) A jelen Egyezmény alapján adóktól/illetékektől
mentes engedéllyel közlekedő gépjárművek mentesek
minden olyan adótól és illetéktől, amely a gépjármű tulajdonlásával és használatával kapcsolatos.
(4) A jelen cikk (3) bekezdése nem érinti azokat az
adókat, díjakat és illetékeket, amelyeket az autópályák
egyes szakaszain, alagutakon, hidakon és egyéb közúti létesítményeken való áthaladásra rónak ki; továbbá nem
érinti azokat a pénzbírságokat, amelyeket a Szerződő Felek államának belső jogszabályai alapján, a gépjárművek
megengedhető össztömegének és/vagy tengelyterhelésének túllépésére állapítanak meg.
12. cikk A határ-, vám-, állat-, növény- és járvány-egészségügyi,
valamint környezet- és természetvédelmi ellenőrzés tekintetében a Szerződő Felek államának belső jogszabályait,
rendelkezéseit, illetve azon nemzetközi szerződések rendelkezéseit kell alkalmazni, amelyeknek mindkét Szerződő
Fél a részese.
13. cikk A Szerződő Felek államának illetékes hatóságai sürgős
orvosi kezelésre szoruló személyek szállításakor, a menetrend szerinti autóbuszoknál és az élőállatot, gyorsan
romló, valamint veszélyes árut szállító gépjárműveknél a
határ-, vám-, állat-, növény- és járvány-egészségügyi ellenőrzést soron kívül végzik.
14. cikk (1) A jelen Egyezmény végrehajtása és a felmerülő vitás
kérdések rendezése érdekében a Szerződő Felek államaik
illetékes hatóságainak képviselőiből Vegyesbizottságot
hozhatnak létre. A Vegyesbizottság üléseit évente legalább
egyszer, a Szerződő Felek államai területén váltakozva
tartja.
(2) A Vegyesbizottság javaslatokat tehet a jelen Egyezmény módosítására vagy kiegészítésére. Ezen módosítások
vagy kiegészítések akkor lépnek hatályba, amikor a Szerződő Felek jegyzékváltással azok jóváhagyásáról értesítik
egymást.
15. cikk (1) A jelen Egyezmény rendelkezéseinek megsértése
esetén azon Szerződő Fél állama illetékes hatóságainak
kérésére, amely területén a szabálysértés történt, a másik
Szerződő Fél állama illetékes hatóságai, amely területén a
gépjárművet bejegyezték, kötelesek — saját államuk hatályos jogszabályaitól függetlenül — a következő intézkedések egyikét foganatosítani a fuvarozóval szemben:
a) a szabálysértő fuvarozó figyelmeztetése;
b) a szabálysértő fuvarozó figyelmeztetése azzal a köz
léssel, hogy ismételt szabálysértés esetén a fuvarozási engedély meghatározott időre való visszavonásra, vagy a jelen
bekezdés c) alpontjának megfelelően megsemmisítésre
kerül;
c) a jelen Egyezmény alapján kiadott engedély meghatározott időre történő visszavonása vagy megsemmisítése.
(2) A másik Szerződő Fél állama illetékes hatóságait
tájékoztatni kell a megtett intézkedésekről.
16. cikk (1) A jelen Egyezmény — a Szerződő Feleknek a jelen
Egyezmény hatálybalépéséhez szükséges, belső jogrendjük
által előírt eljárás lefolytatásáról szóló — későbbi jegyzék
keltének napjától számított 30. napon lép hatályba.
(2) A Szerződő Felek jelen Egyezményt határozatlan
időre kötik és az hatályban marad attól a naptól számított
hat (6) hónapig, amikor az egyik Szerződő Fél diplomáciai
úton az Egyezmény felmondására irányuló szándékáról
értesíti a másik Szerződő Felet.
Készült: Budapesten, a 2002. év október hó 28. napján,
két eredeti példányban, mindegyik magyar, üzbég és orosz
nyelven, mindhárom szöveg egyaránt hiteles. Jelen Egyezmény rendelkezéseinek értelmezése céljából az orosz nyelvű szöveg az irányadó.
A Magyar Köztársaság Az Üzbég Köztársaság
Kormánya nevében: Kormánya nevében:
dr. Csillag István s. k. Elyar M. Ganijev s. k.’’


text:
31/2017. (II. 8.) KE határozata határozott időre szóló rendkívüli és meghatalmazott nagyköveti kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére –
Vajda Lászlót 2016. október 4. napjától 2017. december 31. napjáig terjedő időtartamra kinevezem rendkívüli és
meghatalmazott nagykövetté.
Budapest, 2016. október 3. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1278/B/2008. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő h a t á r o z a t o t : Az Alkotmánybíróság az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatalnál a közszolgálati jogviszony létesítését megelőző pszichikai alkalmassági vizsgálatokról szóló 29/2008. (XI. 7.) PM rendelet 1. § (3) bekezdése, 11. § (4) bekezdése „aki szabadon mérlegelheti, hogy döntésénél az alkalmassági minősítésben foglaltakat figyelembe veszi-e” szövegrésze, továbbá melléklete alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
I. Az indítványozó az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatalnál a közszolgálati jogviszony létesítését megelőző
pszichikai alkalmassági vizsgálatokról szóló 29/2008.
(XI. 7.) PM rendeletnek (a továbbiakban: R.) az alkalmassági vizsgálat elvégzése alóli felmentést tartalmazó 1. §
(3) bekezdése, továbbá 11. § (4) bekezdése „aki szabadon
mérlegelheti, hogy döntésénél az alkalmassági minősítésben foglaltakat figyelembe veszi-e” szövegrésze, valamint
„Az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal adathozzáférés
szempontjából védett munkakörei az Adó- és Pénzügyi
Ellenőrzési Hivatal mindenkor hatályos Közszolgálati Szabályzatának megfelelő tevékenységi területek szerinti bontásban” alcímet viselő melléklete alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését indítványozta.
Álláspontja szerint az R. megjelölt rendelkezései sértik
az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság
elvét, mert a munkaviszony és a munkavédelem alapvető
kérdéseire vonatkoznak, amelyek a jogalkotásról szóló
1987. évi XI. törvény (a továbbiakban: Jat.) 4. § e) pontja
szerint törvényi szabályozást igényelnek. Rendeleti szintű
szabályozásra a Jat. 15. § (2) bekezdésére figyelemmel a
köztisztviselők jogállásáról szóló 1992. évi XXIII. törvény
(a továbbiakban: Ktv.) – nem támadott 7. § (3) bekezdése –
nem adhatott volna felhatalmazást. Egyben az R. kifogásolt rendelkezései a Ktv. 7. § (4) bekezdésében foglaltakkal
ellentétben felmentést adnak a vizsgálat alól, illetőleg annak eredménye mérlegelés tárgyát képezi, így sérül az Alkotmány 37. § (3) bekezdése.
Az R. 11. § (4) bekezdése a normavilágosság követelményébe ütközik, mert a 11. § más bekezdéseiben foglaltakkal összevetve nem egyértelmű, hogy a munkáltatói
jogkör gyakorlójának vagy a pszichológusnak van döntési
joga.
Az indítványozó szerint az Alkotmány 70/A. §-át és
54. §-át is sérti az R. 1. § (3) bekezdése és Melléklete, amelyek összevetéséből következően az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatalnál (a továbbiakban: APEH) nem minden, adathozzáférés szempontjából védett munkakört betöltő személy esetében kötelező a pszichikai alkalmassági
vizsgálat. A melléklet ugyanis nem sorolja fel a legfelső
szintű vezetőket, akik a védendő adatok teljes köréhez
hozzájuthatnak. „[H]a egy (...) ügyintéző fokozott vizsgálatra kötelezett (…), akkor egy igazgatót szintén fokozott
vizsgálatra kell kötelezni, mert az még több információhoz
juthat hozzá. Ha a vizsgálat célja az alkalmasság megállapítása, akkor ez még inkább szükséges lenne a felső vezetés tagjai számára”. E rendelkezés indokolatlan megkülönböztetést tartalmaz, és az alacsonyabb beosztásban lévők
tekintetében „a megalázó elbánás tilalmába ütközik.”
Az Alkotmánybíróság eljárása során megkereste a
pénzügyminisztert. II.
Az Alkotmánybíróság az indítvány elbírálásánál a következő jogszabályi rendelkezéseket vette figyelembe:
1. Az Alkotmány vonatkozó rendelkezései:
„2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokrati
kus jogállam.”
„37. § (3) A Kormány tagjai törvényben vagy kormány
rendeletben kapott felhatalmazás alapján feladatkörükben
eljárva rendeletet adnak ki, amelyek törvénnyel és kormányrendelettel nem lehetnek ellentétesek. A rendeleteket
a hivatalos lapban ki kell hirdetni.”
„54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek
veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz,
amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.”
(2) Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen,
megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni, és különösen tilos emberen a hozzájárulása nélkül orvosi vagy
tudományos kísérletet végezni.”
„70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén
tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.”
2. A Jat érintett szabályai:
„4. § A gazdasági rendre vonatkozóan törvényben kell
szabályozni különösen
(…)
e) a munkaviszony és a munkavédelem alapvető kér
déseit.”
„15. § (2) A szabályozás tárgykörébe tartozó alapvető
jogok és kötelességek szabályozására nem lehet felhatalmazást adni.”
3. Az R. érintett szövege:
„1. § (3) E rendelet hatálya az Adó- és Pénzügyi Ellen
őrzési Hivatal elnökére, elnökhelyetteseire, gazdasági vezetőjére, valamint az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatalról szóló 273/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet 6. § (1) bekezdésében meghatározott szervek igazgatóira kizárólag
mint munkáltatói jogkört gyakorló vezetőkre, e minőségükben eljárva terjed ki.”
„11. § (4) A Biztonsági Főosztály a (3) bekezdés szerinti
alkalmassági minősítést írásban közli az illetékes munkáltatói jogkört gyakorló vezetővel, aki szabadon mérlegelheti, hogy döntésénél az alkalmassági minősítésben foglaltakat figyelembe veszi-e.”
III. Az indítvány nem megalapozott. 1.1. Az Alkotmánybíróság elsődlegesen az alkalmassági vizsgálat – mint adott foglalkozásba kerülés feltétele –
kormányrendeleti szintű szabályozásának alkotmányosságát vizsgálta, amely az indítványozó szerint azért ütközik
a jogállamiság követelményébe, mert ellentétes a Jat. 4. §
e) pontjában foglaltakkal.
A Jat. e rendelkezésének megsértése a jelen esetben akkor minősülhet alkotmányellenesnek, ha az R. szabályai
egyúttal az Alkotmány 8. § (2) bekezdését is sértik, amely
kimondja, hogy az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Az Alkotmánybíróság vonatkozó gyakorlata szerint nem mindenfajta összefüggés az alapjogokkal követeli meg a törvényi
szintű szabályozást. Valamely alapjog tartalmának meghatározása és lényeges garanciáinak megállapítása csakis
törvényben történhet, illetve törvény kell az alapjog közvetlen és jelentős korlátozásához is. Közvetett és távoli
összefüggés esetében azonban elegendő a rendeleti szint
is. A technikai és nem korlátozó jellegű szabályok rendeleti formában történő kiadása önmagában nem minősül
alkotmányellenesnek. [64/1991. (XII. 17.) AB határozat,
ABH 1991, 97, 300.; 29/1994. (V. 20.) AB határozat, ABH
1994, 148, 155.]
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az R. kifogásolt rendelkezései nem tartoznak törvényhozási tárgykörbe.
A Ktv. 7. § (3) bekezdés lehetőséget ad, hogy jogszabály – vagy jogszabály által meghatározott esetben a munkáltatói jogkör gyakorlója – a közszolgálati jogviszony létesítését a Ktv. 7. § (1)–(2) bekezdésében írt általános feltételeken túlmenően meghatározott iskolai végzettséghez,
képesítéshez, illetve gyakorlati idő letöltéséhez, valamint
egészségi és pszichikai alkalmassághoz kösse. E rendelkezésében foglalt felhatalmazás alapján megalkotott R. a
közszolgálati jogviszony alanyává válásának általános követelményeit nem bővíti, az ott írt egyik vagylagos alkalmazási feltétel részletszabályait tartalmazza, így nem érinti közvetlenül, korlátozó módon a szabályozás tárgyát képező alapvető jog, a munkához való jog tartalmát.
Erre figyelemmel az Alkotmánybíróság a szabályozás
szintjével összefüggésben az Alkotmány 2. § (1) bekezdésére alapított indítványt elutasította.
1.2. Az indítványozó szerint az Alkotmány előbbi szabályát és a 37. § (3) bekezdését sérti, hogy az R. rendelkezései ellentétesek magasabb szintű jogszabály, a Ktv. 7. §
(4) bekezdésében foglaltakkal, amely szerint „az e törvényben meghatározott alkalmazási feltételek alól a
(5) bekezdésben, valamint a 8. § (2) bekezdésében foglaltak kivételével felmentés nem adható.” Az Alkotmánybíróság a 34/2003. (VI. 19.) AB határozatában megállapította: „A jogállam elvéből származó követelménnyel összhangban mondja ki az Alkotmány 37. §-ának (2) bekezdése, hogy a miniszterek a jogszabályok rendelkezéseinek
megfelelően látják el feladatukat, valamint határozza meg
a 37. § (3) bekezdése a feladatok ellátása körére szűkített
jogalkotási hatáskörnek azt a korlátját, amely szerint a
miniszteri rendelet nem lehet ellentétes törvénnyel, (…).”
(ABH 2003, 401, 405.)
A Ktv. 7. § (4) bekezdése – főszabályként – a törvény
hatálya alá tartozó valamennyi személyre kötelezően alkalmazandó feltételek alóli felmentést tiltja, és mivel az alkalmassági vizsga nem tartozik az előbbi körbe, az R. kivételt tartalmazó 1. § (3) bekezdése nem áll ellentétben a
Ktv.-vel. Ugyanakkor az R. alkalmassági vizsgálat eredményének mérlegelésére vonatkozó 11. § (4) bekezdése
– amely nem értelmezhető kivétel-szabályként – nem mutat összefüggést a Ktv. fenti rendelkezésével. Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az érdemi alkotmányossági összefüggés hiánya az indítvány elutasítását
eredményezi. [698/B/1990. AB határozat, ABH 1991,
716–717.; 985/B/1991. AB határozat, ABH 1991, 652,
653–654.; 108/B/1992. AB határozat, ABH 1994, 523,
524.; 35/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994, 716,
717.]
A fentiekre figyelemmel az Alkotmánybíróság az indítványt ebben a részében is elutasította.
1.3. Az R. 11. § (4) bekezdését az indítványozó azért
tartotta a normavilágosság követelményébe ütközőnek,
mert nem állapítható meg, ki jogosult döntéshozatalra az
alkalmasság tekintetében. E rendelkezés azonban egyértelműen tartalmazza, hogy a munkáltatói jogkör gyakorlójának nem a jogviszonyt létesíteni kívánó személy mentális képességeit és személyiségjegyeit kell megítélnie, hanem arra van joga, hogy e személy alkalmazásáról az eredmény ismeretében szabadon döntsön.
Ezért az Alkotmánybíróság ezen indítványi részt elutasította. 2. Az R. 1. § (1) bekezdésének utaló szabálya szerint az
R. személyi hatálya kiterjed az APEH adathozzáférés
szempontjából védett munkakörei mellékletben felsorolt
munkakörökre, – amelyben nem szerepel az APEH elnöke,
elnökhelyettesei, gazdasági igazgatója és igazgatói –, valamint a Pénzügyminisztérium és a pénzügyminiszter irányítása alá tartozó szervezetek fontos és bizalmas munkaköreinek megállapításáról szóló 34/1996. (XII. 21.) PM
rendelet (a továbbiakban: PMr.) mellékletében felsorolt
munkakörökre (köztük a 2.1. a) pontja szerint az APEH elnökhelyetteseire és a gazdasági vezetőre, a 2.8. a) pontja
szerint a Kiemelt Adózók Igazgatósága vezetőire, a 2.9.
a) pontja szerint a Számítástechnikai és Adóelszámolási
Intézet igazgatójára, valamint a 2.10. b) pontja szerint az
Oktatási Intézet igazgatójára). Az R. támadott 1. § (3) bekezdése azonban a vizsgálatra kötelezettek közül kiveszi
az elnököt, a PMr. mellékletében megjelölt elnökhelyetteseket és gazdasági igazgatót, továbbá – az Adó-és Pénzügyi Hivatalról szóló 273/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet
(a továbbiakban: Kr.) „Az APEH vezetői” című rendelkezései között a 6. § (1) bekezdésére utalással az ott megnevezett – egyes igazgatókat (Kiemelt Adózók Igazgatósága,
Oktatási Intézet, valamint Számítástechnikai és Adóelszámolási Intézet). E vezetőkre az R. csak mint munkáltatókra
vonatkozik, ezért az indítványozó szerint a kivétel-szabály
azáltal, hogy a jogviszonyt létesíteni kívánó személyeket
megkülönbözteti a vezetőktől, diszkriminatív, és az előbbiek emberi méltósághoz való jogát is sérti.
Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az Alkotmány 70/A. §-ában foglalt rendelkezést a jogegyenlőség általános elvét megfogalmazó alkotmányi követelményként értelmezte. Kifejtette, hogy az Alkotmány e rendelkezése az azonos szabályozási körbe vont jogalanyok
közötti olyan, alkotmányos indok nélkül tett megkülönböztetést tiltja, amelynek következtében egyes jogalanyok
hátrányos helyzetbe kerülnek. Az alkotmányi tilalom elsősorban az alkotmányos alapjogok tekintetében tett megkülönböztetésekre terjed ki. Abban az esetben, ha a megkülönböztetés nem alapvető alkotmányos jog tekintetében
történt, az eltérő szabályozás alkotmányellenessége akkor
állapítható meg, ha az az emberi méltósághoz való jogot
sérti. Az Alkotmánynak ez az általános jogegyenlőségi követelménye arra vonatkozik, hogy az állam, mint közhatalom a jogok és kötelezettségek elosztása során köteles
egyenlőkként – egyenlő méltóságú személyként – kezelni
a jogalanyokat, a jogalkotás során a jogalkotónak mindegyikük szempontjait azonos körültekintéssel, elfogulatlansággal és méltányossággal kell értékelnie. Alkotmányellenesnek akkor minősül a megkülönböztetés, ha a jogalkotó a szabályozás szempontjából azonos csoportba tartozó, egymással összehasonlítható helyzetben lévő jogalanyok között tesz különbséget anélkül, hogy annak alkotmányos indoka lenne. [9/1990. (IV. 25.) AB határozat,
ABH 1990, 46, 48.; 21/1990. (X. 4.) AB határozat, ABH
1990, 73, 77–78.; 61/1992. (XI. 20.) AB határozat, ABH
1992, 280, 281–282.; 35/1994. (VI. 24.) AB határozat,
ABH 1994, 197, 203–204.; 30/1997. (IV. 29.) AB határozat, ABH 1997, 130, 138–140.; 39/1999. (XII. 21.) AB határozat, ABH 1999, 325, 342–344.; 37/2002. (IX. 4.) AB
határozat, ABH 2002, 230, 241–242.]
A fentiekre figyelemmel az Alkotmánybíróság azt vizsgálta, hogy a kifogásolt rendelkezésben szereplő – a vezetők, illetőleg más alkalmazottak közötti – különbségtétel a
szabályozási koncepció szempontjából azonos csoportba
tartozókat érintett-e.
A Kr. 4. § (2) bekezdése, illetőleg 5. § (1) bekezdése értelmében az APEH elnökét, valamint elnökhelyetteseit és
gazdasági vezetőjét a pénzügyminiszter, a 6. § (1) bekezdésében megnevezett vezetőket – a területi szervek, a Kiemelt Adózók Igazgatósága, az Oktatási Intézet, valamint
a Számítástechnikai és Adóelszámolási Intézet igazgatóját
– pedig az APEH elnöke nevezi ki. A 4. § (3) bekezdése, illetőleg az 5. § (2) bekezdése az APEH elnökévé, elnökhelyettesévé és gazdasági igazgatójává történő kinevezéshez
képesítési feltételt, meghatározott idejű közigazgatási
gyakorlatot és vezetői tapasztalatot ír elő, valamint az elnök esetében a kiemelkedő szakmai tekintély követelményét támasztja. E rendelkezések a Ktv. 7. § (1) bekezdésében, illetőleg (2) bekezdésében foglaltakhoz képest lényeges többletet jelentő szakmai életutat kívánnak meg.
A jogszabályban megfogalmazott feltételek teljesítése feltételez megfelelő szakmai hátteret, így vélelmezhető, hogy
e vezetők birtokában vannak azoknak a pszichikai tulajdonságoknak is, amelyek meglétét az újonnan belépőknél
az alkalmassági vizsgálat hivatott megállapítani.
Az R. 1. § (3) bekezdése által érintett igazgatók által vezetett Oktatási Intézet, valamint Számítástechnikai és
Adóelszámolási Intézet a Kr. 2. §-a értelmében az APEH
központi szervei, míg a Kiemelt Adózók Igazgatósága a
Kr. 9. § (4) bekezdése szerint a központosított ellenőrzéseket, illetőleg a Kr.-ben felsorolt, kizárólagos illetékességébe tartozó adóztatási feladatokat látja el, vagyis kiemelt
súlya van az APEH-en belül. Ezt támasztja alá az Adó-és
Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Szervezeti és Működési Szabályzatáról szóló 1/2007. PM utasítás kinevezési szabályokat tartalmazó 51. § (3) bekezdése, amelynek értelmében az elnök a regionális igazgatóságok igazgatóit határozott időre, míg a Kiemelt Adózók Igazgatósága, az Oktatási Intézet, továbbá a Számítástechnikai és Adóelszámolási
Intézet igazgatóját határozatlan időtartamra nevezi ki.
Utóbbi igazgatók kinevezése tekintetében jogszabály
ugyan többletkövetelményt nem fogalmaz meg, a posztokat azonban vagy belső pályázat, vagy a kormányzati személyügyi igazgatási feladatokat ellátó szerv által lefolytatott pályáztatás rendjéről, annak szervezéséről és lebonyolításáról, a pályázati eljárás alól adott mentesítésről, a
kompetencia-vizsgálatról és a toborzási adatbázisról, valamint a pályázati eljáráshoz kapcsolódó nyilvántartás szabályairól szóló 406/2007. (XII. 27.) Korm. rendelet alapján kiírt pályázat alapján lehet elnyerni. A 7. § (2) bekezdése értelmében a pályázó alkalmasságát kompetencia-vizsgálat keretében (személyes interjú, munka-alkalmassági teszt) vizsgálják. A vezetői beosztásra pályázó
esetében pedig ezt követően a 7. § (3) és (7) bekezdés szerint „értékelő központot” folytat le egy értékelő bizottság.
A belső pályázati kiírás általában öt éves szakmai, vagy
közigazgatási gyakorlatot és legalább négy éves vezetői
gyakorlatot ír elő.
Mivel a vizsgálat csak azokra terjed ki, akik újonnan létesítenek közszolgálati jogviszonyt – annak ellenére, hogy
jogszabály nem tiltja, hogy ezeket a posztokat „külső” személyekkel töltsék be – az előbbiekben említett, kiemelt
szerepet játszó igazgatóságok élére az igazgatói állásra vonatkozó pályázati kiírások a köztisztviselők képesítési előírásairól szóló 9/1995. (II. 3.) Korm. rendeletnek „Az állami közigazgatásban egyes feladatkörökhöz meghatározott
(alapképzésben szerezhető) iskolai végzettségek és szakképesítések” című 3. számú mellékletében megjelölt szakképesítési feltételekhez képest többletkövetelményt tartalmaznak, amelynek az adóügy területén magas szintű szakmai jártasságot szerzett személyek tudnak megfelelni.
Ezért az Alkotmánybíróság megítélése szerint az R.
11. § (3) bekezdése nem ütközik az Alkotmány 70/A. §
(1) bekezdésébe – ezen belül nem sérti az 54. § (1) bekezdését –, mert a megjelölt, mentesített vezetők és az újon
nan jogviszonyt létesíteni kívánók nem tartoznak a szabályozás szempontjából azonos csoportba. Így e vonatkozásban az indítványt elutasította.
Budapest, 2010. február 2. Dr. Balogh Elemér s. k., Dr. Bragyova András s. k.,
előadó alkotmánybíró alkotmánybíró


text:
2015. CCI. törvény a Magyarország Kormánya és a Koszovói Köztársaság Kormánya között a kölcsönös bűnügyi jogsegélyről szóló szerződés kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés e  törvénnyel felhatalmazást ad a  Magyarország Kormánya és a  Koszovói Köztársaság Kormánya
között a  kölcsönös bűnügyi jogsegélyről szóló szerződés (a  továbbiakban: Egyezmény) kötelező hatályának
elismerésére.
2. § Az Országgyűlés az Egyezményt e törvénnyel kihirdeti.
3. § Az Egyezmény hiteles angol és magyar nyelvű szövege a következő:
A törvényt az Országgyűlés a 2015. december 1-i ülésnapján fogadta el.
MAGYARORSZÁG KORMÁNYA ÉS A KOSZOVÓI KÖZTÁRSASÁG KORMÁNYA KÖZÖTT A KÖLCSÖNÖS
BŰNÜGYI JOGSEGÉLYRŐL SZÓLÓ SZERZŐDÉS
PREAMBULUM
Magyarország Kormánya és a Koszovói Köztársaság Kormánya, a továbbiakban a „Felek”
attól az  óhajtól vezérelve, hogy a  két ország közötti kölcsönös bűnügyi jogsegély területén továbbfejlesszék és
erősítsék kétoldalú kapcsolatukat,
tekintetbe véve a Felek között fennálló barátságot és együttműködést, valamint készségüket arra, hogy aktívan részt
vegyenek az európai igazságügyi együttműködésben,
megállapodtak az alábbiakban: I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 1. cikk
A jogsegélynyújtás terjedelme
A Felek kötelezik magukat arra, hogy a  jelen Szerződés rendelkezéseinek megfelelően a  legszélesebb körben
jogsegélyt nyújtanak egymásnak az  olyan bűncselekményekkel összefüggő büntetőeljárásokban, amelyek
büntetése a jogsegélykérelem idején a megkereső Fél igazságügyi hatóságainak a joghatósága alá tartozik.
2. cikk
Az érintkezés útja és nyelve (1) A  jelen Szerződés alkalmazásában a  jogsegélykérelmeket a Felek által kijelölt központi hatóságokon keresztül kell
előterjeszteni. A  központi hatóságok közvetlenül kommunikálnak egymással a  jelen Szerződés rendelkezéseinek
alkalmazása során.
(2) A  központi hatóságok az  igazságügyért felelős miniszter és a  legfőbb ügyész Magyarország részéről, valamint
az Igazságügyi Minisztérium (Ministria e Drejtësisë) a Koszovói Köztársaság részéről.
(3) A jogsegélykérelmet és mellékleteit eredetben kell megküldeni vagy hiteles másolatot kell csatolni.
 (4) A  jogsegélykérelmeket Magyarország részére magyar vagy angol nyelven, a  Koszovói Köztársaság részére albán,
szerb vagy angol nyelven kell előterjeszteni. 3. cikk
A kérelmek tartalma
(1) A jogsegélykérelemnek az alábbiakat kell tartalmaznia:
a) a hatóságot, amelytől a kérelem származik;
b) a kérelem tárgyát és indokát;
c) ha lehetséges, a terhelt és/vagy az érintett személy személyazonosságát és állampolgárságát; és
d) ha szükséges, annak a személynek a nevét és címét, aki részére kézbesítést kell teljesíteni,
e) a jogsegélykérelem teljesítéséhez szükséges egyéb információk, mint például a  kívánt teljesítési határidő
megadása.
 (2) A  6., 7. és 8.  cikkben említett megkeresésekben meg kell jelölni továbbá a  büntetőeljárás tárgyát képező
bűncselekmény jogi minősítését és ismertetni kell a történeti tényállás rövid leírását.
 (3) Ha a  kérelem banki információk nyújtására vonatkozik, a  megkeresésben nyilatkozni kell arról, hogy a  kérésre
átadott banki információkat a kért jogsegéllyel összefüggésben, kizárólag a büntetőeljárás céljaira használják fel.
(4) Adott esetben a  kérelemnek a  szükséges mértékben ugyancsak tartalmaznia kell a  megkeresett Fél hatóságai
által követendő sajátos eljárási szabályok ismertetését és a  megkereső Fél által kért vallomásra vagy nyilatkozatra
vonatkozó követelményeket.
(5) A kérelmet és mellékleteit a megkereső Fél illetékes hatóságainak el kell látniuk aláírásukkal és pecsétjükkel. További
hitelesítés nem szükséges.
4. cikk
A jogsegélykérelem megtagadása (1) A megkeresett Fél az alábbi esetekben tagadhatja meg a jogsegélykérelem teljesítését:
a) ha a nyomozás vagy a büntetőeljárás
i. olyan bűncselekményre vonatkozik, amelyet a  megkeresett Fél politikai bűncselekménynek vagy
politikai bűncselekménnyel összefüggő bűncselekménynek tekint; vagy
ii. olyan katonai bűncselekményre vonatkozik, amely nem képez köztörvényes bűncselekményt;
b) ha bármelyik Fél joga szerint a bűncselekmény elévült;
c) ha a  megkeresett Fél úgy véli, hogy a  kérelem teljesítése sértheti országa szuverenitását, biztonságát,
közrendjét vagy más lényeges érdekét;
d) megalapozottan feltehető, hogy a  jogsegélykérelem abból a  célból lett előterjesztve, hogy egy adott
személlyel szemben a faji, nemzeti hovatartozása, neme, vallása, származása vagy politikai véleménye miatt
járjanak el, vagy az adott személy helyzetét befolyásolnák ezek a körülmények.
(2) A jelen Szerződés alkalmazásában, a népirtás, az emberiesség elleni bűncselekmények, a háborús bűncselekmények
és a terrorizmus, valamint olyan bűncselekmények, amelyek esetében a Szerződő Felek többoldalú vagy nemzetközi
egyezmények értelmében kötelesek nyomozást vagy eljárást folytatni, nem minősülnek politikai bűncselekménynek
vagy politikai bűncselekménnyel összefüggő bűncselekménynek.
5. cikk
Intézkedések a kérelem alapján (1) Ha a megkeresett Fél megállapítja, hogy a jogsegélykérelem nincs összhangban a jelen Szerződés rendelkezéseivel,
vagy a  saját nemzeti joga szerint nem teljesíthető, erről az  adott Fél az  indokok megjelölésével haladéktalanul
köteles tájékoztatni a megkereső Felet.
(2) A jogsegélykérelem teljesítését követően a megkeresett Fél a megkereső Fél konkrét kérésére köteles visszaküldeni
az eredeti kérelmet valamennyi ügyirattal, információval és beszerzett bizonyítékkal együtt.
(3) Ha a hatóság, amelynek részére a jogsegélykérelmet címezték, nem illetékes annak teljesítésére, a megkeresett Fél
továbbítja a kérelmet az illetékes hatóság részére.
(4) Ha a megkeresett Fél szerint a jogsegélykérelemben megadott adatok nem elegendőek a jogsegély teljesítéséhez,
kiegészítő információkat kérhet a megkereső Féltől.
II. FEJEZET
MEGKERESÉSEK 6. cikk
Megkeresések
Mindkét Fél jogosult megkeresést küldeni a  másik Fél illetékes hatóságai felé bizonyítékok beszerzése vagy
bizonyítékok, ügyiratok, okiratok megküldése céljából.
7. cikk
Megkeresések teljesítése (1) A  megkeresett Fél a  saját nemzeti joga által meghatározott eljárási szabályok szerint teljesíti azokat
a megkereséseket, amelyeket a megkereső Fél intézett hozzá.
(2) A  megkeresés teljesítése során a  megkeresett Fél – kérelemre – a  megkereső Fél által előírt eljárást alkalmazhat,
amennyiben az ilyen eljárás összhangban van a nemzeti jogával.
(3) Ha a megkereső Fél azt kívánja, hogy a tanúk vagy a szakértők eskü alatt tegyenek vallomást, ezt a megkeresésben
kifejezetten kérnie kell. A megkeresett Fél ennek eleget tesz, ha azt a nemzeti joga szerint elfogadhatónak tartja.
(4) A  megkeresett Fél a  kért ügyiratok vagy okiratok hiteles másolatait is megküldheti, kivéve, ha a  megkereső Fél
kifejezetten az eredeti iratok megküldését kéri.
(5) A  megkeresés teljesítésénél a  megkereső fél hatóságai és más érdekelt személyek vagy azok képviselői, mint
megfigyelők jelen lehetnek, ha a megkeresett Fél ehhez hozzájárul.
(6) A fenti célból és a megkereső Fél kifejezett kérelmére a megkeresett Fél közli a megkeresés teljesítésének idejét és
helyét.
8. cikk
Tárgyak felkutatása és lefoglalása
A megkeresett Fél a tárgyak felkutatására vagy lefoglalására vonatkozó megkeresést abban az esetben teljesíti, ha:
a) a megkeresésre okot adó bűncselekmény mind a  megkereső, mind a  megkeresett Fél joga szerint
büntetendő,
b) a megkeresés teljesítése összhangban van a megkeresett Fél jogával,
c) a megkeresésre okot adó bűncselekmény a megkeresett Fél országában kiadatási bűncselekmény.
9. cikk
Tárgyak, ügyiratok és okiratok átadása és visszaadása
(1) A  megkeresett Fél elhalaszthatja a  kért tárgyak, ügyiratok és okiratok átadását, ha azokra folyamatban levő
büntetőeljárásban szüksége van.
(2) A  jogsegély megtagadása vagy elhalasztása előtt a  megkeresett Fél, amennyiben lehetőség van rá, a  megkereső
Féllel történt konzultációt követően részlegesen vagy az általa szükségesnek ítélt feltételekkel teljesítheti a kérelmet.
(3) A megkeresés teljesítéseként átadott tárgyakat, valamint eredeti ügyiratokat és okiratokat a megkereső Fél, mihelyt
lehetséges, visszaküldi a megkeresett Félnek, hacsak az utóbbi Fél erről le nem mond.
(4) A jelen cikk (3) bekezdése nem csorbítja az érdekelt feleknek, ideértve a jóhiszemű harmadik feleket is, a lefoglalt és
átadott tárgyakhoz fűződő jogos érdekeit.
III. FEJEZET
IDÉZÉSEK ÉS ELJÁRÁSI ÜGYIRATOK KÉZBESÍTÉSE, TANÚK, SZAKÉRTŐK ÉS TERHELTEK MEGJELENÉSE
10. cikk
Idézések és eljárási ügyiratok kézbesítése (1) A megkeresett Fél kézbesíti azokat az idézéseket és eljárási ügyiratokat, amelyeket a megkereső Fél e célból küldött
meg neki.
(2) A kézbesítés igazolása a címzett által keltezett és aláírt tértivevénnyel vagy a megkeresett Fél olyan tanúsítványával
történik, amely megállapítja a  kézbesítés tényét, formáját és időpontját. Ezen iratok egyikét késedelem nélkül
meg kell küldeni a  megkereső Félnek. Amennyiben a  megkereső Fél úgy kívánja, a  megkeresett Fél közli, hogy
a kézbesítés teljesítése a megkeresett Fél jogával összhangban volt-e. Ha a kézbesítés nem volt lehetséges, ennek
indokát a megkeresett Fél késedelem nélkül közli a megkereső Féllel.
(3) Mindkét Fél fenntartja a  jogot arra, hogy a  megkeresett Fél területén az  eljárási ügyiratokat a  saját állampolgárai
részére diplomáciai vagy konzuli tisztségviselői útján kézbesítse.
11. cikk
Tanúk, szakértők és terheltek megjelenése a megkereső Fél igazságügyi hatóságai előtt
(1) Ha a megkereső Fél úgy véli, hogy a tanú, a szakértő vagy a terhelt személyes megjelenése az igazságügyi hatóságai
előtt kifejezetten fontos, ezt az idézés kézbesítésére irányuló kérelemben jelezni kell, és a megkeresett Fél a tanút,
a  szakértőt vagy a  terheltet megjelenésre hívja fel. A  megkeresett Fél tájékoztatja a  megkereső Felet a  tanú,
a szakértő vagy a terhelt válaszáról.
(2) Az ellen a tanú, szakértő vagy terhelt ellen, aki nem tesz eleget az idézésnek, amelynek kézbesítését bármelyik Fél
kérte, nem lehet büntetést vagy kényszerintézkedést alkalmazni a megkeresett Fél területén.
(3) E  cikk (1)  bekezdése szerinti esetben a  kérelemben vagy az  idézésben meg kell jelölni a  megkereső Fél nemzeti
jogának megfelelően kifizetendő ellátmány hozzávetőleges összegét, valamint a  megtérítendő utazási és
tartózkodási költségeket. Külön kérelem esetén a  megkeresett Fél a  tanúnak, a  szakértőnek vagy a  terheltnek
előleget adhat. Az előleg összegét az idézésen fel kell tüntetni, és azt a megkereső Félnek meg kell térítenie.
12. cikk
A megkereső Fél igazságügyi hatóságai elé idézett tanúkat, szakértőket és terhelteket megillető
garanciák
(1) Az a tanú vagy szakértő – állampolgárságtól függetlenül – aki idézésre a megkereső Fél igazságügyi hatóságai előtt
megjelenik, nem vonható büntetőeljárás alá, nem tartóztatható le, és személyes szabadsága semmilyen más módon
nem korlátozható ennek az államnak a területén olyan cselekmények vagy elítélések miatt, amelyek a megkeresett
Fél területéről való elindulása előtt történtek.
(2) Az  a  személy – állampolgárságtól függetlenül – akit a  megkereső Fél igazságügyi hatóságai elé idéztek
abból a  célból, hogy feleljen az  ellene indított büntetőeljárás tárgyát képező cselekményekért, nem vonható
büntetőeljárás alá, nem tartóztatható le, személyi szabadsága semmilyen más módon nem korlátozható olyan
cselekmények vagy elítélések miatt, amelyek a  megkeresett Fél területéről való elindulása előtt történtek és
nincsenek feltüntetve az idézésben.
(3) E cikk szerinti mentesség megszűnik, ha a tanúnak, a szakértőnek vagy a terheltnek, lehetősége volt tizenöt napon
belül a  megkereső Fél területét elhagyni, miután az  igazságügyi hatóságok a  jelenlétét már nem igényelték, de
tovább maradt, illetve miután elhagyta azt, oda visszatért.
13. cikk
Videokonferencia útján történő kihallgatás vagy meghallgatás
(1) Ha valamely Fél területén tartózkodó személyt a megkereső Fél igazságügyi hatóságai tanúként vagy szakértőként
kívánnak meghallgatni, az utóbbi kérheti, hogy a meghallgatás videokonferencia útján történjen. A megkereső Fél
kérheti a terhelt videokonferencián keresztül történő kihallgatását is. A 4. cikkben szereplő megtagadási okokon túl
a jogsegély abban az esetben is megtagadható, ha
a) a terhelt ahhoz nem járul hozzá; vagy
b) az adott ügyben az  ilyen intézkedés alkalmazása összeegyeztethetetlen a megkeresett Fél jogrendszerének
alapelveivel.
 (2) A  Felek megállapodnak egymással a  kihallgatással vagy meghallgatással kapcsolatos gyakorlati részletekről.
A megállapodás során a megkeresett Fél vállalja, hogy
a) idézést küld az  érintett tanúnak vagy szakértőnek a  meghallgatás időpontjának és helyszínének
megjelölésével, vagy
b) a nemzeti jogában előírt szabályoknak megfelelően megidézi a  terheltet, és kellő időben tájékoztatja őt
a megkereső Fél joga szerint megillető jogairól annak érdekében, hogy a védelemhez való jogát hatékonyan
gyakorolhassa;
c) biztosítja a kihallgatandó vagy meghallgatandó személy személyazonosságának megállapítását.
 (3) A videokonferencia útján történő kihallgatásra vagy meghallgatásra az alábbi szabályokat kell alkalmazni:
a) a megkeresett Fél illetékes igazságügyi hatóságának képviselője – szükség esetén egy őt segítő tolmáccsal
együtt – jelen van a  kihallgatáson vagy meghallgatáson, és felel a  kihallgatni vagy meghallgatni kívánt
személy személyazonosságának a  megállapításáért, valamint a  megkeresett Fél jogrendszere alapelveinek
betartatásáért. Abban az  esetben, ha a  megkeresett Fél igazságügyi hatóságának a  képviselője úgy ítéli
meg, hogy a kihallgatás vagy meghallgatás folyamán a megkeresett Fél jogrendszerének alapelvei sérülnek,
azonnal megteszi a  szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a  kihallgatás vagy meghallgatás
ezeknek az alapelveknek a betartásával folytatódjon;
b) adott esetben a  Felek megállapodnak a  kihallgatni vagy meghallgatni kívánt személy védelmét szolgáló
intézkedésekről;
c) a kihallgatást vagy meghallgatást a  megkereső Fél nemzeti joga szerint, és közvetlenül a  megkereső Fél
igazságügyi hatósága által vagy annak irányításával kell lefolytatni;
d) a megkeresett Fél a  megkereső Fél vagy a  kihallgatni vagy meghallgatni kívánt személy kérelmére
gondoskodik arról, hogy szükség esetén a  kihallgatni vagy meghallgatni kívánt személynek tolmács álljon
a rendelkezésére;
e) a kihallgatni vagy meghallgatni kívánt személy hivatkozhat a  vallomás megtagadásának jogára, ha azt
bármelyik Fél joga biztosítja számára; a  kihallgatást vagy meghallgatást megelőzően kötelező tájékoztatni
az érintett személyt erről a jogáról.
(4) A  megkeresett Fél a  kihallgatásról vagy meghallgatásról annak lefolytatását követően jegyzőkönyvet vesz fel,
amelyben feltünteti a kihallgatás vagy meghallgatás időpontját és helyét, a kihallgatott vagy meghallgatott személy
személyi adatait, a megkeresett Fél területén tartott kihallgatáson vagy meghallgatáson részt vevő egyéb személyek
személyi adatait és a kihallgatás vagy meghallgatás során ellátott feladatait, az esetleges eskütételekkel kapcsolatos
információkat, valamint a  kihallgatás vagy meghallgatás lefolytatásának technikai feltételeit. A  jegyzőkönyvet
a megkeresett Fél továbbítja a megkereső Fél részére.
(5) Minkét Fél megteszi a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy amikor területükön személyeket
e  cikk szerint hallgatnak meg, akik a  vallomástételi kötelezettség ellenére megtagadják a  tanúvallomást vagy
a  szakértői nyilatkozat megtételét, vagy pedig hamis tanúvallomást vagy hamis nyilatkozatot tesznek, nemzeti
jogukat ugyanúgy alkalmazzák, mintha a meghallgatásra nemzeti eljárás keretében került volna sor.
14. cikk
A fogva tartott személyek ideiglenes átszállítása tanúként való megjelenés céljából a megkereső Fél
igazságügyi hatóságai előtt
(1) A  fogva tartott személyt, akinek személyes megjelenését – a  felelősségre vonás esetét kivéve – bizonyítási célból
kéri a megkereső Fél, ideiglenesen át kell szállítani a területére, feltéve, hogy a személyt a megkeresett Fél által előírt
időn belül visszaszállítják.
(2) Az átszállítás megtagadható, ha:
a) a fogva tartott személy ahhoz nem járul hozzá;
b) a jelenléte a megkeresett Fél területén folyamatban levő büntetőeljárásban szükséges;
c) az átszállítás a személy fogva tartásának meghosszabbodásával járhat;
d) más fontos okok szólnak a megkereső Fél területére való átszállítás ellen.
(3) Az átszállított személy a megkereső Fél területén, illetve – megfelelő esetben – azon Fél területén, amelyen keresztül
az átmenő szállítást kérik, őrizetben marad, kivéve, ha az a Fél, amelytől az átszállítást kérik, a szabadon bocsátását
kéri.
(4) A  fogva tartott személy bármely Fél területén való átszállítását a  megkereső Fél központi hatósága által azon Fél
központi hatóságához intézett, a  szükséges okiratokkal ellátott kérelmére engedélyezik, amelynek területén
keresztül az átszállítást kérik.
(5) Az átadott személy a jelen Szerződés 12. cikkében meghatározott jogokkal rendelkezik.
IV. FEJEZET
A BÜNTETŐELJÁRÁS ÁTVÉTELE 15. cikk
A büntetőeljárás átvételének feltételei
(1) Ha az egyik Fél állampolgára vagy ott lakóhellyel rendelkező személy a másik Fél területén mindkét Fél joga szerint
büntetendő bűncselekményt követett el, az  a  Fél, ahol a  bűncselekményt elkövették, kérelmezheti a  másik Féltől
a büntetőeljárás átvételét.
(2) Ha a megkeresett Fél teljesíti a büntetőeljárás átvétele iránti kérelmet, a megkeresett Fél illetékes hatóságai a saját
nemzeti joguk szerint folytatják le a büntetőeljárást.
16. cikk
A kérelem tartalma (1) A  büntetőeljárás átvétele iránti kérelemben meg kell jelölni a  történeti tényállást és a  terheltre vonatkozó adatok
minél szélesebb körét, ideértve az illető személy állampolgárságát és lakóhelyét is.
(2) A kérelemhez csatolni kell az alábbi iratokat:
a) az eredeti ügyiratokat vagy azok hiteles másolatát;
b) a megkereső Fél büntető törvénykönyvének az adott büntetőeljárásban alkalmazandó rendelkezéseit.
(3) Ha a megkeresett Fél megtagadja a büntetőeljárás átvételét, arról haladéktalanul köteles tájékoztatni a megkereső
Felet, és visszaküldeni részére a kérelemhez csatolt iratokat.
17. cikk
Az átvétel hatása a megkereső Félre
A megkereső Fél igazságügyi hatóságai ideiglenesen eltekintenek attól, hogy a  büntetőeljárás átvétele iránti
megkeresés alapjául szolgáló magatartás miatt büntetőeljárási cselekményeket foganatosítsanak. A megkereső Fél
illetékes igazságügyi hatósága megszünteti a büntetőeljárást, ha
a) a  megkeresett Fél illetékes igazságügyi hatósága véglegesen megszüntette a  büntetőeljárást bizonyíték
hiányában, vagy amiatt, mert az elkövetett cselekmény nem bűncselekmény, vagy
b) a terheltet a megkeresett Fél jogerős határozattal felmentette, vagy
c) a  megkeresett Fél országában hozott bírósági ítéletet már végrehajtották, vagy az  ítélet a  megkeresett Fél
joga szerint nem hajtható végre, vagy
d) a terhelt egyéni kegyelemben vagy közkegyelemben részesült, vagy
e) a megkeresett Fél joga szerint a bűncselekmény elévült.
18. cikk
Tájékoztatási kötelezettség
Annak érdekében, hogy érvényesüljön a  ne bis in idem elve, a  büntetőeljárás megszüntetéséhez szükséges
információnyújtás céljából a  megkeresett Fél az  eredeti jogerős határozat vagy annak hiteles másolata
megküldésével tájékoztatja a megkereső Felet az átvett büntetőeljárás kimeneteléről.
V. FEJEZET
VEGYES RENDELKEZÉSEK 19. cikk
Tájékoztatás bűnügyi nyilvántartás alapján
(1) A  megkeresett Fél a  megkereső Fél igazságügyi hatóságai által előterjesztett kérelemre a  21.  cikk (2)  bekezdés
a)  pontjában meghatározott célból ugyanolyan körben, mint amilyenben ezt saját igazságügyi hatóságai részére
megtenné hasonló ügyben, kivonatokat és információkat bocsát rendelkezésre.
(2) A  jelen cikk (1)  bekezdésében szabályozott eseten kívül minden más esetben a  megkeresést a  megkeresett Fél
nemzeti joga által előírt feltételek szerint kell teljesíteni.
20. cikk
Igazságügyi információk megküldése (1) Mindkét Fél tájékoztatja a másik Felet a bűnügyi nyilvántartásba vétel céljából az igazságügyi hatóságok által hozott
büntetőítéletekről és ezt követő intézkedésekről, amelyek az utóbbi Fél állampolgáraira vonatkoznak.
(2) A szóban forgó tájékoztatást mindkét Fél központi hatóságai megküldik egymásnak.
21. cikk
Adatvédelem (1) A  jelen cikk (2)  bekezdésének sérelme nélkül, személyes adat kizárólag akkor gyűjthető és továbbítható, ha
ez a jogsegélykérelemben megjelölt célok tekintetében szükséges és arányos.
(2) A jelen Szerződés szerint teljesített jogsegélykérelem eredményeként továbbított személyes adatot az a Fél, amely
részére a személyes adat átadásra került, kizárólag az alábbi célokra használhatja fel:
a) a  büntetőeljárás lefolytatása érdekében, amelyben a  jogsegélykérelmet előterjesztették a  jelen Szerződés
alapján;
b) egyéb igazságügyi és közigazgatási eljárásban, amely közvetlenül összefügg az  (a)  pontban említett
eljárással;
c) a közbiztonságot közvetlenül és súlyosan fenyegető veszély elhárítása érdekében.
(3) A személyes adat az adatot továbbító Fél vagy a személyes adattal érintett személy előzetes hozzájárulásával egyéb
célra is felhasználható. A hozzájárulást az adatot továbbító Fél a nemzeti jogával összhangban adja meg.
(4) Bármelyik Fél jogosult megtagadni a jelen Szerződés szerint teljesített jogsegélykérelem eredményeként beszerzett
személyes adat továbbítását abban az  esetben, ha az  ilyen adat annak nemzeti joga alapján minősített adatnak
minősül vagy az adatkezelés törvény alapján kizárt.
(5) A  jelen Szerződés szerint teljesített jogsegélykérelem eredményeként beszerzett személyes adatot továbbító Fél
kérésére köteles tájékoztatást adni az adatot fogadó Fél a személyes adat kezeléséről.
(6) Az érintett személy jogosult arra, hogy a Felek nemzeti jogszabályaival összhangban
a) tájékoztatást kérjen személyes adatainak kezeléséről;
b) kérelmezze személyes adatainak helyesbítését, törlését vagy zárolását;
c) jogorvoslattal éljen, ha kérelmét nem teljesítik.
(7) A jelen Szerződés alapján továbbított személyes adatot az adatot fogadó Fél nemzeti joga szerint kell kezelni. A fenti
korlátozásoktól függetlenül az  adatot törölni kell, amint továbbításának célja érdekében kezelése szükségtelenné
válik.
(8) E  cikk nem érinti a  megkeresett Fél jogosultságát arra, hogy egyes esetekben további feltételeket szabjon, ha
az  adott jogsegély iránti kérelmet ilyen feltételek hiányában nem lehetne teljesíteni. Amennyiben e  bekezdés
alapján további feltételeket szabnak, a  megkeresett Fél kérheti, hogy a  megkereső Fél tájékoztatást adjon
a bizonyíték vagy az adat felhasználásáról.
(9) Amennyiben a megkereső Fél részére történő adatszolgáltatást követően a megkeresett Félnek olyan körülmények
jutnak a  tudomására, amelyek következtében egy konkrét esetben további feltételt kell kikötnie, a  megkeresett
Fél konzultálhat a  megkereső Féllel annak meghatározása érdekében, hogy a  bizonyíték és adat védelme milyen
mértékben lehetséges.
22. cikk
A jogsegélykérelem teljesítése során felmerülő költségek
(1) A Felek nem követelik egymástól a jelen Szerződés alkalmazásából keletkező költségek megtérítését, kivéve:
a) azokat a  költségeket, amelyek a  tanúknak, a  szakértőknek vagy a  terhelteknek a  megkeresett Fél területén
való megjelenése miatt merülnek fel a jelen Szerződés 11. cikkében foglaltak szerint;
b) azokat a  költségeket, amelyek a  fogva tartott személynek a  jelen Szerződés 14.  cikke szerint végrehajtott
átszállítása során merülnek fel;
c) a jelentős vagy rendkívüli költségeket;
d) a videokapcsolat létesítésének költségeit, a  videokapcsolatnak a  megkeresett Fél országában történő
fenntartása költségeit, valamint a  tolmácsok díjazásának költségeit, a  tanúk és szakértők megjelenésével
felmerült költségeket a megkereső Fél megtéríti a megkeresett Félnek, kivéve, ha a megkeresett Fél lemond
ezek egészének vagy egy részének a megtérítéséről.
(2) A  Felek konzultálnak egymással a  jelen cikk (1)  bekezdésének b) és c)  pontjai értelmében visszaigényelhető
költségek visszafizetésével kapcsolatos részletekről.
VI. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK 23. cikk
A Szerződés hatálya
A jelen Szerződést a hatálybalépését követően előterjesztett jogsegélykérelmekre kell alkalmazni.
24. cikk
Viták rendezése
A jelen Szerződés értelmezésével kapcsolatos bárminemű vitát a Felek diplomáciai úton rendezik.
25. cikk
A Szerződés más nemzetközi szerződésekhez való viszonya
(1) A jelen Szerződés rendelkezései nem érintik a  Felek egyéb két- vagy többoldalú nemzetközi szerződésekben
szereplő kötelezettségvállalásait, vagy nemzetközi szervezetekben való tagságát.
(2) A jelen Szerződés nem befolyásolja azokat a  kötelezettségeket, amelyek Magyarország európai uniós tagságából
fakadnak, következésképpen jelen Egyezmény rendelkezései nem idézhetők vagy értelmezhetők úgy, mint
amelyek érvénytelenítik vagy bármilyen más módon befolyásolják Magyarországnak az Európai Unió alapját képező
szerződésekből származó kötelezettségeit.
26. cikk
A Szerződés hatálybalépése, tartama, módosítása és felmondása
(1) A  jelen Szerződés a diplomáciai úton érkezett azon utolsó írásbeli értesítés kézhezvételétől számított harmincadik
(30.) napon lép hatályba, amelyben a  Felek a  jelen Szerződés hatálybalépéséhez szükséges belső jogi eljárások
lezárulásáról értesítik egymást.
(2) A Felek a jelen Szerződést határozatlan időre kötik.
 (3) Jelen Szerződést a  Felek közös megegyezéssel módosíthatják. A  változtatásokat és módosításokat külön
jegyzőkönyvbe kell foglalni, mely a  jelen Szerződés szerves részévé válik és a  jelen cikk 1. bekezdése szerint lép
hatályba.
(4) A  jelen Egyezményt a Felek bármikor felmondhatják a másik Fél részére diplomáciai úton a  felmondás időpontját
hat hónappal megelőzően megküldött írásbeli felmondással.
A FENTIEK HITELÉÜL, a Felek kellően felhatalmazott képviselői a jelen Szerződést aláírták.
Készült Pristinában, 2015. június 9-én két eredeti példányban magyar, albán, szerb és angol nyelven, mindegyik
szöveg egyaránt hiteles. Eltérő értelmezés esetén az angol nyelvű változat az irányadó.
Magyarország Kormánya részéről A Koszovói Köztársaság Kormánya részéről”
4. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
 (2) A 2. § és a 3. § az Egyezmény 26. cikk 1. bekezdésében meghatározott időpontban lép hatályba.
 (3) Az Egyezmény, valamint a  2.  § és a  3.  § hatálybalépésének naptári napját – annak ismertté válását követően  –
a külpolitikáért felelős miniszter a Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett közleményével állapítja meg.
 (4) Az e törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről az igazságügyért felelős miniszter gondoskodik.
Áder János s. k., Kövér László s. k.,
 köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


text:
22/2010. (XI. 16.) HM határozata a Honvédelmi Minisztérium Infrastrukturális Ügynökség költségvetési szerv megszüntetéséről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2004. évi CV. törvény (a továbbiakban: Hvt.) 76. § (3) bekezdése alapján,
figyelemmel az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény (a továbbiakban: Áht.) 95. §-ában és az államháztartás működési
rendjéről szóló 292/2009. (XII. 19.) Korm. rendelet 11. §-ában foglaltakra – a következő megszüntető határozatot adom ki:
1. A Honvédelmi Minisztérium Infrastrukturális Ügynökség költségvetési szervet a Honvédelmi Minisztérium (a
továbbiakban: HM) mint intézmény működési feltételeinek biztosítását ellátó szervezeti egységének a HM
Üzemeltetési és Fenntartási Igazgatóságba, egyéb szervezeti egységeinek a HM Fegyverzeti és Hadbiztosi Hivatalba
történő beolvadásával – 2010. december 31-ei hatállyal – megszüntetem.
2. A megszűnő költségvetési szerv:
a) székhelye: 1095 Budapest IX., Soroksári út 152.;
b) postacíme: 1476 Budapest, Pf. 246.;
c) alapítója: a honvédelmi miniszter;
d) irányító szerve: a Magyar Köztársaság Honvédelmi Minisztériuma;
3. A megszüntetés oka: az alapítónak a Hvt. 76. § (3) bekezdése, illetve az Áht. 95. § (1) bekezdése által biztosított
jogkörében hozott ez irányú döntése.
4. A vagyoni jogok és kötelezettségek, valamint az előirányzatok tekintetében – az Áht. 96. § (3) bekezdése alapján – a
megszűnő költségvetési szerv jogutódja a HM Fegyverzeti és Hadbiztosi Hivatal, székhelye: 1135 Budapest XIII., Lehel
u. 35–37., postacíme: 1885 Budapest, Pf. 25.
5. A megszüntetett költségvetési szerv 2010. december 30-ig vállalhat kötelezettségeket.
6. A megszűnéssel egyidejűleg a megszüntetett költségvetési szerv által ellátott:
a) a HM mint intézmény működési feltételeinek biztosításával kapcsolatos közfeladatait a HM Üzemeltetési és
Fenntartási Igazgatóság költségvetési szerv (székhelye: 1055 Budapest V., Balaton utca 7–11., postacíme: 1885
Budapest, Pf. 25),
b) minden egyéb közfeladatát a HM Fegyverzeti és Hadbiztosi Hivatal (székhelye: 1135 Budapest XIII., Lehel
u. 35–37., postacíme: 1885 Budapest, Pf. 25) költségvetési szerv látja el.
7. A HM Infrastrukturális Ügynökség személyi állományát a 6. pontban nevesített, illetve az MH egyéb költségvetési
szervei foglalkoztatják tovább.
8. Ez a határozat a közzétételével egyidejűleg lép hatályba. A Honvédelmi Minisztérium Infrastrukturális Ügynökség
költségvetési szerv alapításáról szóló 28/2000. (HK 12.) HM határozat, valamint az azt módosító 44/2002. (HK 21.),
105/2004. (HK 26.), 110/2004. (HK 27.), 121/2005. (HK 17.), 99/2006. (HK 20.), 113/2006. (HK 23.), 39/2008. (HK 8.),
14/2009. (VI. 5.), 3/2010. (IV. 28.) 5/2010. (V. 12.), 13/2010. (IX. 28.) HM határozatok a HM Infrastrukturális Ügynökség
törzskönyvi nyilvántartásból történő kivezetésével egyidejűleg hatályukat vesztik.
9. E határozat mellékleteként – a vonatkozó jogszabályokra tekintettel – a törzskönyvi nyilvántartásba vételhez kiadom a
HM Infrastrukturális Ügynökség beolvadással történő megszüntetéséről szóló okiratot.
10. A határozatot a Hivatalos Értesítőben közzé kell tenni.
Dr. Hende Csaba s. k.,
honvédelmi miniszter


text:
11/2013. (IV. 16.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2013. április 10-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva dr. L. S. magánszemély (a továbbiakban: beadványozó) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a  Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – a  Kúriához címzett kifogást
lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest, Pf. 2;
fax: 06-1-7950-143). A bírósági eljárásban az ügyvédi képviselet kötelező. A  jogi szakvizsgával rendelkező személy
saját ügyében ügyvédi képviselet nélkül is eljárhat. A bírósági eljárás nem tárgyi illetékmentes. Az  illeték mértéke
15 000 Ft. Faxon benyújtott beadványon az illeték nem róható le.
Indokolás I. Beadványozó 2013. március 14-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az  országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a  továbbiakban: Nsztv.) 2.  §-a
szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy a  hatályos jogszabályok bármilyen mértékű megszegésével hozott téves bírósági ítéletekért
a bírók büntetőjogi felelőssége soha ne évülhessen el.”
Magyarország Alaptörvénye (a továbbiakban: Alaptörvény) 26.  cikk (1)  bekezdése szerint a  bírák függetlenek, és
csak a  törvénynek vannak alárendelve, ítélkezési tevékenységükben nem utasíthatóak. A  bírákat tisztségükből
csak sarkalatos törvényben meghatározott okból és eljárás keretében lehet elmozdítani. A  függetlenség jelentése
a  hatalommegosztás alkotmányos elvéből is következően egyrészt szervezeti függetlenséget jelent, másrészt
az ítélkező bírák személyes függetlenségét. Utóbbi funkciója a szakszerű és pártatlan döntés lehetőségének biztosítása
– ezt erősíti a bírák mentelmi joga, a szigorú összeférhetetlenségi szabályok, valamint az a körülmény, hogy a bírák
ítélkező tevékenységük során nem utasíthatók. Az Országos Választási Bizottság álláspontja szerint a téves ítéletekhez
társuló büntetőjogi fenyegetettség jelentős mértékben csorbíthatja a  bíró személyes függetlenségét, ugyanis
reálisan fennáll annak a veszélye, hogy ítélkező tevékenysége során e körülmény gátolja a szakmai meggyőződésének
megfelelő, szabad döntés meghozatalában.
Beadványozó bizonyos bűncselekmények esetében az  elévülés kizárását kezdeményezi. Ez  az  Országos Választási
Bizottság álláspontja szerint ellentétes az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében foglalt jogállamiság alkotmányos
alapelvével. Bár alkotmányosan lehetséges meghatározott bűncselekmények esetében törvényhozói úton kizárni
az  elévülést, azonban a  mérlegelésen alapuló téves bírósági ítéletek esetében ez  aránytalan lenne, ami sértené
a jogállamiság alkotmányos alapelvét.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a  kérdésben megtartásra kerülő országos népszavazás
eredményének az  Országgyűlés csak úgy tudna eleget tenni, ha az  Alaptörvényben meghatározott alkotmányos
jogokat korlátozná. Mindezek alapján a Bizottság álláspontja, hogy a kérdés az Alaptörvény módosítását is szükségessé
tenné, ami viszont az Alaptörvény 8. cikk (3) bekezdés a) pontja alapján tiltott tárgykör, így a kérdésben nem tartható
népszavazás.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja továbbá, hogy a  kezdeményezésben foglalt kérdés az  Nsztv. 13.  §
(1) bekezdésében foglalt egyértelműségi követelménynek sem felel meg. Az egyértelműség követelménye azt jelenti,
hogy a népszavazásra szánt kérdésnek egyértelműen megválaszolhatónak kell lennie. Ahhoz, hogy a választópolgár
a  népszavazásra feltett kérdésre egyértelműen tudjon válaszolni az  szükséges, hogy a  kérdés világos és kizárólag
egyféleképpen értelmezhető legyen, a  kérdésre igennel vagy nemmel lehessen felelni. A  népszavazásra feltenni
kívánt kérdés megtévesztő mind a  választópolgár, mind a  jogalkotó számára azért, mert nem állapítható meg
egyértelműen, hogy a kezdeményező pontosan mit ért a „téves bírósági ítélet” kifejezés alatt, ezáltal a népszavazásra
feltenni kívánt kérdésre nem lehet egyértelműen válaszolni. Az  egyértelműség követelménye olyan kritériumot is
tartalmaz, amely szerint a kérdésben tartott eredményes népszavazás a törvényalkotót meghatározott és egyértelmű
jogalkotási kötelezettséggel lássa el. Azonban a kezdeményezésből a téves ítéletek kifejezés jelentésére vonatkozóan,
valamint a  jogalkotás tartalmára semmilyen következtetést nem lehet levonni. A kezdeményezésből nem derül ki,
hogy egy eredményes népszavazás esetén téves ítéletként értelmezhető-e a  bíróság eljárásjogi vagy anyagi jogi
jogszabálysértése, jogértelmezési tévedése vagy bizonyos körülmények, bizonyítékok helytelen mérlegelésén
alapuló ítélete is. Az Országos Választási Bizottság álláspontja szerint a téves bírósági ítéletek fogalma tekintetében
az  sem egyértelmű, hogy az  első-, másodfokon, illetve a  felülvizsgálat során hozott, eltérő ítéletek közül melyiket
kellene tévesnek minősíteni.
Fentiek alapján az Országos Választási Bizottság – az Nsztv. 10. § b) és c) pontjai alapján, mivel a kérdésben nem lehet
országos népszavazást tartani és a kérdés megfogalmazása nem felel meg a törvényben foglalt követelményeknek –
az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
II. A határozat az Alaptörvény 8. cikk (3) bekezdés a) pontján, a B) cikk (1) bekezdésén, 26. cikk (1) bekezdésén az Nsztv.
2.  §-án, a  10.  § b) és c)  pontjain és a  13.  § (1)  bekezdésén, a  jogorvoslatról szóló tájékoztatás a  Ve. 130.  §-ának
(1) bekezdésén, az illetékekről szóló tájékoztatás az 1990. évi XCIII. törvény 37. § (1) bekezdésén, 39. § (3) bekezdés
d) pontján, 42. § (1) bekezdés g) pontján alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
 az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
94/2009. (X. 16.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság által országos népi kezdeményezésre irányuló aláírásgyűjtő ív mintapéldánya, és az azon szereplő kérdés hitelesítése tárgyában hozott határozat ellen benyújtott kifogás alapján meghozta az alábbi
határozatot: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 85/2009. (III. 20.) OVB számú határozatát helybenhagyja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. 1. A választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továb biak ban: Ve.) 130. § (1) bekezdése alapján kifogás érkezett az
Alkotmánybírósághoz az Országos Választási Bizottság (a továb biak ban: OVB) 85/2009. (III. 20.) OVB határozata
(a továb biak ban: OVBh.) ellen.
Az OVB országos népi kezdeményezés aláírásgyűjtő ívének hitelesítés céljából benyújtott mintapéldánya az alábbi
kérdést tartalmazza: „Kezdeményezzük az Alkotmány és a kapcsolódó törvények módosítását úgy, hogy országos
népszavazást lehessen tartani arról, hogy az országgyűlési képviselők a választási körzetükben élő választók
negyedének indítványozására visszahívhatók legyenek.”
Az OVB vitatott határozatában megállapította, hogy az aláírásgyűjtő ív a törvény ben meghatározott formai, valamint
a megtárgyalásra javasolt kérdésre vonatkozó tartalmi követelményeknek eleget tesz, ezért az aláírásgyűjtő ív
mintapéldányát hitelesítette.
2. A kifogástevő álláspontja szerint a népi kezdeményezés nem felel meg az Alkotmány 28/B. § (1) bekezdésében foglalt
követelménynek, amely szerint országos népszavazás és népi kezdeményezés tárgya az Országgyűlés hatáskörébe
tartozó kérdés lehet. Nézete szerint az Országgyűlés alkotmányozó és törvényhozó funkciójának szétválasztásából,
valamint az ehhez kapcsolódó alkotmánybírósági gyakorlatból fakadóan az Országgyűlés – mint alkotmányozó
hatalom – nem kötelezhető meghatározott kérdéskör megtárgyalására, és arról való döntéshozatalra. A kifogástevő
megítélése szerint az országos népi kezdeményezés – a népszavazáshoz hasonlóan – a népszuverenitás tekintetében
kivételes és komplementer jellegű intézmény, ezért a népi kezdeményezés sem irányulhat az Alkotmány
módosításának kezdeményezésére. A kifogástevő megalapozatlannak tartja az Alkotmány 28/B. § (1) bekezdése
szövegének eltérő értelmezését a népszavazás, illetve a népi kezdeményezés esetében.
Az OVBh. a Magyar Közlöny 2009. évi 35. számában, 2009. március 20-án jelent meg, a kifogást 2009. április 2-án,
a törvényes határidőn belül terjesztették elő.
II. Az Alkotmánybíróság határozatának meghozatala során a következő jogszabályokat vette alapul:
1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezései:
„19. § (...)
(2) Az Országgyűlés a népszuverenitásból eredő jogait gyakorolva biztosítja a társadalom alkotmányos rendjét,
meghatározza a kormányzás szervezetét, irányát és feltételeit.
(3) E jogkörében az Országgyűlés
a) megalkotja a Magyar Köztársaság Alkotmányát;
b) törvényeket alkot;
(...)”
„28/B. § (1) Országos népszavazás és népi kezdeményezés tárgya az Országgyűlés hatáskörébe tartozó kérdés lehet.”
„28/D. § Országos népi kezdeményezést legalább 50 000 választópolgár nyújthat be. Az országos népi kezdeményezés
arra irányulhat, hogy az Országgyűlés hatáskörébe tartozó kérdést az Országgyűlés tűzze a napirendjére. Az országos
népi kezdeményezésben megfogalmazott kérdést az Országgyűlés köteles megtárgyalni.”
2. Az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény rendelkezései:
„17. § A népi kezdeményezésnek pontosan és egyértelműen tartalmaznia kell a megtárgyalásra javasolt kérdést.”
„18. § Az Országos Választási Bizottság akkor tagadja meg az aláírásgyűjtő ív hitelesítését, ha
a) a kérdés nem tartozik az Országgyűlés hatáskörébe,
b) a kérdés megfogalmazása nem felel meg a törvény ben foglalt követelményeknek,
c) az aláírásgyűjtő ív nem felel meg a választási eljárásról szóló törvény ben foglalt követelményeknek.”
3. A Ve.-nek az országos népi kezdeményezésre irányuló aláírásgyűjtő ív hitelesítésére vonatkozó szabályai:
„117. § (1) Az Országos Választási Bizottság a jogszabályi feltételeknek megfelelő aláírásgyűjtő ívet, ille tő leg kérdést
a benyújtástól számított harminc napon belül hitelesíti.”
„130. § (1) Az Országos Választási Bizottságnak az aláírásgyűjtő ív, ille tő leg a konkrét kérdés hitelesítésével kapcsolatos
döntése elleni kifogást a határozat közzétételét követő tizenöt napon belül lehet – az Alkotmánybírósághoz címezve –
az Országos Választási Bizottsághoz benyújtani.
(...)
(3) Az Alkotmánybíróság a kifogást soron kívül bírálja el. Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság,
ille tő leg az Országgyűlés határozatát helybenhagyja, vagy azt megsemmisíti, és az Országos Választási Bizottságot,
ille tő leg az Országgyűlést új eljárásra utasítja.”
„131. § Az országos népi kezdeményezés során a 117–121. § és a 130. § (1) és (3) bekezdésének rendelkezéseit kell
meg fele lően alkalmazni.”
III. A kifogás nem megalapozott.
1. Az Alkotmánybíróságnak a jelen ügyben irányadó hatáskörét az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
1. § h) pontjában foglaltaknak meg fele lően a Ve. 130. §-a határozza meg. Az Alkotmánybíróság az OVB határozatai
ellen benyújtott kifogások elbírálása során kialakította következetes gyakorlatát. Az Alkotmánybíróság a kifogás
alapján lefolytatott jogorvoslati eljárásban azt vizsgálja, hogy a beérkezett kifogás megfelel-e a Ve. 77. §
(2) bekezdésének a)–c) pontjaiban, illetve 130. § (1) bekezdésében foglalt feltételeknek, és az OVB az aláírásgyűjtő ív
hitelesítési eljárásában az Alkotmánynak és az irányadó törvényeknek meg fele lően járt-e el. Eljárása során az
Alkotmánybíróság e feladatát alkotmányos jogállásával és rendeltetésével összhangban látja el. [25/1999. (VII. 7.) AB
határozat, ABH 1999, 251, 256.]
2. Korábbi határozataiban az Alkotmánybíróság már megállapította, hogy a képviselői visszahívhatóság ellentétes az
Alkotmány 20/A. § (1) bekezdésében foglaltakkal. A 943/E/1991. AB határozat szerint az Alkotmány nem teszi lehetővé
az országgyűlési képviselői megbízatás visszahívás útján történő megszüntetését (ABH 1991, 650.), a 2/1993. (I. 22.) AB
határozatban ezzel kapcsolatban pedig leszögezte: „Magyarország visszatért a szabad mandátumú képviseleti
rendszerre, a képviselő négy évre kapja mandátumát, ez a megbízatás a négy éven belül csak az Alkotmány 20/A. §
(1) bekezdésében meghatározott okokból szűnhet meg.” (ABH 1993, 33, 38.) Mindezek alapján a képviselők
visszahívhatóságára irányuló népszavazási kezdeményezést elutasító 204/2008. (VI. 25.) OVB határozatot az
Alkotmánybíróság 108/2008. (IX. 18.) AB határozatával (ABH 2008, 883.) helyben hagyta [31/2009. (III. 20.) AB
határozat, ABK 2009. március 260.].
3. Az Alkotmány 28/C. § (5) bekezdésének c) pontja szerint nem lehet országos népszavazást tartani az Alkotmány
népszavazásról, népi kezdeményezésről szóló rendelkezéseiről. A jelen eljárás tárgya azonban az Alkotmány és
a kapcsolódó törvények módosítására irányuló népi kezdeményezés, amely a képviselők visszahívhatóságáról való
népszavazás lehetőségének megteremtését célozza. Az Alkotmánybíróság korábbi határozataiban már
megállapította, hogy az Országgyűlést a népi kezdeményezés nem köti oly módon, mint a legalább 200 000
választópolgár kezdeményezésére elrendelt ügydöntő és eredményes népszavazás alapján hozott döntés [Alkotmány
28/C. § (3) bekezdés]. Az eredményes népszavazással hozott döntés az Országgyűlés Alkotmány 19. § (3) bekezdés
b) pontjában foglalt jogkörének – az Alkotmányban rögzített – korlátozása: az Országgyűlés köteles az eredményes
népszavazásból következő döntéseket meghozni. Népi kezdeményezés esetén ezzel szemben az Országgyűlésnek
a kérdés napirendre tűzésére, megtárgyalására és döntéshozatalra van kötelezettsége, de ennek a döntésnek
a tartalmát a népi kezdeményezés nem köti meg. Éppen ezért a népi kezdeményezésnek mindaddig, amíg az
alkotmányosság keretében marad – ellentétben a népszavazással – az Alkotmányban megfogalmazott tárgyköri
korlátja nincs, és a kérdésnek nem kell konkrét jogalkotási kötelezettséget megfogalmaznia. A népi
kezdeményezésből csupán törvényhozási kérdésben való vita és döntés következik. Így a népi kezdeményezés
aláírásgyűjtő ívén szereplő kérdéssel szemben is mindössze annyi az elvárás, hogy törvényhozási tárgykörre
vonatkozzon. [42/2002. (X. 11.) AB határozat (ABH 2002, 316, 318.)]
Az Alkotmány 28/B. § (1) bekezdése szerint országos népszavazás és népi kezdeményezés tárgya az Országgyűlés
hatáskörébe tartozó kérdés lehet, az alkotmányi rendelkezés nem különböztet az Országgyűlés alkotmányozó és
egyéb törvényhozási hatásköre között. Az alkotmányozásra vonatkozó, az Alkotmánybíróság által meghatározott
eljárási és határozathozatali követelmények [30/1998. (VI. 25.) AB határozat, ABH 1998, 220, 234.] természetszerűleg
csak az országgyűlési eljárásban értelmezhetők, az Alkotmány 28/C. § (5) bekezdésében felsorolt – tiltó – tárgykörök
[ideértve a burkolt alkotmánymódosítás tilalmát is, lásd: 2/1993. (I. 22.) AB határozat, ABH 1993, 37.] csak az országos
népszavazásra vonatkoznak, országos népi kezdeményezés akadályát nem jelentik [31/2009. (III. 20.) AB határozat ABK
2009. március, 260.].
4. Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az OVB jogszerű döntést hozott, amikor az aláírásgyűjtő
íven megfogalmazott kérdést hitelesítette. Ezért a kifogást elutasította, és a 84/2009. (III. 20.) OVB határozatot helyben
hagyta.
Az Alkotmánybíróság a határozat közzétételét az OVB határozatának a Magyar Közlönyben való megjelenésére
tekintettel rendelte el.
Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke