text:
2004. CXXVIII. törvény a Magyar Köztársaság és az Észt Köztársaság között a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról a jövedelemés a vagyonadók területén, Budapesten, 2002. szeptember 11-én aláírt Egyezmény kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés a Magyar Köztársaság és az Észt
Köztársaság között a kettős adóztatás elkerüléséről és az
adóztatás kijátszásának megakadályozásáról a jövedelemés a vagyonadók területén, Budapesten, 2002. szeptember 11-én aláírt Egyezményt e törvénnyel hirdeti ki.
(Az Egyezmény megerősítéséről szóló jegyzékváltás
2004. július 5. napján megtörtént, és az Egyezmény
2004. július 5. napján hatályba lépett.)
2. § Az Egyezmény hiteles magyar nyelvű szövege a
következő:
„Egyezmény a Magyar Köztársaság
és az Észt Köztársaság között a kettős adóztatás
elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának
megakadályozásáról a jövedelem
és a vagyonadók területén A Magyar Köztársaság és az Észt Köztársaság,
attól az óhajtól vezetve, hogy Egyezményt kössenek a
kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról a jövedelem- és vagyonadók
területén,
megállapodtak a következőkben: 1. Cikk Személyi hatály Az Egyezmény azokra a személyekre terjed ki, akik az
egyik vagy mindkét Szerződő Államban belföldi illetőségűek.
A törvényt az Országgyűlés a 2004. december 20-i ülésnapján fogadta el.
2. Cikk Az Egyezmény hatálya alá tartozó adók
1. Az Egyezmény azokra a jövedelem- és vagyonadókra terjed ki, amelyeket a beszedés módjára való tekintet
nélkül az egyik Szerződő Állam vagy helyi hatóságai vetnek ki.
2. Jövedelem- és vagyonadóknak tekintendők mindazok az adók, amelyeket a teljes jövedelem vagy teljes vagyon, illetve a jövedelem vagy vagyon részei után vetnek
ki, ideértve az ingó vagy az ingatlan vagyon elidegenítéséből származó nyereség utáni adókat, valamint az értéknövekedési adókat.
3. Azok a jelenleg létező adók, amelyekre az Egyezmény kiterjed, különösen a következők:
a) Észtországban:
a jövedelemadó (tulumaks) (a továbbiakban: „észt adó”);
b) Magyarországon:
(i) a személyi jövedelemadó,
(ii) a társasági adó,
(iii) az osztalékadó,
(iv) a telekadó,
(v) az építményadó
(a továbbiakban: „magyar adó”). 4. Az Egyezmény kiterjed minden olyan azonos vagy
lényegét tekintve hasonló adóra is, amelyet az Egyezmény
aláírása után a jelenleg létező adók mellett vagy azok
helyett vezetnek be. A Szerződő Államok illetékes hatóságai értesíteni fogják egymást a vonatkozó adójogszabályaikban végrehajtott lényeges változtatásokról.
3. Cikk Általános meghatározások 1. Az Egyezmény alkalmazásában, ha a szövegösszefüggés mást nem kíván:
a) az „Észtország” kifejezés jelenti az Észt Köztársaságot és, földrajzi értelemben használva Észtország területét
jelenti és Észtország parti vizei mentén fekvő bármely más
területet, melyek felett Észtország törvényeivel és a nemzetközi joggal összhangban, Észtország jogai a tengerfenékre és altalajára és azok természeti kincseire vonatkozóan gyakorolhatók;
b) a „Magyarország” kifejezés földrajzi értelemben
használva a Magyar Köztársaság területét jelenti;
c) a „Szerződő Állam” és a „másik Szerződő Állam” kifejezés Magyarországot vagy Észtországot jelenti a szövegösszefüggésnek megfelelően;
d) a „személy” kifejezés magában foglalja a természetes személyt, a társaságot és minden más személyi egyesülést;
e) a „társaság” kifejezés jogi személyeket vagy egyéb
olyan jogalanyokat jelent, amelyek az adóztatás szempontjából jogi személyeknek tekintendők;
f) az „egyik Szerződő Állam vállalkozása” és „a másik
Szerződő Állam vállalkozása” kifejezések az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy, illetve a másik
Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által folytatott vállalkozást jelentik;
g) a „nemzetközi forgalom” kifejezés az egyik Szerződő Állam vállalkozása által üzemeltetett hajó vagy légi jármű igénybevételével végzett bármilyen szállítást jelent,
kivéve, ha a hajót vagy a légi járművet kizárólag a másik
Szerződő Államban lévő helyek között üzemeltetik;
h) az „illetékes hatóság” kifejezés a következőket jelenti:
(i) Észtországban a pénzügyminisztert vagy meghatalmazott képviselőjét, (ii) Magyarországon a pénzügyminisztert vagy meghatalmazott képviselőjét;
i) az „állampolgár” kifejezés a következőket jelenti:
(i) minden olyan természetes személyt, aki az egyik
Szerződő Államban állampolgársággal rendelkezik,
(ii) minden olyan jogi személyt, társulást vagy egyesü
lést, amely ezt a jogállását az egyik Szerződő Államban
hatályban lévő jogszabályokból nyeri.
2. Az Egyezménynek az egyik Szerződő Állam által
történő bármikori alkalmazásánál az Egyezményben meghatározás nélkül szereplő kifejezéseknek, ha a szövegösszefüggés mást nem kíván, olyan jelentésük van, mint
amit ennek az Államnak a jogszabályaiban jelentenek,
adott időpontban, azokra az adókra vonatkozóan, amelyekre az Egyezmény alkalmazást nyer, az ezen Állam
adójogszabályai szerinti értelmezés az irányadó az Állam
egyéb jogszabályaiban található értelmezéssel szemben.
4. Cikk Belföldi illetőségű személy 1. Az Egyezmény alkalmazásában az „egyik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személy” kifejezés olyan
személyt jelent, aki ennek a Szerződő Államnak a jogszabályai szerint lakóhelye, székhelye, üzletvezetési helye,
bejegyzésének helye vagy bármilyen más hasonló ismérv
alapján adóköteles és szintén magába foglalja ezt az Államot és annak helyi hatóságát. Ez a kifejezés azonban nem
foglalja magába azokat a személyeket, akik ebben az
Államban kizárólag az ebben az Államban lévő forrásokból származó jövedelem vagy vagyon alapján adókötelesek.
2. Amennyiben egy magánszemély az 1. bekezdés rendelkezései értelmében mindkét Szerződő Államban belföldi illetőségű, helyzetét az alábbiak szerint kell meghatározni:
a) csak abban az Államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben állandó lakóhellyel rendelkezik;
amennyiben mindkét Államban rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az Államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amellyel személyi és gazdasági kapcsolatai szorosabbak (a létérdekek központja);
b) amennyiben nem határozható meg, hogy melyik
Államban van létérdekeinek a központja, vagy ha egyik
Államban sem rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban
az Államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben
szokásos tartózkodási helye van;
c) amennyiben mindkét Szerződő Államban van szokásos tartózkodási helye, vagy egyikben sincs, csak abban az
Államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelynek
állampolgára;
d) amennyiben mindkét Szerződő Állam állampolgára,
vagy egyiké sem, a Szerződő Államok illetékes hatóságai
kölcsönös egyetértéssel rendezik a kérdést.
3. Amennyiben az 1. bekezdés rendelkezései értelmében valamely nem magánszemély mindkét Szerződő
Államban belföldi illetőségű, a Szerződő Államok illetékes hatóságai megkísérlik a kérdést kölcsönös egyetértéssel rendezni és meghatározni az Egyezmény alkalmazásának módját az ilyen személyekre. Ilyen megállapodás hiányában, az ilyen személy nem tekinthető egyik Szerződő
Államban sem illetőséggel bírónak az Egyezmény által
nyújtott kedvezmények tekintetében.
5. Cikk Telephely 1. Az Egyezmény alkalmazásában a „telephely” kifejezés olyan állandó üzleti helyet jelent, amelyen keresztül
a vállalkozás üzleti tevékenységét egészben vagy részben
kifejti.
2. A „telephely” kifejezés magába foglalja különösen:
a) az üzletvezetés helyét,
b) a fiókot,
c) az irodát,
d) a gyártelepet,
e) a műhelyt, és
f) a bányát, az olaj- és a földgázkutat, a kőfejtőt és a ter
mészeti kincsek kiaknázására szolgáló bármely más telepet. 3. Az építési terület, az építkezési vagy szerelési munkálatok csak akkor képeznek telephelyet, ha az hat hónapnál tovább tart.
4. E Cikk előző rendelkezéseire tekintet nélkül nem minősül telephelynek:
a) létesítmények használata kizárólag a vállalkozás javainak vagy áruinak raktározása, kiállítása vagy leszállítása céljára;
b) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból
kizárólag raktározás, kiállítás vagy leszállítás céljára;
c) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból
kizárólag abból a célból, hogy azokat egy másik vállalkozás feldolgozza;
d) állandó üzleti hely fenntartása, kizárólag arra a célra,
hogy a vállalkozás részére javakat vagy árukat vásároljanak, vagy információkat szerezzenek;
e) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra,
hogy a vállalkozás részére bármilyen más előkészítő vagy
kisegítő jellegű tevékenységet folytassanak;
f) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra,
hogy az a)–e) pontokban említett tevékenységek valamilyen kombinációját végezze, feltéve, hogy az állandó üzleti helynek az ilyen kombinációból származó teljes tevékenysége előkészítő vagy kisegítő jellegű.
5. Tekintet nélkül az 1. és 2. bekezdések rendelkezéseire, ha egy személy – kivéve a független képviselőt, akire a
6. bekezdés rendelkezései alkalmazandók – egy vállalkozás érdekében tevékenykedik, és felhatalmazása van,
amellyel rendszeresen él, arra, hogy a vállalkozás nevében
az egyik Szerződő Államban szerződéseket kössön, akkor
úgy tekintendő, hogy ennek a vállalkozásnak telephelye
van ebben az Államban minden olyan tevékenység tekintetében, amelyeket ez a személy a vállalkozás érdekében
végez, kivéve, ha az ilyen személy tevékenysége azokra a
4. bekezdésben említett tevékenységekre korlátozódik,
amelyek, ha azokat egy állandó üzleti helyen keresztül fejtenék ki, az említett bekezdés rendelkezései értelmében
nem tennék ezt az állandó üzleti helyet telephellyé.
6. Egy vállalkozást nem lehet úgy tekinteni, mintha
annak az egyik Szerződő Államban telephelye lenne
csupán azért, mert üzleti tevékenységét ebben az Államban alkusz, bizományos vagy más független képviselő
útján fejti ki, feltéve, hogy ezek a személyek rendes üzleti
tevékenységük keretében járnak el. Azonban, ha egy ilyen
képviselő tevékenységét egészen vagy majdnem egészen
ennek a vállalkozásnak az érdekében fejti ki és ha a feltételek a képviselő és a vállalkozás között kereskedelmi vagy
pénzügyi viszonyukban eltérnek attól, mint amiben független személyek megállapodnának, az ilyen képviselő
nem tekintendő független képviselőnek ezen bekezdés
jelentésében. Ebben az esetben az 5. bekezdés rendelkezései alkalmazandók.
7. Az a tény, hogy az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság olyan társaságot ellenőriz, vagy
olyan társaság ellenőrzése alatt áll, amely a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű, vagy üzleti tevékenysé
get fejt ki ebben a másik Államban (akár telephely útján,
akár más módon), önmagában még nem teszi egyik társaságot sem a másik telephelyévé.
6. Cikk Ingatlan vagyonból származó jövedelem 1. Az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy a másik Szerződő Államban fekvő ingatlan vagyonból (beleértve a mezőgazdaságból és az erdőgazdálkodásból származó jövedelmet) élvez,
megadóztatható ebben a másik Államban.
2. Az „ingatlan vagyon” kifejezésnek olyan jelentése
van, amit annak a Szerződő Államnak jogszabályai szerint
jelent, amelyikben a szóban forgó vagyon fekszik. Ez a kifejezés minden esetben magában foglalja az ingatlan vagyon tartozékának minősülő vagyont, a mezőgazdaságban
és az erdőgazdálkodásban használatos berendezéseket és
az állatállományt, azokat a jogokat, amelyekre a földtulajdonra vonatkozó magánjogi rendelkezések nyernek alkalmazást, bármely vételi jogot vagy hasonló jogot az ingatlan vagyon tekintetében, az ingatlan vagyon haszonélvezeti jogát, valamint az ásványlelőhelyek, források és más
természeti erőforrások kitermelésének vagy kitermelési
jogának ellenértékeként járó változó vagy állandó térítésekhez való jogot. Hajók és légi járművek nem tekintendők ingatlan vagyonnak.
3. Az 1. bekezdés rendelkezései az ingatlan vagyon
közvetlen használatából, bérbeadásából vagy használatának minden más formájából származó jövedelemre is alkalmazandók.
4. Ha a részvény vagy más társasági jog tulajdonjoga
feljogosítja az ilyen részvény vagy társasági jog tulajdonosát, hogy a társaság ingatlan vagyonát hasznosítsa, a közvetlen használatból, bérbeadásból vagy az ilyen jog bármilyen más hasznosításából származó jövedelem abban a
Szerződő Államban adóztatható, amelyben az ingatlan
fekszik.
5. Az 1., 3. és 4. bekezdés rendelkezései a vállalkozás
ingatlan vagyonából származó jövedelemre és az önálló
tevékenység gyakorlására szolgáló ingatlan vagyonból
származó jövedelemre is alkalmazandók.
7. Cikk Vállalkozási nyereség 1. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának nyeresége csak ebben az Államban adóztatható, kivéve, ha a vállalkozás a másik Szerződő Államban egy ott lévő telephely
útján üzleti tevékenységet fejt ki. Amennyiben a vállalko
zás ily módon fejt ki üzleti tevékenységet, a vállalkozás
nyeresége megadóztatható a másik Államban, de csak
olyan mértékben, amilyen mértékben az ennek a telephelynek tudható be.
2. A 3. bekezdés rendelkezéseinek fenntartásával, ha az
egyik Szerződő Állam vállalkozása a másik Szerződő
Államban egy ott lévő telephelye útján üzleti tevékenységet fejt ki, akkor mindkét Szerződő Államban azt a nyereséget kell ennek a telephelynek betudni, amelyet akkor
érhetne el, ha önálló és elkülönült vállalkozásként azonos
vagy hasonló tevékenységet végezne azonos vagy hasonló
feltételek mellett, és teljesen függetlenként tartana fenn
üzleti kapcsolatot azzal a vállalkozással, amelynek telephelye.
3. A telephely nyereségének megállapításánál levonhatók a telephely miatt felmerült költségek, beleértve az így
felmerült üzletvezetési és általános ügyviteli költségeket,
függetlenül attól, hogy abban az Államban merültek-e fel,
ahol a telephely található, vagy máshol. A Szerződő Állam
által levonható költségek csak azokat a költségeket foglalják magukba, amelyek ennek az Államnak a belső joga
alapján levonhatók.
4. Amennyiben az egyik Szerződő Államban a telephelynek betudható nyereséget a vállalkozás teljes nyereségének a különböző részegységek közötti arányos megosztása alapján szokták megállapítani, úgy a 2. bekezdés nem
zárja ki, hogy ez a Szerződő Állam a megadóztatandó nyereséget a szokásos arányos megosztás alapján állapítsa
meg; az alkalmazott arányos megosztási módszernek
azonban olyannak kell lennie, hogy az eredmény összhangban legyen az e Cikkben foglalt elvekkel.
5. Nem tudható be nyereség a telephelynek csupán
azért, mert a telephely javakat vagy árukat vásárol a vállalkozásnak.
6. Az előző bekezdések alkalmazásában a telephelynek
betudható nyereséget évről évre azonos módon kell megállapítani, hacsak elégséges és alapos ok nincs az ellenkezőjére.
7. Amennyiben a nyereség olyan jövedelemtételeket
tartalmaz, amelyekkel a jelen Egyezmény más Cikkei
külön foglalkoznak, úgy azoknak a Cikkeknek a rendelkezéseit e Cikk rendelkezései nem érintik.
8. Cikk Hajózás és légi közlekedés 1. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának nyeresége, amely hajók vagy légi járművek nemzetközi forgalomban történő üzemeltetéséből származik, csak ebben a
Szerződő Államban adóztatható.
2. Az 1. bekezdés rendelkezései alkalmazandók valamely poolban, közös üzemeltetésben vagy nemzetközi
üzemeltetésű szervezetben való részvételből származó
nyereségre is.
9. Cikk Kapcsolt vállalkozások 1. Amennyiben
a) az egyik Szerződő Állam vállalkozása közvetlenül
vagy közvetve a másik Szerződő Állam vállalkozásának
vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesedik,
vagy
b) ugyanazok a személyek közvetlenül vagy közvetve
az egyik Szerződő Állam vállalkozásának és a másik Szerződő Állam vállalkozásának vezetésében, ellenőrzésében
vagy tőkéjében részesednek,
és bármelyik esetben a két vállalkozás egymás közötti
kereskedelmi vagy pénzügyi kapcsolataiban olyan feltételekben állapodik meg vagy olyan feltételeket szab, amelyek eltérnek azoktól, amelyekben független vállalkozások egymással megállapodnának, úgy az a nyereség, amelyet a vállalkozások egyike e feltételek nélkül elért volna,
de e feltételek miatt nem ért el, beszámítható ennek a
vállalkozásnak a nyereségébe, és megfelelően megadóztatható.
2. Ha az egyik Szerződő Állam ezen Állam valamely
vállalkozásának a nyereségéhez olyan nyereséget számít
hozzá – és adóztat meg ennek megfelelően –, amelyet a
másik Szerződő Állam vállalkozásánál megadóztattak
ebben a másik Államban, és az így hozzászámított nyereség olyan nyereség, amelyet az elsőként említett Állam
vállalkozása ért volna el, ha a két vállalkozás olyan feltételekben állapodott volna meg, mint amelyekben független
vállalkozások egymással megállapodnának, úgy ez a másik Állam megfelelően kiigazíthatja, ha ezt indokoltnak
tartja, az ilyen nyereségre ott kivetett adó összegét. Az
ilyen kiigazítás megállapításánál kellően figyelembe kell
venni az Egyezmény egyéb rendelkezéseit, és a Szerződő
Államok illetékes hatóságai szükség esetén egyeztetnek
egymással.
10. Cikk Osztalék 1. Az osztalék, amelyet az egyik Szerződő Államban
belföldi illetőségű társaság a másik Szerződő Államban
belföldi illetőségű személynek fizet, megadóztatható
ebben a másik Államban.
2. Mindazonáltal ez az osztalék abban a Szerződő
Államban, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi
illetőségű, ennek a Szerződő Államnak a jogszabályai szerint is megadóztatható, ha azonban az osztalék haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű, az
így megállapított adó nem haladhatja meg:
a) az osztalék bruttó összegének 5%-át, ha a haszonhúzó
egy olyan társaság, amely az osztalékot fizető társaság tőkéjében legalább 25%-os közvetlen részesedéssel bír;
b) az osztalék bruttó összegének 15%-át minden más
esetben.
E bekezdés nem érinti a társaság adóztatását azon nyereség után, amelyből az osztalékot fizetik.
3. E Cikk alkalmazásában az „osztalék” kifejezés részvényekből vagy más, nyereségből való részesedést biztosító jogokból – kivéve a hitelköveteléseket – származó jövedelmet, valamint egyéb társasági jogokból származó olyan
jövedelmet jelent, amelyet annak az Államnak a jogszabályai szerint, amelyben a nyereséget felosztó társaság belföldi illetőségű, a részvényekből származó jövedelemmel
azonos adóztatási elbánás alá vetnek.
4. Az 1. és 2. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha az osztaléknak az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű haszonhúzója a másik Szerződő Államban,
amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű,
egy ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki,
vagy önálló tevékenységet végez ebben a másik Államban
egy ott lévő állandó bázis segítségével, és az érdekeltség,
amelyre tekintettel az osztalékot fizetik, ténylegesen
ehhez a telephelyhez vagy állandó bázishoz kapcsolódik.
Ilyenkor az esettől függően a 7. vagy a 14. Cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
5. Ha az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
társaság nyereséget vagy jövedelmet élvez a másik Szerződő Államból, úgy ez a másik Állam nem adóztathatja meg a
társaság által kifizetett osztalékot, kivéve, ha az osztalékot
ebben a másik Államban belföldi illetőségű személynek
fizetik, vagy ha az érdekeltség, amelyre tekintettel az osztalékot fizetik, ténylegesen ebben a másik Államban lévő
telephelyhez vagy állandó bázishoz kapcsolódik, sem pedig
a társaság fel nem osztott nyereségét nem terhelheti a társaság fel nem osztott nyeresége után kivetett adóval, még akkor sem, ha a kifizetett osztalék vagy a fel nem osztott nyereség egészben vagy részben ebben a másik Államban
keletkező nyereségből vagy jövedelemből áll.
6. Tekintet nélkül az 5. bekezdés rendelkezéseire, az
egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság,
amelynek telephelye van a másik Szerződő Államban,
amely az Egyezmény rendelkezései alapján ebben a másik
Államban adóköteles, megadóztatható ebben a másik
Államban ennek a telephelynek betudható nyereség adóján felül. Ez a kiegészítő adó azonban nem haladhatja meg
a telephelynek betudható nyereség 5%-át, miután a másik
Szerződő Állam abból az ilyen nyereséget terhelő és kivetett nyereségadót levonta.
11. Cikk Kamat 1. A kamat, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelyet a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek fizetnek, ebben a másik Államban
adóztatható.
2. Azonban az ilyen kamat megadóztatható abban a
Szerződő Államban is, amelyben keletkezik és összhangban ennek az Államnak a törvényeivel, de ha a kamat haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű, az adó mértéke nem haladhatja meg a kamat bruttó
összegének 10%-át.
3. Tekintet nélkül az 1. és 2. bekezdés rendelkezéseire,
a) az Észtországban keletkező kamat csak Magyaror
szágon adózik, ha a kamatot az alábbiaknak fizetik:
(i) a Magyar Köztársaságnak vagy helyi hatóságának
vagy a Magyar Köztársaság Kormányának,
(ii) a Magyar Nemzeti Banknak,
(iii) a Magyar Export-Import Bank Rt.-nek,
(iv) a Magyar Export Hitel Biztosító Rt.-nek,
(v) bármely Magyarországon alapított szervezetnek,
amely hasonló természetű, mint a (iii) és (iv) alpontokban
hivatkozott szervek (a Szerződő Államok illetékes hatóságai kölcsönös egyeztetéssel határozzák meg, hogy ilyen
szervezetek hasonlóak-e);
b) a Magyarországon keletkező kamat csak Észtországban adózik, ha a kamatot az alábbiaknak fizetik:
(i) az Észt Köztársaságnak vagy helyi hatóságának
vagy az Észt Köztársaság Kormányának,
(ii) Észtország Bankjának,
(iii) bármely Észtországban alapított szervezetnek,
amely hasonló természetű, mint a (iii) és (iv) alpontokban
hivatkozott szervek (a Szerződő Államok illetékes hatóságai kölcsönös egyeztetéssel határozzák meg, hogy ilyen
szervezetek hasonlóak-e);
c) az egyik Szerződő Államban keletkező, az a) vagy
b) alpontban említett vagy hivatkozott bármely szerv által garantált vagy biztosított kölcsön utáni kamat, amelyet a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek fizetnek, aki a kamat haszonhúzója, csak ebben
a másik Államban adóztatható;
d) az egyik Szerződő Államban keletkező kamat csak a
másik Szerződő Államban adóztatható, ha:
(i) a kedvezményezett ebben a másik Államban belföldi illetőségű, és
(ii) az ilyen kedvezményezett ennek a másik Államnak
a vállalkozása és a kamat haszonhúzója, és
(iii) a kamatot e vállalkozás által bármilyen árunak
vagy ipari, kereskedelmi vagy tudományos felszerelésnek
az elsőként említett Állam vállalkozásának hitelbe történt
eladásából származó tartozásra tekintettel fizetik, kivéve
amikor az eladás vagy a tartozás kapcsolt személyek
közötti.
4. E Cikk alkalmazásában a „kamat” kifejezés mindenfajta hitelkövetelésből származó jövedelmet jelent, akár
van jelzáloggal biztosítva, akár nem, és akár ad jogot az
adós nyereségéből való részesedésre, akár nem, és magában foglalja különösen az állami értékpapírokból származó jövedelmet, a kötvényekből vagy adósságlevelekből
származó jövedelmet, beleértve az ilyen értékpapírokhoz,
kötvényekhez vagy adósságlevelekhez kapcsolódó prémiumokat és jutalmakat, valamint azt a jövedelmet, amely
ugyanolyan adózási elbánás alá esik, mint a pénzkölcsönből származó jövedelem, annak az Államnak a jogszabályai szerint, ahol a jövedelem keletkezik. Azonban, a kamat kifejezésbe nem tartozik bele a 10. Cikkel kapcsolatos
jövedelem. E Cikk alkalmazásában a késedelmes fizetés
utáni bírságok nem tekintendők kamatnak.
5. Az 1., 2. és 3. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a kamat egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben a kamat keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet fejt ki, vagy önálló tevékenységet folytat
ebben a másik Államban egy ott lévő állandó bázis segítségével, és a hitelkövetelés, amely után a kamatot fizetik,
ténylegesen ehhez a telephelyhez vagy állandó bázishoz
kapcsolódik. Ilyenkor az esettől függően a 7. vagy a
14. Cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
6. A kamatot az egyik Szerződő Államban keletkezőnek kell tekinteni, ha a kifizető ebben az Államban belföldi
illetőségű személy. Mindazonáltal, ha a kamatot fizető
személynek, akár belföldi illetőségű valamely Szerződő
Államban, akár nem, van az egyik Szerződő Államban telephelye vagy állandó bázisa, amellyel kapcsolatban az
adósság, melynek alapján a kamatot fizetik, felmerült és
ezt a kamatterhet az a telephely vagy állandó bázis viseli,
akkor a kamatot abban a Szerződő Államban keletkezőnek
kell tekinteni, melyben a telephely vagy állandó bázis található.
7. Ha a kamatot fizető személy és a kamat haszonhúzója, vagy kettejük és egy harmadik személy között különleges kapcsolat áll fenn, és emiatt a kamat összege ahhoz a
hitelköveteléshez mérten, amely után fizetik, meghaladja
azt az összeget, amelyben a kamatot fizető és a kamat haszonhúzója ilyen kapcsolatok hiányában megállapodtak
volna, úgy e Cikk rendelkezéseit csak az utóbb említett
összegre kell alkalmazni. Ilyen esetben a kifizetett többletösszeg mindkét Szerződő Állam jogszabályai szerint
adóztatható marad, az Egyezmény egyéb rendelkezéseinek figyelembevételével.
12. Cikk Jogdíj 1. A jogdíj, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelyet a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek fizetnek, ebben a másik Államban
adóztatható.
2. Azonban az ilyen jogdíj megadóztatható abban a
Szerződő Államban is, amelyben keletkezik és összhangban ennek az Államnak a törvényeivel, de ha a jogdíj haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű, az adó mértéke nem haladhatja meg:
a) a jogdíj bruttó összegének 5%-át ipari, kereskedelmi, vagy tudományos berendezések használatáért, vagy
műholdon, kábelen, optikai szálon vagy hasonló technológián történő továbbításért;
b) a jogdíj bruttó összegének 10%-át minden más
esetben.
3. E Cikk alkalmazásában a „jogdíj” kifejezés minden
olyan jellegű kifizetést jelent, amelyet irodalmi, művészeti
vagy tudományos alkotások – beleértve a mozgóképfilmeket, televíziós vagy rádióközvetítésre szolgáló filmeket,
kép- vagy hanghordozó szalagokat – szerzői joga, bármilyen szabadalom, védjegy, minta vagy modell, terv, titkos
formula vagy eljárás használatának vagy használati jogának, vagy műholdon, kábelen, optikai szálon vagy hasonló
technológián történő továbbításának vagy ipari, kereskedelmi vagy tudományos felszerelés használatának vagy
használati jogának, vagy ipari, kereskedelmi vagy tudományos tapasztalatra vonatkozó információ ellenértékeként fizetnek.
4. Az 1. és 2. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a jogdíj egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben
a jogdíj keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki, vagy önálló tevékenységet végez ebben a
másik Államban egy ott lévő bázis segítségével, és a jog
vagy vagyoni érték, amelyre tekintettel a jogdíjat fizetik,
ténylegesen ehhez a telephelyhez vagy állandó bázishoz
kapcsolódik. Ilyenkor az esettől függően a 7. vagy a
14. Cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
5. Jogdíj akkor tekintendő a Szerződő Államban keletkezőnek, ha a kifizető ebben a Szerződő Államban belföldi
illetőségű. Ha azonban a jogdíjat fizető személynek, függetlenül attól, hogy belföldi illetőségű az egyik Szerződő
Államban vagy nem, az egyik Szerződő Államban telephelye vagy állandó bázisa van, amellyel kapcsolatban a jogdíj fizetésére vonatkozó kötelezettség felmerült, és ezt a
jogdíjat ez a telephely vagy állandó bázis viseli, úgy az
ilyen jogdíj abban az Államban keletkezőnek tekintendő,
amelyben a telephely vagy állandó bázis van.
6. Ha a jogdíjat fizető személy és a jogdíj haszonhúzója, vagy kettejük és egy harmadik személy között különleges kapcsolatok állnak fenn, és emiatt a jogdíj összege,
azon használathoz, joghoz vagy információhoz mérten,
amiért fizetik, meghaladja azt az összeget, amelyben a jogdíjat fizető és a jogdíj haszonhúzója ilyen kapcsolatok hiányában megállapodtak volna, úgy e Cikk rendelkezéseit
csak az utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ilyen esetben a kifizetett többletösszeg mindkét Szerződő Állam
jogszabályai szerint adóztatható marad, az Egyezmény
egyéb rendelkezéseinek figyelembevételével.
13. Cikk Vagyon elidegenítéséből származó nyereség 1. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek a 6. Cikkben meghatározott és a másik Szerződő
Államban fekvő ingatlan vagyona elidegenítéséből származó nyeresége vagy részvényei egy társaságban, melynek tőkéje főként ilyen vagyonból áll, megadóztatható
ebben a másik Államban.
2. Az a nyereség, amely olyan ingó vagyon elidegenítéséből származik, amely az egyik Szerződő Állam vállalkozása másik Szerződő Államban lévő telephelye üzleti
vagyonának része, vagy amely egy olyan állandó bázishoz
tartozik, amellyel az egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy önálló tevékenység végzése céljára a
másik Szerződő Államban rendelkezik, beleértve az ilyen
telephelynek (egyedül vagy az egész vállalkozással együtt
történő) elidegenítéséből vagy egy ilyen állandó bázisnak
az elidegenítéséből elért nyereséget, megadóztatható
ebben a másik Államban.
3. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajók vagy légi járművek
vagy az ilyen hajók vagy légi járművek üzemeltetését szolgáló ingó vagyon elidegenítéséből származó nyeresége
csak ebben az Államban adóztatható.
4. Az 1., 2. és 3. bekezdésekben nem említett vagyon
elidegenítéséből származó nyereség csak abban a Szerződő Államban adóztatható, amelyben az elidegenítő belföldi illetőségű.
14. Cikk Önálló tevékenység 1. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű magánszemély szabad foglalkozásból vagy más önálló tevékenységből származó jövedelme csak ebben az Államban
adóztatható, kivéve, ha a személynek tevékenysége kifej
téséhez a másik Szerződő Államban rendszeresen állandó
bázis áll rendelkezésére. Amennyiben ilyen állandó bázissal rendelkezik, a jövedelem megadóztatható ebben a másik Államban, de csak annyiban, amennyiben az ennek az
állandó bázisnak tudható be. Ha az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű magánszemély a másik Szerződő
Államban egyfolytában vagy megszakításokkal összesen
183 napnál hosszabb időszakot tartózkodik az adott adóévben kezdődő vagy végződő bármely tizenkét hónapos
időtartamon belül, úgy tekintendő, mint akinek rendszeresen állandó bázis áll rendelkezésére a másik Szerződő
Államban és az a jövedelem, amely ebben, másik Államban végzett tevékenységből származik, beszámítandó
ennek az állandó bázisnak.
2. A „szabad foglalkozás” kifejezés magában foglalja
különösen az önállóan kifejtett tudományos, irodalmi, művészeti, nevelési vagy oktatási tevékenységet, valamint az
orvosok, jogászok, mérnökök, építészek, fogorvosok és
könyvszakértők önálló tevékenységét.
15. Cikk Nem önálló tevékenység 1. A 16., 18., 19. és 20. Cikkek rendelkezéseinek fenntartásával, a fizetés, a bér és más hasonló térítés, amelyet
az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy
nem önálló tevékenységért kap, csak ebben az Államban
adóztatható, kivéve, ha a tevékenységet a másik Szerződő
Államban végzik. Amennyiben a tevékenységet ott végzik, úgy az ezért kapott térítés megadóztatható ebben a
másik Államban.
2. Tekintet nélkül az 1. bekezdés rendelkezéseire, az a
díjazás, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy a másik Szerződő Államban végzett nem
önálló tevékenységre tekintettel kap, csak az elsőként
említett Államban adóztatható, ha a következő feltételek
mindegyike együttesen teljesül:
a) a kedvezményezett a másik Államban nem tartózkodik egyfolytában vagy megszakításokkal összesen
183 napnál hosszabb időszakot az adott adóévben kezdődő
vagy végződő bármely tizenkét hónapos időtartamon
belül, és
b) a díjazást olyan munkaadó fizeti, vagy azt olyan
munkaadó nevében fizetik, aki nem belföldi illetőségű a
másik Államban, és
c) a díjazást nem a munkaadónak a másik Államban
lévő telephelye vagy állandó bázisa viseli.
3. Tekintet nélkül e Cikk előző rendelkezéseire, az
egyik Szerződő Állam vállalkozása által a nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajó vagy légi jármű fedélzetén
végzett nem önálló tevékenységért járó díjazás ebben a
Szerződő Államban adóztatható.
16. Cikk Igazgatók tiszteletdíja Az igazgatói tiszteletdíj és más hasonló kifizetés, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy olyan minőségében élvez, mint a másik Szerződő
Államban belföldi illetőségű társaság igazgatótanácsának
vagy bármely más hasonló szervének tagja, megadóztatható ebben a másik Államban.
17. Cikk Művészek és sportolók 1. Tekintet nélkül a 14. és 15. Cikkek rendelkezéseire,
az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy előadóművészként, színpadi,
film-, rádiós, televíziós vagy zeneművészként, sportolóként élvez a másik Szerződő Államban ilyen minőségében
kifejtett személyes tevékenységéből, megadóztatható
ebben a másik Államban.
2. Amennyiben egy előadóművész vagy egy sportoló
által ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből származó jövedelem nem magánál az előadóművésznél vagy a sportolónál, hanem egy másik személynél jelentkezik, úgy ez a jövedelem, tekintet nélkül a 7., 14. és
15. Cikkek rendelkezéseire, megadóztatható abban a Szerződő Államban, amelyben az előadóművész vagy sportoló
a tevékenységét kifejti.
3. Az 1. és 2. bekezdések rendelkezései nem vonatkoznak arra a jövedelemre, amely egy előadóművész vagy
sportoló egyik Szerződő Államban végzett tevékenységéből származik, ha az ebben az Államban tett látogatását az
egyik vagy mindkét Szerződő Állam vagy helyi hatóságai
közalapítványa támogatja. Ebben az esetben a jövedelem
csak abban a Szerződő államban adóztatható, amelyben az
előadóművész vagy a sportoló belföldi illetőségű.
18. Cikk Nyugdíjak 1. A 19. Cikk 2. bekezdésében foglalt rendelkezések
fenntartásával a nyugdíj és más hasonló térítés, amelyet az
egyik Szerződő Államban illetőséggel bíró személynek
korábbi, nem önálló munkáért fizetnek, csak ebben az
Államban adóztatható.
2. Tekintet nélkül az 1. bekezdés rendelkezéseire, az a
kifizetett nyugdíj és egyéb juttatás, akár folyamatos akár
egy összegben fizetett térítés, amelyet az egyik Szerződő
Állam társadalombiztosítási törvényei alapján utaltak ki,
csak ebben az Államban adóztatható.
19. Cikk Közszolgálat 1. a) Fizetések, bérek és más, nem nyugdíj jellegű díjazások, amelyeket az egyik Szerződő Állam, vagy helyi hatósága fizet magánszemélynek, az ezen Államnak, vagy
helyi hatóságainak teljesített szolgálatért, csak ebben az
Államban adóztathatók.
b) Ezen fizetések, bérek és más hasonló jellegű díjazások azonban csak a másik Szerződő Államban adóztathatók, ha a szolgálatot abban az Államban teljesítették, és a
magánszemély abban az Államban olyan belföldi illetőségű személy, aki
(i) ennek az Államnak az állampolgára, vagy
(ii) nem kizárólag a szolgálat teljesítése céljából vált
ebben az Államban belföldi illetőségű személlyé. 2. a) Minden olyan nyugdíj, amely az egyik Szerződő
Állam, vagy helyi hatósága által vagy az általuk létesített
alapokból kerül kifizetésre egy magánszemély részére az
ezen Államnak vagy hatóságának teljesített szolgálatért,
csak ebben az Államban adóztatható.
b) Ez a nyugdíj azonban csak a másik Szerződő Államban adóztatható, ha a magánszemély ebben a másik Államban belföldi illetőségű, és ennek a másik Államnak az állampolgára.
3. A 15., 16., 17. és 18. Cikkek rendelkezései alkalmazandók az olyan bérekre, fizetésekre és más hasonló díjazásra és nyugdíjakra, amelyeket az egyik Szerződő Állam
vagy helyi hatósága által folytatott üzleti tevékenységgel
kapcsolatosan teljesített szolgálatért fizetnek ki.
20. Cikk Tanulók, Professzorok és Kutatók 1. Azok a kifizetések, amelyeket olyan tanulók, ipari
tanulók vagy gyakornokok kapnak ellátásukra, tanulmányi vagy képzési célokra, akik közvetlenül az egyik Szerződő Államba való utazás előtt a másik Szerződő Államban belföldi illetőségűek voltak, vagy jelenleg is azok, és
akik az elsőként említett Államban kizárólag tanulmányi
vagy képzési célból tartózkodnak, nem adóztathatók
ebben az Államban, amennyiben az ilyen kifizetések ezen
az Államon kívüli forrásokból származnak.
2. Az a természetes személy aki abból a célból utazik az
egyik Szerződő Államba, hogy tanítson vagy kutasson
egyetemen, főiskolán vagy egyéb elismert felsőoktatási intézményben ebben a Szerződő Államban, és aki közvetlenül az elutazása előtt a másik Szerződő Államban belföldi
illetőséggel bír vagy bírt, adómentességet élvez az elsőként említett Államban az ilyen tanításért vagy kutatásért
kapott díjazás tekintetében, az ebbe a Szerződő Államba
ilyen célból tett első utazásának időpontjától számított két
évet meg nem haladó időszakban.
3. A 2. bekezdés rendelkezései nem vonatkoznak a kutatásból vagy tanításból származó jövedelemre ha az ilyen
kutatás vagy tanítás nem a közérdeket, hanem elsősorban
meghatározott személy vagy személyek magánhasznát
szolgálja.
21. Cikk Egyéb jövedelem 1. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy jövedelmének az Egyezmény előző Cikkeiben nem
tárgyalt részei, bárhol keletkeznek is, csak ebben az
Államban adóztathatók.
2. Az 1. bekezdés rendelkezései nem terjednek ki a
6. Cikk 2. bekezdésében meghatározott ingatlan vagyonból származó jövedelmen kívüli jövedelmekre, amennyiben az ilyen jövedelmeknek az egyik Szerződő Államban
belföldi illetőségű kedvezményezettje a másik Szerződő
Államban ott lévő telephelye révén üzleti tevékenységet
folytat, vagy ott lévő állandó bázis segítségével szabad
foglalkozást űz, és a jog vagy vagyoni érték, amelynek
alapján a jövedelmet kifizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez vagy állandó bázishoz kapcsolódik. Ilyenkor az
esettől függően a 7. vagy a 14. Cikk rendelkezéseit kell
alkalmazni.
22. Cikk Vagyon 1. A 6. Cikkben említett olyan ingatlan vagyonban
megtestesülő vagyon, melynek tulajdonosa az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy, és amely a másik Szerződő Államban fekszik, ebben a másik Államban
adóztatható.
2. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik
Szerződő Államban lévő telephelyéhez tartozó üzleti vagyon részét képező ingó vagyon, vagy az egyik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személy számára a másik
Szerződő Államban szabad foglalkozás céljára rendelkezésre álló állandó bázishoz tartozó ingó vagyon ebben a
másik Szerződő Államban adóztatható.
3. Az egyik Szerződő Állam vállalkozása által nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajókból és légi járművekből és az ilyen hajók és légi járművek üzemeltetéséhez
szükséges ingóságokból álló vagyon csak ebben a Szerződő Államban adóztatható.
4. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy vagyonának minden egyéb eleme csak ebben az
Államban adóztatható.
23. Cikk A kettős adóztatás elkerülése 1. A kettős adóztatást Észtországban belföldi illetőségű
személy esetében a következőképpen kell elkerülni:
a) Amennyiben az Észtországban belföldi illetőségű
személy olyan jövedelmet vagy vagyont élvez, amely az
Egyezmény rendelkezéseivel összhangban, Magyarországon adóztatható, kivéve ha kedvezőbb elbánást biztosít
hazai joga, Észtország megengedi:
(i) az ilyen belföldi illetőségű személy jövedelmét terhelő adóból azon összeg levonását, amely megegyezik a
Magyarországon megfizetett jövedelemadóval,
(ii) az ilyen belföldi illetőségű személy vagyonát terhelő adóból azon összeg levonását, amely megegyezik a
Magyarországon megfizetett, vagyont terhelő adóval.
Az így levont összeg mindazonáltal nem haladhatja meg
egyik esetben sem a levonás előtt Észtországban számított
jövedelemadónak, illetve vagyont terhelő adónak azt a részét, amely a Magyarországon adóztatható jövedelemre,
illetve vagyonra esik.
b) Az a) alpont alkalmazásában, ha egy Észtországban
belföldi illetőségű társaság osztalékot kap egy Magyarországon belföldi illetőségű társaságtól, amelyben legalább
10%-os teljes szavazati jogot biztosító részesedése van, a
Magyarországon megfizetett adó nemcsak az osztalékadót
foglalja magába, hanem a társaság nyeresége után megfizetett adó megfelelő részét is, amelyből az osztalékot fizették.
2. A kettős adóztatást Magyarországon belföldi illetőségű személy esetében a következőképpen kell elkerülni:
a) Amennyiben egy Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelmet élvez, vagy olyan vagyona
van, amely az Egyezmény rendelkezéseivel összhangban,
Észtországban adóztatható, Magyarország a b) és c) alpont
rendelkezéseinek fenntartásával, mentesíti az ilyen jövedelmet vagy vagyont az adóztatás alól.
b) Amennyiben a Magyarországon belföldi illetőségű
személy olyan jövedelemrészeket élvez, amelyek a
10., 11. és 12. Cikk rendelkezéseivel összhangban Észtországban adóztathatók, Magyarország lehetővé teszi az
ilyen belföldi illetőségű személy jövedelmét terhelő adóból azon összeg levonását, amely megegyezik az Észtországban megfizetett adóval. Az így levont összeg azonban nem haladhatja meg a levonás előtt számított adónak
azt a részét, amely az Észtországból származó ilyen
jövedelemrészekre esik.
c) Amennyiben az Egyezmény bármely rendelkezésével összhangban a Magyarországon belföldi illetőségű
személy által élvezett jövedelem vagy vagyon mentesül az
adó alól Magyarországon, Magyarország mindazonáltal az
ilyen belföldi illetőségű személy többi jövedelme vagy
vagyona utáni adó kiszámításánál figyelembe veheti a
mentesített jövedelmet vagy vagyont.
24. Cikk Egyenlő elbánás 1. Az egyik Szerződő Állam állampolgárai nem vethetők a másik Szerződő Államban olyan adózás vagy azzal
összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy megterhelőbb, mint az az adózás vagy azzal összefüggő kötelezettség, amelynek a másik Állam állampolgárai hasonló körülmények között, különös tekintettel a lakóhelyre, alá vannak vagy alá lehetnek vetve. Ez a rendelkezés, az 1. Cikk
rendelkezéseire való tekintet nélkül, azokra a személyekre
is alkalmazandó, akik nem belföldi illetőségűek az egyik
vagy mindkét Szerződő Államban.
2. Hontalan személyek, akik az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségűek nem vethetők egyik Szerződő
Államban sem olyan adózás vagy azzal összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy megterhelőbb, mint az az adózás vagy azzal összefüggő kötelezettség, amelynek az
Állam állampolgárai hasonló körülmények között, különös tekintettel a lakóhelyre, alá vannak vagy alá lehetnek
vetve.
3. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik
Szerződő Államban lévő telephelye nem adóztatható kedvezőtlenebbül ebben a másik Szerződő Államban, mint
e másik Szerződő Állam azonos tevékenységet folytató
vállalkozásai. Ez a rendelkezés nem értelmezendő oly módon, mintha az egyik Szerződő Állam köteles lenne a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személyek számára polgári jogállásuk vagy családi kötelezettségeik
alapján bármilyen olyan személyi kedvezményt, mentességet vagy levonást biztosítani az adózás területén, mint
amilyeneket a saját területén belföldi illetőségű személyek
számára biztosít.
4. Azt az esetet kivéve, amikor a 9. Cikk 1. bekezdésének, a 11. Cikk 7. bekezdésének vagy a 12. Cikk 6. bekezdésének rendelkezései nyernek alkalmazást, az egyik
Szerződő Állam vállalkozása által a másik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személynek kifizetett kamat,
jogdíj és más költség az ilyen vállalkozás adóztatható nyereségének megállapításánál ugyanolyan feltételek mellett
levonható, mintha ezeket az elsőként említett Államban
belföldi illetőségű személynek fizették volna. Hasonlóképpen az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik
Szerződő Államban illetőséggel bíró személlyel szemben
fennálló tartozásai ugyanolyan feltételek mellett levonhatók e vállalkozás adóztatható vagyonának megállapításánál, mintha ezek a tartozások az először említett Államban
illetőséggel bíró személlyel szemben álltak volna fenn.
5. Az egyik Szerződő Állam olyan vállalkozásai, amelyeknek tőkéje egészben vagy részben, közvetlenül vagy
közvetve a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű
egy vagy több személy tulajdonában vagy ellenőrzése alatt
van, nem vethetők az elsőként említett Szerződő Államban
olyan adózás vagy azzal összefüggő kötelezettség alá,
amely más vagy megterhelőbb, mint az az adózás és azzal
összefüggő kötelezettségek, amelyeknek az elsőként említett Állam más hasonló vállalkozásai alá vannak vagy alá
lehetnek vetve.
6. Tekintet nélkül a 2. Cikk rendelkezéseire, e Cikk
rendelkezései bármilyen fajtájú és elnevezésű adóra alkalmazandók.
25. Cikk Egyeztető eljárás 1. Ha egy személy véleménye szerint az egyik vagy
mindkét Szerződő Állam intézkedése olyan adózást eredményez vagy fog eredményezni számára, amely nincs
összhangban az Egyezmény rendelkezéseivel, az illető
Állam belső jogszabályaiban biztosított jogorvoslati lehetőségektől függetlenül az ügyet annak a Szerződő Államnak az illetékes hatósága elé terjesztheti, amelyikben belföldi illetőségű, vagy ha ügyére a 24. Cikk 1. bekezdése
vonatkozik, annak a Szerződő Államnak az illetékes hatósága elé, amelynek állampolgára. Az ügyet az Egyezmény
rendelkezéseivel összhangban nem lévő adóztatást eredményező intézkedésről szóló első értesítéstől számított három éven belül kell előterjeszteni.
2. Az illetékes hatóság, amennyiben a kifogást megalapozottnak találja, és önmaga nem képes kielégítő megoldást találni, törekedni fog arra, hogy az ügyet a másik Szerződő Állam illetékes hatóságával együtt kölcsönös egyetértéssel rendezze úgy, hogy elkerüljék az olyan adóztatást,
amely nem áll összhangban az Egyezménnyel. Az így létrejött megállapodást alkalmazni kell, bármilyen határidőket írnak is elő a Szerződő Államok belső jogszabályai.
3. A Szerződő Államok illetékes hatóságai törekedni
fognak arra, hogy az Egyezmény értelmezésével vagy
alkalmazásával kapcsolatos nehézségeket és kételyeket
kölcsönös egyetértéssel megoldják. Tanácskozhatnak
továbbá egymással annak érdekében, hogy olyan esetekben is elkerüljék a kettős adóztatást, amelyekről az Egyezmény nem rendelkezik.
4. A Szerződő Államok illetékes hatóságai közvetlenül
érintkezhetnek egymással, beleértve egy közös bizottságot, amely belőlük vagy meghatalmazottaikból áll, azzal a
céllal, hogy megállapodást érjenek el az előző bekezdések
értelmében.
26. Cikk Információcsere 1. A Szerződő Államok illetékes hatóságai megadják
egymás számára azt a tájékoztatást, amely az Egyezmény
rendelkezéseinek vagy a Szerződő Államokban az Egyezmény hatálya alá tartozó adókra vonatkozó belső jogszabályi rendelkezések végrehajtásához szükséges, amennyiben az ezek szerinti adózás nem ellentétes az Egyezménnyel. A kölcsönös tájékoztatást az 1. Cikk nem korlátozza. A Szerződő Állam a kapott tájékoztatást ugyanúgy
titokként kezeli, mint az ennek az Államnak a belső jogszabályai szerint megszerzett információt, és csak olyan
személyek vagy hatóságok (beleértve a bíróságokat és a
közigazgatási szerveket) előtt fedi fel, amelyek az Egyezmény hatálya alá tartozó adók kivetésével vagy beszedésével, azok érvényesítésével, illetve a velük kapcsolatos peres eljárással vagy a jogorvoslat elbírálásával foglalkoznak. Ezek a személyek vagy hatóságok a tájékoztatást csak
ilyen célokra használhatják fel. A tájékoztatást nyilvános
bírósági tárgyalásokon vagy bírósági határozatokban nyilvánosságra hozhatják.
2. Az 1. bekezdés rendelkezései semmilyen esetben
sem értelmezhetők oly módon, mintha valamelyik Szerződő Állam illetékes hatóságát köteleznék:
a) az egyik vagy a másik Szerződő Állam jogszabályaitól vagy államigazgatási gyakorlatától eltérő államigazgatási intézkedések hozatalára;
b) olyan információ átadására, amely az egyik vagy a
másik Szerződő Állam jogszabályai szerint vagy a közigazgatás szokásos rendjében nem szerezhető be;
c) olyan információ átadására, amely szakmai, üzleti,
ipari, kereskedelmi vagy foglalkozási titkot, szakmai eljárást vagy olyan információt fedne fel, amely a közrendbe
(ordre public) ütközne;
d) olyan tájékoztatás nyújtására, amely minősített adatot tárna fel (államtitok és szolgálati titok).
27. Cikk Diplomáciai testületek tagjai és konzuli tisztségviselők
Az Egyezmény semmilyen módon nem érinti a diplomáciai testületek tagjait vagy a konzuli tisztségviselőket
a nemzetközi jog általános szabályai vagy külön megállapodások rendelkezései alapján megillető adózási kiváltságokat.
28. Cikk Hatálybalépés 1. A Szerződő Államok értesítik egymást arról, hogy az
Egyezmény hatálybalépéséhez szükséges alkotmányos
követelményeiknek eleget tettek.
2. Az Egyezmény az 1. bekezdésben hivatkozott későbbi értesítés napján lép hatályba és rendelkezéseit alkalmazni kell mindkét Szerződő Államban:
a) a forrásnál levont adók tekintetében az Egyezmény
hatálybalépésének évét követő első naptári év január 1-jén
vagy azt követően keletkezett jövedelmekre;
b) az egyéb jövedelemadók és vagyonadók tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének évét követő első
naptári év január 1-jén vagy azt követően kezdődő bármely adózási évben kivethető adókra.
29. Cikk Felmondás Az Egyezmény mindaddig hatályban marad, ameddig
az egyik Szerződő Állam fel nem mondja. Az Egyezményt
bármelyik Szerződő Állam felmondhatja, diplomáciai
úton írásbeli felmondási értesítést átadva, legalább hat hónappal bármely naptári évet azt megelőzően, hogy az
Egyezmény hatálybalépésétől öt év eltelt. Ebben az esetben az Egyezmény mindkét Szerződő Államban hatályát
veszti:
a) a forrásnál levont adók tekintetében arra a jövedelemre, amely az értesítés adásának évét közvetlenül követő
naptári év január 1-jén vagy az után keletkezett;
b) az egyéb jövedelem- és vagyonadók tekintetében
olyan adókra, amelyek az értesítés adásának évét közvetlenül követő naptári év január 1-jén vagy az után kezdődő
adózási évre vethetők ki.
Ennek hiteléül az arra kellő meghatalmazással rendelkező alulírottak az Egyezményt aláírták.
Készült két példányban, Budapesten, 2002. szeptember 11. napján, magyar, észt és angol nyelven, mindhárom
szöveg egyaránt hiteles. Bármilyen értelmezési eltérés
esetén az angol nyelvű szöveg az irányadó.
A Magyar Köztársaság Az Észt Köztársaság
nevében nevében
JEGYZŐKÖNYV A Magyar Köztársaság és az Észt Köztársaság között a
kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról a jövedelem- és vagyonadók
területén megkötött Egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) aláírásával egyidejűleg az aláírók megállapodtak a
következő rendelkezésekben, amelyek az Egyezmény
szerves részét képezik.
1. A 4. Cikk 3. bekezdésére vonatkozólag:
Amennyiben egy nem természetes személy mindkét
Szerződő Államban belföldi illetőségű és a Szerződő Államok illetékes hatóságai egyeztető eljárással próbálják
helyzetét meghatározni, tekintettel kell lenniük az olyan
tényezőkre, mint a tényleges üzletvezetés helye, a bejegyzés vagy a létrehozás helye és egyéb releváns tényezőkre.
2. A 6. és a 13. Cikkre vonatkozólag:
Megállapítást nyer, hogy minden jövedelem és nyere
ség, amely az egyik Szerződő Államban fekvő ingatlan
vagyon elidegenítéséből származik ebben az Államban
adóztatható, összhangban az Egyezmény 13. Cikkének
rendelkezéseivel.
3. A 12. Cikkre vonatkozólag:
Ha bármely kettős adóztatás elkerüléséről szóló, ezen
Egyezmény aláírását követően aláírt Egyezményben, amelyet Észtország és egy olyan harmadik ország írt alá, amely
ezen Egyezmény aláírásának időpontjában a Gazdasági
Együttműködési és Fejlesztési Szervezetnek tagja, Észtország beleegyezik a jogdíjra vonatkozó olyan meghatározásba, amely kizárja a jogdíjból a 3. bekezdésben hivatkozott bármilyen jogokat vagy egyéb tulajdont, vagy az
Észtországban keletkezett jogdíjaknak az észt jogdíjadó
alóli mentesítésébe vagy a 2. bekezdésben előirányzottnál
alacsonyabb adómértékbe, az ilyen meghatározás, mentesítés vagy alacsonyabb mérték automatikusan alkalmazásra kerül ebben az Egyezményben, mintha a 3. vagy 2. bekezdésben ki lennének kötve, fel lennének sorolva attól a
naptól számított hatállyal, amelyen annak az Egyezménynek vagy ennek az Egyezménynek a rendelkezései, amelyik a későbbi, hatályossá válnak.
4. Megállapítást nyer, hogy az Egyezmény rendelkezései nem értelmezhetők úgy, mint amelyek korlátoznák a
Szerződő Állam jogát abban, hogy kiterjessze törvényhozását az adóztatás elkerülésének vagy kijátszásának megakadályozására, kivéve, ha az ilyen törvényhozás azt eredményezi, hogy az adózás nincs összhangban az Egyezmény általános elveivel.
Készült két példányban, Budapesten, 2002. szeptember
11. napján, magyar, észt és angol nyelven, mindhárom
szöveg egyaránt hiteles. Bármilyen értelmezési eltérés
esetén az angol nyelvű szöveg az irányadó.
A Magyar Köztársaság Az Észt Köztársaság
nevében nevében”
3. § (1) Ez a törvény a kihirdetését követő napon lép
hatályba, az Egyezmény rendelkezéseit azonban az Egyezmény 28. Cikk 2. bekezdés a) pontja alá eső adók tekintetében a 2005. január 1-jén vagy azt követően keletkezett
jövedelmekre, a 28. Cikk 2. bekezdés b) pontja alá eső
adók tekintetében a 2005. január 1-jén vagy azután kezdődő bármely adózási időszakra kivethető adókra kell alkalmazni.
(2) E törvény végrehajtásáról a pénzügyminiszter
gondoskodik. Mádl Ferenc s. k., Dr. Szili Katalin s. k.,
a Köztársaság elnöke az Országgyűlés elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
235/2007. (XI. 17.) KE határozata dr. Pálmai Géza rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt
jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére dr. Pálmai Géza rendkívüli és meghatalmazott nagykövetet megbízom a Magyar Köztársaság delhi nagykövetségének vezetésével, valamint a Magyar Köztársaság Nepáli Királyságban, a Maldiv Köztársaságban, a Sri Lankai Demokratikus Szocialista Köztársaságban és a Bangladesi Népi
Köztársaságban való képviseletével.
Budapest, 2007. február 19. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
40/2014. (XII. 29.) NGM rendelete a Nemzeti Adó- és Vámhivatal hivatásos szolgálati jogviszonyhoz, illetve rendészeti szakvizsgához kötött munkaköreiről, továbbá az alapfokú és középfokú szaktanfolyammal kapcsolatos egyes kérdésekről.
A Nemzeti Adó- és Vámhivatalról szóló 2010. évi CXXII. törvény 82/A.  § (1)  bekezdés a) és h)  pontjában, valamint a  7.  §
tekintetében a  jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 31.  § (2)  bekezdés b)  pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 90. § 1. pontjában foglalt feladatkörömben
eljárva a következőket rendelem el:
1. § Azokat a munkaköröket, amelyeket az ellátandó feladatok szolgálati jellegére tekintettel kizárólag pénzügyőr tölthet
be, az 1. melléklet tartalmazza.
2. § Vezetői munkakör betöltéséhez a pénzügyőrnek rendészeti szakvizsgával kell rendelkeznie.
3. § (1) A  Nemzeti Adó- és Vámhivatalról szóló 2010. évi CXXII. törvény (a  továbbiakban: NAV tv.) 17/A.  § (1a)  bekezdése
alkalmazásában az alapfokú szaktanfolyami végzettséggel egyenértékűnek kell tekinteni
a) a (3) bekezdés a) pontja szerinti szakképzettségeket,
b) a bűnügyi igazgatási szak és a rendészeti igazgatási szak bármely szakirányán,
c) a pénzügyi nyomozók esetében az a)–b) pontban foglaltakon túl a jogi szakokleveles adó- és vámnyomozó
tanácsadó szakirányú továbbképzési szakon
megszerzett szakképzettséget. (2) A  NAV tv. 17/A.  § (1a)  bekezdése alkalmazásában az  alapfokú szaktanfolyami végzettséggel egyenértékűnek
kell tekinteni a  Vám- és Pénzügyőrség Vám- és Pénzügyőri Iskolája által lebonyolított alapfokú szaktanfolyami
végzettséget.
(3) A  NAV tv. 17/A.  § (1a)  bekezdése alkalmazásában a  középfokú szaktanfolyami végzettséggel egyenértékűnek kell
tekinteni
a) a  vámigazgatási szakon, illetve szakirányon, a  jövedék- és vámigazgatási szakirányon, a  vám- és jövedéki
igazgatási szakirányon,
b) a pénzügynyomozói szakirányon,
c) a  pénzügyi nyomozók esetében a  bűnügyi igazgatási szak és a  rendészeti igazgatási szak bármely
szakirányán (kivéve biztonsági és katasztrófavédelmi szakirány), a  jogi szakokleveles adó- és vámnyomozó
tanácsadó szakirányú továbbképzési szakon
megszerzett szakképzettséget.
 (4) A  NAV tv. 17/A.  § (1a)  bekezdése alkalmazásában a  középfokú szaktanfolyami végzettséggel egyenértékűnek
kell tekinteni a  Vám- és Pénzügyőrség Vám- és Pénzügyőri Iskolája által lebonyolított középfokú szaktanfolyami
végzettséget.
4. § Nem áll fenn az  alapfokú, illetve a  középfokú szaktanfolyam elvégzésének kötelezettsége az  alábbi munkakörök
tekintetében:
a) vezetőzenész munkakörben,
b) zenész munkakörben,
c) pénzügyi nyomozó I–II. munkakörben, illetve vezetői munkakörben, amíg az  érintett a  munkaköri leírása
alapján ezen munkakörökben bűnügyi támogató feladatkört ténylegesen ellát.
5. § Ez a rendelet 2015. január 1-jén lép hatályba.
6. § Hatályát veszti
a) a Vám- és Pénzügyőrség az  Európai Unió intézményeiben nemzeti szakértőként foglalkoztatott, továbbá
a  nemzetközi szervezetekben pályázat útján elnyert jogviszonyban alkalmazott hivatásos állományú
tagjainak jogviszonyáról és a  velük kapcsolatos személyzeti eljárás rendjéről szóló 12/2008. (V. 16.)
PM rendelet,
b) a Vám- és Pénzügyőrségről szóló törvény végrehajtásáról szóló 24/2004. (IV. 23.) PM rendelet módosításáról
szóló 10/2010. (III. 31. ) PM rendelet,
c) a Nemzeti Adó- és Vámhivatal hivatásos munkakörei és egyes illetmény-pótlékok megállapításáról,
valamint a Nemzeti Adó- és Vámhivatal hivatásos állománya egészségi, pszichikai és fizikai alkalmasságának
vizsgálatáról szóló 27/2011. (VII. 26.) NGM rendelet módosításáról szóló 53/2011. (XII. 29.) NGM rendelet.
Varga Mihály s. k.,
 nemzetgazdasági miniszter


text:
304/2009. (XII. 22.) Korm. rendelete a közúti közlekedési nyilvántartásba bejegyzett jármű tulajdonjogának, illetve üzembentartó személyének változását igazoló teljes bizonyító erejű magánokiratnak a közlekedési igazgatási eljárásban történő felhasználhatóságához szükséges kötelező tartalmi elemekről.
A közúti közlekedési nyilvántartásról szóló 1999. LXXXIV. törvény 41/A. § b) pontjában kapott felhatalmazás alapján, az Alkotmány
35. § (1) bekezdés b) pontjában meghatározott feladatkörében eljárva a Kormány a következőket rendeli el:
1. § E rendelet alkalmazásában:
a) teljes bizonyító erejű magánokirat: a polgári perrendtartásról szóló törvény ben meghatározott feltételeknek
meg fele lően kiállított okirat;
b) eladás bejelentése: a járműnyilvántartásba bejegyzett jármű nyilvántartás szerinti tulajdonosa által tett bejelentés
a jármű elidegenítése tárgyában;
c) tulajdonjog változás bejegyzése: a járműnyilvántartásba bejegyzett jármű elidegenítését köve tően a jármű új
tulajdonosa által kezdeményezett közlekedési igazgatási eljárás, amely az új tulajdonos adatait tartalmazó
törzskönyv kiadására irányul;
d) üzembentartó személyének változása: a járműnyilvántartásba bejegyzett jármű tulajdonosa vagy a képviseletében
eljáró személy által kezdeményezett közlekedési igazgatási eljárás, amely az üzembentartó adatait tartalmazó
forgalmi engedély kiadására irányul;
e) nyilvántartás: a közúti közlekedési nyilvántartás járműnyilvántartása. 2. § (1) A jármű tulajdonjogában bekövetkezett változás bejelentését – a változástól számított 5 munkanapon belül – az eladó
tulajdonos a tulajdonjog változásáról készült, a 3. §-ban meghatározott tartalmú teljes bizonyító erejű magánokirat
benyújtásával vagy megküldésével teljesíti. A közlekedési igazgatási hatóság az e rendelet szerinti adattartalmú teljes
bizonyító erejű magánokirat alapján a bejelentés tényét és időpontját a nyilvántartásba bejegyzi.
(2) Az eladás bejelentés ténye az e rendeletben meghatározott tartalmú teljes bizonyító erejű magánokirat benyújtása
vagy megküldése esetén sem jegyezhető be, ha a bejelentés tárgyát képező járművön érvényes forgalmazási
korlátozás szerepel a nyilvántartásban. Ez esetben a közlekedési igazgatási hatóság a bejelentés tényének bejegyzését
elutasítja.
3. § A közúti közlekedési nyilvántartás járműnyilvántartásba bejegyzett jármű tulajdonjog változását igazoló teljes
bizonyító erejű magánokirat kötelező tartalmi elemei a következők:
a) a jogügylet ingyenes vagy visszterhes jellegének meghatározása;
b) a jogügylet tárgyát képező jármű azonosító (rendszám, alvázszám) és gyártmány adatai;
c) a felek természetes személyazonosító adatai (családi és utóneve; születési helye és ideje; anyja születési családi és
utóneve), a személyazonosságát igazoló okmány sorszám adata, valamint lakcím adata, jogi személy vagy jogi
személyiséggel nem rendelkező szervezet megnevezése, képviselőjének adatai, székhelyének (telephelyének)
címe, cégjegyzék-, ille tő leg nyilvántartási száma;
d) a járműhöz tartozó okmányok (forgalmi engedély és törzskönyv) sorszáma, az okmányok átadásának-átvételének
ténye, időpontja;
e) a járműnek a vevő birtokába kerülési időpontja;
f) a jogügylet hatályba lépésének napja;
g) a felek nyilatkozata, mely szerint mindkét fél teljesíti bejelentési kötelezettségét a közlekedési igazgatási
hatóságnál a tulajdonjog változás hatályba lépését követő, jogszabályban meghatározott határidőn belül;
h) a felek nyilatkozata arról, hogy ismerik a bejelentés nyilvántartásba történő bejegyzéséhez fűződő joghatásokat,
valamint a bejelentés elmaradásának, illetve bejelentési kötelezettség késedelmes teljesítésének
jogkövetkezményeit.
4. § A közúti közlekedési nyilvántartás járműnyilvántartásba bejegyzett jármű üzembentartó személyének változását
igazoló teljes bizonyító erejű magánokirat kötelező tartalmi elemei a következők:
a) a jogügylet ingyenes vagy visszterhes jellegére történő utalás;
b) a jogügylet tárgyát képező jármű azonosító (rendszám, alvázszám) és gyártmány adatai;
c) a tulajdonos, az üzembentartó, valamint az új üzembentartó természetes személyazonosító adatai (családi és
utóneve; születési helye és ideje; anyja születési családi és utóneve), a személyazonosságát igazoló okmány
sorszám adata, valamint lakcím adata, jogi személy vagy jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet
megnevezése, képviselőjének adatai, székhelyének (telephelyének) címe, cégjegyzék-, ille tő leg nyilvántartási
száma;
d) a járműhöz tartozó forgalmi engedély sorszáma, az okmány új üzembentartó részére történő
átadásának-átvételének ténye, időpontja;
e) a járműnek üzembentartó birtokába kerülési időpontja;
f) a jogügylet hatályba lépésének napja;
g) a jármű tulajdonosának nyilatkozata, mely szerint a külön jogszabályban előírt bejelentési kötelezettségének
a közlekedési igazgatási hatóság előtt a jogügylet hatályba lépését követő 15 napon belül eleget tesz;
h) a felek nyilatkozata, melyben kijelentik, hogy ismerik a bejelentés alapján a nyilvántartásba történő
bejegyzéséhez fűződő joghatásokat, valamint a bejelentés elmaradásának, illetve bejelentési kötelezettség
késedelmes teljesítésének jogkövetkezményeit.
5. § Ha a magánokirat nem felel meg az e rendeletben meghatározott tartalmi követelményeknek, azt a közlekedési
igazgatási eljárásban történő felhasználás céljából joghatás kiváltására alkalmatlannak kell tekinteni. Ez esetben
a változás bejelentésére irányuló közlekedési igazgatási eljárásban az eljáró hatóság a nyilvántartásba történő
bejegyzést elutasítja, egyben felszólítja az ügyfelet az e rendeletben meghatározott tartalmi követelményeknek
megfelelő teljes bizonyító erejű magánokirat benyújtására, valamint felhívja az ügyfél figyelmét a késedelmes
bejelentés jogkövetkezményeire.
6. § (1) Ez a rendelet – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – 2010. január 1-jén lép hatályba.
(2) E rendelet 5. §-a 2010. július 1-jén lép hatályba.
(3) E rendeletet a hatályba lépését köve tően létrejött jogügyletek tekintetében kell alkalmazni.
Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
483/2015. (XII. 3.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet kinevezéséről és megbízásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére –
Madari Ákost kinevezem rendkívüli és meghatalmazott nagykövetté, és megbízom Magyarország ulánbátori
nagykövetségének a vezetésével.
Budapest, 2015. március 8. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
13/2007. (IK 10.) IRM utasítása a lobbitevékenység nyilvántartásáról.
A lobbitevékenységről szóló 2006. évi XLIX. törvényben (a továbbiakban: Ltv.), illetve a lobbitevékenységről
szóló 2006. évi XLIX. törvény végrehajtásáról szóló
176/2006. (VIII. 14.) Korm. rendeletben foglaltak figyelembevételével az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium lobbitevékenység nyilvántartásának rendjére vonatkozóan a következő utasítást adom ki:
1. Jelen utasítás rendelkezései a minisztérium valamennyi szervezeti egységre vonatkoznak.
2. A szervezeti egységek vezetői felelősek azért, hogy
munkatársaik a szabályzat előírásait megismerjék és alkalmazzák.
3. Igazolvánnyal rendelkező lobbistával lobbitevékenységre vonatkozó kapcsolatot – a feladatkörében a miniszter, az államtitkár, a szakállamtitkár és főosztályvezető, továbbá a fentiek eseti megbízása alapján a minisztérium
más vezetője (továbbiakban: fogadó fél) létesíthet.
4. A minisztérium 3. pontban nem említett munkatársa
lobbitevékenység fogadására nem jogosult. Az ilyen irányú megkeresések esetén tájékoztatja a megkeresőt arról,
hogy a minisztériumban a lobbitevékenység koordinálására a Kabinetfőnök jogosult. Az elutasított megkeresésről a
megkeresett feljegyzést készít, amit haladéktalanul megküld a Kabinetfőnöknek, egyidejűleg tájékoztatja közvetlen felettesét.
5. A fogadó fél az első kapcsolatfelvétel során tisztázni
köteles, hogy a megkereső nyilvántartásba vett lobbista-e
[lobbiigazolványból vagy a Központi Igazságügyi Hivatal
(a továbbiakban: KIH) honlapján vezetett névjegyzékből].
Jogszerű megkeresés esetén a fogadó fél tájékoztatja a lobbistát az érdemi kapcsolatfelvétel ajánlott módjáról, a személyes megbeszélés elfogadása esetén annak helyéről,
idejéről és tervezett időtartamáról.
6. A személyes kapcsolatfelvételről a lobbitevékenységgel megkeresett munkatársaknak emlékeztetőt kell készíteni. Több megbeszélés esetén minden egyes kapcsolatfelvételről külön emlékeztető készül.
7. Az emlékeztetőnek tartalmaznia kell:
a) az érdemi kapcsolatfelvétel időpontját,
b) a lobbitevékenységgel kapcsolatos közhatalmi dön
tést,
c) a lobbista nevét, lobbiszervezet megbízásából eljáró
lobbista esetében a lobbiszervezet megnevezését is,
d) lobbiigazolványa számát,
e) a lobbitevékenység megbízóját,
f) az Ltv. 11. § (2) bekezdésében foglalt érintettség ese
tén a 10. §-ban meghatározott személy bejelentését,
g) az igénybe vett eszközöket.
8. Az eszközök lehetnek különösen:
a) személyes kapcsolatfelvétel,
b) a lobbista vagy megbízója által rendelkezésre bocsá
tott nyomtatott tárgyi anyagok vagy elektronikus úton kézhez vett szakmai anyagok (pl. tudományos kiadványok,
hatástanulmányok, kutatások, elemzések eredménye) felhasználása,
c) a lobbista vagy megbízója által biztosított részvétel
szakmai konferencián, tudományos tanácskozáson, egyéb,
a lobbitevékenységgel összefüggő rendezvényen.
9. A fogadó fél az emlékeztetőt 8 napon belül küldi meg
a Kabinetfőnöknek, aki azok alapján összeállítja a jelen
utasítás mellékletében szereplő negyedéves tájékoztatót.
10. A Kabinetfőnök a tárgynegyedévre vonatkozó, általa kiadmányozott negyedéves tájékoztatót a tárgynegyedévet követő hónap utolsó napjáig elektronikus és postai
úton is megküldi a KIH-nek.
11. Ha a lobbista nem a törvényben foglaltaknak megfelelően kezdeményezi a kapcsolatfelvételt, vagy az Ltv-ben
foglaltakat eljárása során megsérti, továbbá olyan személy
(szervezet) részéről érkezik lobbitevékenységre irányuló
kezdeményezés, aki (amely) a lobbinyilvántartásban nem
szerepel, a fogadó fél erről soron kívül írásban tájékoztatja
közvetlen felettesét és a Kabinetfőnököt, a kapcsolatfelvételre irányuló kérést pedig elutasítja.
12. A 11. pontban foglalt feljegyzés alapján – indokolt
esetben a körülmények tisztázását követően – a Kabinetfőnök az Ltv. 16. § (1) bekezdésében foglaltak szerint haladéktalanul tájékoztatja az ügyről a KIH-t.
13. Ez az utasítás a közzétételét követő 8. napon lép hatályba, rendelkezéseit azon közhatalmi döntésekkel összefüggésben kell alkalmazni, amelyek előkészítése 2006.
szeptember 1-jét követően kezdődött.
Dr. Takács Albert s. k.,
igazságügyi és rendészeti miniszter


text:
1359/H/2008. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő h a t á r o z a t o t:
Az Alkotmánybíróság a Dorog Város Önkormányzatának a közterületek használatáról szóló 5/2001. (II. 23.) sz.
rendeletének 14. § (1) bekezdés a.) pontja, (2) és (3) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
I. A Közép-dunántúli Regionális Közigazgatási Hivatal
vezetője (a továbbiakban: hivatalvezető) indítványozta az
Alkotmánybíróságnál Dorog Város Önkormányzatának a
közterületek használatáról szóló 5/2001. (II. 23.) sz. rendeletének (a továbbiakban: Ör.) 14. § (1) bekezdés a.) pontja,
(2) és (3) bekezdése felülvizsgálatát és megsemmisítését.
Az Ör. 14. § (1) bekezdés a.) pontja szabálysértéssé nyilvánította a közterület hozzájárulás nélküli használatát, és a
(2) bekezdés alapján pénzbírsággal sújtható, illetve a
(3) bekezdés alapján tettenérés esetén a Közterület Felügyelet helyszíni bírságot szabhat ki. A hivatalvezető e
rendelkezés kapcsán határidő tűzésével törvényességi észrevétellel élt Dorog Város Önkormányzata Képviselő-testületéhez (a továbbiakban: Képviselő-testület), amelyre a
Képviselő-testület a törvényességi felhívásban kitűzött határidőn belül nem válaszolt, az Ör.-t nem módosította.
A hivatalvezető ezt követően fordult a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban:
Ötv.) 99. § (2) bekezdés a) pontja alapján indítványával az
Alkotmánybírósághoz.
Az Ör. 3. § (2) bekezdése alapján a közterületek rendeltetéstől eltérő használatára a használónak szerződést kell
kötni. A hivatalvezető álláspontja szerint, amennyiben az
önkormányzat a közterület-használatot polgári jogviszonyként szabályozza, akkor a megállapodás nélküli
vagy szerződéstől eltérő használatot nem nyilváníthatja
szabálysértéssé, mert a szabálysértés intézményének rendeltetésével összeegyeztethetetlen az, hogy a jogalkotó –
valamely közjogi védelmet igénylő közérdek nélkül – önmagában a polgári jogi szerződésből eredő kötelezettség
nem teljesítését szabálysértéssé nyilvánítsa. A szerződésszegés jogkövetkezménye a Polgári Törvénykönyvről
szóló 1959. évi IV. törvényben (a továbbiakban: Ptk.) és a
Ptk. szabályainak megfelelően megállapított általános
szerződési feltételek határozzák meg. Ezért a szerződéskötési kötelezettség teljesítése elmulasztásának szabálysértéssé nyilvánítására, valamint ezen kötelezettségszegés
esetén az Ör. 14. § (2) és (3) bekezdésében szabályozott
szankciók alkalmazására a szabálysértésekről szóló 1999.
évi LXIX. törvény (a továbbiakban: Szabs.tv.) 1. § (1) bekezdésében a Képviselő-testület nem kapott felhatalmazást. A hivatalvezető szerint az Ör. 14. § (1) bekezdés
a) pontja, (2) és (3) bekezdése ellenétes az Ötv. 16. §
(1) bekezdésével és a Szabs.tv. 1. § (1) bekezdésével és
ezáltal sérti az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdését.
II. 1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezései:
„44/A. § (1) A helyi képviselőtestület: (…)
b) gyakorolja az önkormányzati tulajdon tekintetében a
tulajdonost megillető jogokat, az önkormányzat bevételeivel önállóan gazdálkodik, saját felelősségére vállalkozhat,
(...)
(2) A helyi képviselőtestület a feladatkörében rendeletet
alkothat, amely nem lehet ellentétes más jogszabállyal.”
2. Az Ötv. indítvánnyal érintett rendelkezései:
„16. § (1) A képviselő-testület a törvény által nem sza
bályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá
törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására önkormányzati rendeletet alkot.”
„80. § (1) A helyi önkormányzatot – e törvényben meghatározott eltérésekkel – megilletik mindazok a jogok és
terhelik mindazok a kötelezettségek, amelyek a tulajdonost megilletik, illetőleg terhelik. A tulajdonost megillető
jogok gyakorlásáról a képviselő-testület rendelkezik.”
3. Az épített környezet alakításáról és védelméről szóló
1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Étv.) indítvánnyal érintett – az indítvány benyújtásakor hatályos –
rendelkezései:
„2. § E törvény alkalmazásában:
(…) 13. Közterület: közhasználatra szolgáló minden olyan
állami vagy önkormányzati tulajdonban álló földterület,
amelyet a rendeltetésének megfelelően bárki használhat,
és az ingatlan-nyilvántartás ekként tart nyilván. Egyéb ingatlanoknak a közhasználat céljára átadott területrészére
– az erről szóló külön szerződésben foglaltak keretei között – a közterületre vonatkozó rendelkezéseket kell alkalmazni. Közterület rendeltetése különösen: a közlekedés
biztosítása (utak, terek), a pihenő és emlékhelyek kialakítása (parkok, köztéri szobrok stb.), a közművek elhelyezése.”
4. Az Étv. indítvánnyal érintett – az elbíráláskor hatályos – rendelkezései:
„2. § E törvény alkalmazásában: (..)
13. Közterület: közhasználatra szolgáló minden olyan
állami vagy önkormányzati tulajdonban álló földterület,
amelyet az ingatlan-nyilvántartás ekként tart nyilván.”
„54. § (4) A közterület rendeltetése
a) a telkek térbeli kapcsolatának, megközelítésének,
b) a közúti és gyalogos közlekedés (út, járda stb.),
c) a kikapcsolódás, a szórakozás, a sporttevékenység, a
szabadidő-eltöltés,
d) a felvonulás, a gyülekezés, a közösségi megnyilvá
nulás,
e) szobor elhelyezésének, emlékhely kialakításának, művészeti alkotások elhelyezésének,
f) a közművek elhelyezésének,
g) zöldfelületek kialakításának
biztosítása.
(5) A közterületet rendeltetésének megfelelően bárki használhatja. A közterület rendeltetésére és használatára
jogszabály további szabályokat állapíthat meg.
(6) Önkormányzati rendelet a település belterületi közterületének a (4) bekezdésben vagy jogszabályban meghatározott rendeltetésétől eltérő engedély vagy megállapodás nélküli használatát szabálysértéssé nyilváníthatja.”
5. A Szabs.tv. indítvánnyal érintett rendelkezései:
„1. § (1) Szabálysértés az a jogellenes, tevékenységben
vagy mulasztásban megnyilvánuló cselekmény, melyet
törvény, kormányrendelet vagy önkormányzati rendelet
szabálysértésnek nyilvánít, s amelynek elkövetőit az e törvényben meghatározott joghátrány fenyeget.”
„134. § (1) A szabálysértést meghatározó jogszabályban megállapított esetekben a (2) bekezdésben felsoroltak
a szabálysértés tetten ért elkövetőjét helyszíni bírsággal
sújthatják.
(2) Helyszíni bírság kiszabására jogosult
(…)
c) a természetvédelmi őr, az önkormányzati természet
védelmi őr, a természetvédelmi hatóság részéről eljáró és
erre felhatalmazott személy, a közterület-felügyelő; (…)
6. Az Ör. indítvánnyal támadott rendelkezése:
„14. § (1) Szabálysértést követ el
a.) aki közterületet hozzájárulás nélkül használ
(…)
(2) Aki az (1) bekezdésben meghatározott rendelkezé
seket megszegi pénzbírsággal sújtható.
(3) Tettenérés esetén a Közterület Felügyelet helyszíni
bírságot szabhat ki.” III. Az indítvány nem megalapozott.
A helyi önkormányzat rendeletalkotási jogkörének kereteit az Alkotmány, valamint az Ötv. szabályozza. Az Alkotmány 44/A. § (1) bekezdés a) pontja alapján az önkormányzat képviselő-testülete önkormányzati ügyekben önállóan
szabályoz, a 44/A. § (2) bekezdése pedig kimondja, hogy az
önkormányzat képviselő-testülete feladatkörében rendeletet
alkot, amely nem lehet ellentétes más jogszabállyal.
Az Ötv. 16. § (1) bekezdése az önkormányzat rendeletalkotási jogkörével kapcsolatosan a következő rendelkezést tartalmazza: „A képviselő-testület a törvény által nem
szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására önkormányzati rendeletet alkothat.”
A helyi önkormányzat az Alkotmány és az Ötv. idézett
rendelkezései alapján a helyi társadalmi viszonyok szabályozása körében elsődleges, eredeti jogalkotási jogkörrel
rendelkezik, rendeletet alkothat olyan helyi közügyek szabályozására, amelyeket magasabb szintű jogszabály még
nem szabályozott. A törvény által szabályozott társadalmi
viszonyok körében az Ötv. felhatalmazása alapján, a felhatalmazás keretei között végrehajtási rendelet alkotásának a
joga illeti meg.
A településeken az életviszonyok a helyi sajátosságokhoz
igazodnak, amelyek így helyi speciális szabályozást igényelnek. Az Étv. meghatározza a közterület fogalmát (2. §
13. pontja), illetve – a 2011. január 1-jén hatályba lépett törvénymódosítással – annak rendeltetését [54. § (4) bekezdése], valamint úgy rendelkezik, hogy a közterületet rendeltetésének megfelelően bárki használhatja, illetve a közterület rendeltetésére és használatára jogszabály további szabályokat állapíthat meg [Étv. 54. § (5) bekezdése].
Az Ör. 14. § (1) bekezdés a) pontja a közterület hozzájárulás nélküli használatát nyilvánítja szabálysértéssé. Az
Ör. a közterület használatának rendjét szabályozza, és az
Ör. 2. §-a tartalmazza a közterület rendeltetéstől eltérő
használatára vonatkozó szabályokat, amelyek szerint ilyen
esetekben az Ör. 2. § (1) bekezdése alapján a közterület
rendeltetéstől eltérő használatához Dorog Város Önkormányzatának hozzájárulása (közterület-használati hozzájárulás) szükséges. Az Ör. 2. § (3) bekezdése határozza
meg azokat az eseteket, amikor nem kell közterület-használati hozzájárulás. Az Ör. 2. § (7) bekezdése alapján a
közterület használatára vonatkozó feltételek betartását a
Közterület Felügyelet ellenőrzi. Az Ör. 3. §-a alapján a
közterület-használati hozzájárulás megadásával kapcsolatos ügyekben a polgármester jár el, és a hozzájárulás
birtokában a közterület használatára a Dorogi Városüzemeltetési Közhasznú Társaság köt szerződést az Ör.-ben
szabályozott feltételek szerint a jogosulttal.
Az Ötv. 8. § (1) bekezdése alapján a helyi közszolgáltatások körében a települési önkormányzatok feladataként
határozza meg a helyi közutak és közterületek fenntartását. Az önkormányzatok a közterület-használatot polgári
jogi jogviszonyként vagy önkormányzati hatósági ügyként
szabályozhatják. A települési önkormányzatoknak a közterület-használatra vonatkozó helyi rendeletalkotása fakultatív. Az önkormányzatok felelőssége, hogy az Étv.
54. § (5) bekezdésében kapott felhatalmazással élve – a
központi jogszabályi előírásokat a helyi viszonyokra vonatkozóan további szabályok önkormányzati rendeletben
történő megállapításával – a helyi körülményekhez igazodva, a lakosság igényeit figyelembe véve rendezzék a
közterület-használathoz kötődő helyi életviszonyokat, és
ennek keretében meghatározzák, hogy a közterületeken
mely tevékenységek gyakorlását engedik, illetve melyet
tiltanak, illetve milyen rendeltetésellenes használatot kívánnak visszaszorítani, az Étv. 54. § (6) bekezdése alapján
szabálysértéssé nyilvánítani.
A Képviselő-testület az Ör. 14. § (1) bekezdés a.) pontjában a közterület hozzájárulás nélküli használatát nyilvánította szabálysértéssé és a (2) bekezdés alapján az elkövető pénzbírsággal, illetve a tettenérés esetén a (3) bekezdésben foglaltak szerint helyszíni bírsággal sújtható. Az Ör.
14. § (3) bekezdése alapján a helyszíni bírságolási jogkört
– a Szabs.tv. 134. § (2) bekezdés c) pontjában foglaltakkal
összhangban – a Közterület Felügyelet gyakorolja.
A Szabs.tv. 1. §-a szerint szabálysértés az a jogellenes,
tevékenységben vagy mulasztásban megnyilvánuló cselekmény, melyet törvény, kormányrendelet vagy önkormányzati rendelet szabálysértésnek nyilvánít, s amelynek
elkövetőit az e törvényben meghatározott joghátrány fenyeget. Sem a Szabs.tv., sem az egyes szabálysértésekről
szóló 218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet nem tartalmaz
szabálysértési tényállást az engedély nélküli közterület-használatra vonatkozóan. Az Étv. 54. § (6) bekezdése
alapján önkormányzati rendelet a település belterületi közterületének az Étv. 54. § (4) bekezdésében vagy jogszabály által meghatározott rendeltetésétől eltérő engedély
vagy megállapodás nélküli használatát szabálysértéssé
nyilváníthatja.
Az Alkotmánybíróság a 19/1998. (V. 22.) AB határozatában rámutatott arra, hogy az önkormányzatok részére az
Alkotmány 44/A. § (1) bekezdés a) pontja és az Ötv. 16. §
(1) bekezdése által biztosított rendeletalkotási jog nem jelenti azt, hogy a helyi önkormányzat bármely jogellenes
magatartást szabálysértéssé nyilváníthat. „A Szabs. tv.
1. §-a úgy rendelkezik, hogy valamely tevékenységet vagy
mulasztást törvény, kormányrendelet vagy önkormányzati
rendelet nyilváníthat szabálysértéssé. A Szabs. tv. alapján
tehát a helyi önkormányzat rendelkezik törvényi felhatalmazással arra, hogy rendeletében valamely jogellenes magatartást szabálysértéssé nyilvánítson. Maga a Szabs. tv.
nem tartalmaz tételes rendelkezést arra nézve, hogy a helyi
önkormányzatoknak ez a jogosítványa milyen jogellenes
magatartások szabálysértéssé nyilvánítására terjed ki.
Ez azonban nem jelenti azt, hogy a helyi önkormányzat
bármely jogellenes magatartást szabálysértéssé nyilváníthat. Ezen önkormányzati jogkör korlátainak vizsgálata során egyrészt a szabálysértés jogintézményének rendeltetéséből, másrészt a törvényi felhatalmazás indokaiból kell
kiindulni.
A jogellenes magatartások szabálysértéssé nyilvánításának rendeltetését a törvény preambuluma, a törvény céljainak megállapítása keretében határozza meg. A törvény
preambuluma a következőket tartalmazza: »Ez a törvény
azoknak a jogellenes cselekményeknek a szabályait határozza meg, amelyek a társadalomra csekély fokban veszélyesek. Az államigazgatási tevékenység eredményességének előmozdítása, továbbá általában a jogsértések megelőzése végett büntetéssel sújtja az államigazgatási szervek
munkáját akadályozó, valamint a társadalmi együttélés
szabályait sértő személyeket. Egyben olyan eljárási rendet
állapít meg, amely biztosítja az ilyen ügyek gyors intézését. Azt kívánja elérni, hogy e cselekményekkel szemben a
küzdelem minél eredményesebb legyen.«
Ezt figyelembe véve a szabálysértés a közigazgatás-ellenes magatartások, illetőleg az emberi együttélés szabályait sértő magatartások, az ún. kriminális cselekmények
szankcionálására hivatott jogintézmény.” [19/1998.
(V. 22.) AB határozat, ABH 1998, 436, 439.]
Az Ör. a közterület-használat szabályozásakor a polgári
jogviszony (közterület-használati hozzájárulás és az ezen
alapuló szerződéskötés) keretében történő megoldást alkalmazza. A Képviselő-testület az Ör. 14. § (1) bekezdés
a) pontjában, (2) és (3) bekezdésében foglalt rendelkezések
megalkotásával a közterület hozzájárulás nélküli használatának jogkövetkezményeit szabályozza, s szabálysértési
szankciókat (pénzbírság, helyszíni bírság) fűz a polgárok
jogsértő magatartásához. Az Étv. hatályos 54. § (6) bekezdése – függetlenül attól, hogy az önkormányzat a közterülethasználatot polgári jogi jogviszonyként, vagy önkormányzati hatósági ügyként szabályozza – felhatalmazza az önkormányzatot, hogy a belterületi közterület jogszabályban meghatározott rendeltetésétől eltérő megállapodás vagy engedély nélküli használata esetén önkormányzati rendeletben e
jogellenes magatartást szabálysértéssé nyilváníthassa. Emiatt az Ötv. 16. § (1) bekezdésével, a Szabs.tv. 1. § (1) bekezdésével és az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésével való ellentét sem állapítható meg, ezért az Alkotmánybíróság az
Ör. 14. § (1) bekezdés a) pontja, (2) és (3) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére
irányuló indítványt elutasította.
Budapest, 2011. március 28. Dr. Holló András s. k., Dr. Kiss László s. k.,
alkotmánybíró előadó alkotmánybíró