text:
813/B/2009. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítványok tárgyában – dr. Balogh Elemér, dr. Paczolay Péter és dr. Trócsányi László alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő h a t á r o z a t o t: 1. Az Alkotmánybíróság a földgázellátásról szóló 2008. XL. törvény 138/A. §-a alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
2. Az Alkotmánybíróság a földgázellátásról szóló 2003.
évi XLII. törvény szerinti közüzemi nagykereskedelmi engedélyesnél felmerült bevételi hiány megtérítésének részletes szabályairól szóló 27/2009. (VI. 25.) KHEM rendelet
alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
3. Az Alkotmánybíróság az annak megállapítására irányuló indítványt, miszerint alkotmányellenes, hogy a földgázellátásról szóló 2003. évi XLII. törvény szerinti közüzemi nagykereskedelmi engedélyesnél felmerült bevételi
hiány megtérítésének részletes szabályairól szóló 27/2009.
(VI. 25.) KHEM rendelet ellentétes az általános forgalmi
adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvénnyel, visszautasítja.
I. 1. Az Alkotmánybírósághoz öt indítvány érkezett a
földgázellátásról szóló 2008. évi XL. törvény (a továbbiakban: Get.) 138/A. §-a, valamint a földgázellátásról szóló
2003. évi XLII. törvény szerinti közüzemi nagykereskedelmi engedélyesnél felmerült bevételi hiány megtérítésének részletes szabályairól szóló 27/2009. (VI. 25.) KHEM
rendelet (a továbbiakban: Vhr.) egésze, de különösen a 4. §
(3) bekezdése alkotmányellenességének megállapítása és
keletkezésére visszaható hatállyal történő megsemmisítése iránt.
A folyamatban levő ügyeket – azok tárgyi összefüggése
miatt – az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és
annak közzétételéről szóló, többször módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü határozat (a továbbiakban: Ügyrend, ABK 2009. január, 3.) 28. §
(1) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság egyesítette, és
egy eljárásban bírálta el.
2. A Get. támadott rendelkezését a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló
2004. évi CXL. törvény módosításáról szóló 2008. évi
CXI. törvény hatálybalépésével és a belső piaci szolgálta
tásokról szóló 2006/123/EK irányelv átültetésével összefüggő törvénymódosításokról szóló 2009. évi LVI. törvény (a továbbiakban: Getmód.) 398. § (19) bekezdése
2009. július 1-jével léptette hatályba.
E szabály értelmében a közüzemi nagykereskedői engedéllyel rendelkezett engedélyesnek 2009. június 30-ig a
földgázár-szabályozásban elismert (az árszabályozásban
figyelembevételre kerülő) és a tényleges importköltségeinek negatív különbözetéből adódó bevételi hiányát az
alábbi jogalanyok kötelesek a rendszerirányítónak megfizetni: a) a felhasználó részére földgázt értékesítő egyetemes szolgáltató, földgázkereskedő vagy földgáztermelő
(akik ezt továbbhárítják a felhasználók felé), illetve b) külföldről földgázt vásárló felhasználó. A rendszerirányító által létrehozott, elkülönített számlán kezelt, kötelező befizetésekből származó pénzeszközök a közüzemi nagykereskedőket illetik meg.
Az Vhr. meghatározza a közüzemi nagykereskedelmi
engedélyesnél felmerült bevételi hiány mértékét (66 milliárd Ft.), a fizetési kötelezettség hőmennyiség alapján meghatározott mértékét, a befizetés részletes szabályait, valamint a fizetési kötelezettség alól mentesülő felhasználók
körét.
A Vhr.-t az 52/2009. (X. 6.) KHEM rendelet (a továbbiakban: Vhrmód.) 2009. október 7-ei hatállyal módosította.
Erre tekintettel az Alkotmánybíróság felhívta az indítványozókat, hogy nyilatkozzanak, indítványaikat a jogszabályi változások ellenére fenntartják-e. Az indítványozók
nézete szerint a Vhr. módosításai ellenére az alkotmányossági probléma továbbra is fennáll, ezért az alkotmányossági vizsgálatot a Vhr. módosított szövege tekintetében kérték elvégezni. Utólagos normakontroll indítványokról lévén szó az Alkotmánybíróság – állandó gyakorlata szerint – az alkotmányossági vizsgálatot a Vhr. hatályos
szövege tekintetében folytatta le.
3. Az első indítvány benyújtói – három jogi személy – a
Get. 138/A. §-át, valamint a Vhr. egészét, de különösen
annak a fizetési kötelezettség alól mentesülő felhasználók
körét meghatározó 4. § (3) bekezdését vélték alkotmányellenesnek.
A Get. 138/A. § (1) bekezdésének értelmezéséből következik, hogy azok a felhasználók, akik (amelyek) 2005.
július 1-jétől bármikor közüzemi szolgáltatás keretében
vételeztek földgázt, a hiány megfizetéséből részt kell,
hogy vállaljanak. Az indítványozók szerint azonban a Vhr.
nem veszi figyelembe, hogy a felhalmozódott hiányt az
egyes felhasználók milyen mértékben keletkeztették, valamint azt sem, hogy a felhasználók akár több fogyasztási
hellyel is rendelkeznek, melyek közül egyesek a 2005. július 1. utáni időpontban vásároltak földgázt, mások azonban nem. Az indítványozók szerint figyelmen kívül hagyja
a szabályozás azt is, hogy azok a feljogosított fogyasztók,
amelyek 2008. II. és 2009. I. félévében (amikor a 66 milliárd forintos hiány túlnyomó része keletkezett) nem a közüzemi szolgáltatás keretében vételeztek földgázt, azok az
árfolyamváltozás kedvezőtlen hatásait már a földgázkereskedőkkel kötött szerződéseik miatt viselték. Az indítvá-
nyozók azt is sérelmesnek tartják, hogy mivel a befizetési
kötelezettség jelentős része a nyári időszakra esik, így a
jogalkotó a „nagykereskedők kompenzálási terhének meghatározó részét” az ipari fogyasztókra hárítja, ugyanis a lakossági fogyasztók gázfogyasztása ebben az időszakban
elhanyagolható. Az indítványozók szerint ezen indokok
alapján a szabályozás diszkriminatív [Alkotmány 70/A. §
(1) bekezdés], és mivel „már rövid távon hatással van az
érintettek versenyképességére”, ezért a piacgazdaság és a
vállalkozás jogának, valamint a gazdasági verseny szabadságának (Alkotmány 9. §) sérelmét is eredményezi. Utaltak arra is, hogy a „hatósági árképzés anomáliái hátrányos
következményeinek utólagos, nem átlátható és igazságos
módon történő, szelektív áthárítása kirívóan szélsőséges
beavatkozás az állam részéről”, mely ellentétes a jogbiztonság, jogállamiság [Alkotmány 2. § (1) bekezdés] követelményeivel.
Kiegészítő indítványaikban – melyek tartalma egymással teljesen megegyezik – az indítványozók előadták, hogy
a támadott jogszabályok a visszamenőleges hatályú jogalkotás tilalmát is sértik. Azon törvényi rendelkezés, miszerint azok a felhasználók, akik 2005. július 1-jétől bármikor
közüzemi szolgáltatás keretében vételeztek földgázt, a felhalmozódott hiány megfizetéséből részt kell, hogy vállaljanak, az érintettek helyzetét egyértelműen terhesebbé teszik, és átrendezik a törvény hatályba lépése előtti jogviszonyokat, mivel – érvelnek az indítványozók – a szolgáltatók és az igénybe vevők közötti szerződési feltételeket
visszamenőlegesen, egyoldalúan módosítják. Utaltak arra,
hogy a rendelkezések még a szakemberek számra sem átláthatók és nem egyértelmű indokok alapján hárítják át
„két gazdasági társaság (E.ON Földgáz Trade Zrt., TIGÁZ
Zrt.) állítólagos veszteségét (…) harmadik felekre”, úgy,
hogy „a veszteséget megfizető személyeknek a két gazdasági társaság állítólagos veszteségének keletkezésére gyakorolt esetleges befolyása nem igazolható”. A támadott
rendelkezésekkel összefüggésben az indítványozók előadták, hogy azok korlátozzák a gazdasági versenyt, ugyanis
két gazdasági társasággal kötött megállapodás alapján harmadik személyeket kötelez az immár liberalizált gázpiacon többletkifizetés teljesítésére, kizárólag e társaságok
javára. Emellett az indítványozók utaltak arra is, hogy a
módosított Vhr. sem biztosítja a megfelelő arányosítást a
kifizetési kötelezettség vonatkozásában azon fogyasztók
között, akik csak hatósági árért vásároltak földgázt és amelyek földgáz-szükségletüket részben a szabad piacról elégítették ki. Előadták, hogy a rendelet hátrányosan különbözteti meg a jövőben nagyobb gázfelhasználási igénnyel
rendelkező felhasználókat, akik adott esetben a támogatott
földgázból kisebb mennyiséget vásároltak, azokkal szemben, akik terméküket a támogatott földgáz felhasználásával (azaz olcsóbban) állították elő. A Vhr. 4. § (3) bekezdésével összefüggésben előadták, hogy az e rendelkezés
alapján mentesülő felhasználók és az itt fel nem sorolt, de
összehasonlítható helyzetben levő felhasználók homogén
csoportba tartoznak, közöttük a súlyos gazdasági következményekkel járó megkülönböztetés nem szükséges és
nem is arányos.
4. Egy másik magánszemély indítványozó kizárólag a
Vhr. egésze alkotmányellenességének megállapítását és
megsemmisítését kérte. Mindenekelőtt azt kifogásolta,
hogy a Vhr. a címében az annak kihirdetésekor már egy
éve nem hatályos korábbi földgázellátásról szóló 2003. évi
XLII. törvényre (a továbbiakban: Get.régi) hivatkozik,
mely véleménye szerint sérti a visszamenőleges jogalkotás
tilalmát. Utalt arra is, hogy a Vhr. 2009. június 25-én került közzétételre, a hatályba lépés időpontja pedig 2009.
július 1-je volt, ami mindössze 5 nap felkészülési időt jelentett. Szintén a visszaható hatályú jogalkotás tilalma
megsértésére hivatkozott az indítványozó, amikor előadta,
hogy a Get. 138/A. §-a 2009. július 1-jétől hatályos, illetve
„az ezt követően indult és megismételt eljárásokban kell
alkalmazni”, azonban az R. részletszabályaiból az következik, hogy az ezen időpontot megelőzően keletkezett bevételi hiányt is a felhasználóknak kell viselniük. Az első
indítványozóval egybehangzóan arra hivatkozott, hogy a
Vhr. hátrányos megkülönböztetést (Alkotmány 70/A. §)
alkalmaz, ugyanis csak a 2005. július 1. és 2009. június 30.
között a közüzemi gázszolgáltatásból kilépett fogyasztók
esetében telepít többlet terheket az egyes gazdálkodó szervezetekre, emellett a Vhr. semmilyen arányosítást nem tartalmaz a fogyasztás időszakára nézve, ami az Alkotmány
9. § (2) bekezdésével és a 70/I. §-ával is ellentétes.
Az indítványozó szerint emellett a Vhr. az árak megállapításáról szóló 1990. évi LXXXVII. törvény (a továbbiakban: Ártv.) 7. § (2) bekezdésével is ellentétes, mert nem
tartalmazza azt a törvényi követelményt, hogy a hatósági
ár az államháztartásért felelős miniszter egyetértésével került volna megállapításra. Ezen túlmenően az indítványozó
úgy vélte, hogy a Vhr. 4. § (5) bekezdése az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvénnyel (a továbbiakban: ÁFAtv.) is ellentétes, mert a Vhr. törvényi
felhatalmazás nélkül rendelkezett arról, hogy a rendszerirányító által kiállított számla nem minősül az ÁFAtv. szerinti számlának és adólevonásra sem jogosít.
5. A harmadik indítványozó egyrészt a Get. támadott
rendelkezése megalkotásának körülményeit, másrészt annak tartalmát is kifogásolta. Véleménye szerint az Alkotmány 7. § (2) bekezdésébe ütközik az, hogy a Get.-et a hatályba lépése napján módosította a Getmód. Sérelmezte az
is, hogy a Get. 133. § (1) bekezdés 11. pontja – mely a Vhr.
megalkotására vonatkozó felhatalmazást tartalmaz – a Magyar Közlönyben 2009. június 26. napján jelent meg, a
Vhr. pedig már egy nappal korábban, 2009. június 25. napján kihirdetésre került. Hivatkozott arra is, hogy „diszkriminál a jogszabály”, amikor aszerint tesz különbséget a fogyasztók között, hogy mikor léptek ki a közüzemi szolgáltatás keretéből, valamint álláspontja szerint a versenypiaci
feltételek utólagos megváltoztatása miatt a piac egyes
szereplői indokolatlan versenyelőnyhöz jutnak, mely az
Alkotmány 9. § (2) bekezdését sérti.
Ugyanezen indítványozó egy másik indítványában arra
hivatkozott, hogy a Vhr. melléklete a Get.-ben kapott felhatalmazás kereteit túllépve „a törvényben megállapított
fizetési kötelezettség időbeli terjedelmét a törvényben
megállapított határidőn túlra terjeszti ki”, sértve ezzel a
jogalkotás alkotmányos rendjét.
6. Végül az ötödik indítványozó – gazdálkodó szervezet – arra hivatkozott, hogy a Get. 138/A. §-a és a Vhr. sérti
a jogbiztonság [Alkotmány 2. § (1) bekezdés] elvét és a
visszaható hatályú jogalkotás tilalmát, mivel azokat a hatályba lépése előtt létrejött jogviszonyokra is alkalmazni
kell, úgy, hogy hátrányos jogkövetkezményeket állapítanak meg. Emellett úgy véli, hogy a szabályozás sérti a joggal való visszaélés tilalmát is, mivel „egy konkrét gazdálkodó szervezetet (és elhanyagolható mértékben egy másikat) ért kárt egyedi döntés helyett normatív szabályozással
kíván orvosolni”. Az indítványozó szerint a Get. és a Vhr.
diszkriminatív is, hiszen anélkül határozta meg a kötelezettek körét, hogy figyelembe vette volna a fizetési kötelezettség címzettjeinek eltérő pozícióját, mely önkényes jogalkotásnak minősül. Előadta, hogy a szabályozás a joggal
való visszaélés tilalmát, valamint a szerződési szabadság
elvét sérti, „mivel egy fizetési kötelezettséget egy szerződés fennállására alapít (bár nem teszi a szerződés részévé)
azzal, hogy a fizetési kötelezettség alanyainak körét a földgázszállítási szerződés létezése, valamint az annak alapján
létesített tényleges szállítás alapján határozza meg”. Alkotmányosan aggályosnak tartja az indítványozó azt is,
hogy az állam a kötelmi jogviszony jogszabály útján történő létesítését olyan megváltozott gazdasági-társadalmi körülményekkel kívánja igazolni, mely változások előidézése kizárólag az állam jogalkotásának tudható be. Erre tekintettel az indítványozó a támadott rendelkezések alkotmányellenességének megállapítását és visszamenőleges
hatályú megsemmisítését kérte.
Az Alkotmánybíróság beszerezte a közlekedési, hírközlési és energiaügyi miniszter véleményét.
II. 1. Az Alkotmánynak az indítvánnyal érintett rendelkezései:
„2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”
„9. § (1) Magyarország gazdasága olyan piacgazdaság,
amelyben a köztulajdon és a magántulajdon egyenjogú és
egyenlő védelemben részesül.
(2) A Magyar Köztársaság elismeri és támogatja a vállalkozás jogát és a gazdasági verseny szabadságát.”
„70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve
az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más
vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni,
születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.”
„70/I. § Minden természetes személy, jogi személy és
jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet köteles jö
vedelmi és vagyoni viszonyainak megfelelően a közterhekhez hozzájárulni.”
2. A Get.-nek az indítvánnyal támadott rendelkezése:
„138/A. § (1) A Get. szerinti közüzemi nagykereskedői
engedéllyel rendelkezett engedélyesnek engedélyköteles
tevékenysége végzése során 2009. június 30-ig a földgázár-szabályozásban elismert (az árszabályozásban figyelembevételre kerülő) és a tényleges importköltségeinek
negatív különbözetéből adódó bevételi hiányát a rendszerirányító által az e célból létrehozott elkülönített számlán
kezelt, kötelező befizetésből származó pénzeszközből kell
biztosítani.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott pénzeszközt
2010. december 31-ig
a) a felhasználó részére földgázt értékesítő
1. egyetemes szolgáltató,
2. földgázkereskedő,
3. a földgáztermelő vagy
b) külföldről földgázt vásárló felhasználó
a rendszerirányítónak havonta megfizeti, és azokat az
a) pont szerinti esetben továbbhárítja a felhasználó felé.
(3) Az (1) bekezdésben meghatározott cél érdekében a
rendszerirányító által beszedett pénzeszköz nem minősül a
rendszerirányító bevételének, a rendszerirányító azt más
célra nem fordíthatja és köteles azt egyéb pénzeszközeitől
elkülönítetten kezelni. A rendszerirányító köteles az elkülönített számlán kezelt pénzeszközt és annak pénzkezelési
költségeivel csökkentett nettó hozamát kötelezettségként
kimutatni.
(4) A (2) bekezdés szerint megfizetett (fizetendő) pénzeszköz nem minősül az egyetemes szolgáltató, a földgázkereskedő és a földgáztermelő bevételének, azt köteles
egyéb pénzeszközeitől elkülönítetten kezelni. Az egyetemes szolgáltató, a földgázkereskedő és a földgáztermelő
köteles az elkülönítetten kezelt pénzeszközt a rendszerirányítóval szembeni kötelezettségként kimutatni.
(5) A (2) bekezdés szerinti fizetés alapját
a) a (2) bekezdés a) pontjának megfelelően értékesített,
illetve
b) a (2) bekezdés b) pontjának megfelelően vásárolt
földgáz képezi.
(6) Az (5) bekezdés a) pontja alkalmazásában a földgáz
tranzit vagy export céljára vagy földgáztárolóba történő
szállítása, valamint a rendszerüzemeltetők saját felhasználását és a hálózati veszteségeket biztosító földgázmennyiségek adásvétele nem tekintendő értékesítésnek.
(7) Az (1) bekezdésben meghatározott bevételi hiány kiegyenlítése esetén a rendszerirányító elkülönített számlájáról kifizetés nem teljesíthető.”
3. A Vhr.-nek az indítványokkal támadott, az elbíráláskor hatályos rendelkezései:
A földgázellátásról szóló 2008. évi XL. törvény 133. §
(1) bekezdés 11. pontjában kapott felhatalmazás alapján, a
közlekedési, hírközlési és energiaügyi miniszter feladatés hatásköréről szóló 133/2008. (V. 14.) Korm. rendelet
1. § (1) bekezdés b) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § A földgázellátásról szóló 2008. évi XL. törvény
(a továbbiakban: GET) 138/A. §-a szerinti kötelező befizetésből származó pénzeszközre (a továbbiakban: pénzeszköz) bevételi hiányának mértékéig a földgázellátásról
szóló 2003. évi XLII. törvény szerinti közüzemi nagykereskedelmi engedéllyel rendelkezett engedélyes vagy
jogutódja (a továbbiakban: nagykereskedő) jogosult.
2. § Az e rendeletben használt fogalmakat a GET, valamint az annak a felhatalmazása alapján kiadott jogszabályok rendelkezései szerint kell értelmezni.
3. § (1) A GET 138/A. § (1) bekezdése szerinti bevételi
hiány mértéke összesen 66 Mrd Ft (azaz hatvanhat milliárd
forint).
(2) A pénzeszköz hőmennyiség alapján meghatározott
mértékét a melléklet tartalmazza.
(3) A rendszerirányító a pénzeszköz kezelésére elkülönített számlát (a továbbiakban: elkülönített számla) vezet.
(4) A pénzeszköz (1) bekezdésben meghatározott összege és a mellékletben meghatározott mértéke az általános
forgalmi adó összegét nem tartalmazza.
3/A. § (1) A GET 138/A. §-a szerinti pénzeszközt a melléklet szerint differenciáltan köteles megfizetni a felhasználó részére földgázt értékesítő egyetemes szolgáltató,
földgázkereskedő, földgáztermelő vagy a külföldről földgázt közvetlenül vásárló felhasználó (a továbbiakban
együtt: kötelezett) azon felhasználó után, aki (amely) a
a) 2008. október 1-je és 2009. június 30-a közötti időszakban vételezett a földgáz közüzemi szolgáltatás keretében, valamint
b) 2005. július 1-je és 2008. szeptember 30-a közötti
időszakban a földgáz közüzemi szolgáltatás keretében vételezett, és legkésőbb 2008. szeptember 30-án a földgáz
közüzemi szolgáltatásból feljogosított fogyasztóként kilépett, valamint 2008. október 1-je és 2009. június 30-a között kizárólag a hatósági árképzés hatálya alá nem tartozó
földgáz-kereskedelem keretében vásárolt földgázt.
(2) Ha a felhasználó az (1) bekezdésben meghatározott
időszakban több felhasználási helyen vételezett földgázt
akként, hogy egyes felhasználási helyeken a közüzemi
szolgáltatás, más felhasználási helyeken a hatósági árképzés hatálya alá nem tartozó földgáz-kereskedelem keretében vételezett, az (1) bekezdés szerinti differenciált fizetési kötelezettséget felhasználási helyenként kell megállapítani.
(3) Az (1) bekezdés b) pontja szerinti feltételeknek való
megfelelésről és a (2) bekezdés szerinti vételezésről a felhasználó tájékoztatja a kötelezettet.
4. § (1) A kötelezett köteles együttműködni a rendszerirányítóval a tárgyhónapra vonatkozó hiteles mennyiségi
adatok előállítása és átadása érdekében.
(2) A hőmennyiségi adatokat, valamint a (3)–(4) bekezdés figyelembe vételével a GET 138/A. § (5)–(6) bekezdésével összhangban megállapított, a felhasználó részére kiszámlázott értékesítési vagy vásárlási mennyiségi adatokat a rendszerirányító részére – kötelezettenként, a tárgy
hónapban kibocsátott elszámoló számlák egyenlegét is figyelembe véve összesített módon – a tárgyhónapot követő
hónap 25. napjáig kell átadni.
(3) Mentesül a pénzeszköz megfizetése alól azon felhasználó (vagy jogutódja), aki (amely)
a) az együttműködő földgázhálózathoz új felhasználási
helyen keresztül első alkalommal csatlakozik, sem ő, sem
jogelődje ezt megelőzően más felhasználási helyen keresztül az együttműködő földgázhálózathoz nem csatlakozott, és a földgázfelhasználást 2009. június 30-t követően
kezdi meg, vagy
b) az együttműködő földgázhálózathoz új felhasználási
helyen keresztül csatlakozik, amely felhasználási helyen a
földgázfelhasználást 2009. június 30-t követően kezdi
meg, valamint az ezen felhasználási helyen felhasznált
földgáz mennyisége az ezt megelőzően már használt felhasználási helyen a megelőző gázévben felhasznált összes
földgázmennyiségen felül jelentkezik, vagy
c) a földgáz közüzemi szolgáltatásból feljogosított fogyasztóként legkésőbb 2005. július 1-gyel kilépett, és ettől
a naptól kezdve 2009. június 30-áig kizárólag a hatósági
árképzés hatálya alá nem tartozó földgáz-kereskedelem
keretében vásárol földgázt, vagy
d) 2009. július 1-jét megelőzően kezdte meg a földgázfelhasználást, és 2009. június 30-áig kizárólag a hatósági
árképzés hatálya alá nem tartozó földgáz-kereskedelem
keretében vásárolt földgázt.
(4) A (3) bekezdés szerint mentesülő felhasználó (vagy
jogutódja) részére kiszámlázott földgáz-értékesítést a
(2) bekezdés szerinti összesítés során nem kell figyelembe
venni.
(5) A rendszerirányító havonta egy alkalommal számlát
(számviteli bizonylatot) állít ki és nyújt be a kötelezett felé. A rendszerirányító által kiállított számla (számviteli bizonylat) nem minősül az általános forgalmi adóról szóló
törvény szerinti számlának (számviteli bizonylatnak), valamint adólevonásra nem jogosít.
(6) A számlát (számviteli bizonylatot) a rendszerirányító a tárgyhavi hiteles mennyiségi adatok alapján legkésőbb
a tárgyhónapot követő második hónap 1. munkanapjáig állítja ki.
(7) A számlában (számviteli bizonylatban) foglalt fizetési kötelezettséget – a (10) bekezdés szerinti eltéréssel – a
kötelezettnek a tárgyhónapot követő második hónap utolsó napjáig – ha ez nem banki nap, akkor a tárgyhónapot követő második hónap utolsó napját követő banki napon –
kell teljesíteni.
(8) A rendszerirányító a számlát (számviteli bizonylatot) úgy állítja ki, hogy a kötelezett a számlát (számviteli
bizonylatot) a fizetési kötelezettségnek a számlában
(számviteli bizonylatban) feltüntetett esedékessége időpontját legalább öt munkanappal megelőzően kézhez vehesse.
(9) A számlákra (számviteli bizonylatokra) vonatkozó
kifogásokat a számla (számviteli bizonylat) kézhezvételétől számított 4 munkanapon belül lehet a rendszerirányítóval közölni. A számlára (számviteli bizonylatra) vonatko
zó kifogás esetén a nem vitatott részek esedékessége nem
változik.
(10) A melléklet szerinti 2009. július 1. és 2009. szeptember 30. közötti időszakban keletkező fizetési kötelezettség tekintetében – a GET 138/A. § szerinti pénzeszköz
mértékéig – a nagykereskedő, a kötelezett és a 3/A. §
(1) bekezdés b) pontja szerinti felhasználó halasztott részletfizetésben állapodhatnak meg – a rendszerirányító egyidejű tájékoztatása mellett – úgy, hogy a 2009. július 1. és
2009. szeptember 30. közötti időszakra eső pénzeszköz
legkésőbb 2009. december 14-éig a kötelezett részére
megfizetésre kerüljön. A megállapodás megkötéséről a
rendszerirányítót a kötelezett tájékoztatja.
5. § (1) Az elkülönített számláról kifizetés kizárólag az
elkülönített számlára befolyt pénzösszeg erejéig teljesíthető.
(2) A rendszerirányító az elkülönített számlára történt
befizetésből származó pénzösszeg terhére a kötelezettek
számára előírt fizetési határidő lejártát követő 5 munkanapon belül köteles a befolyt összeget a nagykereskedő részére kifizetni.
(3) A rendszerirányító az (1) bekezdés szerinti pénzösszeg
a) 91%-át az E.ON Földgáz Trade Földgázkereskedő
Zártkörűen Működő Részvénytársaság vagy jogutódja,
b) 9%-át a TIGÁZ Zártkörűen Működő Részvénytársaság vagy jogutódja
részére forintra kerekítve fizeti ki.
6. § (1) A Magyar Energia Hivatal (a továbbiakban: Hivatal) havonta ellenőrzi a GET 138/A. § (1) bekezdésében
foglaltak szerinti, az elkülönített számlára történt befizetésből származó pénzösszeg mértékének alakulását és a
kifizetés teljesítését.
(2) Az (1) bekezdés szerinti ellenőrzés elvégzéséhez
a) a rendszerirányító az elkülönített számla kezelésére
és az elkülönített számla pénzforgalmára,
b) a kötelezett a pénzeszköz megfizetésére vonatkozó
kötelezettségét megalapozó földgáz-értékesítésére vagy
-vásárlására, ennek keretén belül különösen a (3) bekezdés
szerint mentesülő felhasználók részére történő értékesítésre
vonatkozóan a Hivatal részére adatszolgáltatást nyújt.
(3) A Hivatal a
a) 3/A. § (1) bekezdés b) pontja szerinti felhasználói
csoportba tartozás jogalapját a fizetési könnyítés első alkalommal történő érvényesítését, illetve
b) 4. § (3) bekezdése szerint mentesülő felhasználók
mentességének jogalapját a mentesség első alkalommal
történő érvényesítését követő 90 napon belül egyszeri alkalommal ellenőrzi. Az ellenőrzéshez a fizetési könnyítésben részesülő felhasználó a felhasználói csoportba tartozására, illetve a mentesülő felhasználó a mentessége igazolására vonatkozóan a Hivatal részére adatszolgáltatást nyújt.
(4) A GET 138/A. § (1) bekezdése szerinti bevételi hiány fennálló mértékének a változását – a rendszerirányító
adatszolgáltatása alapján – a Hivatal állapítja meg.
(5) Ha az elkülönített számlán a GET 138/A. §
(1) bekezdésében meghatározott bevételi hiány kiegyenlítését követően az elkülönített számlára történt befizetések
és az arról történt kifizetések egyenlege pozitív, akkor az
elkülönített számlán nyilvántartott maradvány pénzösszeget a rendszerirányítási díj mérséklésére kell fordítani, és a
rendszerhasználati díj mértékének meghatározásakor figyelembe kell venni.
7. § Ez a rendelet 2009. július 1-jén lép hatályba, és
2012. december 31-én hatályát veszti.
Melléklet 27/2009. (VI. 25.) KHEM rendelethez A pénzeszköz hőmennyiség alapján meghatározott mértéke
Időszak Érintett Ft/MJ 2009. július 1. és 2009. szeptember 30. között
3/A. § (1) a) és b) 0,515 2009. október 1. és 2009. október
31. között
3/A. § (1) b) 0,092 2009. október 1. és 2011. június
30. között
3/A. § (1) a) 0,092 III. Az indítványok nem megalapozottak.
1. Az Alkotmánybíróság a Get. 138/A. §-ának, illetve a
Vhr. egészének alkotmányosságát először a jogbiztonság,
azt követően pedig a visszaható hatályú jogalkotás tilalma
szempontjából vizsgálta meg.
1.1. Az indítványozók szerint a jogbiztonság követelményét a támadott rendelkezések három okból sértik.
1.1.1. Először is úgy vélték, hogy a rendelkezések még a
szakemberek számára sem átlátható és nem egyértelmű indokok alapján hárítják át két gazdasági társaság állítólagos
veszteségét harmadik felekre.
A 26/1992. (IV. 30.) AB határozat megállapította, hogy
a világos, érthető és megfelelően értelmezhető normatartalom a normaszöveggel szemben alkotmányos követelmény. A jogbiztonság – amely az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság fontos eleme – megköveteli, hogy a jogszabály szövege értelmes és világos, a
jogalkalmazás során felismerhető normatartalmat hordozzon (ABH 1992, 135, 142.).
A Vhr. 3. § (1) bekezdése megállapítja, hogy a GET
138/A. § (1) bekezdése szerinti bevételi hiány mértéke
összesen 66 milliárd forint.
E szabály tényként állapítja meg a közüzemi nagykereskedelmi engedéllyel rendelkezett engedélyesnél felmerült
hiány nagyságát. Emellett a Vhr. 5. § (3) bekezdése meghatározza azt is, hogy a hiány kiegyenlítésére befolyt
összeg 91%-át az E.ON Földgáz Trade Földgázkereskedő
Zártkörűen Működő Részvénytársaság vagy jogutódja,
9%-át a TIGÁZ Zártkörűen Működő Részvénytársaság
vagy jogutódja részére kell kifizetni.
Az adott szabályozás egy konkrét, gazdasági válsághelyzetből előálló gazdaságpolitikai problémára adott válasznak, finanszírozási megoldásnak minősül. Egyedi
esetről lévén szó, az egész jogrendszerben nem található
egyetlen olyan jogi előírás sem, mely erre az esetre alkalmazandó és alkalmazható volna. Nem is volna ésszerűen
elvárható, sem pedig életszerű, hogy a jogalkotó egy, a jövőben esetlegesen felmerülő gazdaságpolitikai kérdést
előre rendezzen. Emellett az Alkotmánybíróság nyomatékosan hangsúlyozza, hogy a keletkezett hiány mértékének
megállapítása, annak kiszámítása, valamint a befizetett
összeg elosztásának módja nem alkotmányossági kérdés.
Ezt az álláspontot támasztja alá a 48/2001. (XI. 22.) AB
határozat, mely a költségvetési törvény azon rendelkezéseit vizsgálta, amelyek – a települési önkormányzatokat a
központi költségvetésből megillető bevételi források meghatározása során – előírják az önkormányzatok iparűzési
adóerő-képességének figyelembevételét. Ebben az Alkotmánybíróság kimondta, hogy az állami költségvetés megállapítása az Országgyűlés hatásköre. Az Alkotmánybíróság a parlamentnek ezt a költségvetésért való felelősségét
nem veheti át. Az Alkotmánybíróságnak nem feladata annak tényszerű vizsgálata, hogy az önkormányzatok számára a törvényhozás által biztosított bevételi források megfelelően biztosítják-e a törvényben előírt kötelező feladatok
ellátásának gazdasági feltételeit (ABH 2001, 330, 337.).
Erre tekintettel megállapítható, hogy maga a hiány mértékét megállapító rendelkezés formai szempontból értelmes és világos, a jogalkalmazás során felismerhető normatartalmat hordoz, ebből következően a jogbiztonság követelményét nem sérti. Tartalmi szempontból pedig a támadott rendelkezés tekintetében azért nem állapítható meg a
jogbiztonság követelményének a sérelme, mert a keletkezett hiány nagyságának megállapítása nem alkotmányossági kérdés. Mindezek miatt az Alkotmánybíróság az indítványt ebben a részében elutasította.
1.1.2. Másodsorban az egyik indítványozó arra hivatkozott, hogy az R. a címében (közüzemi nagykereskedelmi
engedélyes) az annak kihirdetésekor a már egy éve nem
hatályos Get.régi-re hivatkozik, mely a jogbiztonság követelményét sérti.
A közüzemi nagykereskedelem fogalmát a Get.régi 3. §
33. pontja határozta meg: olyan kereskedelem, amelyben a
közüzemi nagykereskedő köteles a közüzemi szolgáltatói
szerződés szerinti földgázellátásra. A Get.régi 33. § (1) bekezdése értelmében a közüzemi nagykereskedőt kizárólagos jog illeti meg és ellátási kötelezettség terheli a közüzemi szolgáltatóval szemben a közüzemi fogyasztók ellátásához szükséges gázmennyiség és teljesítmény mértékéig,
amelyre a feleket szerződéskötési kötelezettség terheli.
A Get. hatályba lépését követően 2009. július 1-jével
– azaz a szabad földgáz-piac bevezetésével – a közüzemi
szolgáltatást felváltotta az egyetemes szolgáltatás. Ennek
hatására a Get. a közüzemi nagykereskedő fogalmát sem
használja, hanem földgázkereskedő terminológiát alkalmazza, amely a Get. 28. § (1) bekezdése értelmében működési engedély alapján földgáz-kereskedelmet végezhet.
Ugyanígy nem használja a Get. a közüzemi szolgáltató
fogalmát sem, ezt váltotta fel az egyetemes szolgáltató elnevezés.
A támadott rendelkezés valóban a Get.régi-ben alkalmazott fogalmat használ, azonban ezt kizárólag az egyértelműsítés végett teszi, azaz a korábbi elnevezésre utalás a
nagykereskedelmi engedélyes és jogutódja beazonosítására szolgál. Önmagában az, hogy egy jogszabály a korábban hatályban volt törvényben használt terminológiát is alkalmazza, nem sérti a jogbiztonság követelményét, sőt éppen ellenkezőleg: segítséget nyújt a jogalkalmazó szervek
és a jogalanyok számára, hogy a korábban alkalmazott
megnevezés az újonnan hatályba lépett jogszabályban
mely fogalomnak felel meg egészben vagy bizonyos részben. Erre tekintettel az Alkotmánybíróság az indítványt e
tekintetben is elutasította.
1.1.3. Harmadsorban a jogbiztonság követelményével
összefüggésben az egyik indítványozó azt kifogásolta,
hogy a jogszabályok kihirdetése és hatályba lépése között
mindössze 5 nap felkészülési időt állt rendelkezésre.
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében védeni rendelt
jogállamiság egyik fontos alkotóeleme a jogbiztonság,
amely megköveteli, hogy az állampolgárok jogait és kötelességeit a törvényben megszabott módon kihirdetett és
bárki számára hozzáférhető jogszabályok rendezzék, továbbá meglegyen a tényleges lehetőség arra, hogy a jogalanyok magatartásukat a jog előírásaihoz tudják igazítani.
A jogalkotónak kellő időt kell tehát biztosítania arra, hogy
az érintettek a jogszabály szövegét megismerhessék, és eldöntsék, miként alkalmazkodnak a jogszabály rendelkezéseihez. A jogszabály kihirdetése és hatálybalépése közötti
„kellő idő” mértékét a jogszabálytervezet kidolgozójának,
illetve a jogalkotónak esetileg kell vizsgálnia, az adott jogszabály jellegét, valamint a jogszabály végrehajtására való
felkészülést befolyásoló egyéb tényezőket alapul véve.
Alkotmányossági szempontból az bírálható el, hogy a jogalkotó biztosított-e az érintettek számára legalább minimális felkészülési időt, vagyis lehetőségük volt-e az érintetteknek a jogszabály előzetes megismerésére. Alkotmányellenesség csak a felkészülésre szolgáló időtartam kirívó, a
jogbiztonságot súlyosan veszélyeztető vagy sértő hiánya
esetén állapítható meg. [34/1991. (VI. 15.) AB határozat,
ABH 1991, 170.; 7/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH
1992, 45.; 25/1992. (IV. 30.) AB határozat, ABH 1992,
131.; 28/1992. (IV. 30.) AB határozat, ABH 1992, 155.;
41/1997. (VII. 1.) AB határozat, ABH 1997, 292.;
723/B/1998. AB határozat, ABH 1999, 795.; 10/2001.
(IV. 12.) AB határozat, ABH 2001, 123.; 1022/B/2001.
AB határozat, ABH 2002, 1568.; 1025/B/2001. AB határozat, ABH 2003, 1456.]
A 28/1992. (IV. 30.) AB határozat arra is rámutatott,
hogy „nem lehet általános érvénnyel meghatározni, hogy
mennyi a jogszabály alkalmazására való felkészüléshez
szükséges kellő idő, amit a jogszabály kihirdetése és hatálybaléptetése között feltétlenül biztosítani kell. Ezt minden egyes jogszabály megalkotásánál, a jogszabályba foglalt rendelkezések jellegének, mennyiségének, valamint a
jogszabály végrehajtására (vagy az önkéntes jogkövetésre) való felkészülést befolyásoló egyéb tényezők alapulvételével, esetileg kell vizsgálni” (ABH 1992, 155,
156–157.).
Az Alkotmánybíróság jelen ügyben rámutat arra: a jogszabály hatályba lépése és a fizetési kötelezettség keletkezésének időpontja nem esik egybe, a fizetési kötelezettség
pedig a hatályba lépést követően elfogyasztott gázmennyiséghez igazodik. A Vhr. 4. § (6) bekezdése értelmében a
számlát a rendszerirányító legkésőbb a tárgyhónapot követő második hónap 1. munkanapjáig állítja ki. A (7) bekezdés szerint a számlában foglalt fizetési kötelezettséget
– a (10) bekezdés szerinti eltéréssel – a kötelezettnek a
tárgyhónapot követő második hónap utolsó napjáig kell
teljesíteni. A (10) bekezdés úgy szól, hogy a 2009. július 1.
és 2009. szeptember 30. közötti időszakban keletkező fizetési kötelezettség tekintetében a nagykereskedő, a kötelezett és a felhasználó halasztott részletfizetésben állapodhatnak meg – a rendszerirányító egyidejű tájékoztatása
mellett – úgy, hogy a 2009. július 1. és 2009. szeptember
30. közötti időszakra eső pénzeszköz legkésőbb 2009. december 14-éig a kötelezett részére megfizetésre kerüljön.
E rendelkezések alapján megállapítható, hogy nem
azonnali fizetést rendelt el a jogszabály a kötelezettek részére, hanem a jövőre nézve, folyamatosan írt elő fizetési
kötelezettséget oly módon, hogy mindig az aktuális tárgyhónapot követő második hónap utolsó napját határozta
meg a teljesítés határidejének. Emellett a jogalkotó bizonyos esetekben a halasztott részletfizetés lehetőségét is
megteremtette. Ezzel eleget tett a jogbiztonság fent kifejtett követelményének és kellő időt biztosított a jogalanyok
számára a felkészülésre, illetve a fizetési kötelezettség teljesítésére. Ezért az Alkotmánybíróság az indítványt ebben
a tekintetben is elutasította.
1.2. Az indítványozók szerint a jogalkotó a választott
jogtechnikai megoldással a visszaható hatályú jogalkotás
tilalmát sértette meg. Úgy vélik, hogy a jogszabály a szolgáltatók és az igénybe vevők közötti szerződési feltételeket utólag, visszamenőlegesen, egyoldalúan módosította.
Az egyik indítványozó emellett a visszaható hatályú jogalkotás tilalmának sérelmét abban is megvalósulni látta,
hogy a jogszabályt a hatályba lépése előtt létrejött jogviszonyokra is alkalmazni kell, úgy, hogy az a jogalanyokra
nézve hátrányos jogkövetkezményeket állapít meg.
A földgáz hatósági árát a földgáz árszabályozásának kereteiről szóló 105/2005. (XII. 19.) GKM rendelet alapján kellett meghatározni. Az Ártv. 8. § (1) bekezdése ugyanakkor
meghatározta, hogy a legmagasabb árat úgy kell megállapítani, hogy az a hatékonyan működő vállalkozó ráfordításaira
és a működéséhez szükséges nyereségre fedezetet biztosítson, tekintettel az elvonásokra és a támogatásokra is.
Azonban a Vhr. által meghatározott időszakban illetve
annak bizonyos részeiben – a gazdasági válság hatására
bekövetkezett forint-árfolyam gyengülés miatt – a hatósági árként megállapított ellenérték a közüzemi nagykereskedelmi engedéllyel rendelkezett engedélyes által vásárolt
földgáz árát nem fedezte, emiatt a nagykereskedőnek vesztesége keletkezett. Ennek a veszteségnek a kompenzálására írja elő a Vhr. az annak hatályba lépését követően a kötelezetteket terhelő fizetési kötelezettséget, mely a jövőbeli fogyasztásuk mértékéhez igazodik.
Az Alkotmánybíróság számos határozatában foglalkozott a jogbiztonsággal, s annak keretében a visszamenőleges hatályú jogi szabályozás tilalmával. A jogalkotásról
szóló 1987. évi XI. törvény (a továbbiakban: Jat.) 12. §
(2) bekezdése szerint a jogszabály a kihirdetését megelőző
időre nem állapíthat meg kötelezettséget, és nem nyilváníthat valamely magatartást jogellenessé. Az 57/1994.
(XI. 17.) AB határozatban az Alkotmánybíróság kifejtette:
valamely jogszabály nem csupán akkor minősülhet az említett tilalomba ütközőnek, ha a jogszabályt a jogalkotó
visszamenőlegesen léptette hatályba, hanem akkor is, ha a
hatálybaléptetés nem visszamenőlegesen történt ugyan, de
a jogszabály rendelkezéseit – erre irányuló kifejezett
rendelkezés szerint – a jogszabály hatálybalépése előtt
létrejött jogviszonyokra is alkalmazni kell (ABH 1994,
316, 324.).
A vizsgált jogszabályok visszamenőleges hatályba léptetéséről nincsen szó, hiszen mind a Get. 138/A. §-a, mind
pedig a Vhr. – az előző pontban kifejtettek szerint – a jövőre nézve állapít meg fizetési kötelezettséget. Emellett a
jogszabályt nem a hatályba lépése előtt létrejött jogviszonyokra kell alkalmazni, tudniillik e tekintetben már lezárt
jogviszonyokról van szó. A 2005. és 2009. közötti időszakban elfogyasztott gáz hatósági árát a fogyasztók már
megfizették, annak „utólagos”, visszamenőleges módosítására nincs lehetőség. A jogalkotó ezért azt a jogtechnikai
megoldást választotta, hogy a veszteség keletkezéséhez
hozzájáruló fogyasztóknak utólag, a jogszabály hatályba
lépését követő időszakban elhasznált gáz után kell magasabb árat fizetniük. Erre tekintettel a visszaható hatályú
jogalkotás tilalmát a vizsgált rendelkezések nem sértették
meg, ezért az ennek megállapítására irányuló indítványt az
Alkotmánybíróság elutasította.
2. Az indítványozók egy része arra az álláspontra helyezkedett, hogy mind a Get. támadott rendelkezése, mind
pedig a Vhr. sérti a jogalkotás rendjét [Alkotmány 7. §
(2) bekezdés]. Kérelmüket egyrészt azzal indokolták,
hogy a Get.-et a hatályba lépése napján módosította a Getmód. Sérelmezték másrészt az is, hogy a Get. 133. §
(1) bekezdés 11. pontja – mely a Vhr. megalkotására vonatkozó felhatalmazást tartalmazza – a Magyar Közlönyben 2009. június 26. napján jelent meg, a Vhr. pedig már
egy nappal korábban, 2009. június 25. napján kihirdetésre
került. Emellett harmadsorban az egyik indítványozó szerint a Vhr. melléklete a Get.-ben kapott felhatalmazás kereteit túllépve, a törvényben megállapított fizetési kötelezettség időbeli terjedelmét a törvényben megállapított
határidőn túlra terjeszti ki.
2.1. A Get. hatályba léptető rendelkezése szerint a jogszabály egyes részei különböző időpontokban léptek, illet-
ve lépnek hatályba. Erre a Jat 12. § (1) bekezdése kifejezett
lehetőséget biztosít, amikor kimondja: a jogszabály egyes
rendelkezéseinek hatálybalépésére különböző időpontokat is meg lehet állapítani.
Jelen ügyben a Get. egyes rendelkezései hatályba lépésének időpontja megegyezik a Get.mód. által beiktatott és
az indítványozók által támadott szabály hatályba lépésének időpontjával (2009. július 1.). A Get.mód. érintett rendelkezése nem a Get.-nek az ugyanazon a napon hatályba
lépő szabályait módosítja, hanem a már meglévő rendelkezéseket egy újjal egészíti ki. Önmagában az a tény, hogy a
jogszabály fokozatosan lép hatályba és egyes rendelkezései, valamint a Get.-et kiegészítő Get.mód. támadott szabálya ugyanazon a napon lépnek hatályba, nem sértik a Jat.
12. §-át, illetve a jogalkotás rendjét, ezen keresztül az
Alkotmány 7. § (2) bekezdését sem. Erre tekintettel az
Alkotmánybíróság az indítványt elutasította.
2.2. Annak vizsgálata során, hogy a Vhr. egy nappal azelőtt került kihirdetésre, mint az a jogszabály, amely a Vhr.
megalkotására vonatkozó felhatalmazást tartalmazza, az
Alkotmánybíróság az alábbiakat állapította meg.
A Jat. 12. § (4) bekezdése szerint a jogszabályt és végrehajtási jogszabályát egy időben kell hatályba léptetni.
A végrehajtási jogszabály megalkotására adott felhatalmazást tehát a végrehajtási jogszabállyal együtt, egyidőben
kell közzétenni.
A felhatalmazó rendelkezést a Getmód. 398. § (15) bekezdésének 11. pontja tartalmazza, melynek értelmében
felhatalmazást kap a miniszter, hogy rendeletben állapítsa
meg a Get. 138/A. § (1) bekezdésében meghatározott bevételi hiány mértékét, a bevételi hiány fedezetét biztosító
pénzeszköz mértékét, megfizetésének, kezelésének és felhasználásának részletes szabályait, valamint a kifizetések
rendjét. A Getmód. a Magyar Közlöny 2009. évi 88. számában 2009. június 26. napján jelent meg.
Ezzel szemben a Vhr. közzététele a felhatalmazó rendelkezés kihirdetését egy nappal megelőzte, mivel az a
Magyar Közlöny 2009. évi 87. számában, 2009. június 25.
napján már megjelent.
Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben megállapítja: a Vhr. a kihirdetése napján felhatalmazó rendelkezés
hiányában jelent meg, mely a jogalkotás rendjének sérelmét eredményezi. A jogsértés ugyanakkor nem minden
esetben jelent alkotmányellenes helyzetet.
Az Alkotmánybíróság a 479/E/1997. AB határozatában
megállapította: az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi
XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 49. § (1) bekezdése alapján a jogalkotói feladat késedelmes teljesítése,
sőt még annak elmulasztása sem tekinthető önmagában alkotmányellenesnek. A mulasztás alkotmányellenességét
csak akkor lehet megállapítani, ha az önmagában is alkotmányellenes helyzetet idézett elő (1080/D/1997. AB határozat, ABH 1998, 1043, 1046.). Az Alkotmánybíróság
mindezek alapján azt vizsgálta, hogy a felhatalmazó rendelkezés késedelmes megjelenése alkotmányellenes helyzetet eredményezett-e.
A Jat.-ot sértő jogellenes állapot egyrészt a jogszabály
hatályba lépést megelőzően állt fenn, másrészt mindössze
egyetlen napig tartott, ugyanis 2009. június 26. napján a
felhatalmazó rendelkezés is közzétételre került. Erre tekintettel az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a jogalkotó
megsértette ugyan a Jat.-nak a felhatalmazó rendelkezésekre vonatkozó 12. §-át, azonban a jogsértés mindössze
egyetlen napig állt fenn, mely alapvetően technikai jellegűnek tekinthető, és a jogalkotó a jogsértő állapotot még a
rendelkezések hatályba lépése előtt megszüntette, ezért az
az alkotmányellenesség szintjét nem érte el, így az indítványt ebben a tekintetben is elutasította.
2.3. Az Alkotmány 7. § (2) bekezdésének az indítványozó által állított sérelme tekintetében az Alkotmánybíróság
azt vizsgálta meg, hogy a Vhr. melléklete a Get.-ben kapott felhatalmazás kereteit túllépte-e.
A felhatalmazó rendelkezés szerint a miniszter rendeletben határozza meg a hiány megfizetésének részletes szabályait. E felhatalmazó rendelkezés viszonylag tág mozgásteret szab a jogalkotónak a végrehajtási jogszabály
megalkotása során. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a részletes szabályok fogalomkörbe beletartoznak, sőt
annak szerves részét képezik a Vhr. mellékletében meghatározott, a fizetési kötelezettség mértékét meghatározó elemek is. Ezek hiányában ugyanis a jogszabály lényegi tartalma hiányozna, melynél fogva a jogszabály alkalmazhatatlan volna, vagy a jogalkalmazás kereteit túlzottan szélesen határozná meg, mely egy a jogalanyok számára fizetési
kötelezettséget előíró jogszabály esetében – a jogbiztonság elvét szem előtt tartva – nem minősülne alkotmányosnak.
A Vhr. melléklete a pénzeszköz hőmennyiség alapján
meghatározott mértékét úgy határozza meg, hogy táblázatba foglalja a fizetésre kötelezettek körét, a fizetés határidejét és annak mértékét.
A „részletes szabály” kifejezés jelen – fizetési kötelezettséget meghatározó – esetben nem pusztán technikai,
adminisztratív szabályok összességét jelenti, hanem abba
– mint általános rendelkezésbe – bele kell, hogy tartozzanak olyan érdemi kérdések is, mint a fizetésre kötelezett
jogalanyok körének meghatározása, valamint a fizetési kötelezettség mértéke. Emiatt az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a felhatalmazó rendelkezést a Vhr. mellékletében foglalt táblázat nem lépte túl, az a felhatalmazó rendelkezés keretei között maradt, ezért az indítványt ebben a tekintetben is elutasította.
3. Az indítványozók a támadott rendelkezéseket több
szempontból is diszkriminatívnak tartották. Álláspontjuk
szerint a szabályok ugyanis csak a 2005. július 1. és 2009.
június 30. között a közüzemi gázszolgáltatásból kilépett
fogyasztók esetében telepítenek többlet terheket az egyes
gazdálkodó szervezetekre, és emellett nem veszik figyelembe azt sem, hogy a felhalmozódott hiány megfizetése
az egyes felhasználókat ugyanolyan mértékben kellene,
hogy terhelje, mint amilyen mértékben a hiány keletkezé
séhez – a világpiaci árnál alacsonyabb hatósági ár fizetésével – közvetve hozzájárultak.
Az Alkotmánybíróság megállapítja: Mind a Get.
138/A. §-a, mind pedig az annak végrehajtására szolgáló
Vhr. átmeneti időre (a jövőre nézve) rendel el fizetési kötelezettséget azon felhasználói körre (ipari felhasználók, lakossági fogyasztók), amely a bevételi hiány felhalmozásában érintett (volt). E szabályozást kellett az Alkotmánybíróságnak megvizsgálnia abból a szempontból, hogy
hátrányos megkülönböztetés valósít-e meg.
A 2005. július 1-je és 2009. június 30-a között keletkezett hiányból fakadó fizetési kötelezettséget a jogalkotó
azon jogalanyokra telepíti, akik (amelyek) ezen időszak
alatt a közüzemi szolgáltatás keretében földgázt vételeztek
és így a hiány kialakulásához közvetve hozzájárultak.
Azon fogyasztók, akik 2005. júliusa előtt a közüzemi szolgáltatásból kiléptek (és e rendszerbe nem léptek vissza),
valamint akik (amelyek) 2009. július 1-jét követően léptek
be az egyetemes szolgáltatás rendszerébe, hiányt nem
keletkeztettek, így a hiány megfizetésében sem kell részt
vállalniuk.
A Vhr. módosított, hatályos szövege a hiány megfizetésére kötelezett felhasználói csoportok tekintetében számos
helyen differenciál. Egyrészt nem minden felhasználó, hanem kizárólag a Vhr. 3/A. §-ában felsorolt felhasználók
után kell a pénzeszközt a nagykereskedői engedélyesek részére megfizetni, másrészt a Vhr. 4. § (3) bekezdése meghatározza a pénzeszköz megfizetése alól mentesülők körét
is. Emellett harmadrészt a Vhr. melléklete három időszakra, az egyes, a Vhr. 3/A. §-ban meghatározott felhasználói
csoportokra, valamint a fizetési kötelezettség mértékére
tekintettel is különbséget tesz. Ez alapján megállítható,
hogy a fizetésre kötelezettekre nézve a jogszabály részleteiben is differenciált szabályozást alkalmaz.
Az Alkotmánybíróság már több határozatában foglalkozott az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése szerinti hátrányos megkülönböztetés alkotmányossági kérdéseivel.
A 9/1990. (IV. 25.) AB határozatában kifejtette, hogy
„a diszkrimináció tilalma nem jelenti azt, hogy minden,
még a végső soron nagyobb társadalmi egyenlőséget célzó
megkülönböztetés is tilos. A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként
(egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az
emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos
mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és a
kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni”
(ABH 1990, 46, 48.).
Az Alkotmánybíróság rámutatott arra is, hogy
„[a] diszkrimináció vizsgálatánál központi elem annak
meghatározása, hogy kiket kell egy csoportba tartozóknak
tekinteni. (...) A diszkrimináció alkotmányos tilalma csak
a szabályozás szempontjából egy csoportba tartozókra vonatkozik. A diszkrimináció vizsgálatának ennek megfelelően csak az egy csoportba tartozók közötti különbségtétel
vizsgálata a tárgya” (1009/B/1991. AB határozat, ABH
1992, 479, 479–480.]. A diszkrimináció vizsgálatánál te
hát központi elem annak megállapítása, hogy a szabályozási koncepció szempontjából kiket kell egy csoportba
tartozónak tekinteni [49/1991. (IX. 27.) AB határozat,
ABH 1991, 246, 249.].
Az Alkotmánybíróság irányadó gyakorlata szerint nem
minősül megengedhetetlen megkülönböztetésnek, ha a jogi szabályozás egymástól eltérő jogalanyi körre vonatkozóan állapít meg eltérő rendelkezéseket, alkotmányellenes
megkülönböztetés csak összehasonlítható jogosultak és
kötelezettek között vethető fel [21/1990. (X. 4.) AB határozat, ABH 1990, 73, 79.; 881/B/1991. AB határozat,
ABH 1992, 474, 477.; 4/1993. (II. 12.) AB határozat, ABH
1993, 48, 65.].
A támadott rendelkezésekkel összefüggésben az Alkotmánybíróság megállapítja: azonos szabályozási kört alkot
a Get. szerinti fizetésre kötelezettnek minősülő valamennyi jogalany. Ezek egyfelől a Vhr. 3/A. § (1) bekezdésének a) pontja alá eső kötelezettek, azon felhasználók
után, akik (amelyek) 2008. október 1-je és 2009. június
30-a közötti időszakban vételeztek földgázt a közüzemi
szolgáltatás keretében. Másfelől azok a kötelezettek [Vhr.
3/A. § (1) bekezdés b) pontja], akiknek olyan felhasználók
után keletkezett fizetési kötelezettségük, akik (amelyek)
2005. július 1-je és 2008. szeptember 30-a közötti időszakban a földgáz közüzemi szolgáltatás keretében vételeztek
földgázt, és legkésőbb 2008. szeptember 30-án a földgáz
közüzemi szolgáltatásból feljogosított fogyasztóként kiléptek, valamint akik 2008. október 1-je és 2009. június
30-a között kizárólag a hatósági árképzés hatálya alá nem
tartozó földgáz-kereskedelem keretében vásároltak földgázt. Mivel a hiány nagy része kimutathatóan 2008. II. félévében és 2009. I. félévében keletkezett, ezért az ebbe
az idősávba tartozó kötelezettek [Vhr. 3/A. § (1) bekezdés
a) pont] arányosan lényegesen nagyobb részt kellett, hogy
vállaljanak a hiány megfizetéséből.
A Vhr. melléklete alapján a 2009. július 1. és 2009. szeptember 30. közötti időszakra (3 hónap) vonatkozóan a homogén csoport mindkét részének egységesen – 0,515 Ft/MJ
szorzóval kell az ezen időszak alatt elfogyasztott gáz árát
megszorozni – kell magasabb összeget fizetni. A kisebb hiányt keletkeztető fogyasztóknak ezt követően 2009. október
1. és 2009. október 31. között (1 hónapig), a nagyobb hiányt
előállítóknak pedig 2009. október 1. és 2011. június 30. között (21 hónapig) kell az elfogyasztott gázmennyiséget
0,092 FT/MJ-al megszorozva magasabb összeget fizetni a
földgázért. A homogén csoport mindkét tagjának a kötelezettsége azonban a 2009. június 30-a után elfogyasztott gázmennyiséghez igazodik.
Ennek megfelelően az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a jogszabály azonos csoportba tartozók között
tesz különbséget azzal, hogy a csoport egyes tagjaira eltérő
mértékű fizetési kötelezettséget ír elő. Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az azonos helyzetben lévők
között nem alapjogok tekintetében tett megkülönböztetés
csak akkor tekinthető alkotmányellenesnek, ha nincs tárgyilagos megítélés szerinti ésszerű indoka, tehát önkényes
[16/1991. (V. 20.) AB határozat, ABH 1991, 58, 62.;
61/1992. (XI. 20.) AB határozat, ABH 1992, 280,
280–282.].
Tényként állapítható meg, hogy a jogalanyok közötti
megkülönböztetés nem alapjog tekintetében történt.
Ugyancsak tény, hogy a fizetési kötelezettsége a jogszabály szerint csak azoknak a jogalanyoknak keletkezett,
akik a földgázfogyasztásukkal a hiány keletkezéséhez
hozzájárultak, és jelenleg egyetemes szolgáltatás keretében fogyasztanak földgázt.
A Magyar Energia Hivatal és a Közlekedési, Hírközlési
és Energiaügyi Minisztérium számításai alapján tény továbbá az is, hogy a 2005. július 1-je és 2009. június 30-a
között felhalmozódott hiány nagy része 2008. II. félévében
és 2009. I. félévében keletkezett. Ebből következően a jogalkotó ésszerű indokból nagyobb terhet ró azokra, akik ez
alatt az egy éves időszak alatt vételeztek földgázt közüzemi szolgáltatás keretében, lényegesen a világpiaci ár alatt,
mint azokra, akik az ezt megelőző időszakban jutottak kevéssel a világpiaci ár alatt földgázhoz. A megkülönböztetésnek tehát ésszerű indoka van, ezért nem önkényes.
Erre tekintettel az Alkotmánybíróság az indítványokat
ebben a részben elutasította.
Az Alkotmánybíróság emellett utal arra, hogy – ahogyan azt az indítványozók állították – a szabályozás technikájából eredően adódhatnak olyan egyedi, speciális esetek, amikor a hiány keletkezésében részt vevők a hiány
megfizetésében nem vállalnak szerepet (pl. energiaigényüket időközben más forrásból fedezik). Az ebbe a csoportba tartozó jogalanyok azonban nem képeznek homogén csoportot a hiány megfizetésére kötelezett és jelenleg
is földgázt használó fogyasztókkal. Ennek oka, hogy ők jelenleg egyáltalán nem minősülnek földgázfogyasztóknak,
köztük és a szolgáltató között egyáltalán nem áll fenn semmilyen szerződéses jogviszony, így fizetésre nem kötelezhetőek. Amennyiben pedig a korábban elfogyasztott gázmennyiség után a jogszabály utólag állapítaná meg a
fizetési kötelezettségüket, az a visszaható hatályú jogalkotás tilalmába ütközne, így alkotmányellenes volna.
4. Egyes indítványozók a gazdasági verseny szabadságának sérelmét állították arra hivatkozással, hogy egyrészt
a támadott rendelkezések már rövidtávon hatással vannak
az érintettek versenyképességére, másrészt, hogy a versenypiaci feltételek utólagos megváltoztatása miatt a piac
egyes szereplői indokolatlan versenyelőnyhöz jutnak, végül pedig, hogy a jogszabályok a két gazdasági társasággal
kötött megállapodás alapján harmadik személyeket köteleznek többletkifizetés teljesítésére, kizárólag e két társaság javára.
Az Alkotmány 9. § (2) bekezdése kimondja, hogy a Magyar Köztársaság elismeri és támogatja a vállalkozás jogát
és a gazdasági verseny szabadságát.
Az Alkotmánybíróság a 21/1994. (IV. 16.) AB határozatában a gazdasági verseny szabadságának alkotmányi rendelkezését vizsgálva az alábbiakra mutatott rá:
„[a] gazdasági verseny szabadsága szintén nem alapjog,
hanem a piacgazdaság olyan feltétele, amelynek meglétét
és működését biztosítani az Alkotmány 9. § (2) bekezdése
értelmében az államnak is feladata. A versenyszabadság
állami elismerése és támogatása megköveteli a vállalkozáshoz való jog és a piacgazdasághoz szükséges többi (...)
alapjog objektív, intézményvédelmi oldalának kiépítését.
Elsősorban ezeknek az alapjogoknak az érvényesítése és
védelme által valósul meg a szabad verseny, amelynek – a
piacgazdasághoz hasonlóan – külön alkotmányossági
mércéje nincs” (ABH 1994, 117, 120.).
Az Alkotmánybíróság az idézett határozati indokoláshoz kapcsolódva a jelen ügyben is hangsúlyozza – mint
ahogyan azt a 360/B/2009. AB határozatban (a távhőszolgáltatás versenyképesebbé tételéről szóló törvény vizsgálata) tette: a gazdasági verseny szabadsága nem alkotmányos alapjog, így kizárólag e rendelkezés sérelmére – figyelemmel arra, hogy annak külön alkotmányos mércéje
nincs – az indítványozók által kifogásolt szabályozás
alkotmányellenessége az indítványban felhozott érvek
alapján nem állapítható meg.
Mivel az indítványozók ezzel szoros összefüggésben
más alapjog sérelmére nem hivatkoztak, azért az Alkotmánybíróság az indítványokat ebben a tekintetben is elutasította.
5. Az egyik indítványozó arra is hivatkozott, hogy a
Vhr. az Ártv.-nyel és az ÁFAtv.-nyel egyaránt ellentétes.
5.1. Az Ártv.-nyel összefüggésben előadta, hogy a Vhr.
nem tartalmazza azt, hogy a hatósági ár az államháztartásért felelős miniszter egyetértésével került volna megállapításra [Ártv. 7. § (2) bekezdés]. Álláspontja szerint emiatt
a Vhr. az Alkotmány 37. § (3) bekezdésébe ütközik.
A 2006. január 1-je és 2009. december 31-e közötti időszakban a földgáz hatósági árát a földgáz árszabályozásának kereteiről szóló 105/2005. (XII. 19.) GKM rendelet
alapján kellett meghatározni. A Vhr. pusztán a közüzemi
nagykereskedelmi engedéllyel rendelkezett engedélyesnél, illetve jogutódjánál felmerült bevételi hiány mértékét
és megfizetésének módját tartalmazza, melléklete pedig a
pénzeszköz hőmennyiség alapján meghatározott mértékét
határozza meg.
Az Alkotmánybíróság megállapítja: a közüzemi nagykereskedelmi engedéllyel rendelkezett engedélyesnél előálló bevételi hiány nem azonosítható a földgáz hatósági
árával.
Mivel a Vhr. kizárólag a bevételi hiányról szól, és a földgáz hatósági árára vonatkozóan rendelkezést nem tartalmazott, ezért – az Ártv. 7. § (2) bekezdése alapján – a bevételi
hiány mértékének megállapításához sem volt szükség az államháztartásért felelős miniszter egyetértésére.
Erre tekintettel az Alkotmánybíróság az indítvány ezen
részét is elutasította.
5.2. Az indítványozó szerint továbbá a Vhr. az ÁFAtv.-
nyel is ellentétes, mert a Vhr. törvényi felhatalmazás nélkül rendelkezett arról, hogy a rendszerirányító által kiállított számla nem minősül az ÁFAtv. szerinti számlának és
adólevonásra sem jogosít.
Az indítványozó nem jelölte meg, hogy álláspontja szerint a Vhr. az ÁFAtv. mely rendelkezésével ellentétes.
Az Abtv. 22. § (2) bekezdése szerint az Alkotmánybíróság határozott kérelem alapján jár el, mely kérelemben három feltételnek kell együttesen fennállnia: egyrészt a kérelemnek tartalmaznia kell a sérelmezett jogszabályi rendelkezést, továbbá az Alkotmány érintett szakaszát, valamint
azt az indokot, amely alapján az indítványozó az alkotmánysértést fennállónak véli.
Amennyiben az indítványozó egy jogszabálynak egy
magasabb rendű jogszabállyal való ellentétét állítja, de
nem jelöli meg, hogy annak mely rendelkezésével ellentétes, az indítvány nem felel meg az Alkotmánybíróság által
támasztott követelményeknek, ezért az érdemben nem
bírálható el.
Az Alkotmánybíróság jelen eljárásában megállapította,
hogy az indítványozó Vhr.-nek az ÁFAtv.-nyel való ellentétét állító indítványa érdemben nem bírálható el, ezért azt
az Alkotmánybíróság – mint érdemi vizsgálatra alkalmatlant – az Ügyrend 29. § d) pontja alapján visszautasította.
6. Alkotmányellenesnek tartotta az egyik indítványozó
azt, hogy az állam a kötelmi jogviszony jogszabály útján
történő létesítését olyan megváltozott gazdasági-társadalmi körülményekkel kívánja igazolni, mely változások előidézése kizárólag az állam jogalkotásának tudható be. Az
Alkotmánybíróság a joggal való visszaélés tilalmának, valamint a szerződési szabadság elvének sérelmét állító indítványokat is megvizsgálta és ezzel összefüggésben az
alábbiakat állapította meg.
6.1. A joggal való visszaélés tilalmának gyakorlatával összefüggésben az Alkotmánybíróság az alábbiakra
mutat rá:
Az Alkotmánybíróság a 31/1998. (VI. 25.) AB határozatában áttekintette, hogy a joggal való visszaélés milyen
esetekben eredményezi a jogbiztonság sérelmét. E határozatában kifejtette, hogy „a demokratikus jogállamokban
– így hazánkban is – a joggal való visszaélés tilalmának érvénye nem szorítkozik egyetlen jogágra, hanem e tilalom
– az egyes jogágak sajátosságaitól függő formában – az
egész jogrendszerben érvényre jut. A Magyar Köztársaságban az említett tilalomnak az egész jogrendszerre kiterjedő általános érvénye közvetlenül az Alkotmány
2. §-ának (1) bekezdéséből vezethető le. (…) Alkotmányellenes az olyan rendelkezés is, amely amiatt ütközik az
említett tilalomba, mert a jogalkotó valamely jogintézményt nem annak jogrendszeren belüli rendeltetése szerinti célra használt fel. (…) Kétségtelen, hogy a törvényhozónak még a jogintézmények céljának meghatározásában is
összehasonlíthatatlanul szélesebb körű alkotmányos mozgástere van, mint egy helyi önkormányzatnak.” (ABH
1998, 241, 244–246.)
A joggal való visszaélés tilalmának a sérelme az alábbi
indokok alapján az indítványozó által hivatkozott okból
fel sem merülhet.
A jogalkotó egy, a jogszabállyal érintett korábbi időszakban fennálló közüzemi szerződéses viszony és jelenleg is érvényes egyetemes szolgáltatói szerződéses viszony alapján, az immár a jogszabály hatályba lépését követően elfogyasztott földgáz mennyiségéhez mérten, azzal
arányosan ír elő fizetési kötelezettséget azon jogalanyok
számára, akik (amelyek) földgázigényüket 2005. és 2009.
között részben vagy egészben közüzemi szolgáltatás keretében elégítették ki. Ez a joggal való visszaélés fent
kifejtett tartalmával nem hozható összefüggésbe.
Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az érdemi alkotmányossági összefüggés hiánya az indítvány elutasítását eredményezi [698/B/1990. AB határozat, ABH
1991, 716–717.; 108/B/1992. AB határozat, ABH 1994,
523–524.; 19/2004. (V. 26.) AB határozat, ABH 2004,
321, 343.], ezért az indítványt e tekintetben is elutasította.
6.2. Az Alkotmánybíróság ezt követően a szerződési
szabadság indítványozó által állított sérelmét vizsgálta
meg.
Az Alkotmánybíróság a 32/1991. (VI. 6.) AB határozatában megállapította, hogy „a szerződési szabadság a piacgazdasággal összefüggésben nyert az Alkotmánybíróság
határozatában foglaltak szerint alkotmányos értéktartalmat. A szerződési szabadság tehát a piacgazdaság egyik
lényeges eleme, amely azonban alkotmányos alapjognak
nem tekinthető. Alkotmányos alapjogi státusza a szerződési szabadságnak önálló alkotmányos jogként való felfogásából sem következik. Következésképpen a szerződési
szabadságra az alkotmányos alapjogi értékrendszerben helyet foglaló jogosultságokra vonatkozó sérthetetlenségi,
érinthetetlenségi alkotmányos tétel sem irányadó. A szerződési szabadság – a fent kifejtettek szerint – alkotmányosan még lényegi tartalmát illetően is korlátozható,
amennyiben a korlátozás végső eszközének fennállnak az
alkotmányos indokai” (ABH 1991, 146, 159.).
Ugyanakkor – szól a 327/B/1992. AB határozat – a szerződési szabadságot, mint alkotmányos jogot az Alkotmánybíróság védelemben részesíti, azonban közvetlenül a
szerződési szabadságra, mint alkotmányos jogra, az alapvető jogok megsértéséhez hasonló alkotmánysérelem nem
alapozható. Az alkotmánysértés megállapításához az kell,
hogy a szerződési szabadsággal szoros kapcsolatban álló,
a szerződési szabadságot megvalósító, magában foglaló
alapvető jog vagy alkotmányos intézmény sérelme is megvalósuljon. A szerződési szabadságnak az említettnél
enyhébb korlátozása közvetlen alkotmánysértést általában
nem alapoz meg (ABH 1995, 604, 607.).
Az Alkotmánybíróság – korábbi gyakorlatára tekintettel – tehát azt tekintette át, hogy az indítványozó hivatkozott-e egyáltalán a szerződési szabadsággal szoros kapcsolatban álló, a szerződési szabadságot megvalósító alapvető
jog sérelmére. Ezzel összefüggésben megállapította, hogy
az indítványozó pusztán arra alapította az indítványát,
hogy az állam befizetési kötelezettséget a megváltozott
gazdasági-társadalmi körülményekkel kívánja igazolni.
Az indítványozó e körben nem utalt sem alapjog, sem
alkotmányos intézmény sérelemére, a szerződési szabadság megsértésére önállóan hivatkozott.
Az Alkotmánybíróság a fent idézett határozatának tartalmára tekintettel – más alapjog-sérelem hiányában –
a szerződési szabadság esetleges sérelmét nem is vizsgálhatta, ezért az indítványt elutasította.
Budapest, 2010. május 3. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
374/2019. (IX. 6.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel Feróné dr. Papp Zitát 2020. február 29-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2019. augusztus 20. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
20/2010. (II. 9.) Korm. rendelete az egyes gazdálkodó szervezetek részére nyújtott 2010. egyedi támogatásokról, költségtérítésekről, valamint az egyéb vállalati támogatások keretében nyújtott termelési támogatásokról.
A Kormány a Magyar Köztársaság 2010. évi költségvetéséről szóló 2009. évi CXXX. törvény 91. § (1) bekezdésének b) pontjában
kapott felhatalmazás alapján az Alkotmány 35. § (2) bekezdésének b) pontjában foglalt feladatkörében eljárva a következőket
rendeli el: 1. § (1) Az érintett gazdálkodó szervezetek e rendelet alapján a 2010. gazdasági évre a központi költségvetésből (XVII.
Közlekedési, Hírközlési és Energiaügyi Minisztérium fejezet, 13. címszám, 1. alcímszám, 2. és 3. jogcím-csoportszám,
valamint a XXII. Pénzügyminisztérium fejezet, 15. címszám, 2. alcímszám, 1. jogcím-csoportszám, 2. jogcímszám)
legfeljebb a (2)–(3) bekezdésekben meghatározott összegű egyedi támogatásokat, illetve költségtérítéseket
igényelhetik. (2) Bányászati támogatások: M Ft 2010. év
a) bányabezárásra 1 000,0 b) mecseki uránbányászok baleseti járadékainak és egyéb kártérítési kötelezettségeinek
átvállalására 225,0 (3) A helyközi személyszállítási közszolgáltatások és a vasúti pályahálózat működtetésének költségtérítése:
M Ft 2010. év a) költségtérítés a MÁV-START Vasúti Személyszállító Zrt. (a továbbiakban: MÁV-START)
a vasúti közlekedésről szóló 2005. évi CLXXXIII. törvény (a továbbiakban: Vtv.) 27. §
(1) bekezdése szerinti szerződés alapján végzett személyszállítási közszolgáltatásaihoz 122 400,0
b) költségtérítés a Győr-Sopron-Ebenfurti Vasút Zrt. (a továbbiakban: GYSEV) a Vtv. 27. §
(1) bekezdése szerinti szerződés alapján végzett személyszállítási közszolgáltatásaihoz 5 500,0
c) költségtérítés az autóbusszal végzett menetrend szerinti személyszállításról szóló
2004. évi XXXIII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 9. § (1) bekezdése szerinti szerződéssel
rendelkező autóbusszal szolgáltatást végző társaságok (a továbbiakban: autóbusszal
szolgáltatást végző társaságok) helyközi személyszállítási közszolgáltatásaihoz 24 700,0
d) költségtérítés a GYSEV által működtetett vasúti pályahálózathoz 1 300,0
2. § (1) Az 1. § (2) bekezdés a) pont esetében a költségvetési előirányzat a Bányavagyon-hasznosító Nonprofit Közhasznú
Korlátolt Felelősségű Társaság (a továbbiakban: Kft.) által a szénbányászati szerkezetátalakításból átvett, továbbá
a bányászatban jelentkező egyéb állami kötelezettségek – köztük az állami tulajdonú meddő szénhidrogén kutak
kezelése és a bánya-erőmű integrációs szerződések megkötésekor még nem ismert kötelezettségek – vagyon
értékesítésből nem fedezett részét finanszírozza. A támogatás folyósítására havi ütemezéssel, a Kft. által a Közlekedési,
Hírközlési és Energiaügyi Minisztérium (a továbbiakban: KHEM) részére tárgyhó 20-áig megküldött likviditási terv
alapján kerül sor. A likviditási tervben a Kft. kötelezettségének teljesítésénél pénzügyi forrásként először az adott
időszakban a vagyonértékesítésből származó bevételt kell előirányozni. A KHEM az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési
Hivatal (a továbbiakban: APEH) felé a támogatás folyósításáról a Kft. kezdeményezése alapján intézkedik. A támogatás
jogcímenkénti felhasználásáról a Kft. havonta – a tárgyhót követő hónapban – tájékoztatást ad a KHEM-nek.
(2) Az 1. § (2) bekezdésének b) pontja esetében a Mecsek-Öko Környezetvédelmi Zrt. által kifizetett, az uránbányászatban
1993. december 31-ig keletkezett baleseti járadékokat és a munkavégzéssel kapcsolatos egyéb kártérítési
kötelezettségeket a központi költségvetés havonta utólag – az APEH-en keresztül – megtéríti a KHEM által benyújtott
elszámolás alapján. 3. § (1) A MÁV-START, és a GYSEV legkésőbb 2010. február 15-ig – a várható gazdasági folyamatokon alapuló – pénzforgalmi
tervet készít, és azt a KHEM részére megküldi. A vasúti társaságok helyközi személyszállítási közszolgáltatásaihoz
nyújtott költségtérítés havi folyósítási ütemezését a közlekedési, hírközlési és energiaügyi miniszter, valamint
a pénzügyminiszter a vasúti társaság által a vasúti személyszállítási közszolgáltatási szerződésben meghatározott
határidőre benyújtott pénzforgalmi terv alapján együttesen, a Vtv. 27. §-ának (1) bekezdése szerinti közszolgáltatási
szerződés (a továbbiakban: vasúti személyszállítási közszolgáltatási szerződés) záradékában (a továbbiakban: záradék)
határozza meg. A költségtérítés folyósításának ütemezése a közlekedési, hírközlési és energiaügyi miniszter, valamint
a pénzügyminiszter együttes döntésével módosítható. A költségtérítés folyósítása ütemezésének módosítását
a megelőző időszak tényleges pénzforgalma és a költségtérítés ütemezése alapjául szolgáló pénzforgalmi terv közötti
eltérések okainak bemutatásával a vasúti társaság is kezdeményezheti.
(2) A közlekedési, hírközlési és energiaügyi miniszter a pénzügyminiszterrel együttesen a személyszállítási
közszolgáltatásokhoz a tárgyévet megelőző évben nyújtott költségtérítésnek a vasúti személyszállítási
közszolgáltatási szerződésben rögzített elszámolását követően módosítja a tárgyévi záradékot, amennyiben ezt
az elszámolás eredménye indokolttá teszi. (3) Az 1. § (3) bekezdésének a)–b) pontja esetében a MÁV-START, és a GYSEV vasúti személyszállítási közszolgáltatási
szerződés alapján végzett személyszállítási közszolgáltatásaihoz az APEH részére megküldött, a záradékban
meghatározott költségtérítés 20%-át a tárgyhó első napjától külön feltétel nélkül, míg a költségtérítés 80%-át a KHEM
által kiállított Megrendelői Teljesítésigazolás (a továbbiakban: teljesítésigazolás) birtokában igényelheti. A KHEM
a teljesítésigazolás kiadásáról egyidejűleg az APEH-ot értesíti. A teljesítésigazolás kiadásának megtagadásáról és
annak indokáról a KHEM a szolgáltató által megküldött, a vasúti személyszállítási közszolgáltatási szerződésben
szabályozott havi jelentés megérkezését követő 8 napon belül értesíti az APEH-ot és a Pénzügyminisztériumot
(a továbbiakban: PM). (4) Az 1. § (3) bekezdésének d) pontja szerinti költségtérítést a szolgáltató a vasúti pályahálózat működtetéséhez
kapcsolódó költségtérítési igényt tartalmazó, APEH részére megküldött pénzforgalmi tervben szereplő havi
részletekben igényelheti, amelyet a közlekedési, hírközlési és energiaügyi miniszter a pénzügyminiszter
egyetértésével hagy jóvá. A pénzforgalmi terv a közlekedési, hírközlési és energiaügyi miniszter jóváhagyásával
és a pénzügyminiszter egyetértésével módosítható. (5) Az 1. § (3) bekezdésének a)–b) pontja vonatkozásában a MÁV-START, és a GYSEV a vasúti személyszállítási
közszolgáltatási szerződésben meghatározott esetekben a tárgyhónapra a záradékban meghatározott költségtérítési
összeg 60%-ának igénybevételére jogosult (rendelkezésre állási költségtérítés). A rendelkezésre állási költségtérítés
alkalmazásának szükségességéről a KHEM a PM-mel történt előzetes egyeztetést követően értesíti az APEH-ot.
(6) Az 1. § (3) bekezdése c) pontja esetében a KHEM – a PM-mel történő előzetes egyeztetés után – az Abtv. 11 §-a alapján
költségtérítésre jogosult helyközi közszolgáltatást végző társaságokkal kötött közszolgáltatási szerződés záradékában
rendelkezik a költségtérítésről. A költségtérítés folyósításáról a KHEM az APEH felé az e szerződés záradékában foglalt
ütemezés alapján intézkedik. Az APEH a költségtérítést az igényléstől számított 15 napon belül folyósítja.
(7) Az 1. § (3) bekezdésének a)–d) pontokban foglalt költségtérítéseknek az adott negyedév végéig kifizetett együttes
összege nem haladhatja meg az év kezdetétől az adott negyedév végéig az 1. § (3) bekezdése szerinti költségvetési
előirányzatból – egyenletes ütemű kifizetést feltételezve – időarányosan esedékes összeget.
(8) Az 1. § (3) bekezdésének a)–b) és d pontja szerinti szolgáltatók a havi költségtérítést a tárgyhó első napjától
igényelhetik, amelyet az APEH az igénylést követő 15 napon belül folyósít.
4. § A támogatások, illetve a költségtérítések folyósítása az 1. § (2) bekezdésének a) pontja, valamint az 1. §
(3) bekezdésének a)–d) pontja esetében az APEH 10032000–01905049 Egyedi támogatás folyósítási számláról,
az 1. § (2) bekezdésének b) pontja esetében a 10032000–01905135 Egyéb vállalati támogatás folyósítási számláról
történik az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény rendelkezései alapján. Az 1. § (2) bekezdése esetében
a szükséges igazolások csatolása alapján történő támogatás folyósítására, ellenőrzésére az adózás rendjéről szóló
2003. évi XCII. törvény szerinti folyósítási és ellenőrzési szabályok irányadók.
5. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba és 2011. március 31-én hatályát veszti.
Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
19/2012. (VIII. 28.) HM rendelete a honvédelemért felelős miniszter ágazatába tartozó szakképesítések szakmai és vizsgakövetelményeinek kiadásáról.
A szakképzésről szóló 2011. évi CLXXXVII. törvény 90. § a) pontja alapján, a honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint
a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló 2011. évi CXIII. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló
290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdésében meghatározott feladatkörömben eljárva – az egyes miniszterek, valamint
a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 73. § n) pontjában
meghatározott feladatkörében eljáró nemzetgazdasági miniszterrel egyetértésben – a következőket rendelem el:
1. § (1) Az 1. melléklet tartalmazza a honvédelemért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter) ágazatába tartozó
szakképesítések felsorolását. (2) A 2. melléklet határozza meg a – kizárólag katonai oktatási intézményekben oktatható – alap-szakképesítések szakmai
és vizsgakövetelményeit. (3) A 3. melléklet határozza meg a – kizárólag katonai oktatási intézményekben oktatható – szakképesítés-ráépülések
szakmai és vizsgakövetelményeit. (4) A 4. melléklet határozza meg a – kizárólag katonai oktatási intézményekben oktatható – részszakképesítés szakmai
és vizsgakövetelményét. (5) Az 5. melléklet tartalmazza a jogosultságok megfeleltetését az Országos Képzési Jegyzékről szóló 37/2003. (XII. 27.)
OM rendelettel, és az Országos Képzési Jegyzékről és az Országos Képzési Jegyzékbe történő felvétel és törlés eljárási
rendjéről szóló 1/2006. (II. 17.) OM rendelettel, az Országos Képzési Jegyzékről és az Országos Képzési Jegyzék
módosításának eljárásrendjéről szóló 133/2010. (IV. 22.) Korm. rendelettel, valamint az Országos Képzési Jegyzékről
és az Országos Képzési Jegyzék módosításának eljárásrendjéről szóló 150/2012. (VII. 6.) Korm. rendelettel kiadott
Országos Képzési Jegyzékben szereplő szakképesítésekkel. 2. § (1) A rendelet 1. mellékletében felsorolt szakképesítések megszerzése céljából komplex szakmai vizsga szervezésére
a miniszter által fenntartott katonai szakképző iskola jogosult.
(2) A katonai szakképesítések tekintetében a kamarák jogkörét a szakmai követelményekben meghatározott katonai
szervezetek gyakorolják. 3. § (1) Ez a rendelet 2012. szeptember 1-jén lép hatályba.
(2) E rendelet hatálybalépésekor folyamatban lévő képzéseket a megkezdésükkor hatályos jogszabályokban foglalt
szakmai és vizsgakövetelmények alapján kell befejezni. Javító-, pótlóvizsgák letételére a képzés megkezdésekor
hatályos jogszabályi követelmények szerint a képzés befejezését követő 1 évig, de legkésőbb 2014. március 1-jéig
van lehetőség. (3) A hatályon kívül helyezett szakmai és vizsgakövetelményekhez tartozó szakképesítések tekintetében a szakmai vizsga
megszervezésére a (2) bekezdésben meghatározott ideig a 2. § (1) bekezdés szerinti katonai szervezet jogosult.
(4) A miniszter által fenntartott katonai szakképző iskola a katonai szakképesítések tekintetében 2012. szeptember 30-ig
a 2012. augusztus 31-én hatályos a honvédelmi miniszter hatáskörébe tartozó szakképesítések szakmai és
vizsgakövetelményeinek kiadásáról szóló 17/2008. (VII. 18.) HM rendeletben kiadott szakmai és vizsgakövetelmények
szerint is indíthat képzést. (5) Hatályát veszti a honvédelmi miniszter hatáskörébe tartozó szakképesítések szakmai és vizsgakövetelményeinek
kiadásáról szóló 17/2008. (VII. 18.) HM rendelet. (6) A (4) bekezdés 2012. október 1-jén hatályát veszti.
Dr. Hende Csaba s. k.,
honvédelmi miniszter


text:
1043/2010. (II. 26.) Korm. határozata a Magyar Köztársaság Kormánya és az Algériai Demokratikus és Népi Köztársaság Kormánya között a gazdasági együttműködésről szóló megállapodás szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány 1. egyetért a Magyar Köztársaság Kormánya és az Algériai Demokratikus és Népi Köztársaság Kormánya között
a gazdasági együttműködésről szóló megállapodás (a továb biak ban: Megállapodás) bemutatott szövegével;
2. felhatalmazza a nemzeti fejlesztési és gazdasági minisztert vagy az általa kijelölt személyt a Megállapodás bemutatott
szövegének – a jóváhagyás fenntartásával történő – végleges megállapítására;
3. felhívja a külügyminisztert, hogy a Megállapodás szövegének végleges megállapításához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki;
4. jóváhagyja a Megállapodás kihirdetéséről szóló kormányrendelet tervezetét, és elrendeli a Megállapodás végleges
szövegének megállapítását köve tően annak a Magyar Közlönyben történő kihirdetését.
Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
1101/2016. (III. 3.) Korm. határozata a kormányzati célú hálózatok továbbfejlesztéséről, a fejlesztések ütemezéséről, összhangban a Digitális Nemzet Fejlesztési Program megvalósításával.
A Kormány egyetért azzal, hogy a kormányzati célú hálózatok további konszolidációja és kiterjesztése érdekében,
a  GINOP 2014–2020 kapcsolódó fejlesztéseivel összhangban, szükséges a  megindított fejlesztések teljes körű
befejezése, illetve új végpontok bekötése, ezért felhívja a nemzetgazdasági minisztert, hogy ennek megvalósítása
céljából a  2017. évi költségvetés terhére, költségvetési forrásból gondoskodjon 6330 millió forint biztosításához
szükséges intézkedések megtételéről.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: 2016. július 1. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2/2019. (I. 9.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90.  §-a alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – lemondására tekintettel
dr. Jenővári Évát 2019. március 17-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2018. december 14. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
120/2013. (VIII. 7.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2013. július 31-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: régi Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva B. Z. magánszemély (a továbbiakban: beadványozó) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a  Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – a  Kúriához címzett kifogást
lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest, Pf. 2;
fax: 06-1-7950-143). A bírósági eljárásban az ügyvédi képviselet kötelező. A  jogi szakvizsgával rendelkező személy
saját ügyében ügyvédi képviselet nélkül is eljárhat. A bírósági eljárás nem tárgyi illetékmentes. Az  illeték mértéke
15 000 Ft. A kifogás benyújtóját tárgyi illetékfeljegyzési jog illeti meg.
Indokolás I. Beadványozó 2013. július 1-jén aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az  Országos Választási Bizottsághoz
az  országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2.  §-a
szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy az  Országgyűlés törvényt alkosson arról, hogy a  jelentős részben külföldi tulajdonú
energiaszolgáltató cégek profitját csökkentő „rezsicsökkentés”célja az, hogy csökkenjen e  cégek értéke, így ezeket áron
alul meg tudják vásárolni Fidesz közeli vállalkozások?”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a  kezdeményezésben foglalt kérdés az  Nsztv. 13.  §
(1)  bekezdésében foglalt egyértelműségi követelménynek nem felel meg. Az  egyértelműség követelménye
azt jelenti, hogy a  népszavazásra szánt kérdésnek egyértelműen megválaszolhatónak kell lennie. Ahhoz, hogy
a  választópolgár a  népszavazásra feltett kérdésre egyértelműen tudjon válaszolni az  szükséges, hogy a  kérdés
világos és kizárólag egyféleképpen legyen értelmezhető, a kérdésre igennel vagy nemmel lehessen felelni.
Eredményes népszavazás esetén az  Országgyűlés köteles az  eredményes népszavazásból következő döntéseket
meghozni. Ezért a kérdés egyértelműségének megállapításakor azt is vizsgálni kell, hogy a népszavazás eredménye
alapján az  Országgyűlés – az  akkor hatályban lévő jogszabályok szerint – el tudja-e dönteni, hogy terheli-e
jogalkotási kötelezettség, és ha igen milyen jogalkotásra köteles.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a  kérdésben szereplő „részben külföldi tulajdonú
energiaszolgáltató cégek” vagy „Fidesz közeli vállalkozások” kifejezések bizonytalan értelmezése és homályos
tartalma miatt a választópolgár számára nem lenne egyértelmű, hogy pontosan milyen tartalmú kezdeményezést
támogatna aláírásával.
Az Országos Választási Bizottság szerint továbbá az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán szereplő kérdés tulajdonképpen
arra irányul, hogy beadványozó saját véleménye törvényben kerüljön rögzítésre. Nem állapítható meg azonban
belőle, hogy egy esetleges eredményes népszavazást követően a  jogalkotó – a  beadványozó véleményének
rögzítésén túl – milyen tartalmú jogszabály megalkotására lenne köteles.
Fentiek alapján az Országos Választási Bizottság – az Nsztv. 10. § c) pontja alapján, mivel a kérdés megfogalmazása
nem felel meg a  törvényben foglalt követelményeknek – az  aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését
megtagadja.
II. A határozat az  Nsztv. 2.  §-án, a  10.  § c)  pontján, 13.  § (1)  bekezdésén, a  választási eljárásról szóló 2013. évi
XXXVI.  törvény 349.  § (1)  bekezdés c)  pontján, a  jogorvoslatról szóló tájékoztatás a  régi Ve. 130.  §-ának
(1) bekezdésén, az illetékekről szóló tájékoztatás az 1990. évi XCIII. törvény 37. § (1) bekezdésén, 39. § (3) bekezdés
d) pontján, 42. § (1) bekezdés g) pontján, valamint a 62. § (1) bekezdés s) pontján alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
 az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
1601/2013. (IX. 3.) Korm. határozata a dunai árvízi védekezési, vízkárelhárítási feladatokkal összefüggő kiadások finanszírozásáról.
A Kormány
 1. a Magyarország 2013. évi központi költségvetéséről szóló 2012. évi CCIV. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 5. melléklet
2.  pontja alapján, a  dunai árvízi védekezési, vízkárelhárítási feladatokkal összefüggő kiadások finanszírozása
céljából jóváhagyja a  Kvtv. 1.  melléklet XIV. Belügyminisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím,
1. Ágazati célfeladatok alcím, 50. Víz-, környezeti és természeti katasztrófa kárelhárítás jogcímcsoportnak az árvíz- és
a belvízvédekezési, a vízkárelhárítási, a helyreállítási, valamint a márciusi rendkívüli időjárással összefüggő kiadások
finanszírozásáról szóló 1302/2013. (VI. 5.) Korm. határozatban meghatározottakhoz képest további 5323,5 millió
forinttal történő túllépését;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
belügyminiszter Határidő: azonnal
 2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy a  folyósítást a  belügyminiszter által előterjesztett igények jog- és
tényszerűségének megalapozottsága esetén engedélyezze.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter belügyminiszter
Határidő: folyamatosan
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
465/2016. (XII. 5.) KE határozata egyetemi tanári kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés c)  pontja, valamint a  nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV.  törvény
27.  §  (3)  bekezdése alapján – az  emberi erőforrások miniszterének javaslatára – Dr. Hoffmann Miklóst
2016. december 15. napjával egyetemi tanárrá kinevezem.
Budapest, 2016. november 18. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
222/2010. (VIII. 30.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdése j) pontja, valamint a Magyar Köztársaság kitüntetéseiről szóló 1991. évi XXXI. törvény
2. § (1) bekezdése alapján a miniszterelnök előterjesztésére
a magyar–amerikai politikai, gazdasági és társadalmi kapcsolatok fejlesztése terén végzett munkájáért
April H. Foley-nak, az Amerikai Egyesült Államok volt budapesti rendkívüli és meghatalmazott nagykövetének a
MAGYAR KÖZTÁRSASÁGI ÉRDEMREND
középkeresztje a csillaggal, polgári tagozata
kitüntetést adományozom. Budapest, 2010. augusztus 19. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
4/2013. (VI. 28.) MNB utasítása a Magyar Nemzeti Bank Szervezeti és Működési Szabályzatáról.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés g) pontjában biztosított jogkörömnél fogva – figyelemmel a Magyar
Nemzeti Bankról szóló 2011. évi CCVIII. törvény 49. § (4) bekezdés c) pontjában foglaltakra – a Magyar Nemzeti Bank szervezeti
felépítéséről és működési rendjének szabályairól a következő utasítást adom ki.
1. § A Magyar Nemzeti Bank szervezeti felépítését és működésének rendjét – a  Magyar Nemzeti Bank igazgatósága
69/2013.  (06.18.) számú határozata alapján – a  jelen utasítás 1.  mellékletét képező Szervezeti és Működési
Szabályzatban foglaltak szerint állapítom meg.
2. § (1) Ez az utasítás 2013. július 1-jén lép hatályba.
 (2) Hatályát veszíti a Magyar Nemzeti Bank Szervezeti és Működési Szabályzatáról szóló 3/2013. (IV. 30.) MNB utasítás.
Dr. Matolcsy György s. k.,
 a Magyar Nemzeti Bank elnöke


text:
1329/2018. (VII. 19.) Korm. határozata egy helyi önkormányzat adósságot keletkeztető ügyletéhez történő előzetes kormányzati hozzájárulásról.
A Kormány a  Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011.  évi CXCIV.  törvény 10.  § (1)  bekezdése alapján, tekintettel
az  adósságot keletkeztető ügyletekhez történő hozzájárulás részletes szabályairól szóló 353/2011. (XII.  30.) Korm. rendeletben
foglaltakra, a következő határozatot hozza:
A Kormány az  ügyletről az  1.  mellékletben foglaltak szerint dönt, az  engedélyezett ügylet 2018.  évben történő
megkötéséhez az a)–c) pontban foglalt kiegészítő feltételekkel járul hozzá:
a) az önkormányzat az 1. melléklet szerint engedélyezett ügyletérték teljes összegétől lefelé eltérhet, ha ez nem
okozza ezen értékek valamelyikének növekedését egyik évben sem;
b) az önkormányzat egy adott év végéig legfeljebb akkora összegű adósságot keletkeztethet az ügyletből, mint
amekkora az 1. melléklet szerint az ügyletből az adott év végéig keletkező kumulált adósságösszeg;
c) fejlesztési célú ügylet esetében az ügyletet csak az 1. mellékletben szereplő fejlesztésekre lehet fordítani.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1097/2012. (IV. 4.) Korm. határozata a Magyarország Kormánya és Ukrajna Miniszteri Kabinetje között a közúti és vasúti határforgalom ellenőrzéséről a határátkelőhelyeken szóló Megállapodás szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány 1. visszavonja a Magyar Köztársaság Kormánya és Ukrajna Miniszteri Kabinetje között a közúti és vasúti határforgalom
ellenőrzéséről szóló Megállapodás szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról szóló 1433/2011.
(XII. 13.) Korm. határozatot; 2. egyetért a Magyarország Kormánya és Ukrajna Miniszteri Kabinetje között a közúti és vasúti határforgalom
ellenőrzéséről a határátkelőhelyeken szóló Megállapodás (a továbbiakban: Megállapodás) bemutatott szövegével;
3. felhatalmazza a belügyminisztert vagy az általa kijelölt személyt a Megállapodás bemutatott szövegének
– a megerősítés fenntartásával történő – végleges megállapítására;
4. felhívja a külügyminisztert, hogy a Megállapodás szövege végleges megállapításához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki; 5. elfogadja a Megállapodás kihirdetéséről szóló törvénytervezetet, és elrendeli a Megállapodás szövegének végleges
megállapítását követően annak az Országgyűléshez történő benyújtását; a törvényjavaslat előadójának a Kormány
a belügyminisztert jelöli ki. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
1375/2014. (VII. 8.) Korm. határozata a KÖZOP-5.5.0-09-11-2012-0007 azonosító számú („Kecskemét Megyei Jogú Város intermodális pályaudvar és közösségi közlekedés fejlesztése – tervezés, engedélyezés” című) projekt támogatásának növeléséről és akciótervi nevesítéséről.
A Kormány
 1. jóváhagyja az 1. melléklet szerint a KÖZOP-5.5.0-09-11-2012-0007 azonosító számú, „Kecskemét Megyei Jogú Város
intermodális pályaudvar és közösségi közlekedés fejlesztése – tervezés, engedélyezés” című projekt támogatásának
bruttó 381 190 000 forinttal történő megemelését,
2. elfogadja az 1. pontban meghatározott projekt kiemelt projektként történő nevesítését az 1. melléklet szerint,
 3. hozzájárul az 1. pontban meghatározott projekt támogatási szerződésének módosításához.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök