type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
43/2015. (III. 12.) Korm. rendelete a biztosítók és a viszontbiztosítók szavatolótőkéjéről és biztosítástechnikai tartalékairól.
A Kormány a  biztosítókról és a  biztosítási tevékenységről szóló 2003. évi LX. törvény 234.  § c)  pontjában kapott felhatalmazás
alapján, az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
ELSŐ RÉSZ
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 1. Hatály 1. § E rendelet rendelkezései alkalmazandóak:
a) a Magyarország területén székhellyel rendelkező biztosítónak és viszontbiztosítónak
aa) a biztosítástechnikai tartalékok képzésére és számítására – ide nem értve a kisbiztosítót –,
ab) a  számviteli biztosítástechnikai tartalékok számítására – a  kisbiztosítók esetén a  számviteli
biztosítástechnikai tartalékok képzését is beleértve –,
ac) a szavatolótőke meghatározására, a tőkeszükséglet számítására,
b) a  pénzügyi közvetítőrendszer felügyeletével kapcsolatos feladatkörében eljáró Magyar Nemzeti Bank
(a továbbiakban: Felügyelet) e rendeletben meghatározott tevékenységére,
c) a csoportfelügyelet hatálya alá tartozó biztosítónak és viszontbiztosítónak a szavatolótőke meghatározására,
a tőkeszükséglet számítására.
2. Fogalmak 2. § E rendelet alkalmazásában:
 1. alapvető kockázatmentes hozamgörbe: a legjobb becslés kiszámításához használt vonatkozó kockázatmentes
hozamgörbével azonos módon kiszámított kockázatmentes hozamgörbe, illeszkedési vagy volatilitási vagy
a 88. § (1) bekezdés szerinti átmeneti kiigazítás nélkül;
2. diverzifikációs hatás: a  biztosító vagy viszontbiztosító, valamint csoportjaik kockázati kitettségének
csökkenése az  üzleti tevékenység diverzifikációja révén, abból eredően, hogy egy kockázati tényező
kedvezőtlen alakulását ellensúlyozhatja egy másik kockázati tényező kedvezőbb alakulása, amennyiben
az adott kockázatok között nincs teljes korreláció;
3. fundamentális kamatfelár: az  eszközök nemteljesítési valószínűségének megfelelő hitelkockázati felár és
az eszközök leminősítéséből eredő várható veszteségeknek megfelelő hitelkockázati felár összege;
4. hitelkockázat: a  veszteség vagy a  pénzügyi helyzetben bekövetkező kedvezőtlen változásnak a  kockázata,
amely olyan értékpapír-kibocsátók, partnerek és más adósok hitelképességének ingadozásából ered,
amelyekkel szemben a  biztosító vagy viszontbiztosító a  partner nemteljesítési kockázatnak, kamatréskockázatnak vagy piaci kockázatkoncentrációnak van kitéve;
5. illeszkedési kiigazítás: az  Európai Biztosítási- és Foglalkoztatóinyugdíj-hatóság (a  továbbiakban: EBFH) által
meghatározott és közzétett vonatkozó kockázatmentes hozamgörbére vonatkozó kiigazítás, mely azon
alapszik, hogy a  lejáratig tartott kötvényekkel vagy más, hasonló pénzáram jellemzőkkel bíró eszközökkel
rendelkező biztosító vagy viszontbiztosító nincsen kitéve az  ezen eszközök kamatrésének megváltozásából
eredő kockázatnak;
6. kifutási háromszög: korábbi évek kárstatisztikáit összefoglaló, a  függőkár tartalék meghatározásánál
alkalmazott kártáblázat, amelyben a  káradatok a  kár bekövetkezésének és kifizetésének időpontjára vagy
a bekövetkezésének és bejelentésének időpontjára vonatkoznak;
7. kockázati profil: a  szavatolótőke-szükséglet meghatározásának céljából az  Európai Bizottságnak
(a  továbbiakban: Bizottság) a  biztosítási és viszontbiztosítási üzleti tevékenység megkezdéséről és
gyakorlásáról (Szolvencia II) szóló 2009. november 25-i 2009/138/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv
(a  továbbiakban: Szolvencia 2 irányelv) 127.  cikkében meghatározott tárgykörben kiadott rendeletében
meghatározott fogalom;
8. kockázatnak kitett összeg: a  halál esetén kifizetendő összeg, levonva belőle a  fő kockázat matematikai
tartalékát, továbbá a  befektetési egységekhez kötött életbiztosítási szerződés esetén a  befektetési
egységekhez kötött életbiztosítások tartalékát;
9. kockáztatott érték: az  a  maximális érték, amelyet egy adott portfólió adott időtávon belül elszenvedett
vesztesége az adott megbízhatósági szintnek megfelelő valószínűséggel nem halad meg;
10. nagykár: mindazon (bármely ágba és ágazatba sorolt kockázatokkal kapcsolatos) bekövetkezett és ismertté
vált biztosítási események, melyek után a  biztosítási szolgáltatások nagysága már meghaladta vagy
várhatóan meghaladja az 50 millió forintot;
11. nettó függőkár tartalék: a viszontbiztosító részesedése nélküli függőkár tartalék;
12. pénzügyi garancia: a biztosító vagy viszontbiztosító által vállalt, visszavonhatatlan fizetési ígéret arra az esetre,
ha a szerződő nem, vagy nem a vállaltak szerint teljesíti a kötelezettségét;
13. piaci kockázat: a veszteség vagy a pénzügyi helyzetben bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata, amely
– közvetlenül vagy közvetve – az eszközök, források és pénzügyi eszközök piaci árszintjének változásából és
volatilitásából ered;
14. számviteli biztosítástechnikai tartalék: a  biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésekkel kapcsolatos
kötelezettségek teljesítésére, a  károk ingadozására és a  várható veszteségekre vonatkozóan számított és
a kisbiztosítók esetében meg is képzett tartalék;
15. szerződéses opció: a  szerződő arra való jogosultsága, hogy előre meghatározott feltételek mellett,
a lehetséges jövőbeli előnyök (opciók) közül önálló döntés alapján válasszon;
16. szimmetrikus kiigazítás: a  részvénypiaci kockázati modul számítása során a  részvénykockázati sokk szintjét
a részvénypiacok változása szerint módosító tényező;
17. üzleti egység: a biztosító vagy a viszontbiztosító szervezeti szinten olyan jól elkülöníthető egységei, amelyek
biztosítási tevékenységek szempontjából önmagukban is értékelhetőek;
18. volatilitási kiigazítás: az EBFH által meghatározott és közzétett, a vonatkozó kockázatmentes hozamgörbére
vonatkozó kiigazítás, amely a kamatfelárak változékonyságának szavatolótőkére gyakorolt hatását tompítja;
19. vonatkozó kockázatmentes hozamgörbe: az  EBFH által meghatározott és közzétett, a  legjobb becslés
számításához illeszkedési vagy volatilitási korrekciók nélkül használt hozamgörbe.
MÁSODIK RÉSZ
A BIZTOSÍTÓ ÉS VISZONTBIZTOSÍTÓ BIZTOSÍTÁSTECHNIKAI TARTALÉKAIRA,
SZAVATOLÓTŐKÉJÉRE ÉS A TŐKESZÜKSÉGLETÉRE VONATKOZÓ ELŐÍRÁSOK
3. A rész alkalmazási köre 3. § Ebben a részben meghatározott szabályok a kisbiztosítókra nem terjednek ki.
I. FEJEZET
A BIZTOSÍTÁSTECHNIKAI TARTALÉKOK ÉS AZOK SZÁMÍTÁSA
4. A biztosítástechnikai tartalékok számítása 4. § (1) A  biztosító vagy viszontbiztosító köteles a  biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésekkel kapcsolatos
kötelezettségei tekintetében biztosítástechnikai tartalékot képezni.
(2) A  biztosítástechnikai tartalékok értéke annak az  aktuális összegnek felel meg, amelyet a  biztosító vagy
a viszontbiztosító fizetne, ha a biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségeit azonnal egy másik biztosítóra vagy
viszontbiztosítóra ruházná át.
(3) A biztosítástechnikai tartalékok számítása során fel kell használni a pénzügyi piacokról származó információkat és
a biztosítástechnikai kockázatokról általánosan hozzáférhető adatokat.
(4) A biztosítástechnikai tartalékokat prudens, megbízható és objektív módon kell számítani.
 (5) A  biztosítástechnikai tartalékok értéke az  5.  §-ban meghatározott legjobb becslés és a  7.  §-ban meghatározott
kockázati ráhagyás összege. 5. § (1) A  legjobb becslés értéke a  jövőbeni pénzáramok jelenértékének valószínűséggel súlyozott átlagának felel meg,
amelyet a vonatkozó kockázatmentes hozamgörbe figyelembevételével kell kiszámítani.
(2) A  legjobb becslés értékét aktuális és hiteles információkra, valamint valós feltevésekre támaszkodva, megfelelő,
alkalmas és releváns aktuáriusi és statisztikai módszerekkel kell kiszámítani.
(3) A  legjobb becslés számításakor használt pénzáram-előrejelzés meghatározása során figyelembe kell venni
a biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségek teljesítéséhez szükséges, azok teljes időtartamára szóló valamennyi
pénz be- és kiáramlást.
(4) A  legjobb becslés értékét – a  6.  §-ban meghatározottak szerint kiszámított viszontbiztosítási szerződésekből és
különleges célú gazdasági egységekből megtérülő összegek levonása nélkül − bruttó értéken kell kiszámítani.
6. § (1) A  biztosító a  viszontbiztosítási szerződésekből és különleges célú gazdasági egységekből megtérülő összegeket
külön számítja ki.
(2) A  számítás során a  biztosító a  közvetlen kifizetésekre a  biztosítástechnikai tartalékok legjobb becslésénél
alkalmazott feltételezéseken túl figyelembe veszi az  összegek megtérülése és a  közvetlen kifizetések közötti
időeltérést.
(3) A számítás eredményét az (1) bekezdésben foglalt szerződések partnerei nemteljesítéséből eredő várható veszteség
figyelembevétele céljából ki kell igazítani, amely kiigazítás a  partner nemteljesítési valószínűségén és a  partner
nemteljesítéséből eredő várható veszteség (nemteljesítési veszteség) értékelésén alapul.
7. § A kockázati ráhagyás értéke akkora, hogy a  legjobb becslés értékéhez történő hozzáadásával a biztosítástechnikai
tartalékok nagysága megegyezzen azzal az értékkel, amelyre egy biztosítónak vagy viszontbiztosítónak a biztosítási
és viszontbiztosítási kötelezettségek átvállalásához és teljesítéséhez szüksége lenne.
8. § (1) A biztosító vagy a viszontbiztosító a legjobb becslést és a kockázati ráhagyást külön számítja.
 (2) Nem szükséges a legjobb becslés és a kockázati ráhagyás külön kiszámítása, ha a biztosítási vagy viszontbiztosítási
kötelezettségekhez társított jövőbeni pénzáramok megbízhatóan helyettesíthetők olyan pénzügyi eszközökkel,
amelyek piaci értéke megbízható és megfigyelhető. Ebben az  esetben a  biztosítástechnikai tartalékok ezen
pénzáramokhoz kötődő részét az említett pénzügyi eszközök piaci értéke alapján kell meghatározni.
(3) Ha a  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  legjobb becslést és a  kockázati ráhagyást külön számítja, úgy a  kockázati
ráhagyást – a  biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségeknek azok teljes időtartama alatti fedezéséhez szükséges –
szavatolótőke-szükséglettel egyező nagyságú figyelembe vehető szavatolótőke előteremtési költségének
meghatározásával kell kiszámítani.
(4) A  figyelembe vehető szavatolótőke előteremtési költségének meghatározásához használt kamatláb
a tőkeköltség-ráta, amely valamennyi biztosító vagy viszontbiztosító tekintetében azonos.
(5) Az  alkalmazott tőkeköltség-ráta megegyezik azzal a  pótlólagos, a  vonatkozó kockázatmentes kamatláb feletti
rátával, amelyet a  biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségek teljes időtartama alatti fedezéséhez szükséges
szavatolótőke-szükséglettel egyező nagyságú – a 17–24. §-ban meghatározott – figyelembe vehető szavatolótőkét
fenntartó biztosító vagy viszontbiztosító a szavatolótőke tartása okán viselne.
5. Illeszkedési kiigazítás 9. § (1) Az  életbiztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésekből eredő kötelezettségek – beleértve a  nem-életbiztosítási
vagy viszontbiztosítási szerződésekből eredő járadékszolgáltatásokat – egy adott körének a  legjobb becslése
kiszámítása során – a  Felügyelet engedélyével – illeszkedési kiigazítás alkalmazható a  vonatkozó kockázatmentes
hozamgörbe meghatározására a következő feltételek együttes teljesülése esetén:
a) a biztosító vagy a viszontbiztosító a biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésekből eredő kötelezettségek
körének legjobb becslése fedezésére kötvényekből és egyéb, hasonló pénzáram jellemzőkkel rendelkező
eszközökből álló portfóliót rendelt, és ezt a  kötelezettségek teljes időtartamára fenntartja, ide nem értve
azt az esetet, ha a pénzáramok lényeges változásának esetére az eszközök és források várható pénzáramok
helyettesíthetőségének a fenntartása a cél,
b) elkülönítetten kezelik azon biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésből eredő kötelezettségek köréhez
tartozó eszközök portfólióját, amelyre az illeszkedési kiigazítást alkalmazzák és ezen eszközök portfóliója nem
használható más veszteségek fedezésére,
c) a  hozzárendelt eszközportfólió várható pénzáramai – az  azonos pénznemben meglévő –biztosítási vagy
viszontbiztosítási szerződésekből származó kötelezettségek körének várható pénzáramaihoz kapcsolódnak,
és az  illeszkedés bárminemű hiánya nem eredményezi olyan kockázatok megjelenését, amelyek jelentősek
azon biztosítási tevékenységben rejlő kockázatokhoz képest, amelyekre az illeszkedési kiigazítást a biztosító
vagy a viszontbiztosító alkalmazza,
d) a  biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésből eredő kötelezettségek köréhez tartozó biztosítási vagy
viszontbiztosítási szerződések nem eredményeznek jövőbeli díjfizetést,
e) a  biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésből eredő kötelezettségek körével kapcsolatos kizárólagos
biztosítástechnikai kockázatok a  hosszú élet kockázata, a  költség- és a  felülvizsgálati kockázat, illetve
a halandósági kockázat,
f ) amennyiben a  biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésből eredő kötelezettségek körével kapcsolatos
biztosítástechnikai kockázatok között szerepel a  halandósági kockázat, a  biztosítási vagy viszontbiztosítási
szerződésből eredő kötelezettségek körének legjobb becslése nem emelkedik 5%-nál nagyobb mértékben
a 32. §-ban meghatározott halandósági kockázati sokk esetén,
g) a  biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződések nem tartalmaznak opciókat a  szerződő számára, ide nem
értve a szerződés visszavásárlására vonatkozó szerződéses kikötést,
h) a  hozzárendelt eszközök portfóliójának pénzáramai rögzítettek, és azokat sem az  eszközök kibocsátói, sem
harmadik felek nem módosíthatják,
i) a  biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésből eredő kötelezettségek nincsenek különböző részekre
szétválasztva az  e  bekezdés értelmében vett biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésből eredő
kötelezettségek körének meghatározása során.
(2) Az  (1)  bekezdés g)  pontjában meghatározott visszavásárlásra vonatkozó szerződéses kikötés alkalmazása esetén
a visszavásárlási érték nem haladhatja meg azon eszközök értékét, amelyek a visszavásárlási opció igénybevételének
időpontjában fedezik a biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésből eredő kötelezettségeket.
(3) Az  (1)  bekezdés h)  pontjában meghatározott szabályok sérelme nélkül a  biztosító használhat olyan eszközöket,
amelyek pénzárama – az  inflációtól eltekintve – rögzített, feltéve, hogy ezen eszközök a  biztosítási vagy
viszontbiztosítási szerződésből eredő kötelezettségek körének inflációtól függő pénzáramait helyettesítik. Ha
a  kibocsátóknak vagy harmadik feleknek joguk van olyan módon megváltoztatni az  eszköz pénzáramát, hogy
a befektető elégséges térítést kapjon arra, hogy ugyanolyan vagy jobb hitelminőségű eszközbe történő befektetés
révén ugyanazt a  pénzáramot érje el, a  pénzáram módosításához való jog – az  (1)  bekezdés h)  pontjában
meghatározott szabályok ellenére – nem zárja ki az  eszköz hozzárendelt eszközportfólióban való használatának
lehetőségét.
(4) A  biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésből eredő kötelezettségek körére illeszkedési kiigazítást alkalmazó
biztosító vagy viszontbiztosító nem térhet vissza az illeszkedési kiigazítás nélküli rendszer alkalmazására.
(5) Ha az illeszkedési kiigazítást alkalmazó biztosító vagy viszontbiztosító már nem tudja teljesíteni az (1) bekezdésben
meghatározott feltételeket, köteles
a) a  biztosítási tevékenységről szóló 2014. évi LXXXVIII. törvény (a  továbbiakban: Bit.) 267.  § (1)  bekezdés
b) pontjában meghatározottak szerint bejelentést tenni, és
b) meghozni a feltételek teljesítésének helyreállítása érdekében szükséges intézkedéseket.
(6) Ha a  biztosító vagy a  viszontbiztosító az  (1)  bekezdésben meghatározott feltételeknek való megfelelést
–  az  (5)  bekezdésben meghatározott nem megfelelés bekövetkeztétől számított – két hónapon belül nem tudja
helyreállítani, a továbbiakban az illeszkedési kiigazítást egyetlen biztosítási vagy viszontbiztosítási kötelezettségére
sem alkalmazhatja, és annak alkalmazását csak huszonnégy hónap elteltével kezdheti meg újra.
(7) Az  illeszkedési kiigazítás nem alkalmazható az  olyan biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésből eredő
kötelezettségekre, amelyeknél a  legjobb becslés számításához alkalmazandó, vonatkozó kockázatmentes
hozamgörbe az  e  kötelezettségek esetében a  11.  § szerinti volatilitási kiigazítást is vagy a  88.  § szerinti,
a kockázatmentes hozamgörbére vonatkozó átmeneti intézkedéseket is magában foglalja.
10. § Az illeszkedési kiigazítás számítása valamennyi pénznem esetében a következő alapelvekkel összhangban történik:
a) az illeszkedési kiigazítás az alábbiak különbözetével egyenlő:
aa) az  egyetlen diszkontrátaként kiszámított éves effektív kamatláb, amely a  biztosítási vagy
viszontbiztosítási szerződésből eredő kötelezettségek pénzáramaira alkalmazva a  hozzárendelt
eszközportfóliónak a Bit. 96. §-a szerinti értékével megegyező értéket eredményez,
ab) az  egyetlen diszkontrátaként kiszámított éves effektív kamatláb, amely a  biztosítási vagy
viszontbiztosítási szerződésből eredő kötelezettségek pénzáramaira alkalmazva a  biztosítási vagy
viszontbiztosítási szerződésből eredő kötelezettségek legjobb becslés szerinti értékével megegyező
értéket eredményez, figyelembe véve – az alapvető kockázatmentes hozamgörbe alkalmazásával –
az időértéket is,
b) az  illeszkedési kiigazítás nem tartalmazza a  biztosító megtartott kockázatait tükröző fundamentális
kamatfelárat,
c) az  a)  pont sérelme nélkül a  fundamentális kamatfelárat növelni kell, amennyiben erre szükség van annak
biztosításához, hogy a befektetésre nem ajánlott hitelminősítésű eszközök illeszkedési kiigazítása ne haladja
meg az azonos futamidejű és eszközkategóriába tartozó, befektetésre ajánlott hitelminősítésű eszközökét,
d) a külső hitelminősítések használata az illeszkedési kiigazítás kiszámításánál összhangban van a Bizottságnak
a  Szolvencia 2 irányelv 111.  cikk (1)  bekezdés n)  pontjában meghatározott tárgykörökben kiadott
rendeletében megállapított szabályokkal.
6. Volatilitási kiigazítás 11. § A volatilitási kiigazítás alkalmazható minden olyan biztosítási kötelezettségre vonatkozóan, amelyeknél a  legjobb
becslés számításánál alkalmazandó vonatkozó kockázatmentes hozamgörbe e  kötelezettségek esetében a  9.  §
szerinti illeszkedési kiigazítást nem foglalja magában.
7. A biztosítástechnikai tartalékok számítása során figyelembe veendő egyéb tényezők
12. § A biztosítástechnikai tartalékok számítása során a  biztosító vagy a  viszontbiztosító az  5–9.  §-ban foglaltakon túl
a következőket is figyelembe veszi:
a) a biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségek teljesítésével összefüggő összes felmerülő költséget,
b) az inflációt, beleértve a költségek és a kárigények inflációját,
c) a szerződésekből eredő összes kifizetést, beleértve a jövőbeni mérlegelésen alapuló nyereségrészesedést is,
amelyeket a biztosító vagy viszontbiztosító várhatóan teljesít, függetlenül attól, hogy a teljesítést szerződés
írja-e elő vagy sem, kivéve, ha e kifizetésekre a 19. § (2) bekezdése alkalmazandó.
13. § (1) A biztosítástechnikai tartalékok számítása során a biztosító vagy a viszontbiztosító figyelembe veszi a biztosítási és
a viszontbiztosítási szerződésekben foglalt pénzügyi garanciák és szerződéses opciók értékét.
(2) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  szerződéses opciók – ideértve a  biztosítás lejárat előtti törlését vagy
visszavásárlását is – szerződők általi lehívásának valószínűségét valós, továbbá aktuális és hiteles információk
alapján határozza meg.
(3) A  feltevések kialakítása során a  biztosító vagy a  viszontbiztosító figyelembe veszi a  pénzügyi és nem pénzügyi
körülmények jövőbeni változásainak a szerződéses opciók lehívására gyakorolt hatását.
14. § (1) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  biztosítástechnikai tartalék számításánál köteles megfelelő mennyiségű és
minőségű adatot használni. Ennek érdekében a biztosító belső folyamatokat és eljárásokat működtet.
(2) Ha egyedi körülményei miatt a biztosító vagy viszontbiztosító biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségeinek egy
csoportja vagy részcsoportja, vagy a  viszontbiztosítási szerződésekből és különleges célú gazdasági egységekből
eredő megtérüléseinek tekintetében nem rendelkezik megfelelő mennyiségű és minőségű adattal megbízható
aktuáriusi módszerek alkalmazásához, akkor a  legjobb becslés számításához megfelelő közelítés – beleértve
a tételes tartalékképzést, mint megközelítést – alkalmazható.
15. § (1) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító köteles a  legjobb becslés számítása során a  számítás alapjául szolgáló
feltevéseket, a feltételezett körülmények várható változásának megfelelő rendszerességgel, a tapasztalati adatokkal
összehasonlítani.
(2) Amennyiben a  tapasztalati adatok és a  feltételezések között rendszeresen olyan eltérés figyelhető meg, amely
a  legjobb becslés értékét jelentősen befolyásolja, a  biztosító vagy a  viszontbiztosító módosítja az  alkalmazott
aktuáriusi módszereket, feltevéseket.
8. A biztosítástechnikai tartalékok szintjének ellenőrzése, felemelése 16. § (1) A  Felügyelet felszólítására a  biztosító vagy a  viszontbiztosító – a  Magyar Nemzeti Bankról szóló törvényben
meghatározott rendkívüli adatszolgáltatás keretében – igazolja a  biztosítástechnikai tartalékai szintjének
megfelelőségét, valamint az  alkalmazott módszerek alkalmasságát és jelentőségét, továbbá a  felhasznált – alapul
szolgáló – statisztikai adatok megfelelőségét.
(2) Amennyiben a biztosító vagy viszontbiztosító biztosítástechnikai tartalékai nem felelnek meg az előírt feltételeknek
a  Felügyelet – a  Bit. 291.  § (1)  bekezdés l)  pont lb)  alpontjában meghatározott intézkedésként – kötelezheti
a  biztosítót vagy a  viszontbiztosítót a  biztosítástechnikai tartalékok összegének az  előírtaknak megfelelő szintre
emelésére.
II. FEJEZET
A SZAVATOLÓTŐKE ÉS A TŐKESZÜKSÉGLET 9. A szavatolótőke és annak meghatározása
17. § (1) A biztosító és a viszontbiztosító szavatolótőkéje alapvető szavatolótőkéből és kiegészítő szavatolótőkéből áll.
 (2) Az alapvető szavatolótőke a következő elemekből áll:
a) az eszközöknek a forrásokat meghaladó többlete, amelyből a biztosító vagy viszontbiztosító levonja a saját
részvényeinek összegét,
b) alárendelt kölcsöntőke.
 (3) A  kiegészítő szavatolótőke az  alapvető szavatolótőkén kívüli azon tőkeelemekből áll, amelyek a  veszteségek
fedezésére felhasználhatók.
 (4) Kiegészítő szavatolótőkének minősül: a) a jegyzett, de be nem fizetett tőke,
b) a  biztosító vagy a  viszontbiztosító – mint kedvezményezett – javára szóló okmányos meghitelezés és
garanciaszerződés,
c) az a) és b) pontba nem tartozó kötelezettségvállaláson alapuló, a biztosító vagy a viszontbiztosító javára szóló
– bírósági eljárásban érvényesíthető – követelés.
 (5) Kölcsönös biztosító egyesület (a továbbiakban: egyesület) esetén a kiegészítő szavatolótőke a pótlólagos befizetési
kötelezettségből eredő követelést is tartalmazhatja.
 (6) Amennyiben a kiegészítő szavatolótőke valamely eleme befizetésre vagy érvényesítésre kerül, azt a  továbbiakban
eszközként kell kezelni és ki kell vezetni a kiegészítő szavatolótőke elemei közül.
18. § (1) A kiegészítő szavatolótőke egyes elemei összegének a meghatározása prudens és valós feltevések alapján történik,
továbbá figyelembe kell venni az adott tőkeelem veszteségelnyelő képességét.
(2) Ha a  kiegészítő szavatolótőke valamely eleme névértékkel rendelkezik és a  névérték valósan tükrözi a  tőkeelem
veszteségelnyelő képességét, akkor ezen tőkeelem értéke megegyezik a névértékkel.
(3) A kiegészítő szavatolótőke meghatározása során a Felügyelet előzetesen jóváhagyja
a) a kiegészítő szavatolótőke egyes elemeinek forintban meghatározott értékét vagy
b) a kiegészítő szavatolótőke elemei értékének meghatározására szolgáló módszert.
(4) A  (3)  bekezdés b)  pontjában meghatározott – Felügyelet által jóváhagyott – módszerrel megállapított érték
a Felügyelet által meghatározott időszakra érvényes.
19. § (1) A  nyereségrészesedésből származó szavatolótőke felhalmozott nyereségnek tekintendő, amelyet a  biztosító vagy
viszontbiztosító nem bocsátott a szerződők és kedvezményezettek rendelkezésére.
(2) A  nyereségrészesedésből származó szavatolótőke nem tekinthető biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésből
eredő kötelezettségnek, amennyiben megfelel a 21. § (1) bekezdés a) pontjában meghatározott feltételeknek.
10. A szavatolótőke besorolása 20. § (1) A biztosító vagy a viszontbiztosító a szavatolótőke elemeit háromszintű rendszerbe sorolja be.
 (2) A biztosító vagy a viszontbiztosító a besorolást attól függően határozza meg, hogy az egyes tőkeelemek az alapvető
szavatolótőke vagy a kiegészítő szavatolótőke részei-e, valamint attól, hogy mennyiben rendelkeznek a következő
jellemzőkkel:
a) a  tőkeelem rendelkezésre áll, vagy szükség esetén érvényesíthető a  folyamatos működés, és a  felszámolás
során jelentkező veszteségek teljes fedezésére (állandó hozzáférés),
b) felszámolás esetén a  tőkeelem teljes összege rendelkezésre áll a  veszteségek fedezésére, és a  tőkeelem
kifizetésére addig nem kerülhet sor, amíg minden egyéb biztosítási szerződésből eredő kötelezettség nem
teljesült (alárendelés).
(3) Annak értékelésekor, hogy a  szavatolótőke elem milyen mértékben rendelkezik, vagy a  jövőben rendelkezni fog
a  (2)  bekezdés a) és b)  pontjában felsorolt jellemzőkkel, a  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  (4)–(7)  bekezdésben
foglaltakat veszi figyelembe.
(4) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító az  értékeléskor figyelembe veszi az  adott tőkeelemre vonatkozó időtartam
feltételt. Ha az  adott tőkeelem lejárati idővel rendelkezik, a  biztosító a  biztosítási és viszontbiztosítási
kötelezettségeinek időtartamához viszonyított relatív időtartamot (elegendő időtartam) veszi figyelembe.
(5) A biztosító vagy a viszontbiztosító az értékeléskor figyelembe veszi, hogy a tőkeelem mentes-e a névleges összeg
visszafizetését megkövetelő vagy ösztönző feltételektől (visszafizetést ösztönző feltételek hiánya).
(6) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító az  értékeléskor figyelembe veszi, hogy a  tőkeelem mentes-e megfizetendő
díjaktól vagy költségektől (kötelező kezelési költségek hiánya).
(7) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító az  értékeléskor figyelembe veszi, hogy a  tőkeelem tehermentes-e
(tehermentesség).
21. § (1) A biztosító vagy a viszontbiztosító az alapvető szavatolótőke elemet
a) az  első szintre sorolja be, ha az  – a  20.  § (3)–(7)  bekezdésben meghatározottak figyelembevételével –
rendelkezik a 20. § (2) bekezdés a) és b) pontjában meghatározott jellemzőkkel,
b) második szintre sorolja be, ha az  – a  20.  § (3)–(7)  bekezdésben meghatározottak figyelembevételével –
rendelkezik a 20. § (2) bekezdés b) pontjában meghatározott jellemzőkkel.
 (2) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  kiegészítő szavatolótőke elemet a  második szintre sorolja be, ha az  – a  20.  §
(3)–(7)  bekezdésben meghatározottak figyelembevételével – rendelkezik a  20.  § (2)  bekezdés a) és b)  pontjában
meghatározott jellemzőkkel.
(3) A biztosító vagy a viszontbiztosító az alapvető és a kiegészítő szavatolótőke elemet a harmadik szintre sorolja be, ha
az (1) és (2) bekezdésben meghatározott követelményeknek nem felelnek meg.
22. § (1) A biztosító vagy a viszontbiztosító a szavatolótőke elem besorolásakor figyelembe veszi a Bizottságnak a Szolvencia
2 irányelv 97.  cikk (1)  bekezdésében meghatározott tárgykörben kiadott rendeletében – a  szavatolótőke elemek
szintekre való besorolása céljából – meghatározott felsorolást.
(2) Ha az adott szavatolótőke elem nem található az (1) bekezdésben meghatározott felsorolásban, azt a biztosító vagy
a viszontbiztosító a 23. § rendelkezéseivel összhangban – a Felügyelet jóváhagyását követően – értékeli és sorolja
be.
23. § (1) Ha a  22.  § (1)  bekezdésben meghatározott felsorolást tartalmazó rendelet másként nem rendelkezik,
a (2)–(4) bekezdés szerinti besorolást kell alkalmazni.
(2) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító az  első szintre sorolja a  19.  §-ban meghatározott nyereségrészesedésből
származó szavatolótőkét.
(3) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  második szintre sorolja a  biztosítási hitelezők javára független letétkezelőnél
letétben tartott, az Európai Unió valamely tagállamában (a továbbiakban: tagállam) engedélyezett hitelintézet által
kibocsátott okmányos meghitelezést és garanciát.
(4) Az  egyesület a  második szintre sorolja a  pótlólagos befizetéseket, ha a  pótlólagos befizetés – a  20.  §
(3)–(7)  bekezdésben meghatározottak figyelembevételével – rendelkezik a  20.  § (2)  bekezdés a) és b)  pontjában
meghatározott jellemzőkkel.
11. A szavatolótőke elemeinek figyelembevétele 24. § (1) A  szavatolótőke-szükségletnek való megfelelés megállapítása során a  második és a  harmadik szinthez tartozó
tőkeelemek figyelembe vehető összege mennyiségi korlátokhoz kötött az alábbi feltételek szerint:
a) az  első szinthez tartozó tőkeelemek aránya a  figyelembe vehető szavatolótőkén belül nagyobb, mint
a figyelembe vehető szavatolótőke teljes összegének egyharmada,
b) a harmadik szinthez tartozó tőkeelemek figyelembe vehető összege aránya kisebb, mint a figyelembe vehető
szavatolótőke teljes összegének egyharmada.
 (2) A  szavatolótőke-szükséglet fedezetére szolgáló szavatolótőke figyelembe vehető összege megegyezik az  első
szintű elemek összegének, a  második szintű elemek figyelembe vehető összegének és a  harmadik szintű elemek
figyelembe vehető összegének együttes összegével.
(3) A  minimális tőkeszükségletnek való megfelelés tekintetében a  minimális tőkeszükséglet fedezeteként figyelembe
vehető, második szinthez tartozó alapvető szavatolótőke elemek összege mennyiségi korlátokhoz kötött.
E korlátok legalább azt biztosítják, hogy az első szinthez tartozó tőkeelemek aránya a figyelembe vehető alapvető
szavatolótőkén belül nagyobb legyen, mint a figyelembe vehető alapvető szavatolótőke teljes összegének fele.
(4) A  minimális tőkeszükséglet fedezetére szolgáló alapvető szavatolótőke figyelembe vehető összege megegyezik
az első szintű elemek összegének és a második szintre besorolt alapvető szavatolótőke elemek figyelembe vehető
összegének együttes összegével.
12. A szavatolótőke-szükséglet számítása 25. § A biztosító vagy a viszontbiztosító a szavatolótőke-szükségletet a 28–40. §-ban meghatározott standard formulával,
vagy a  41–53.  §-nak megfelelő teljes vagy részleges belső modell alkalmazásával számítja, a  Bizottságnak
a Szolvencia 2 irányelv 111. cikkében meghatározott tárgykörökben kiadott rendeletében megállapított szabályok
figyelembevételével.
26. § (1) A  szavatolótőke-szükséglet számítás azon a  feltételezésen alapul, hogy a  biztosító vagy a  viszontbiztosító
folyamatosan végzi tevékenységét.
(2) A biztosító vagy a viszontbiztosító a szavatolótőke-szükséglet számítás során figyelembe veszi
a) az összes olyan számszerűsíthető kockázatot, amelynek a biztosító ki van téve,
b) a meglévő biztosítási állomány nem várt veszteségeit és a következő tizenkét hónapban várható új biztosítási
állományt,
c) a  kockázatcsökkentési technikák hatását, feltéve, hogy az  azok alkalmazásából eredő kockázatok
tükröződnek a szavatolótőke-szükségletben.
 (3) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító szavatolótőke-szükséglete a  biztosító alapvető szavatolótőkéjének egyéves
időtávon mért 99,5 százalékos biztonsági szintű kockáztatott értékének felel meg.
 (4) A biztosító vagy a viszontbiztosító a szavatolótőke-szükséglet számítását legalább a következő kockázatokra végzi
el:
a) nem-életbiztosítási kockázat,
b) életbiztosítási kockázat,
c) egészségbiztosítási kockázat,
d) piaci kockázat,
e) hitelkockázat,
f ) működési kockázat, amelynek része a  jogi kockázat, azonban nem képezi részét a  stratégiai döntésekből
eredő kockázat, valamint a hírnévkockázat. 27. § (1) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító évente legalább egyszer kiszámítja szavatolótőke-szükségletét, és a  számítás
eredményét a Bit. 269. § (2) bekezdés c) pontjában meghatározottak szerint jelenti a Felügyeletnek.
(2) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  Felügyelet részére utoljára bejelentett szavatolótőke-szükséglet fedezetéhez
elegendő, figyelembe vehető szavatolótőkét tart fenn.
(3) A biztosító vagy a viszontbiztosító folyamatosan figyelemmel kíséri a figyelembe vehető szavatolótőke összegét és
a szavatolótőke-szükségletet.
(4) Ha a  biztosító vagy a  viszontbiztosító kockázati profilja jelentősen eltér az  utoljára bejelentett szavatolótőkeszükséglet alapjául szolgáló feltevésektől, a  biztosító vagy a  viszontbiztosító harminc napon belül újraszámítja
a szavatolótőke-szükségletet, és a Bit. 268. § (1) bekezdés h) pontjában meghatározottak szerint jelenti.
(5) Ha megalapozottan feltehető, hogy a  biztosító vagy a  viszontbiztosító kockázati profilja jelentősen módosult
az  (1)  bekezdésben meghatározott jelentés megküldése óta, a  Felügyelet – a  Bit. 291.  § (1)  bekezdés l)  pont
lc)  alpontja alapján – kötelezheti a  biztosítót és a  viszontbiztosítót a  szavatolótőke-szükséglet újraszámítására,
megfelelő nagyságú szavatolótőke képzésére.
13. Standard formula 28. § A standard formula alapján számított szavatolótőke-szükséglet a következő elemek összege:
a) a 29. §-ban meghatározott alapvető szavatolótőke-szükséglet,
b) a működési kockázatra vonatkozóan a 37. § szerint meghatározott tőkekövetelmény,
c) a biztosítástechnikai tartalékok és a halasztott adók 38. § szerint meghatározott veszteségelnyelő képessége
miatti kiigazítás.
14. Alapvető szavatolótőke-szükséglet kiszámítása 29. § (1) Az alapvető szavatolótőke-szükséglet az alábbi egyedi kockázati modulokból áll:
a) nem-életbiztosítási kockázati modul,
b) életbiztosítási kockázati modul,
c) egészségbiztosítási kockázati modul,
d) piaci kockázati modul,
e) partner nemteljesítési kockázati modul.
(2) Az  (1)  bekezdés a)–c)  pontja alkalmazásában a  biztosítási vagy viszontbiztosítási tevékenység abba a  kockázati
modulba sorolandó, amely leginkább megfelel az alapul szolgáló kockázatok biztosítástechnikai jellegének.
(3) Az alapvető szavatolótőke-szükségletet az (1) bekezdésben meghatározott egyedi kockázati modulok összesítésével
az  1.  melléklet alapján kell kiszámítani, figyelembe véve a  Bizottságnak a  Szolvencia 2 irányelv 111.  cikk
(1) bekezdésében meghatározott tárgykörökben kiadott rendeletében megállapított szabályokat.
(4) Az  (1)  bekezdésben említett kockázati modulok mindegyikét egyéves időtávon mért 99,5 százalékos biztonsági
szintű kockáztatott érték alkalmazásával kell számolni. Szükség esetén az egyes kockázati modulok kialakításában
figyelembe kell venni a diverzifikációs hatásokat.
(5) A  kockázati modulok kialakítása és részletezése minden biztosító vagy viszontbiztosító számára azonos, mind
az alapvető szavatolótőke-szükséglet, mind a 39. §-ban meghatározott egyszerűsített számítások tekintetében.
(6) Katasztrófakockázatok esetében az  élet-, a  nem-élet- és az  egészségbiztosítási kockázati modul számításában
földrajzilag meghatározott egyedi adatok is alkalmazhatók.
30. § (1) Az élet-, a nem-élet- és az egészségbiztosítási kockázati modul számítása során a biztosító vagy a viszontbiztosító
a  standard formula rögzített felépítésén belül annak egyes mennyiségi adatait a  rá jellemző egyedi mennyiségi
adatokkal – a Felügyelet hozzájárulásával – helyettesítheti.
(2) Az  (1)  bekezdésben meghatározott mennyiségi adatokat a  biztosító vagy a  viszontbiztosító saját adatai vagy
a tevékenységét közvetlenül érintő adatok alapján szabványosított módszerekkel számítja.
31. § (1) A  nem-életbiztosítási kockázati modul a  nem-életbiztosítási kötelezettségekből eredő kockázatokat tükrözi,
összefüggésben az  egyes viselt kockázati kitettségekkel és a  biztosítási tevékenység végzésével kapcsolatos
ügyviteli folyamatokkal.
(2) A  nem-életbiztosítási kockázati modul számítása során a  biztosító vagy a  viszontbiztosító figyelembe veszi
a  meglévő biztosítási és viszontbiztosítási szerződésből eredő kötelezettségeit, valamint a  következő tizenkét
hónapban várható új szerződések eredményének bizonytalanságát.
(3) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító az  1.  melléklet 2.  pontjában meghatározottak figyelembevételével
a  nem-életbiztosítási kockázati modul összegét legalább a  következő részmodulok tőkekövetelményének
aggregálásával számítja ki:
a) a  veszteség vagy a  biztosítási kötelezettség értékében bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata,
amely a  biztosítási események bekövetkezése időbeliségének, gyakoriságának és súlyosságának, valamint
a  kárrendezés időbeliségének és összegszerűségének ingadozásából ered (nem-életbiztosítási díj- és
tartalékkockázat),
b) a  veszteség vagy a  biztosítási kötelezettség értékében bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata,
amely a  szélsőséges vagy rendkívüli eseményekkel kapcsolatos árazási és tartalékolási feltevések jelentős
bizonytalanságából ered (nem-életbiztosítási katasztrófakockázat).
32. § (1) Az életbiztosítási kockázati modul az életbiztosítási kötelezettségekből eredő kockázatokat tükrözi, összefüggésben
az egyes viselt kockázati kitettségekkel és a biztosítási tevékenység végzésével kapcsolatos ügyviteli folyamatokkal.
(2) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító az  1.  melléklet 3.  pontjában meghatározottak figyelembevételével
az  életbiztosítási kockázati modul összegét legalább a  következő részmodulok tőkekövetelményének
aggregálásával számítja ki:
a) a  veszteség vagy a  biztosítási kötelezettség értékében bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata, amely
a  halandóság szintjében, változása irányában vagy volatilitásában bekövetkező változásából ered, ahol
a  halandóság növekedése a  biztosítási kötelezettségek értékének növekedéséhez vezet (halandósági
kockázat),
b) a  veszteség vagy a  biztosítási kötelezettség értékében bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata, amely
a  halandóság szintjében, változásának irányában vagy volatilitásában bekövetkező változásából ered,
ahol a  halandóság csökkenése a  biztosítási kötelezettségek értékének növekedéséhez vezet (hosszú élet
kockázat),
c) a  veszteség vagy a  biztosítási kötelezettség értékében bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata, amely
a rokkantsági, betegségi és morbiditási arányszámok szintjében, változásának irányában vagy volatilitásában
bekövetkező változásokból ered (rokkantsági-betegségi kockázat),
d) a  veszteség vagy a  biztosítási kötelezettség értékében bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata, amely
a biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződések teljesítése során felmerült költségek szintjében, változásának
irányában vagy volatilitásában bekövetkező változásokból ered (életbiztosítási költségkockázat),
e) a  veszteség vagy a  biztosítási kötelezettség értékében bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata, amely
a járadék-felülvizsgálatok szintjében, változásának irányában vagy volatilitásában – a jogi környezetben vagy
a biztosított egészségi állapotában beálló változások miatt – bekövetkező ingadozásból ered (felülvizsgálati
kockázat),
f ) a  veszteség vagy a  biztosítási kötelezettség értékében bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata,
amely a  biztosítási szerződések törlési, megszüntetési, megújítások és visszavásárlások szintjében vagy
volatilitásában bekövetkező változásokból ered (törlési kockázat),
g) a  veszteség vagy a  biztosítási kötelezettség értékében bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata, amely
a  szélsőséges vagy rendkívüli eseményekkel kapcsolatos árazási és tartalékolási feltételezések jelentős
bizonytalanságából ered (életbiztosítási katasztrófakockázat).
33. § (1) Az  egészségbiztosítási kockázati modul az  egészségbiztosítási kötelezettségek vállalásából eredő kockázatokat
tükrözi, összefüggésben az egyes viselt kockázati kitettségekkel és a biztosítási vagy viszontbiztosítási tevékenység
végzésével kapcsolatos ügyviteli folyamatokkal, függetlenül attól, hogy a  biztosító vagy viszontbiztosító
az egészségbiztosítást az életbiztosításhoz hasonló vagy attól eltérő biztosítástechnikai alapon folytatja-e.
(2) A kockázati modul legalább a következő kockázatokat veszi figyelembe:
a) a  veszteség vagy a  biztosítási kötelezettség értékében bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata, amely
a biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződések teljesítése során felmerült költségek szintjében, változásának
irányában vagy volatilitásában bekövetkező változásokból ered,
b) a  veszteség vagy a  biztosítási kötelezettség értékében bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata, amely
a  biztosítási események időpontjának, gyakoriságának és mértékének ingadozásából ered, valamint
a kárrendezés időpontjának és a tartalékképzéskori időpontjában levő mértékének ingadozásából ered,
c) a  veszteség vagy a  biztosítási kötelezettség értékében bekövetkező kedvezőtlen változás kockázata, amely
a súlyos járványok kitörésével, valamint a kockázatoknak az ilyen szélsőséges körülmények közötti szokatlan
halmozódásával kapcsolatos árazási és tartalékolási feltevések jelentős bizonytalanságából ered.
34. § (1) A  piaci kockázati modul tükrözi a  biztosító vagy viszontbiztosító eszközeinek és kötelezettségeinek értékét
befolyásoló pénzügyi eszközök piaci árának szintjéből vagy volatilitásából eredő kockázatokat, valamint az eszközök
és a kötelezettségek közötti szerkezeti egyenlőtlenséget, különös tekintettel azok átlagos futamidejére.
(2) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító az  1.  melléklet 4.  pontjában meghatározottak figyelembevételével a  piaci
kockázati modul összegét legalább a következő részmodulok tőkekövetelményének aggregálásával számítja ki:
a) az  eszközök, források és pénzügyi eszközök értékének érzékenysége a  hozamgörbe vagy a  kamatlábak
volatilitásának változására (kamatlábkockázat),
b) az  eszközök, források és pénzügyi eszközök értékének érzékenysége a  részvénypiaci árak szintjének vagy
volatilitásának változására (részvénypiaci kockázat),
c) az  eszközök, források és pénzügyi eszközök értékének érzékenysége az  ingatlanpiaci árak szintjének vagy
volatilitásának változására (ingatlanpiaci kockázat),
d) az  eszközök, források és pénzügyi eszközök értékének érzékenysége a  kockázatmentes hozamgörbe feletti
kamatrések szintjének vagy volatilitásának változására (kamatréskockázat),
e) az  eszközök, források és pénzügyi eszközök értékének érzékenysége a  devizaárfolyamok szintjének vagy
volatilitásának változására (devizaárfolyam-kockázat), f ) a  biztosító vagy a  viszontbiztosító további kockázatai, amelyek vagy az  eszközportfólió diverzifikációjának
hiányából, vagy egy értékpapír-kibocsátóval, illetve kapcsolt kibocsátók egy csoportjával szembeni nagyfokú
partner nemteljesítési kockázati kitettségből erednek (piaci kockázatkoncentráció).
(3) A  standard formulával összhangban számított részvénypiaci kockázati részmodul tartalmazza a  részvényárfolyam
változásaiból eredő kockázat fedezésére alkalmazott részvényekre vonatkozó tőkekövetelmény megfelelő
szimmetrikus kiigazítását.
(4) A  29.  § (4)  bekezdésében meghatározottak alapján számított, a  részvénypiaci árak változásából eredő kockázatot
tükröző előírt tőkekövetelmény szimmetrikus kiigazítása egy alkalmas részvényindex aktuális szintjének és
ugyanezen index súlyozott mozgóátlagának függvényén alapul. A  biztosító és a  viszontbiztosító a  súlyozott
mozgóátlagot megfelelő időtartamot alapul véve számítja, amely azonos minden biztosító és a  viszontbiztosító
esetén.
(5) A szimmetrikus kiigazítás nem eredményezhet olyan részvénypiaci kockázati tőkekövetelményt, amely a standard
tőkekövetelménynél több mint 10 százalékponttal alacsonyabb vagy több mint 10 százalékponttal magasabb.
15. Időtartam alapú részvénypiaci kockázati részmodul 35. § (1) A  Felügyelet engedélye szükséges azon életbiztosító tevékenységéhez, amennyiben az  a  nyugdíjba vonulás
elérésére vagy annak várható elérésére való hivatkozással nyújt nyugellátásokat, ahol az  ezen ellátásokért fizetett
biztosítási díjak adóból való levonása engedélyezett a szerződők számára, amennyiben
a) valamennyi, az  ezen üzletághoz kapcsolódó kötelezettséget és az  azok fedezetéül szolgáló eszközöket
a  biztosító egyéb tevékenységeitől elkülönítetten kezeli és szervezi, az  átruházás bármilyen lehetősége
nélkül,
b) a  nyugdíjba vonulás elérésére vagy annak várható elérésére való hivatkozással nyújtott nyugellátási
tevékenységeket a biztosító csak abban a tagállamban végzi, amelyben a tevékenységet engedélyezték és
c) a biztosítás ezen üzletágnak megfelelő kötelezettségeinek átlagos időtartama 12 évnél hosszabb.
 (2) A  szavatolótőke-szükséglet részvénypiaci kockázati részmoduljának alkalmazása – amely a  kockáztatott érték
alkalmazásával egy meghatározott időszakra vetítve kalibrált részvénypiaci kockázati részmodul – összhangban
áll a  biztosító tőkebefektetéseinek jellemző tartási periódusával, a  szerződőknek és a  kedvezményezetteknek
a  26.  §-ban megállapítottal egyenértékű védelmet nyújtó biztonsági szinttel, amennyiben csak az  (1)  bekezdés
a)  pontjában említett eszközök és források tekintetében használják. A  szavatolótőke-szükséglet kiszámításakor
ezen eszközöket és forrásokat teljes mértékben figyelembe kell venni a diverzifikációs hatások értékelésénél, a más
tagállamokban élő szerződők és kedvezményezettek érdekei védelmének sérelme nélkül.
(3) A  Felügyelet jóváhagyásától függően az  (1)  bekezdésben foglalt megközelítés csak abban az  esetben
alkalmazható, ha az  érintett vállalkozás fizetőképessége és likviditása, valamint az  eszköz- és forráskezeléssel
kapcsolatos stratégiái, folyamatai és jelentéstételi eljárásai folyamatosan biztosítják, hogy az  adott
vállalkozás a  tőkebefektetéseire jellemző tartási periódusával összhangban lévő időtartamra tartani képes
a  tőkebefektetéseket. A  vállalkozásnak bizonyítani kell a  Felügyelet felé, hogy e  feltétel olyan biztonsági szinten
teljesül, amely a szerződőknek és a kedvezményezetteknek a 26. § szerintivel egyenértékű védelmet nyújt.
(4) A biztosító és viszontbiztosító nem térhet vissza a 31–34. § és a 36. § szerinti alkalmazáshoz, kivéve kellően indokolt
esetben, a Felügyelet jóváhagyásával.
36. § A partner nemteljesítési kockázati modul tükrözi:
a) a  biztosító vagy a  viszontbiztosító szerződő feleinek és adósainak a  következő tizenkét hónapon belüli
váratlan nemteljesítéséből vagy hitelképessége nem várt romlásából eredő lehetséges veszteségeket,
b) a  kockázatcsökkentési szerződéseket, így különösen a  viszontbiztosítási megállapodásokat,
az  értékpapírosítást és a  származtatott ügyleteket, a  közvetítőkkel szembeni követeléseket, valamint
a kamatrés-kockázati részmodulban nem szereplő egyéb hitelezési kitettségeket,
c) a biztosító vagy viszontbiztosító birtokában lévő, vagy részére tartott biztosítékokat vagy egyéb fedezeteket
és az ezekhez kapcsolódó kockázatokat,
d) minden egyes partner esetében az  érintett biztosítónak az  adott féllel szembeni teljes partnerkockázati
kitettségét, függetlenül a biztosítóval szembeni szerződéses kötelezettség jogi formájától.
16. Működési kockázat 37. § (1) A  működési kockázat tőkekövetelménye a  működési kockázatokat tükrözi, amennyiben azokat a  29.  §
(2)  bekezdésben meghatározott kockázati modulok egyébként nem tükrözik. A  működési kockázat
tőkekövetelményének számítása során figyelembe kell venni a  26.  § (2) és (3)  bekezdésében meghatározott
szabályokat.
(2) Azon életbiztosítási szerződések esetén, ahol a  befektetési kockázatot a  szerződők viselik, a  működési kockázat
tőkekövetelményének számítása figyelembe veszi az  ilyen biztosítási kötelezettségekkel kapcsolatban felmerülő
éves költségeket.
(3) A  (2)  bekezdésben meghatározott körbe nem tartozó biztosítási és viszontbiztosítási tevékenység működési
kockázata tőkekövetelményének számításánál a  biztosító vagy viszontbiztosító figyelembe veszi a  tevékenység
nagyságrendjét, a  biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségek tekintetében megszolgált díjaik és
biztosítástechnikai tartalékaik révén. A  működési kockázatokra vonatkozó tőkekövetelmény ebben az  esetben
nem haladhatja meg a biztosítási és viszontbiztosítási tevékenységre vonatkozó alapvető szavatolótőke-szükséglet
30%-át.
17. A biztosítástechnikai tartalékok és a halasztott adók veszteségelnyelő képessége miatti kiigazítás
38. § (1) A 28. § c) pontjában említett, a biztosítástechnikai tartalékok és a halasztott adók veszteségelnyelő képessége miatti
kiigazítás a váratlan veszteségeknek – a biztosítástechnikai tartalékok vagy a halasztott adók, illetve a kettő egyidejű
csökkenése révén végbemenő – lehetséges kiigazítását tükrözi.
(2) A  kiigazítás figyelembe veszi a  biztosítási szerződések jövőbeni mérlegelésen alapuló nyereségrészesedéseinek
kockázatcsökkentő hatását, amennyiben a  biztosító vagy viszontbiztosító alá tudja támasztani, hogy az  ilyen
juttatások csökkentése a váratlan veszteségek fedezetére fordítható.
(3) E  jövőbeni mérlegelésen alapuló nyereségrészesedések kockázatcsökkentő hatása nem lehet nagyobb, mint
a vonatkozó biztosítástechnikai tartalékok és halasztott adók összege.
(4) A biztosító vagy viszontbiztosító a jövőbeni mérlegelésen alapuló nyereségrészesedések kedvezőtlen körülmények
közötti értékét összehasonlítja a legjobb becslés alapfeltevései szerinti értékkel.
18. A standard formula egyszerűsítései 39. § (1) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító az  egyedi részmodulok vagy a  kockázati modulok esetében egyszerűsített
számítást végezhet, ha az  általa vállalt kockázatok jellege, nagyságrendje és összetettsége ezt indokolja, és
amennyiben aránytalan lenne a standardizált számítás elvégzése.
(2) A biztosító vagy a viszontbiztosító az egyszerűsített számításokat a 26. § (2) bekezdés a) és b) pontjában, valamint
(3) bekezdésében meghatározott szabályokkal összhangban végzi.
19. Jelentős eltérés a standard formula számításának alapjául szolgáló feltevésektől
40. § (1) Ha a szavatolótőke-szükséglet számítását nem célszerű a 28–39. §-ban meghatározott szabályok szerint a standard
formulának megfelelően végezni, mert az érintett biztosító vagy viszontbiztosító kockázati profilja jelentősen eltér
a standard formula számításának alapjául szolgáló feltevésektől, a Felügyelet megkövetelheti az érintett biztosítótól
vagy viszontbiztosítótól, hogy a standard formula sajátos paramétereit az élet-, a nem-élet- és az egészségbiztosítási
kockázati modul számítása során a  30.  §-ban meghatározottak szerint a  rá jellemző sajátos paraméterekkel
helyettesítse.
(2) Ezen sajátos paramétereket úgy kell kiszámítani, hogy a  biztosító vagy a  viszontbiztosító megfeleljen a  26.  §
(2) bekezdés a) és b) pontjában, valamint (3) bekezdésében meghatározott szabályoknak.
20. Teljes vagy részleges belső modellek 41. § (1) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  szavatolótőke-szükséglet számításához – a  Felügyelet engedélyével – teljes
vagy részleges belső modellt használhat.
(2) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító részleges belső modellt használhat az  alábbiak közül egy vagy több elem
számítására:
a) az alapvető szavatolótőke-szükséglet 29–33. §-ban és a 34. § (1) bekezdésben meghatározott egy vagy több
kockázati modulja vagy részmodulja,
b) a 37. §-ban meghatározott működési kockázatokra vonatkozó tőkekövetelmény,
c) a 38. §-ban meghatározott kiigazítás.
(3) A részleges belső modell a (2) bekezdésben meghatározottak mellett a biztosító vagy a viszontbiztosító teljes üzleti
tevékenységére, vagy csak egy vagy több főbb üzleti egységére is alkalmazható.
42. § (1) A biztosító vagy a viszontbiztosító belső modelljének módosítására vonatkozó szabályzatot készít.
 (2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabályzatban kell meghatározni a belső modell módosításait.
 (3) A Felügyelet engedélye szükséges
a) az (1) bekezdésben meghatározott szabályzat, valamint
b) a belső modell
jelentős módosításához az 55. és 56. §-nak megfelelően.
(4) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  belső modelljét a  Felügyelet jóváhagyása nélkül módosíthatja, ha az  nem
tartozik a  (3)  bekezdés b)  pontjában meghatározott körbe, és a  módosítás megfelel az  (1)  bekezdésben
meghatározott szabályzatban foglalt rendelkezéseknek.
43. § Ha a biztosító vagy a viszontbiztosító a szavatolótőke-szükséglet számításához teljes vagy részleges belső modellt
használ, csak kellően indokolt esetekben – a  Felügyelet engedélyével – határozhatja meg a  szavatolótőkeszükséglet egészét vagy bármely részét – a belső modell alkalmazása helyett – a standard formula alapján.
44. § (1) Ha a  biztosító vagy a  viszontbiztosító – a  belső modell alkalmazására vonatkozó felügyeleti jóváhagyást követően –
már nem teljesíti a  46–52.  §-ban meghatározott követelményeket, késedelem nélkül tervet kell benyújtania
a Felügyeletnek a megfelelőség ésszerű időn belüli helyreállítására, vagy bizonyítania kell, hogy a nem megfelelőség
hatása elhanyagolható.
(2) Ha a  biztosító vagy a  viszontbiztosító elmulasztja az  (1)  bekezdésben említett terv végrehajtását, a  Felügyelet
a biztosítót és a viszontbiztosítót a szavatolótőke-szükséglet standard formula szerinti számítására kötelezheti.
45. § Ha egy biztosító vagy a  viszontbiztosító kockázati profilja lényegesen eltér a  standard formula számításának
alapjául szolgáló feltevésektől, és ezért nem célszerű a szavatolótőke-szükségletet a standard formulával számítani,
a  Felügyelet kötelezheti az  érintett biztosítót vagy a  viszontbiztosítót, hogy a  szavatolótőke-szükségletet, vagy
annak lényeges kockázati moduljait belső modell alkalmazásával számítsa ki.
46. § (1) A belső modell használata a biztosító vagy a viszontbiztosító számára akkor indokolt, ha
a) a  belső modellt széles körben használják és az  fontos szerepet tölt be az  irányítási rendszerében, így
különösen:
aa) a kockázatkezelési rendszerében és a döntéshozatali folyamatokban és
ab) a saját kockázat- és szavatolótőke-értékelési rendszerben,
b) a szavatolótőke-szükséglet belső modellel való számításának gyakorisága összhangban áll a belső modellnek
az a) pontban szereplő egyéb célokra való alkalmazásának gyakoriságával.
(2) Az igazgatóság felelős a belső modell kialakításának és működésének folyamatos megfelelőségéért, valamint azért,
hogy a belső modell mindenkor megfelelően tükrözze az érintett biztosító vagy viszontbiztosító kockázati profilját.
47. § (1) A belső modell számításának alapja a valószínűség-eloszlási előrejelzés számítás.
 (2) A  valószínűség-eloszlási előrejelzés számítási módszereinek megfelelő, alkalmazható és valós aktuáriusi és
statisztikai technikákon, módszereken kell alapulniuk és összhangban kell lenniük a  biztosítástechnikai tartalékok
számítási módszereivel.
(3) A valószínűség-eloszlási előrejelzés számítási módszereinek időszerű és valós információkon, valamint a valóságnak
megfelelő feltevéseken kell alapulniuk.
(4) A  biztosítónak vagy a  viszontbiztosítónak a  valószínűség-eloszlási előrejelzés számításához használt adatsorokat
évente legalább egyszer felül kell vizsgálnia.
48. § (1) A belső modellben felhasznált adatoknak pontosnak, teljesnek és helyesnek kell lenniük.
 (2) A választott számítási módszertől függetlenül a belső modell kockázat-rangsorolási képességének megfelelőnek kell
lennie ahhoz, hogy biztosítsa a modell széles körű használatát, és fontos szerepét a biztosító vagy a viszontbiztosító
irányítási rendszerében a 47. §-ban meghatározott követelményeknek megfelelően.
(3) A belső modell minden olyan lényeges kockázatra kiterjed, amelynek a biztosító vagy a viszontbiztosító ki van téve,
de legalább a 26. § (4) bekezdésében meghatározott kockázatokra.
(4) A  diverzifikációs hatások tekintetében a  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  belső modelljében figyelembe veheti
a kockázati kategóriákon belüli és azok közötti korrelációs hatásokat, feltéve, ha a diverzifikációs hatások mérésére
szolgáló rendszert a Felügyelet a belső modell engedélyezése során jóváhagyta.
(5) A  belső modellben pontosan értékelni kell a  pénzügyi biztosítékokkal és szerződéses opciókkal kapcsolatos
lényeges egyedi kockázatokat, továbbá fel kell mérni mind a  szerződők opcióival kapcsolatos, mind a  biztosító
vagy a  viszontbiztosító számára fenntartott szerződéses opciókkal kapcsolatos kockázatokat. E  célból figyelembe
kell venni azt a  hatást, amelyet a  pénzügyi és nem pénzügyi feltételek jövőbeli változásai gyakorolnak az  opciók
lehívására.
(6) A biztosító és a viszontbiztosító a belső modelljében teljes körűen figyelembe veheti a kockázatcsökkentő technikák
hatását, feltéve, ha a belső modellben megfelelően tükröződnek az azok használatából eredő kockázatok.
(7) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító belső modelljében figyelembe veheti azoknak a  jövőbeli intézkedéseknek
a  hatását és az  intézkedések megvalósíthatóságának az  időigényét, amelyek meghozatala az  adott körülmények
között megalapozottan várható.
(8) A  biztosítónak vagy a  viszontbiztosítónak belső modelljében figyelembe kell vennie a  biztosítási vagy
viszontbiztosítási szerződések alapján várhatóan teljesítendő összes kifizetést.
49. § (1) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  belső modell alkalmazásakor a  26.  § (2) és (3)  bekezdésében
meghatározottaktól eltérő időszakot vagy kockázati mértéket is használhat, ha a  belső modellel úgy határozza
meg a szavatolótőke-szükségletet, hogy az az ügyfelek számára a 26. §-ban megállapítottal egyenértékű védelmet
nyújtson.
(2) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  szavatolótőke-szükségletet közvetlenül a  belső modellel meghatározott
valószínűség-eloszlási előrejelzésből is levezetheti, a  26.  § (3)  bekezdésében meghatározott kockáztatott érték
alkalmazásával.
(3) Ha a  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  szavatolótőke-szükségletet nem tudja közvetlenül a  belső modellel
meghatározott valószínűség-eloszlási előrejelzésből levezetni, – a  Felügyelet engedélyét követően – közelítéseket
használhat, mindaddig, amíg bizonyítani tudja, hogy az ügyfelek számára a 26. §-ban megállapítottal egyenértékű
védelmet nyújt.
(4) A Felügyelet előírhatja a biztosítónak vagy a viszontbiztosítónak, hogy a belső modelljét irányadó portfóliókon és
külső adatokon alapuló feltevésekre támaszkodva számítsa újra annak érdekében, hogy ellenőrizze a belső modell
számítását és módszertanának összhangját az általánosan elfogadott piaci gyakorlattal.
50. § (1) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító évente legalább egyszer megvizsgálja minden főbb üzleti egysége
eredményének okait és forrásait.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott vizsgálat során be kell mutatni, hogy a belső modellben alkalmazott kockázatok
csoportosítása miként magyarázza az eredmény okait és forrásait.
(3) A kockázati csoportosítás, valamint a veszteségek és nyereségek eredete tükrözi a biztosító vagy a viszontbiztosító
kockázati profilját.
51. § (1) A biztosító vagy a viszontbiztosító rendszeres modellérvényesítési ciklust működtet, amelynek része:
a) a belső modell teljesítményének figyelemmel kísérése,
b) annak vizsgálata, hogy a belső modell módszertana mindenkor megfelel-e a követelményeknek,
c) a belső modell eredményeinek múltbeli adatokkal való összevetése,
d) a belső modell hitelesítésére szolgáló statisztikai eljárások, és
e) a belső modell stabilitásának vizsgálata.
(2) Az  (1)  bekezdés d)  pontjában meghatározott eljárások segítségével a  biztosítónak vagy a  viszontbiztosítónak
képesnek kell lennie arra, hogy bizonyítsa a Felügyeletnek a számított tőkekövetelmények megfelelőségét.
(3) Az (1) bekezdés e) pontjában meghatározott vizsgálat kiterjed különösen
a) arra, hogy a  belső modell eredményei mennyire érzékenyek az  alapul szolgáló feltevések változásaira,
valamint
b) a belső modellben használt adatok pontosságának, teljességének és megfelelőségének értékelésére.
(4) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító az  alkalmazott statisztikai módszereknek a  valószínűség-eloszlási előrejelzés
helyességét nemcsak a  múltbeli veszteségekkel, hanem az  azokkal kapcsolatos minden lényeges új adattal és
információval összefüggésben is vizsgálja.
52. § (1) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító dokumentálja a  belső modell felépítését, működésének részleteit és a  belső
modell 42. §-ban meghatározott jelentős változását.
(2) A  dokumentáció részletesen bemutatja a  belső modell alapjául szolgáló elméletet, feltevéseket, matematikai
és tapasztalati alapokat, valamint azokat a  körülményeket, amelyek fennállása esetén a  belső modell nem
alkalmazható eredményesen.
(3) A dokumentálás során figyelembe kell venni a 46–51. §-ban meghatározott előírásokat.
53. § Harmadik féltől származó belső modell vagy adatok használata esetén a  biztosítónak vagy a  viszontbiztosítónak
a belső modell alkalmazása tekintetében meg kell felelnie a 46–52. §-ban meghatározott követelményeknek.
III. FEJEZET
A MINIMÁLIS TŐKESZÜKSÉGLET SZÁMÍTÁSA 54. § (1) A minimális tőkeszükségletet az alábbi változók vagy azok egy részének lineáris függvényeként kell kiszámítani:
a) a biztosító vagy a viszontbiztosító biztosítástechnikai tartalékai,
b) a biztosító vagy a viszontbiztosító díjelőírása,
c) a biztosító vagy a viszontbiztosító biztosítási szerződéses kötelezettségei kockázatnak kitett összegei,
d) a halasztott adók, és
e) az igazgatási költségek.
(2) A figyelembe vett változókat a viszontbiztosításra eső rész levonásával kell meghatározni.
 (3) A  minimális tőkeszükséglet kiszámításához használt, az  (1)  bekezdésben meghatározott lineáris függvény
számításának a  biztosító vagy a  viszontbiztosító alapvető szavatolótőkéje egyéves időtávon mért 85 százalékos
biztonsági szintű kockáztatott értéke felel meg.
(4) A  biztosító és a  viszontbiztosító negyedévente legalább egyszer kiszámítja a  minimális tőkeszükségletét, és
a számítás eredményét – a Bit. 269. § (2) bekezdés d) pontjában meghatározottak szerint – jelenti a Felügyeletnek.
(5) Ha a  Bit. 102.  § (1)  bekezdésében meghatározott határérték valamelyike határozza meg egy biztosító vagy
viszontbiztosító minimális tőkeszükségletét, ennek okairól a  biztosító vagy a  viszontbiztosító – a  Bit. 268.  §
(1) bekezdés i) pontjában meghatározottak szerint – tájékoztatja a Felügyeletet.
(6) A Bit. 102. § (1) bekezdésében meghatározott határérték kiszámítása céljából a biztosító nem köteles negyedévente
kiszámítani a szavatolótőke-szükségletét.
IV. FEJEZET
A BIZTOSÍTÁSTECHNIKAI TARTALÉKOKKAL, A SZAVATOLÓTŐKÉVEL, A MINIMÁLIS TŐKESZÜKSÉGLETTEL ÉS
A TÖBBLETTŐKE-KÖVETELMÉNNYEL KAPCSOLATOS FELÜGYELETI SZABÁLYOK
21. A belső modell engedélyezése 55. § (1) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító köteles csatolni a  belső modell alkalmazásának az  engedélyezése iránti
kérelméhez mindazon dokumentumokat, amelyek alátámasztják, hogy a  belső modell megfelel a  46–51.  §-ban
meghatározott követelményeknek.
(2) Amennyiben a  kérelem részleges belső modellre vonatkozik, a  46–51.  §-ban meghatározott követelményeket
a modell korlátozott alkalmazási köréhez kell igazítani.
(3) A  Felügyelet csak abban az  esetben hagyja jóvá a  kérelmet, ha meggyőződik arról, hogy a  biztosító vagy
viszontbiztosító kockázatazonosítási, kockázatmérési, kockázatfelügyeleti, kockázatkezelési és kockázatjelentési
rendszerei megfelelőek, különös tekintettel a belső modellekre vonatkozó, az (1) és (2) bekezdésben meghatározott
követelményekre.
(4) Ha a  belső modell alkalmazását a  Felügyelet már engedélyezte, az  nem zárja ki annak a  lehetőségét, hogy
a Felügyelet kötelezze a biztosítót vagy viszontbiztosítót, hogy a szavatolótőke-szükségletének standard formulával
számított becslését is bocsássa rendelkezésére.
56. § (1) A Felügyelet az 55. § (3) bekezdésben meghatározott feltételeken túl akkor hagyhatja jóvá a részleges belső modellt,
ha a modell teljesíti az 55. § (2) bekezdésben meghatározott követelményeket és a következő kiegészítő feltételeket:
a) a biztosító vagy a viszontbiztosító indokolja a modell korlátozott alkalmazási körét,
b) a  részleges belső modellel számított szavatolótőke-szükséglet jobban illeszkedik a  biztosító vagy
a viszontbiztosító kockázati profiljához és megfelel a 25. és 26. §-ban meghatározott alapelveknek, és
c) kialakítása összhangban van a  25. és 26.  §-ban meghatározott alapelvekkel, így a  részleges belső modell
teljes mértékben beilleszthető a szavatolótőke-szükséglet standard formulájába.
 (2) Amennyiben a  biztosító vagy a  viszontbiztosító részleges belső modellje egy meghatározott kockázati modul
bizonyos részmoduljaira, vagy egy meghatározott kockázati modulhoz köthető üzleti egységeire, vagy mindkettőre
csak részben terjed ki, a  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  Felügyelet felhívására a  valós helyzetnek megfelelő
átmeneti tervet készít és azt a Felügyeletnek benyújtja.
(3) Az  átmeneti terv meghatározza, hogy a  biztosító vagy a  viszontbiztosító miként terjessze ki a  modell alkalmazási
körét más részmodulokra vagy üzleti egységekre annak érdekében, hogy a  modell – a  meghatározott kockázati
modul tekintetében – a biztosító vagy a viszontbiztosító biztosítási és viszontbiztosítási tevékenységének túlnyomó
többségére kiterjedjen.
22. A kiegészítő szavatolótőke meghatározásával kapcsolatos engedélyezés 57. § (1) A  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  kiegészítő szavatolótőke meghatározása során kérelemmel fordul
a Felügyelethez
a) a kiegészítő szavatolótőke egyes elemeinek forintban meghatározott értékének vagy
b) a kiegészítő szavatolótőke elemei értékének meghatározására szolgáló módszer
jóváhagyása érdekében.
(2) A  Felügyelet a  jóváhagyást a  kiegészítő szavatolótőke minden egyes eleme esetén a  következők értékelésére
alapozza:
a) az érintett partnerek fizetőképessége és fizetési hajlandósága,
b) a  tőkeelem hasznosíthatósága, figyelembe véve az  adott elem jogi formáját, valamint a  sikeres befizetést
vagy lehívást esetleg gátoló körülményeket, és
c) a  biztosítónak vagy viszontbiztosítónak a  kiegészítő szavatolótőke ilyen elemeivel kapcsolatos múltbeli
lehívásairól szóló információk, amennyiben ezen információk megbízhatóan felhasználhatók a  jövőbeli
lehívások várható eredményének értékeléséhez.
(3) A  Felügyelet a  szavatolótőke elem besorolásakor figyelembe veszi a  szavatolótőke elemek szintekre való
besorolására vonatkozó, a  Bizottságnak a  Szolvencia 2 irányelv 97.  cikk (1)  bekezdésében meghatározott
tárgykörben kiadott rendeletében megállapított szabályokat.
(4) A  felsoroláson kívüli szavatolótőke elem értékelésének és besorolásának engedélyezése során a  biztosító vagy
a  viszontbiztosító a  Bizottságnak a  Szolvencia 2 irányelv 97.  cikk (2)  bekezdésében meghatározott tárgykörben
kiadott rendeletében megállapított szabályok, a  kiegészítő szavatolótőke engedélyezésre vonatkozó szabályok
megfelelő alkalmazásával jár el.
23. A felügyeleti felülvizsgálattal kapcsolatos részletszabályok 58. § A Felügyelet a felügyeleti felülvizsgálat során a Bit. 276. § (3) bekezdés b) pontjához kapcsolódóan
a) az e rendelet 4–16. §-ában meghatározott biztosítástechnikai tartalékok,
b) az e rendelet 25–40. §-ában és az 54. §-ban meghatározott tőkekövetelmények,
c) az e rendelet 17–24. §-ában meghatározott szavatolótőke minőségére és mennyiségére, és
d) amennyiben a  biztosító vagy viszontbiztosító teljes vagy részleges belső modellt használ, az  e  rendelet
41–53. §-ában meghatározott teljes és részleges belső modellekre
vonatkozó követelményeknek való folyamatos megfelelést vizsgálja és értékeli.
24. A többlettőke-követelmény 59. § (1) A Felügyelet többlettőke-követelményt írhat elő a biztosító vagy a viszontbiztosító számára, ha a felügyeleti eljárás
során megállapítható, hogy
a) a biztosító vagy a viszontbiztosító kockázati profilja jelentősen eltér a 28–40. §-ban meghatározottak szerinti
standard formulával számított szavatolótőke-szükséglet alapjául szolgáló feltevésektől, és
aa) a  belső modell alkalmazására vonatkozó, a  45.  §-ban meghatározott intézkedés nem megfelelő,
vagy hatástalan, vagy
ab) a  45.  §-ban meghatározott intézkedés alapján a  részleges vagy teljes belső modell kidolgozása
folyamatban van,
b) a  biztosító vagy a  viszontbiztosító kockázati profilja jelentősen eltér a  41–53.  § szerinti belső modell vagy
részleges belső modell alkalmazásával számított szavatolótőke-szükséglet alapjául szolgáló feltevésektől,
mert egyes számszerűsíthető kockázatokat nem megfelelően vettek számításba és a  megfelelő határidőn
belül nem került sor a modellnek az adott kockázati profilhoz való kiigazítására,
c) a  biztosító vagy a  viszontbiztosító irányítási rendszere jelentősen eltér a  Bit. 76–92.  §-ában meghatározott
szabályoktól, és az  eltérés gátolja a  biztosítót vagy viszontbiztosítót abban, hogy képes legyen helyesen
meghatározni, felmérni, figyelemmel kísérni, kezelni és jelenteni azokat a kockázatokat, amelyeknek ki van,
vagy ki lehet téve, és más eszközök alkalmazása önmagában nem valószínű, hogy a  megfelelő határidőn
belül orvosolni tudná a hiányosságokat, és
d) a biztosító vagy a viszontbiztosító kockázati profilja jelentősen eltér a 9–10. §-ban meghatározott illeszkedési
kiigazítás vagy a 11. §-ban meghatározott volatilitási kiigazítás alapjául szolgáló feltételezésektől.
(2) Az (1) bekezdés a) és b) pontjában meghatározott esetben a többlettőke-követelményt oly módon kell kiszámítani,
hogy az megfeleljen a 26. § (2)–(3) bekezdésében előírtaknak.
(3) Az (1) bekezdés c) pontjában meghatározott esetben a többlettőke-követelménynek arányosnak kell lennie az azon
hiányosságokból adódó lényeges kockázatokkal, amelyek a többlettőke-követelmény előírás alapjául szolgáltak.
(4) Az  (1)  bekezdés d)  pontjában meghatározott esetben a  többlettőke-követelménynek arányosnak kell lennie
az  illeszkedési kiigazítás vagy a  volatilitási kiigazítás alapjául szolgáló feltételezések jelentős eltéréseiből adódó
lényeges kockázatokkal.
(5) Az  (1)  bekezdés b) és c)  pontjában meghatározott esetekben a  Felügyelet köteles olyan intézkedést hozni, amely
alkalmas a többlettőke-követelmény előírás alapjául szolgáló hiányosságok megszüntetésére.
60. § (1) A Felügyelet évente legalább egyszer ellenőrzi a biztosítónak vagy a viszontbiztosítónak az 59. § (1) bekezdésében
meghatározott többlettőke-követelmény előírása alapjául szolgáló hiányosságok megszüntetése érdekében tett
intézkedéseit.
(2) Ha a  biztosító vagy a  viszontbiztosító a  többlettőke-követelmény előírása alapjául szolgáló hiányosságot
megszüntette, akkor a Felügyelet a többlettőke-követelményre vonatkozó előírását hatályon kívül helyezi.
(3) Az  előírt többlettőke-követelményt is magában foglaló szavatolótőke-szükséglet a  nem megfelelő szavatolótőkeszükséglet helyébe lép, azonban a  szavatolótőke-szükséglet a  kockázati ráhagyás kiszámítása céljából nem
tartalmazhatja az 59. § (1) bekezdés c) pontjával összhangban előírt többlettőke-követelményt.
(4) A Felügyelet az e §-ban meghatározott szabályok alkalmazása során figyelembe veszi a Bizottságnak a Szolvencia
2 irányelv 37. cikk (8) bekezdésében meghatározott tárgykörben kiadott rendeletében megállapított szabályokat.
(5) A Felügyelet évente tájékoztatja az EBFH-t a következőkről:
a) az  egy biztosítóra és viszontbiztosítóra jutó átlagos többlettőke-követelmény, valamint a  Felügyelet által
előírt többlettőke-követelmény eloszlása az előző évben, a szavatolótőke-szükséglet százalékában megadva,
az alábbiak szerinti bontásban:
aa) valamennyi biztosító és viszontbiztosító,
ab) életbiztosítók,
ac) nem-életbiztosítók,
ad) életbiztosítási és nem-életbiztosítási tevékenységet egyaránt végző biztosítók,
ae) viszontbiztosítók, és
b) az a) pontban meghatározottak szerinti tájékoztatás esetében az 59. § (1) bekezdés a)–c) pontja szerint előírt
többlettőke-követelmény aránya.
HARMADIK RÉSZ
A SZÁMVITELI BIZTOSÍTÁSTECHNIKAI TARTALÉKOKRA ÉS A KISBIZTOSÍTÓK
SZAVATOLÓTŐKÉJÉRE, TŐKESZÜKSÉGLETÉRE VONATKOZÓ ELŐÍRÁSOK
25. A rész alkalmazási köre 61. § (1) Az ebben a részben meghatározott
a) szabályok a  kisbiztosítók szavatolótőkéjének és számviteli biztosítástechnikai tartalékainak képzésére és
számítására, a tőkeszükségletének számítására vonatkoznak; továbbá
b) számviteli biztosítástechnikai tartalékokra vonatkozó szabályok a  biztosítók éves beszámoló készítési és
könyvvezetési kötelezettségének sajátosságairól szóló 192/2000. (XI. 24.) Korm. rendelet szerinti éves
beszámoló készítéséhez alkalmazandóak.
(2) A biztosítónak és a viszontbiztosítónak – ide nem értve a kisbiztosítót – a számviteli biztosítástechnikai tartalékok
számítására vonatkozó, e  részben meghatározott szabályokat kizárólag az  éves beszámoló elkészítéséhez
kapcsolódóan kell alkalmazni, e  szabályok alkalmazása nem keletkeztet a  számviteli biztosítástechnikai tartalékok
képzésére vonatkozó kötelezettséget.
V. FEJEZET
A SZÁMVITELI BIZTOSÍTÁSTECHNIKAI TARTALÉKOKRA VONATKOZÓ SZABÁLYOK
26. A számviteli biztosítástechnikai tartalékok 62. § Számviteli biztosítástechnikai tartaléknak minősülnek:
a) a meg nem szolgált díjak tartaléka,
b) a matematikai tartalékok, ezen belül
ba) az életbiztosítási díjtartalék,
bb) a betegségbiztosítási díjtartalék,
bc) a balesetbiztosítási járadéktartalék,
bd) a felelősségbiztosítási járadéktartalék,
c) a függőkár tartalékok, ezen belül
ca) a bekövetkezett és bejelentett károk tartaléka (tételes függőkár tartalék),
cb) a bekövetkezett, de még be nem jelentett károk tartaléka (IBNR),
d) az eredménytől függő díjvisszatérítési tartalék,
e) az eredménytől független díjvisszatérítési tartalék,
f ) a káringadozási tartalék,
g) a törlési tartalék,
h) a befektetési egységekhez kötött (unit-linked) életbiztosítások tartaléka,
i) az egyéb biztosítástechnikai tartalékok.
27. A számviteli biztosítástechnikai tartalékok meghatározása 63. § (1) A  számviteli biztosítástechnikai tartalékot a  biztosítónak olyan mértékben kell képeznie, hogy
az  a  viszontbiztosításba nem adott kockázatokból származó kötelezettsége folyamatos és tartós teljesítésére
– az  ésszerűség és a  biztosítási tevékenység tapasztalatai alapján – előreláthatóan fedezetet nyújtson.
Az életbiztosításoknál – a tiszta kockázati életbiztosítások, illetve a haláleseti kockázatot is tartalmazó biztosítások
kockázati részének kivételével – a  számviteli biztosítástechnikai tartalékokat a  viszontbiztosításba adott
kockázatokra is meg kell képezni.
(2) A  nem-életbiztosítási ág esetében a  biztosítónak a  bruttó számviteli biztosítástechnikai tartalékok legalább 2%-át
meg kell képeznie, függetlenül a  viszontbiztosításba adott kockázat arányától, kivéve, ha a  viszontbiztosítást
tagállamban székhellyel rendelkező biztosító vagy viszontbiztosító nyújtja.
(3) Együttbiztosítás esetén a  számviteli biztosítástechnikai tartalékokat az  együttbiztosításban részt vevők
kockázatvállalásukból eredő kötelezettségeiknek megfelelő mértékben képzik.
64. § (1) A  számviteli biztosítástechnikai tartalékokat ágazatonként kell a  mérleg fordulónapjával képezni, és év végére
a  tartalékok várható értékének eszközfedezetét az  előre látható kötelezettségeket figyelembe véve meg kell
teremteni, és biztosítani kell.
(2) A  biztosító köteles az  életbiztosítások esetében a  számviteli biztosítástechnikai tartalékok képzésénél alkalmazott
elvek és módszerek megismerését – az ügyfél kérésére – lehetővé tenni.
65. § (1) A biztosító a számviteli biztosítástechnikai tartalék számítási módját és a felhasznált adatokat köteles egyértelműen
dokumentálni. A  számviteli biztosítástechnikai tartalékok képzési szabályait a  biztosító által készített tartalékolási
szabályzat tartalmazza.
(2) A számviteli biztosítástechnikai tartalékoknak a tárgyévet követő években a legfrissebb információk alapján történő,
nem visszamenőleges hatályú képzése minősül a számviteli biztosítástechnikai tartalékok helyesbítésének.
(3) Ahol e rendelet a tartalék egyedi képzését írja elő, ott a megképzett tartalékot egyedi azonosításra alkalmas módon
archiválni kell.
66. § (1) Az  62.  § a)  pontjában meghatározott meg nem szolgált díjak tartaléka a  tárgyév, illetve az  azt megelőző évek
folyamán előírt díjakból képzett tartalék, amely a  díjfizetés alapját képező biztosítási szerződésekből származó,
tárgyévet követő év(ek) kötelezettségeinek fedezetére szolgál.
(2) A meg nem szolgált díjak tartalékát – a (3) és (4) bekezdés kivételével – a biztosító által művelt valamennyi ágazatra
meg kell képezni.
(3) A 60 napot meg nem haladó tartamú szerződések díját – ha a díjat a biztosítási időszak tartamának egészére egy
összegben befizetik a  szerződés megkötésekor – a  befizetés évében lehet elszámolni. Ebben az  esetben a  díjból
nem kell meg nem szolgált díjak tartalékát képezni.
(4) Élet- és betegségbiztosítások esetében a meg nem szolgált díjak tartalékát legfeljebb a tárgyév előírt díjaiból lehet
képezni. Azon szerződések esetében, amelyekre a  biztosító élet- vagy betegségbiztosítási díjtartalékot képez,
a meg nem szolgált díjak tartalékát – a biztosító döntésétől függően – a matematikai tartalékon belül is képezheti.
Ez esetben ezen szerződések után meg nem szolgált díjak tartaléka nem képezhető.
(5) A meg nem szolgált díjak tartalékának megállapítása a díjelőírás elszámolásával egyidejűleg, de legkésőbb a tárgyév
mérleg fordulónapján, a tárgyévet és az azt követő éve(ke)t megillető díjrész különválasztásával történik.
(6) A  meg nem szolgált díjak tartalékát a  tárgyév mérleg fordulónapjával – a  (7)  bekezdésben foglaltak kivételével –
szerződésenként egyedileg kell megállapítani és megképezni a következőképpen:
a) a  díjelőírás összegét időarányosan, illetve – indokolt esetben – a  terméktervben foglaltak szerint kell
megosztani a tárgyév és az azt követő időszakok között,
b) viszontbiztosításnál
ba) arányos viszontbiztosítási szerződés esetén a  közvetlen biztosító a  teljes díjelőírást alapul véve
elvégzi az  a)  pont szerinti díjmegosztást a  tárgyév és az  azt követő időszakok között, majd
az  így számított meg nem szolgált díjból a  viszontbiztosítási hányad arányában határozza meg
a biztosításra és a viszontbiztosításra jutó meg nem szolgált díjak tartalékának összegét,
bb) nem arányos viszontbiztosítási szerződés esetén a  biztosító a  meg nem szolgált díjból
a  viszontbiztosítás sajátosságainak függvényében határozza meg a  biztosításra, illetve
a viszontbiztosításra jutó meg nem szolgált díjak tartalékának összegét.
(7) A meg nem szolgált díjak tartaléka közelítő módszerrel is megállapítható, ha az egyedi számítás az adott esetben
nem, vagy csak aránytalanul nagy költséggel alkalmazható és a közelítő módszerrel számított tartalék az egyedileg
számított tartalékot jól közelíti. A közelítő módszer alkalmazásánál figyelembe kell venni a szerződések időtartamát
és a díjfizetés gyakoriságát.
67. § (1) A  matematikai tartalékok azokat a  62.  § b)  pontjában felsorolt tartalékokat foglalják magukban, amelyeket
a terméktervben rögzített biztosításmatematikai elvek és módszerek szerint kell meghatározni és képezni.
(2) A  matematikai tartalékokat a  szerződésből eredő jövőbeni kiadások és jövőbeni bevételek tartalékképzés
időpontjára a technikai kamatlábak felhasználásával számított várható jelenértékeinek különbözeteként (prospektív
módszer) kell meghatározni és képezni. A prospektív módszertől eltérő egyéb módszer csak akkor alkalmazható, ha
a prospektív módszerrel történő meghatározás nem lehetséges, vagy alkalmazása aránytalanul nagy költséggel jár,
és az egyéb módszerrel számított tartalék jól közelíti a prospektív módszerrel meghatározott összeget.
(3) A  matematikai tartalékot a  (2)  bekezdésben foglaltakat alapul véve a  terméktervben, vagy a  terméktervvel
nem rendelkező egyedi szerződés tartalékolási leírásában rögzített tartalékszámítási elvek és képletek szerint
– a kollektív díjtartalékkal rendelkező csoportos biztosítások kivételével – egyénenként kell kiszámítani, és a mérleg
fordulónapján érvényben lévő szerződésekre, valamint járadékjogosultakra vonatkozóan kell képezni. A  képzés,
illetve a képzés módosításának indokoltságát bizonylatokkal, számításokkal, illetve egyéb módon kell alátámasztani.
(4) A viszontbiztosításba vett és az együttbiztosítással vállalt kockázat fedezetére szolgáló matematikai tartalékot
a) az élet- és betegségbiztosításoknál a kockázatvállalásból eredő kötelezettségeknek megfelelő mértékben,
b) más ágazatoknál az elsődleges biztosító által megadott tartalék alapján
kell kiszámítani és képezni.
(5) A viszontbiztosításba adott állománynál a viszontbiztosító részesedését a viszontbiztosítási szerződések alapján kell
számba venni.
(6) A matematikai tartalék számításánál a biztosítási esemény kockázati tényezőin túl figyelembe kell venni:
a) a garantált szolgáltatások, illetve kifizetések értékét (beleértve a garantált visszavásárlás értékét is),
b) a garantált hozamokat,
c) a kötvénytulajdonosok számára biztosított opciókat (beleértve a díjmentes leszállítás opcióját is),
d) a szerződéssel összefüggő, jövőbeni várható költségeket, valamint a folyamatos díjfizetés esetén a díjfizetés
időtartamára megosztott szerzési költségeket, és
e) a tartalékok befektetésének várható hozamát.
68. § (1) A  62.  § b)  pont ba)  alpontjában meghatározott életbiztosítási díjtartalék az  életbiztosítási szerződésekből eredő
– más számviteli biztosítástechnikai tartalékokkal nem fedezett – kötelezettségek fedezetére szolgál.
(2) A szerződés életbiztosítási díjtartalékát a szerződés összes kockázatára együttesen és kockázati részekre bontottan
is meg lehet képezni.
(3) Az  életbiztosítási szerződés megkötésekor a  biztosító köteles egyértelműen meghatározni a  szerződés teljes
tartamára az  életbiztosítási díjtartalék és annak esetleges megbontása számítási módját és paramétereit.
A szerződés tartama alatt a díjtartalék számítási módja és paraméterei legfeljebb akkor változtathatók, ha a szerződő
(biztosított, kedvezményezett) nem kerül hátrányosabb helyzetbe.
(4) Az  életbiztosítási tartalék képzésénél egyértelműen rögzíteni kell, hogy a  képzésnél milyen módon vették
figyelembe a felmerülő szerzési költségeket.
69. § (1) A 62. § b) pont bb) alpontjában meghatározott betegségbiztosítási díjtartalék a betegségbiztosítási szerződésekből
eredő – más számviteli biztosítástechnikai tartalékokkal nem fedezett – kötelezettségek fedezetére szolgál.
(2) A  szerződés betegségbiztosítási díjtartalékát a  szerződés összes kockázatára együttesen és kockázati részekre
bontottan is meg lehet képezni.
(3) A  betegségbiztosítási szerződés megkötésekor a  biztosító köteles egyértelműen meghatározni a  szerződés teljes
tartamára a betegségbiztosítási díjtartalék és esetleges megbontása számítási módját és paramétereit. A szerződés
tartama alatt a díjtartalék számítási módja és paraméterei legfeljebb akkor változtathatók, ha a szerződő (biztosított,
kedvezményezett) nem kerül hátrányosabb helyzetbe.
70. § (1) A 62. § b) pont bc) alpontjában meghatározott baleset-biztosítási járadéktartalék a  járadékfizetési kötelezettséget
is tartalmazó baleset-biztosításoknál a  biztosítási esemény miatt fellépő járadékfizetési kötelezettség és az  azzal
kapcsolatos költségek fedezetére szolgál.
(2) A tartalékot úgy kell megállapítani, hogy a tartalék a befektetéséből származó hozamával együtt várhatóan fedezze
a járadék-kifizetéseket és az ahhoz kapcsolódó költségeket.
(3) A  baleset-biztosítási járadéktartalékot a  megállapított járadékok és a  várható – járadék-kifizetéssel kapcsolatos –
költségek alapján járadékosonként egyedileg kell meghatározni, és a  megállapítást követő legközelebbi mérleg
fordulónapon kell megképezni. Ha a károsult, illetve a biztosított több jogcímen is jogosult járadékra, és a mérleg
fordulónapján még nem minden járadékfajta került véglegesen megállapításra, akkor a  még meg nem állapított
járadékjogcímekre továbbra is függőkár tartalékot kell képezni.
71. § (1) A 62. § b) pont bd) alpontjában meghatározott felelősségbiztosítási járadéktartalék a felelősségbiztosításból eredő
járadékfizetési kötelezettségek és az azzal kapcsolatos költségek fedezetére szolgál.
(2) A tartalékot úgy kell megállapítani, hogy a tartalék a befektetéséből származó hozamával együtt várhatóan fedezze
a járadék-kifizetéseket és az ahhoz kapcsolódó költségeket.
(3) A  felelősségbiztosítási járadéktartalékot a  megállapított járadékok és a  várható – járadék-kifizetéssel kapcsolatos –
költségek alapján járadékosonként egyedileg kell meghatározni, és a  megállapítást követő legközelebbi mérleg
fordulónapon kell megképezni. Ha a  károsult, illetve biztosított több jogcímen is jogosult járadékra és a  mérleg
fordulónapján még nem minden járadékfajta került véglegesen megállapításra, akkor a  még meg nem állapított
járadékjogcímekre továbbra is függőkár tartalékot kell képezni.
72. § (1) A  62.  § c)  pont ca)  alpontjában meghatározott bekövetkezett és bejelentett károk tartaléka (tételes függőkár
tartalék) a  mérleg fordulónapjáig bekövetkezett és bejelentett, de még nem vagy csak részben rendezett károk,
biztosítási események miatti kifizetések és ezek költségeinek fedezetére szolgál.
(2) A  tételes függőkár tartalékot a  mérleg fordulónapján, a  tárgyévben bekövetkezett káreseményekre úgy kell
megállapítani és képezni, hogy az  szerződésenként, egyedileg fedezetet nyújtson a  várhatóan felmerülő
kárkifizetési ráfordításokra, valamint (ha az adott biztosítási ágazatban a biztosító járadékfizetésre kötelezett) a még
meg nem állapított, fizetendő járadékokra, továbbá a (4) bekezdés szerint megállapított kárrendezési költségekre és
a járadékok folyósításával kapcsolatban várhatóan felmerülő igazgatási költségekre.
(3) A  tárgyévet megelőző években megállapított tételes függőkár fedezetére szolgáló tartalékot a  tárgyévi mérleg
fordulónapján – a  befolyásoló tényezők alakulását figyelembe véve – egyedileg felül kell vizsgálni, és az  egyedi
függőkár tartalékok összegét az  értékeléssel megállapított tartalék összegére kell helyesbíteni. A  képzés
indokoltságát bizonylatokkal, számításokkal, illetve egyéb módon kell alátámasztani. A  tételes függőkár
tartalékoknak a bekövetkezés és a bejelentés időpontját is nyilván kell tartani.
(4) A  (2)  bekezdés szerinti kárrendezési és igazgatási költségek fedezetére a  függőkár tartalékon belül képzett
összeg megállapításakor a  tárgyévben felmerült kárrendezési költségeknek a  kárkifizetéshez viszonyított arányát,
az  igazgatási költségek megállapításánál pedig a  tárgyévben a  járadékfizetéssel kapcsolatban felmerült igazgatási
költségeknek a járadékfizetésekhez viszonyított arányát kell alkalmazni. Az arányoktól való eltérést külön indokolni
kell.
(5) A  tárgyévet megelőző években bekövetkezett, a  bekövetkezés évében be nem jelentett, de a  tárgyév mérleg
fordulónapjáig bejelentett káresemények (késői károk) ismertté válásakor a  tételes függőkár tartalékon belül
– a  bekövetkezés éve szerinti részletezésben – elkülönítetten kell nyilvántartani az  azok fedezetére szolgáló,
a (2) bekezdés szerinti függőkár tartalékot.
(6) A  tételes függőkár tartalék összegének meghatározásánál csökkentő tényezőként kell figyelembe venni
a  szerződésenként (káreseményenként) nagy valószínűséggel érvényesíthető visszkereset vagy kármegosztás
várható összegét.
(7) Az előreláthatólag járadékfizetéssel járó káreseményeknél egyedileg kell becsülni a járadék és az ehhez kapcsolódó
költségek várható tőkeértékét, amely a  járadék megállapításáig a  tételes függőkár tartalékban marad. Az  adott
szerződéshez (káreseményhez) kapcsolódó járadék összegének megállapítását követő mérleg fordulónapokon
e szerződés (káresemény) vonatkozásában csak az esetlegesen várható járadéknövekedésekre és az egyéb várható,
nem járadék jellegű kárkifizetésekre, valamint ezek költségeire lehet tételes függőkár tartalékot képezni.
73. § (1) A  62.  § c)  pont cb)  alpontjában meghatározott bekövetkezett, de még be nem jelentett károk tartaléka
(a továbbiakban: IBNR tartalék) a mérleg fordulónapjáig bekövetkezett vagy okozott, de még be nem jelentett késői
károk, biztosítási események miatti kifizetések és azok várható költségének fedezetére szolgál.
(2) Az IBNR tartalékot a tárgyév mérleg fordulónapján a következőképpen kell meghatározni és képezni:
a) olyan új termék vagy egyedi szerződés esetében, amelyet a biztosító még nem művel három éve, és amelyre
az ágazat többi biztosításától elkülönítetten kíván IBNR tartalékot képezni, azt a tárgyévben a termék tárgyévi
megszolgált díjának maximum 6%-ának erejéig teheti. Magas káralakulású vagy erőteljesen fejlődő állomány
esetén a biztosító ettől magasabb mértékű IBNR tartalékot is képezhet. Ennek indokoltságát számításokkal
kell alátámasztani,
b) az  a)  ponthoz nem tartozó szerződések káraira az  IBNR tartalék szükségletet az  elmúlt évek tapasztalati
adataira építve olyan statisztikai módszerrel kell megállapítani, melynél a  károk kifutási háromszögeinek
adatait fel kell használni.
(3) A  konkrét késői károk ismertté válásakor a  káreseményre tételes függőkár tartalékot kell képezni. Az  ilyen
káreseményeket a tételes függőkár tartalékon belül elkülönítetten kell nyilvántartani.
(4) A  tárgyév mérleg fordulónapján az  IBNR tartalékot a  tárgyév mérleg fordulónapjával a  szükséges szintre kell
módosítani.
(5) A  biztosítónak gyűjtenie kell a  károk bekövetkezésének, okozásának, illetve bejelentésének időpontjait, valamint
ezen túlmenően külön kell gyűjtenie az  egyes évekre vonatkozóan a  mérleg fordulónapjáig bekövetkezett, de be
nem jelentett késői károk statisztikáit.
74. § (1) A  62.  § d)  pontjában meghatározott eredménytől függő díjvisszatérítési tartalék a  biztosítási feltételek alapján
a biztosítottat (szerződőt, kedvezményezettet) a biztosító tárgyévi, illetve a tárgyévet megelőző évei eredményéből
megillető díjvisszatérítés fedezetére szolgál. A  visszajuttatás módját (visszafizetés, díjjóváírás, többletszolgáltatás)
a  biztosítási szerződési feltételek határozzák meg. Egyesület esetében ezt meghatározhatja az  egyesület
alapszabálya is.
(2) A  (3)  bekezdés szerint az  életbiztosítási ágban a  matematikai tartalékok hozamából a  biztosítottaknak
visszajuttatandó, de ki nem fizetett, vagy még oda nem ígért (meghirdetett) részt a tárgyév mérleg fordulónapján
az  eredménytől függő díjvisszatérítési tartalékba kell helyezni. Az  eredménytől függő díjvisszatérítési tartalékba
helyezés önmagában nem minősül a többlethozam visszajuttatásának.
(3) A többlethozam visszajuttatást a biztosító elkülönítetten köteles kezelni és kimutatni.
 (4) A  fel nem használt eredménytől függő díjvisszatérítési tartalékot nem lehet felszabadítani, annak összege
mindaddig a tartalékban marad, amíg a biztosítottaknak (szerződőknek, kedvezményezetteknek) véglegesen vissza
nem juttatják.
(5) A  2016. január 1-jét megelőzően kötött életbiztosítási szerződések többlethozam-visszajuttatása vonatkozásában
a Bit. 452. §-a alkalmazandó.
75. § (1) A  62.  § e)  pontjában meghatározott eredménytől független díjvisszatérítési tartalék a  biztosítási feltételek szerint
– így különösen kármentesség, alacsony káralakulás miatt – a  biztosítottnak (szerződőnek, kedvezményezettnek)
történő díjvisszatérítés fedezetére szolgál.
(2) Az  eredménytől független díjvisszatérítési tartalék meghatározásának szabályait a  biztosítási feltételekkel
összhangban a termékterv tartalmazza.
(3) Az eredménytől független díjvisszatérítési tartalékot a tárgyév mérleg fordulónapján az érvényben levő szerződések
alapján kell megképezni. Ha valamely szerződésnél a  mérleg fordulónapján a  díjvisszatérítés feltételei fennállnak,
abban az esetben tartalékként a várható éves díjvisszatérítési összeg időarányos részét kell megképezni.
(4) Ha a  biztosítási szerződés a  többéves kármentesség esetére növekvő mértékű díjvisszatérítést tartalmaz, akkor
a díjvisszatérítési tartalék megállapításánál azt is figyelembe kell venni, hogy az ügyfelet kedvező káralakulás esetén
magasabb díjvisszatérítés illeti meg.
(5) A  tárgyévben képzett eredménytől független díjvisszatérítési tartalékot a  díjcsökkentés, díjvisszatérítés vagy
többletszolgáltatás formájában történő visszajuttatáskor fel kell használni, a  tartalék fennmaradó részét pedig
legkésőbb a tárgyévet követő év mérleg fordulónapján a szükséges szintre kell módosítani.
76. § (1) A  62.  § f )  pontjában meghatározott káringadozási tartalék egy-egy ágazat évenkénti kárkifizetéseinek
kiegyenlítésére szolgál.
(2) A  káringadozási tartalékot akkor lehet feltölteni, ha az  ágazat elkülönített eredményelszámolásában
a – káringadozási tartalék figyelembevétele nélkül megállapított – biztosítástechnikai eredmény pozitív előjelű.
(3) A tárgyévi káringadozási tartalékfeltöltés maximális mértéke a mérleg fordulónapján az adott ágazat díjelőírása és
az adott ágazatra felmerült ráfordítások különbözetének
a) mezőgazdasági elemi károkra kötött biztosítások, hitel- és kezesi biztosítások esetében 100%-a,
b) egyéb biztosításoknál 40%-a.
Az adott tárgyévben feltöltés csak akkor és olyan mértékben alkalmazható, ha a  megképzett összesített tartalék
a tárgyévi feltöltéssel együtt nem haladja meg ezen biztosítások tárgyévi díjelőírásának ötszörösét.
(4) A  káringadozási tartalékot a  tárgyévben a  mérleg fordulónapján fel kell használni, ha az  adott ágazat
biztosítástechnikai eredménye negatív előjelű. A  felhasználás mértéke a biztosítástechnikai veszteség mértéke, de
legfeljebb a káringadozási tartalék összege.
(5) Az ágazat műveléséből adódó kötelezettség megszűnésekor a tartalékot fel kell szabadítani.
 (6) A biztosító köteles a károk alakulásáról szóló statisztikát megőrizni.
77. § (1) A 62. § g) pontjában meghatározott törlési tartalék a biztosítónak a befolyt díjbevételeiből a kockázat megszűnése,
mérséklése, illetve átmeneti szüneteltetése miatti jogos díjvisszatérítéseknek, valamint az  előírt díjkövetelések
fenti okokból helyesbítendő összegének és az  előírt díjkövetelések díj nemfizetés miatt várhatóan törlésre kerülő
részének fedezetére szolgál.
(2) A törlési tartalékot a tárgyév mérleg fordulónapjával kell megképezni. A törlési tartalék szükséglet megállapításakor
figyelembe kell venni a megelőző években az (1) bekezdésben meghatározott okok miatt visszatérített díjbevételek,
a csökkentett, illetve törölt díjelőírások, valamint a tárgyévi mérleg fordulónapján fennálló hátralékos díjkövetelések
várhatóan törlésre kerülő részének együttes összegét.
(3) A  tárgyévet megelőző évben képzett törlési tartalékot a  tárgyévi mérleg fordulónapján teljes összegében fel kell
használni.
78. § (1) A  62.  § h)  pontjában meghatározott befektetési egységekhez kötött (unit-linked) életbiztosítások tartaléka
az  eszközalap(ok) szerződők számára kimutatott nettó eszközértékének a  vonatkozó biztosítási terméktervben
meghatározott, a felmerülő költségek fedezetére elvont eszközökkel csökkentett része.
(2) Az  eszközalapban lévő befektetési eszközök értékelésének irányadó szabálya, hogy a  befektetési eszközt azon
a  piacon kialakult piaci záróáron kell értékelni, melyen az  adott befektetési eszköz forgalmának legnagyobb
része megvalósul. Az  eszközalap nettó eszközértékét a  portfólióban lévő eszközök lehető legfrissebb árfolyaminformációkat tükröző értékének alapulvételével kell kiszámítani. Ha az  eszköz ritka kereskedése miatt – így
különösen ingatlan – annak piaci értékéről friss információ nem áll rendelkezésre, akkor az  értéket könyvvizsgáló
becslése alapján kell megállapítani.
(3) A  befektetési egységekhez kötött (unit-linked) életbiztosítások tartalékán belül a  különböző eszközalapokhoz
tartozó tartalékokat egymástól és a matematikai tartalékoktól elkülönítetten kell kezelni és nyilvántartani.
79. § (1) A  várható veszteségek tartaléka – mely a  62.  § i)  pontjában meghatározott egyéb biztosítástechnikai tartalék
egyik elkülönített fajtája – az egy vagy több biztosítási termék saját vagy viszontbiztosításba vett művelése során
az  olyan nagy valószínűséggel bekövetkező, jövőbeni veszteség fedezetére szolgál, amelyet a  fennálló szerződési
kötelezettségek miatt nem, vagy csak a későbbi időszakban lehet megszüntetni.
(2) A  várható veszteség nagyságrendjét a  termékek díjkalkulációját is figyelembe véve olyan kalkulációval kell
megállapítani, amely
a) az  adott biztosítási termék művelésének legalább 2 évi adatai alapján készített elkülönített
eredményelszámolást, és
b) az adott szerződések érvényességéig várható veszteség- és költségráfordításokat
veszi alapul.
(3) A  tartalékot évente a  mérleg fordulónapján, a  mérlegkészítés időpontjáig rendelkezésre álló információkat
figyelembe véve, más számviteli biztosítástechnikai tartalékokban rendelkezésre álló fedezet beszámításával kell
megállapítani. A tartalék az e fedezetet meghaladó várható veszteségek összegével egyenlő.
(4) A várható veszteség kiszámításánál nem szabad figyelembe venni az érdekmúlás vagy egyéb okok miatt megszűnő
szerződések hatásait, amelyekre törlési tartalékot képeztek.
(5) A  tartalék megállapításánál alkalmazott feltételeket és módszertant – a  díjelőírást, a  meg nem szolgált díjak
tartalékát, a  kárkifizetések (kárgyakoriság, átlagkár) alakulását, a  függőkár tartalék és a  káringadozási tartalék
nagyságát, a  költségtényezőket, a  passzív viszontbiztosítás hatását és a  termék tárgyévi eredményelszámolását –
az éves beszámoló üzleti jelentésében be kell mutatni.
(6) A tárgyévet megelőző évben képzett várható veszteségek tartalékát a tárgyév mérleg fordulónapjával a szükséges
szintre kell módosítani.
80. § A hitel- és kezesi biztosítást végző biztosító megképezi a  kockázat terjedelmével arányosan a  hitel- és kezesi
biztosítások külön tartalékát a 62. § i) pontjában meghatározott egyéb biztosítástechnikai tartalék egyik elkülönített
fajtájaként.
81. § (1) A  hitel- és kezesi biztosítások tartalékának – a  káringadozási tartalék kivételével – tárgyévi feltöltése legfeljebb
a  hitel- és kezesi biztosítások tárgyévi saját megtartású díjbevételének 40%-ával történhet. Az  adott tárgyévben
feltöltés csak akkor és olyan mértékben alkalmazható, ha a  megképzett összesített tartalék a  tárgyévi feltöltéssel
együtt nem haladja meg ezen biztosítások tárgyévi díjelőírásának ötszörösét.
(2) A hitel- és kezesi biztosítások tartalékát a tárgyévben a mérleg fordulónapján lehet felhasználni, ha az adott ágazat
biztosítástechnikai eredménye negatív előjelű. A felhasználás mértéke a biztosítástechnikai veszteség, de legfeljebb
a tartalék mértéke lehet.
(3) A hitel- és kezesi biztosítások műveléséből adódó kötelezettség megszűnésekor a tartalékot fel kell szabadítani.
VI. FEJEZET
A KISBIZTOSÍTÓK SZAVATOLÓTŐKÉJÉRE VONATKOZÓ SZABÁLYOK 28. A biztosító szavatolótőkéje
82. § Az e fejezetben lévő szavatolótőke előírások a Bit. hatodik részének hatálya alá tartozó kisbiztosítóra vonatkoznak.
83. § (1) A  szavatolótőke a  biztosítónak a  84–85.  § szerint korrigált saját tőkéje, amely arra szolgál, hogy a  biztosító akkor
is teljesíteni tudja kötelezettségeit, ha erre a beszedett díjak, illetve a számviteli biztosítástechnikai tartalékok nem
nyújtanak fedezetet.
(2) A  biztosítónak a  biztosítási szerződésből eredő kötelezettségei mindenkori teljesíthetősége érdekében biztosítási
áganként folyamatosan legalább annyi szavatolótőkével kell rendelkeznie, mint az  általa folytatott biztosítási
tevékenység terjedelmének megfelelő minimális szavatolótőke-szükséglet.
(3) A biztosító minimális szavatolótőke-szükségletének számítási módját a 2. melléklet tartalmazza.
29. A szavatolótőke elemei 84. § (1) A  szavatolótőkét a  (2) és (3)  bekezdésben foglaltaknak megfelelően, az  élet- és a  nem-életbiztosítási ágra
elkülönítetten kell meghatározni.
(2) A szavatolótőke a következő tőkeelemekből áll:
a) a  befizetett jegyzett tőke, illetve egyesület vagy szövetkezet esetén a  tényleges alaptőke, ha a  következő
feltételek fennállnak:
aa) az  egyesület és a  szövetkezet alapszabályában rendelkezni kell arról, hogy a  tagok részére
a  saját tőke terhére – a  biztosítási szerződésből eredő kötelezettségeken kívül – kizárólag olyan
mértékben lehet kifizetést teljesíteni, amelynek következtében a  szavatolótőke összege nem
csökken a  minimális szavatolótőke szintjének kétszerese, vagy – amennyiben magasabb –
a minimális biztonsági tőke kétszerese alá a biztosító megszűnése esetén akkor, ha a biztosító egyéb
kötelezettségeit rendezte,
ab) az egyesület és a szövetkezet alapszabályában rendelkezni kell arról, hogy minden, a  tagi vagyoni
részesedés terhére történő, az egyesületi vagy a szövetkezeti tagsági viszony egyedi megszűnésétől
eltérő okból bekövetkező kifizetésről a  Felügyeletet legalább egy hónappal a  kifizetés előtt
értesíteni kell, amely időtartamon belül a Felügyelet a kifizetést megtilthatja,
ac) az egyesület és a szövetkezet alapszabályában rendelkezik arról, hogy az aa) és ab) pontok szerinti
előírásokat kizárólag a Felügyelet egyetértésével módosítják,
b) a tőketartalék,
c) a lekötött tartalék,
d) az értékelési tartalék húsz százaléka,
e) az eredménytartalék,
f ) a mérleg szerinti eredmény,
g) az alárendelt kölcsöntőke, és
h) az  osztalékelsőbbségi, valamint a  nyereséges évben az  elmúlt év(ek) elmaradt hozamkifizetésére is
feljogosító, jegyzett és befizetett részvények.
 (3) Az alárendelt kölcsöntőke és a (2) bekezdés h) pontja szerinti osztalékelsőbbségi részvény összege a rendelkezésre
álló és a  szavatolótőke-szükséglet közül a  kisebbik értéknek az  50%-áig számítható be a  szavatolótőkébe.
A szavatolótőke számítása során határozott lejárati idejű alárendelt kölcsöntőke legfeljebb a  rendelkezésre álló és
a szükséges szavatolótőke közül a kisebbik értéknek a 25%-áig vehető figyelembe.
(4) Az alárendelt kölcsöntőke összegének a szavatolótőkébe történő beszámítását legalább a visszafizetési időpontot
megelőző öt év során – évente, fokozatosan, egyenlő arányban – csökkenteni kell, továbbá teljesülnie kell
a következő feltételeknek:
a) a kölcsönt nyújtó követelése a törlesztések sorrendjében a tulajdonosok előtti legutolsó helyen áll,
b) az  alárendelt kölcsöntőke nyújtására vonatkozó szerződésben ki kell kötni, hogy a  kölcsön a  biztosító
adósságának rendezésébe bevonható, c) kizárólag a ténylegesen rendelkezésre álló tőke vehető figyelembe,
d) a határozott futamidejű alárendelt kölcsöntőke esetén az eredeti futamidő legalább öt év,
e) a határozatlan futamidejű alárendelt kölcsöntőke esetén a felmondási idő nem lehet öt évnél rövidebb,
f ) az  alárendelt kölcsöntőke nyújtására vonatkozó szerződés nem tartalmazhat előzetes visszafizetésre
vonatkozó kikötést, kivéve a  biztosító felszámolásának esetét, mely esetben a  Felügyelet a  biztosító
kérelmére engedélyezheti az  előzetes visszafizetést, ha a  biztosító igazolja, hogy ezáltal a  szavatolótőke
összege nem csökken a minimális szavatolótőke szintje alá,
g) az alárendelt kölcsöntőkére vonatkozó szerződés kizárólag a Felügyelet engedélyével módosítható, és
h) a  kölcsön kizárólag a  szerződésben rögzített idő, de legkorábban öt év elteltével mondható fel, kivéve, ha
a Felügyelet engedélyezi a korábbi felmondást. 85. § (1) A Felügyelet a biztosító szavatolótőkéjének értékelését felülbírálhatja, különösen akkor, ha ennek fedezetét képező
eszközök piaci értéke az előző üzleti év vége óta jelentősen csökkent.
(2) A  szavatolótőke számítása során a  84.  § (2) és (3)  bekezdésében foglalt tőkeelemek együttes összegéből le kell
vonni:
a) az immateriális javak könyv szerinti értékét,
b) a részvénytársaságnál a visszavásárolt saját részvények értékét,
c) a  nem-életbiztosítási ágban működő biztosító esetén, amennyiben a  biztosító a  nem-életbiztosítási ág
függőkár tartalékát – a  jövőbeni hozamokat figyelembe véve – diszkontáltan számítja, a diszkontálás előtti
és a diszkontált függőkár tartalék különbözetét – a Bit. 1. melléklet A) rész 1. és 2. pontjaiban meghatározott
ágazatok és a  függőkár tartalékba foglalt járadékértékek kivételével – valamennyi nem-életbiztosítási
ágazatban,
d) a  biztosítónak az  olyan biztosítóban, harmadik országbeli biztosítóban, viszontbiztosítóban vagy biztosítói
holding társaságban birtokolt – a  84.  § (2)  bekezdés h)  pontja szerinti – osztalékelsőbbségi részvény és –
a 84. § (2) bekezdés g) pontja szerinti – alárendelt kölcsöntőke értékét, amelyben részesedési viszonnyal vagy
ellenőrző befolyással rendelkezik,
e) a  hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és
a  648/2012/EU rendelet módosításáról szóló, 2013. június 26-i 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi
rendelet 49. és 70.  cikke szerinti azon tőkeelemek értékét, amelyeket a  biztosító olyan hitelintézetben,
pénzügyi vállalkozásban vagy befektetési vállalkozásban birtokolt, amelyben részesedési viszonnyal vagy
ellenőrző befolyással rendelkezik.
(3) A  2.  mellékletben meghatározott minimális szavatolótőke-szükséglet számítását és fedezetének kimutatását
az  éves beszámolóval egyidejűleg kell elkészíteni és a  Felügyelet részére megküldeni. A  biztosító a  negyedéves
adatszolgáltatás keretében tájékoztatja a  Felügyeletet a  minimális szavatolótőke-szükséglete, valamint
a rendelkezésre álló szavatolótőkéje becsült értékéről.
(4) Ha a  biztosító szavatolótőkéje nem éri el a  minimális szavatolótőke-szükséglet nagyságát, akkor a  részvényesek
és a  tagok nem biztosítási esemény bekövetkeztéből származó igényeinek kielégítését megelőzi a  szavatolótőke
hiányának megszüntetése.
(5) Az élet- és nem-életbiztosítási ág együttes művelésére jogosult biztosító esetében valamely biztosítási ágban adódó
szavatolótőke hiány másik biztosítási ágból történő pótlását a Felügyelet engedélyezheti.
NEGYEDIK RÉSZ
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK VII. FEJEZET
HATÁLYBA LÉPTETŐ RENDELKEZÉSEK
86. § (1) Ez a rendelet – a (2) bekezdésben meghatározott kivételekkel – 2015. április 1-jén lép hatályba.
 (2) Az 1. §, 3–16. §, 27. §, 54. §, 58–85. §, 87–91. §, 94. § és a 2. melléklet 2016. január 1-jén lép hatályba.
VIII. FEJEZET
ÁTMENETI RENDELKEZÉSEK 30. A szavatolótőke-szükséglet és az alapvető szavatolótőke-szükséglet kiszámítására vonatkozó
átmeneti rendelkezések
87. § (1) A  25.  §-tól, a  26.  § (2)  bekezdésétől és a  29.  §-tól eltérve a  2016. január 1-jén vagy azelőtt vásárolt részvények
tekintetében használandó standard paramétereket a  standard formula szerint, a  35.  §-ban meghatározott opció
nélkül, a következők súlyozott átlagaként kell kiszámítani:
a) részvénypiaci kockázati részmodul 35. § szerinti kiszámításakor használandó standard paraméter, valamint
b) a  részvénypiaci kockázati részmodul standard formula szerinti és a  35.  §-ban meghatározott opció nélküli
kiszámításakor alkalmazandó standard paraméter.
 (2) Az (1) bekezdés b) pontjában említett paraméter súlyozása legalább lineárisan növekszik minden egyes év végén,
a 2016. január 1-jével kezdődő év során érvényes 0%-ról a 2023. január 1-jén érvényes 100%-ra.
 (3) Az  e  § rendelkezéseit a  Bizottságnak a  Szolvencia 2 irányelv 301a.  cikkével összhangban kiadott felhatalmazáson
alapuló jogi aktusaiban megállapított szabályokkal együtt kell alkalmazni.
31. A kockázatmentes hozamgörbére vonatkozó átmeneti rendelkezések 88. § (1) A biztosító és viszontbiztosító a Felügyelet előzetes jóváhagyásával a kockázatmentes hozamgörbére vonatkozóan
átmeneti kiigazítást alkalmazhat a biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségek tekintetében.
(2) Minden pénznem esetében a kiigazítás mértéke a következő mutatók különbsége:
a) a biztosító vagy viszontbiztosító által a biztosítókról és a biztosítási tevékenységről szóló 2003. évi LX. törvény
235. § d) pontja szerint megállapított technikai kamatláb,
b) az  egyetlen diszkontrátaként kiszámított éves tényleges kamatláb, amely a  biztosítási és viszontbiztosítási
kötelezettségek portfóliójának pénzáramlásaira alkalmazva a biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségek
portfóliójának legjobb becslés szerinti értékével megegyező értéket eredményez, a  pénz időértékét
az 5. §-ban említett kockázatmentes hozamgörbe alkalmazásával figyelembe véve.
(3) Az  (1)  bekezdésben említett rész minden év végén lineárisan csökken a  2016. január 1-jei kezdő évi 100%-ról
2032. január 1-jén 0%-ra.
(4) Ha a biztosító és viszontbiztosító a 11. § szerinti volatilitási kiigazítást alkalmazza, a (2) bekezdés b) pontja szerinti
vonatkozó kockázatmentes hozamgörbe a  11.  §-ban meghatározott kiigazított vonatkozó kockázatmentes
hozamgörbe.
(5) A biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségeknek a következő feltételeknek kell megfelelniük:
a) a biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségeket eredményező szerződéseket 2016. január 1. előtt kötötték,
kivéve az ebben az időpontban vagy ezt az időpontot követően meghosszabbított szerződéseket,
b) 2016. január 1-jéig a  biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségek biztosítástechnikai tartalékait
a  biztosítókról és a  biztosítási tevékenységről szóló 2003. évi LX. törvény 117–120.  §-ában foglaltak szerint
határozták meg,
c) a 9. § a biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségekre nem alkalmazandó.
 (6) Az (1) bekezdést alkalmazó biztosító és viszontbiztosító
a) a  biztosítási és viszontbiztosítási kötelezettségeket a  11.  §-ban meghatározott volatilitási kiigazítás
kiszámítása során nem veszik figyelembe,
b) nem alkalmazhatják a 89. §-t,
c) a  Bit. 108.  §-ában foglalt szolvencia- és pénzügyi helyzetről szóló jelentés részeként nyilvánosságra
hozza, hogy az  átmeneti kockázatmentes hozamgörbét alkalmazza, illetve az  ezen átmeneti rendelkezés
alkalmazásának hiánya által a pénzügyi helyzetére gyakorolt hatások számszerűsítését.
32. A biztosítástechnikai tartalékokra vonatkozó átmeneti rendelkezések 89. § (1) A  biztosító és viszontbiztosító a  Felügyelet előzetes jóváhagyásával a  biztosítástechnikai tartalékokra vonatkozó
átmeneti levonást kérhet. A levonás biztosítási üzletágak szintjén alkalmazható.
(2) Az átmeneti levonás az alábbi két összeg különbségére vonatkozik:
a) a biztosítástechnikai tartalékoknak a 2016. január 1-jét követően hatályos szabályok szerint számított összege
a viszontbiztosítási szerződésekből és a különleges célú gazdasági egységektől megtérülő összegek levonása
után ,
b) a biztosítástechnikai tartalékok 2015. december 31-én számított összege a viszontbiztosítási szerződésekből
megtérülő összegek levonása után, összhangban a  biztosítókról és a  biztosítási tevékenységről szóló
2003. évi LX. törvény – 2015. december 31-én hatályos – 118–120. §-ával.
(3) A  maximális levonható rész minden év végén lineárisan csökken a  2016. január 1-jén kezdődő év során érvényes
100%-ról 2032. január 1-jén 0%-ra.
(4) Amennyiben a biztosító és viszontbiztosító 2016. január 1-jén a 11. §-ban említett volatilitási kiigazítást alkalmazza,
a (2) bekezdés a) pontjában említett összeg az azon időpontban érvényes volatilitási kiigazítással számítandó.
(5) A Felügyelet előzetes jóváhagyása esetén vagy annak kezdeményezésére a (2) bekezdés a) és b) pontjában említett
átmeneti levonás kiszámítása céljából felhasznált biztosítástechnikai tartalékok összege, beleértve adott esetben
a  volatilitási kiigazítást, kétévente, vagy ha a  vállalkozás kockázati profilja alapvetően megváltozott, gyakrabban
újraszámolható.
(6) A  Felügyelet korlátozhatja a  (2)  bekezdésben említett levonást, amennyiben annak alkalmazása a  biztosító vagy
viszontbiztosító pénzügyiforrás-követelménye csökkenését eredményezheti a  2015. december 31-én számított
összegekhez képest, összhangban a  biztosítókról és a  biztosítási tevékenységről szóló 2003. évi LX. törvény
118–120. §-ával.
(7) Az (1) bekezdést alkalmazó biztosító és viszontbiztosító:
a) nem alkalmazhatja a 87. §-t,
b) amennyiben az  átmeneti levonás alkalmazása nélkül nem felel meg a  szavatolótőke-szükségletnek, évente
jelentést nyújt be a  Felügyeletnek, amely tartalmazza a  szavatolótőke-szükséglet fedezésére szolgáló
figyelembe vehető szavatolótőke szintjének a  (2)  bekezdésben megállapított átmeneti időszak végéig
történő visszaállítására vagy a  szavatolótőke-szükségletnek történő megfelelés visszaállítása érdekében
kockázati profiljának csökkentésére irányuló megtett intézkedéseket és az ez irányba történő előrelépéseket,
c) a  Bit. 108.  §-ában foglalt szolvencia- és pénzügyi helyzetről szóló jelentés részeként nyilvánosságra
hozza egyrészt, hogy a  biztosítástechnikai tartalékokkal kapcsolatban az  átmeneti levonást alkalmazza,
másrészt az  ezen átmeneti levonás alkalmazásának hiánya nélkül a  pénzügyi helyzetére gyakorolt hatások
számszerűsítését.
33. A nagykárok tartalékára vonatkozó átmeneti rendelkezések 90. § (1) A 2015. december 31-én meglévő nagykárok tartalékát a bekövetkezett káresemény miatt felmerült ráfordítások és
költségek összegében, azok felmerülésekor – legfeljebb a tartalék összegének erejéig – kell felhasználni.
(2) A  nagykárok tartalékát – amennyiben az  (1)  bekezdésben meghatározott feltételek szerinti felhasználásra nem
került sor – a biztosító legkésőbb 2020. december 31-én köteles felszabadítani.
34. A kockázatmentes hozamgörbére és a biztosítástechnikai tartalékokra vonatkozó átmeneti
rendelkezésekkel kapcsolatos fokozatos bevezetési terv
91. § (1) A  87–88.  §-ban megállapított átmeneti rendelkezéseket alkalmazó biztosító és viszontbiztosító amint észleli,
hogy az  átmeneti rendelkezések alkalmazása nélkül nem fog tudni eleget tenni a  szavatolótőke-szükségletnek,
tájékoztatja a Felügyeletet. A Felügyelet előírja a biztosítónak vagy viszontbiztosítónak, hogy tegye meg a szükséges
intézkedéseket a  szavatolótőke-szükségletnek való megfelelés átmeneti időszak végén történő biztosítása
érdekében.
(2) A  szavatolótőke-szükségletnek a  87–88.  §-ban megállapított átmeneti rendelkezések alkalmazása nélkül történő
nem megfelelés észlelésétől számított két hónapon belül a  biztosító vagy viszontbiztosító fokozatos bevezetési
tervet nyújt be a  Felügyelet részére, amelyben ismerteti a  szavatolótőke-szükséglet fedezésére szolgáló
figyelembe vehető szavatolótőke szintjének létrehozására vagy kockázati profiljának csökkentésére irányuló
tervezett intézkedéseket a szavatolótőke-szükségletnek az átmeneti időszak végére történő megfelelés biztosítása
érdekében. A biztosító vagy viszontbiztosító az átmeneti időszak során frissítheti a fokozatos bevezetési tervet.
(3) A  biztosító vagy viszontbiztosító évente jelentést nyújt be a  Felügyelet részére a  szavatolótőke-szükségletnek
az átmeneti időszak végére történő megfelelés biztosítása érdekében tett intézkedésekről és az ez irányba történő
előrelépésről. A  Felügyelet visszavonja a  87–88.  §-ban megállapított átmeneti rendelkezések alkalmazására
vonatkozó jóváhagyást, amennyiben az  eredményjelentés alapján a  szavatolótőke-szükséglet átmeneti időszak
végére történő megfelelésének megvalósulása nem realisztikus.
35. A biztosítókról és a biztosítási tevékenységről szóló 2003. évi LX. törvény 231/H. § (1) bekezdés
a)–d) pontja szerinti engedélyezési eljárásokkal kapcsolatos átmeneti rendelkezések
92. § (1) A biztosítókról és a biztosítási tevékenységről szóló 2003. évi LX. törvény 231/H. § (1) bekezdés a)–d) pontja szerinti
engedélyezési eljárásokat a Felügyelet 2015. április 1. és 2016. január 1. között e rendelet 18. § (3) és (4) bekezdés,
22.  § (2)  bekezdés, 30.  §, 41–44.  §, 46.  § (2), 52.  § (1) és (2) és 55–57.  §-aiban meghatározott szabályok alapján
folytatja le.
(2) Az  e  rendelet (1)  bekezdésben meghatározott időszakban hatályos rendelkezéseit az  (1)  bekezdésben
meghatározott engedélyezési eljárások lefolytatásával összefüggésben kell alkalmazni, a  biztosító és
viszontbiztosító e szabályoknak ezen időszakot követően köteles megfelelni.
IX. FEJEZET
AZ EURÓPAI UNIÓ JOGÁNAK VALÓ MEGFELELÉS
93. § Ez a kormányrendelet
a) a  biztosítási és viszontbiztosítási üzleti tevékenység megkezdéséről és gyakorlásáról (Szolvencia II) szóló
2009. november 25-i 2009/138/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek;
b) a  2003/71/EK és a  2009/138/EK irányelvnek, valamint az  1060/2009/EK, az  1094/2010/EU és
az  1095/2010/EU rendeletnek az  európai felügyeleti hatóság (Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíjhatóság) és az európai felügyeleti hatóság (Európai Értékpapír-piaci Hatóság) hatásköre tekintetében történő
módosításáról szóló 2014. április 16-i 2014/51/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek
való megfelelést szolgálja. X. FEJEZET
HATÁLYON KÍVÜL HELYEZŐ RENDELKEZÉSEK
94. § (1) Hatályát veszti a  biztosítástechnikai tartalékok tartalmáról, képzésének és felhasználásának rendjéről szóló
8/2001. (II. 22.) PM rendelet.
(2) Hatályát veszti a 92. §. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök