text:
4/2011. (I. 28.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság által országos népszavazás kezdeményezésére irányuló
aláírásgyűjtő ív mintapéldánya és az azon szereplő kérdés hitelesítése tárgyában hozott határozat ellen benyújtott
kifogás alapján meghozta a következő határozatot: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 408/2009. (X. 8.) OVB határozatát helybenhagyja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. Az Országos Választási Bizottság (a továbbiakban: OVB) 408/2009. (X. 8.) OVB határozatával megtagadta az országos
népszavazási kezdeményezés aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését. Az aláírásgyűjtő íven az alábbi kérdés
szerepelt: „Kezdeményezzük a vonatkozó jogszabályok módosítását úgy, hogy ha az Országos Választási Bizottság megállapítja,
hogy egy népszavazás megtartásához összegyűlt a szükséges számú támogató aláírás, akkor kötelező legyen
90 napon belül megtartani a szavazást.” Az OVB határozat indokolása szerint az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán szereplő kérdés sérti az Alkotmány 28/C. §
(5) bekezdés c) pontját. Az OVB „álláspontja szerint a népszavazásra feltenni kívánt kérdésben a kötelező jelleg az,
amely egyértelműen az Alkotmány ezen rendelkezésébe ütközik”. Az OVB kifejtette: amennyiben a „kezdeményezés
célja az, hogy 100 000 érvényes aláírás összegyűjtését követően is kötelező legyen elrendelnie az Országgyűlésnek
a népszavazást, a kérdésben tartott eredményes népszavazás a jogalkotót az Alkotmánynak a népszavazásról szóló
rendelkezéseivel ellentétes jogszabály megalkotására kötelezné, mely azonban az alaptörvény 28/C. § (5) bekezdés
c) pontja értelmében tiltott tárgykör”. Ezen túlmenően az OVB azzal is érvelt, hogy nem egyértelmű a „szükséges számú támogató aláírás” kitétel.
Az Alkotmány 28/C. § (2) és (4) bekezdése értelmében ugyanis eltérő számú választópolgár támogatására van szükség
a népszavazás megtartásához. Az OVB határozata a Magyar Közlöny 2009. október 8-i számában jelent meg. A határozat ellen 2009. október 19-én,
a választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 130. § (1) bekezdésében meghatározott határidőn
belül kifogást nyújtottak be. A kifogást tevő arra kérte az Alkotmánybíróságot, hogy az OVB határozatát semmisítse
meg és utasítsa az OVB-t új eljárásra. Álláspontja szerint a „kezdeményezés nem jár az Alkotmány módosításával,
a választási eljárásról szóló törvény módosításával jár”. Úgy vélte továbbá, hogy a népszavazásra szánt kérdést
egyértelműen meg lehet válaszolni. Szerinte az OVB „mesterkélt, mondvacsinált indokokkal minősítette nem
egyértelműnek”. Azt pedig a kérdéssel kapcsolatban irrelevánsnak tartotta, hogy „az Országgyűlés mit tehet meg
mérlegelés alapján”. II. A kifogás nem megalapozott. 1. Az Alkotmánybíróság hatáskörét a jelen ügyben az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény 1. § h) pontja
alapján a Ve. 130. §-a határozza meg. Az Alkotmánybíróság e hatáskörben lefolytatott eljárása jogorvoslati eljárás.
Ennek során az Alkotmánybíróság – alkotmányos jogállásával és rendeltetésével összhangban – a beérkezett kifogás
keretei között azt vizsgálja, hogy az aláírásgyűjtő ív és a népszavazásra szánt kérdés megfelel-e a Ve. 77. § (2) bekezdés
a)–c) pontjaiban, illetve a Ve. 130. § (1) bekezdésében foglalt feltételeknek, és hogy az OVB az aláírásgyűjtő ív
hitelesítési eljárásában az Alkotmánynak és az irányadó törvényeknek megfelelően járt-e el.
2. Az OVB határozatában megállapította, hogy a népszavazásra feltenni kívánt kérdés az Alkotmány 28/C. § (5) bekezdés
c) pontjába ütközik. Az Alkotmánybíróság a határozattal szemben benyújtott kifogást nem találta megalapozottnak.
Az Alkotmánybíróság a határozatban foglalt indokolással egyetértve, az indokok helyességére tekintettel a 408/2009.
(X. 8.) OVB határozatot azonos indokok alapján helybenhagyta.
Az Alkotmánybíróság a határozat közzétételét az OVB határozatának a Magyar Közlönyben való megjelenésére
tekintettel rendelte el. Budapest, 2011. január 25. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
16/2013. (VI. 20.) AB határozata a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. IV. törvény 269/C. §-a alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló bírói kezdeményezés elutasításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése a 2011. évi CLI. törvény 25. §-a alapján az egyedi ügyben alkalmazandó jogszabály
Alaptörvénnyel való összhangjának felülvizsgálatára irányuló bírói kezdeményezés tárgyában – dr. Balogh Elemér,
dr. Salamon László, dr. Szalay Péter és dr. Pokol Béla alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint dr.  Bragyova
András, dr. Kovács Péter és dr. Lévay Miklós különvéleményével – meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény 269/C. §-a alaptörvény-ellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
I. [1] Az indítványozó Budai Központi Kerületi Bíróság bírája az  előtte 11.B.I.194/2011. szám alatt folyamatban lévő
büntető ügyben – az  eljárás felfüggesztése mellett – a  Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény
(a  továbbiakban: Btk.) 269/C.  §-a alaptörvény-ellenességének megállapítása és megsemmisítése érdekében
az  Alkotmánybírósághoz fordult. A  büntetőeljárás terheltjével szemben a  Budapesti I. és XII. kerületi Ügyészség
a  Btk. 269/C.  §-ába ütköző és aszerint minősülő, a  nemzeti szocialista, és kommunista rendszer bűneinek
nyilvános tagadása bűntettének elkövetése miatt emelt vádat. Az indítványozó álláspontja szerint a Btk. 269/C. §-a
alaptörvény-ellenes.
[2] Az indítványozó bíró az  előtte folyamatban lévő büntetőeljárás során alkalmazandó törvényi tényállás
vonatkozásában azt kifogásolta, hogy az  nem felel meg az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében meghatározott
jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményének.
[3] Ezen álláspontjának kifejtése során az  indítványozó – utalva az  egyes emberiség elleni, illetőleg háborús
bűncselekmények büntethetőségének nemzetközi jog szerinti elévülhetetlenségére – leszögezi, hogy egyes,
az  1956-os forradalom és szabadságharc leverésében, majd az  azt követő megtorlásban utasítást adó vezetőként
érintett személyek esetében a  szóban forgó törvényi tényállásban rögzített „kommunizmus bűneinek” elismerése,
avagy azok „fel nem tüntetése jelentéktelen színben”, éppen a saját felelősségük elismerését jelentené. (Az indítvány
az  emberiség elleni, illetőleg háborús bűncselekmények elévülhetetlenségével kapcsolatban tett megállapításait
arra is alapozza, hogy az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (5)  bekezdése a  nemzetközi jog általánosan elfogadott normái
szerinti bűnök körében a  „nullum crimen sine lege” elve alól kivételt enged. Helye van tehát a  büntetőeljárás
megindításának és az elítélésnek abban az esetben is, ha az adott cselekmény – noha az a magyar jog, vagy más
állam joga szerint az  elkövetéskor nem minősült bűncselekménynek – a  nemzetközi jog általánosan elfogadott
szabályai alapján az  elkövetéskor bűncselekmény volt. Ezen érvelését az  indítványozó bíró azzal is erősíti még,
hogy utal az Alaptörvény Nemzeti Hitvallás című fejezetében foglaltakra, miszerint: „Tagadjuk a magyar nemzet és
polgárai ellen a nemzetiszocialista és kommunista diktatúrák uralma alatt elkövetett embertelen bűnök elévülését”.)
[4] Az indítványozó bíró – beadványának logikai értelmezése alapján megállapítható – következtetése szerint
a  törvényalkotó részéről szükséges lenne a  Btk. 269/C.  §-ához egy (1) és (2)  bekezdést rendelni, amelyek közül
az  (1) bekezdés magát a büntetendő cselekményt írná le, a  (2) bekezdés pedig az „utasítást adó vezetők” számára
„büntetlenséget biztosítana”. Ezen (2)  bekezdés hiányában az  indítványozó bíró álláspontja szerint ugyanis sérül
a jogbiztonság Alaptörvényben rögzített követelménye, hiszen – véleménye szerint – a törvényi tényállás a jelenlegi
formájában bizonyos személyekkel szemben alkalmazandó, míg más (utasítást adó vezető) terheltek esetében
– figyelemmel az önvádra kötelezés tilalmának alapelvére – a szóban forgó szakasz alkalmazása kizárt. Az önvádra
kötelezés tilalmára az  indítványozó bíró azon logikai levezetés mentén hivatkozik, miszerint a  kommunizmus
bűneinek tagadását pönalizáló jogszabály egyes személyeket éppen a  kommunista rendszer alatti bűnök
elkövetésének elismerésére kötelez, ekképpen pedig az önvádra kötelezés tilalmába ütközik.
[5] Az indítvány a  támadott törvényhely alaptörvény-ellenessége mellett azzal is érvel még, hogy a  szóban forgó
magatartás bűncselekménnyé nyilvánítása az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdésében rögzített véleménynyilvánítás
szabadságát, egyben az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdését is sérti. Ebben a  körben az  indítványozó bíró arra
is utal, hogy a  megtorlás időszakának aktív résztvevői másképpen ítélik meg a  történteket, mint mások, ezért
az  ő nyilatkozataik – elfogultságuk miatt – sokkal inkább „egyfajta saját, személyes véleményként értékelendő”.
Ebből fakadóan pedig egyes személyek nyilatkozatai a  Btk. 269/C.  §-ban foglalt bűncselekményt kimerítené, míg
mások magatartását csupán személyes véleményként lehetne csak figyelembe venni. Az  indítványozó bíró ezért
– az  előzőekben ismertetett logika alapján – ismét az  (1) és (2)  bekezdés törvénybe iktatásának szükségességére
mutat rá, amelyek hiányában a  törvényi tényállás sérti az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében rögzített
jogbiztonság követelményét.
[6] A bíró végül kifejti a  szóban forgó törvényi tényállással kapcsolatos azon aggályát, miszerint azt, hogy
Magyarországon az  1956-os forradalommal összefüggésben emberiség elleni bűncselekmény történt, magyar
bíróság precedens döntése még nem mondta ki, ennek tényét nem állapította meg. A  Budai Központi Kerületi
Bíróság pedig ilyen bűncselekmény elkövetésének megállapítására nem jogosult, hiszen az  állam elleni és
emberiség elleni bűncselekmények a megyei bíróság hatáskörébe tartoznak. Az indítványozó bíró álláspontja tehát
az, hogy a támadott büntető törvényi tényállásban leírt elkövetési magatartás egy olyan „alapbűncselekményhez”
kapcsolódik, amelynek múltbéli elkövetését büntetőbírósági ítéletben volna szükséges kimondani ahhoz, hogy
az  e  cselekmény megtörténtének tagadásában megnyilvánuló cselekmény miatt a  büntetőeljárás lefolytatható
legyen.
[7] A bírói kezdeményezés alapján az Alkotmánybíróság az eljárást az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény
25. § -a alapján folytatta le.
II. [8] Az Alkotmánybíróság eljárása során a következő jogszabályi rendelkezéseket vette figyelembe:
 [9] 1. Az Alaptörvény indítvánnyal érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam”.
„I.  cikk (3) Az  alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog
más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges
mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan, az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával
korlátozható”.
„IX. cikk (1) Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához.
[10] (4) A véleménynyilvánítás szabadságának a gyakorlása nem irányulhat mások emberi méltóságának a megsértésére.
 [11] (5) A  véleménynyilvánítás szabadságának a  gyakorlása nem irányulhat a  magyar nemzet, a  nemzeti, etnikai, faji
vagy vallási közösségek méltóságának a  megsértésére. Az  ilyen közösséghez tartozó személyek – törvényben
meghatározottak szerint – jogosultak a közösséget sértő véleménynyilvánítás ellen, emberi méltóságuk megsértése
miatt igényeiket bíróság előtt érvényesíteni.”
[12] 2. A Btk. indítvánnyal érintett rendelkezése:
„269/C. § Aki nagy nyilvánosság előtt a nemzeti szocialista vagy kommunista rendszerek által elkövetett népirtás és
más, emberiség elleni cselekmények tényét tagadja, kétségbe vonja vagy jelentéktelen színben tünteti fel, bűntettet
követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.”
III. [13] Az indítvány nem megalapozott.
 [14] 1. Az Alkotmánybíróság a Btk. 269/C. § -a alkotmányosságának vizsgálata körében elemezte a büntető kódex ezen
új törvényi tényállását, figyelembe vette továbbá a  Btk-t módosító törvényekhez fűzött indokolásokat, illetőleg
a XX. századi totalitárius diktatúrák során megvalósított emberiség elleni bűnök tagadásával kapcsolatos, a büntető
jogalkotás terén megnyilvánuló európai szabályozási gyakorlatot is.
[15] 1989. október 15. napjától a  Btk. számos helyen módosult, ekkortól vesztette hatályát az  „izgatás” elnevezésű
bűncselekmény, és lépett helyébe a „közösség elleni izgatás”, amely a gyűlöletre uszítást és a – magyar nemzetet,
valamely nemzetiséget, népet, felekezetet vagy fajt – sértő vagy lealacsonyító kifejezés nagy nyilvánosság
előtti használatát rendelte büntetni. Azóta az  uszításról nem, de a  sértő, lealacsonyító kifejezések használatának
szabadságáról vita folyik. A  köznyugalom elleni bűncselekmények szinte mindegyike (közösség elleni izgatás,
nemzeti jelkép megsértése, önkényuralmi jelképek használata, a  nemzetiszocialista és kommunista rendszerek
bűneinek nyilvános tagadása, stb.) az Alkotmánybíróság elé került, közülük nem is egy többször.
[16] 1.1. A  Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény módosításáról szóló 2010. évi XXXVI. törvény 1.  §-a
alapján a  Btk. kiegészült a  269/C.  §-sal és az  azt megelőző alcímmel. Eszerint a „holokauszt nyilvános tagadását”
az  követi el, aki nagy nyilvánosság előtt a  holokauszt áldozatának méltóságát azáltal sérti, hogy a  holokauszt
tényét tagadja, kétségbe vonja vagy jelentéktelen színben tünteti fel. A  törvényhozó a  fenti cselekményt
a  köznyugalom elleni bűncselekmények között – mint bűntettet – három évig terjedő szabadságvesztéssel
rendelte büntetni. A  törvényhez fűzött indokolás szerint „a gyűlöletkeltés elleni hatékonyabb büntetőjogi fellépés
az  elmúlt húsz évben többször visszatérő igény a  magyar jogalkotásban”. A  törvényalkotó tehát a  rasszizmus és
idegengyűlölet által motivált cselekményekkel szemben igyekezett szélesebb körű védelmet biztosítani a  fenti
törvénymódosítás nyomán a Btk-ba került új tényálláson keresztül. (Az indokolás hivatkozik az Európai Unió Tanácsa
által 2008. november 28. napján elfogadott 2008/913/IB. számú, „a rasszizmus és idegengyűlölet egyes formái és
megnyilvánulásai elleni, büntetőjogi eszközökkel történő küzdelemről” szóló kerethatározatra is).
[17] Ezt követően, a  Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény módosításáról szóló, 2010. évi LVI.  törvény
változtatott a  Btk. 269/C.  §-ának szövegén és ennek megfelelően a  bűncselekmény megnevezésén is.
A törvényalkotónak, amikor kiegészítette a tényállást, abból kellett kiindulnia, hogy a megélt történelmi tapasztalat
sorsközösséget és összetartozás-tudatot kialakító hatását a  csoport tagjaiban, a  személyiségükbe való beépülést,
ennek a  sorsközösségnek és összetartozás-tudatnak az  emberi méltóságuk részévé válását nem lehet kizárni
az olyan tényekkel összefüggésben sem, amelyek nem a nemzeti szocialista, hanem a kommunista rendszereknek
tudhatók be.
[18] Az új szabályozás szerint „a nemzeti szocialista és kommunista rendszerek bűneinek nyilvános tagadása” bűntettét
az követi el, aki nagy nyilvánosság előtt a nemzeti szocialista vagy kommunista rendszerek által elkövetett népirtás
és más, emberiség elleni cselekmények tényét tagadja, kétségbe vonja vagy jelentéktelen színben tünteti fel.
[19] A törvény indokolása leszögezte, hogy a  Btk. 269/C.  §-ában meghatározott törvényi tényállás fentiek szerinti
módosítása a „totalitárius rendszerek bűneinek és áldozatainak azonos mércével mérése érdekében” volt szükséges.
Az indokolás hivatkozik ebben a körben az Alkotmánybíróság évtizedes gyakorlatára, amely nem tesz különbséget
a  nácizmus és a  kommunizmus áldozatainak emberi méltóságát, kegyeleti jogát sértő megnyilvánulások
büntetőjogi megítélésében.
[20] 1.2. A  Btk. 269/C.  §-ában büntetni rendelt cselekmény elkövetési tárgya a  nemzeti szocialista és a  kommunista
rendszerek által elkövetett népirtás és más emberiség elleni cselekmények ténye, mint evidens, történetileg
vitathatatlan, emellett még napjainkban is az állampolgárok emlékezetében eleven emlékként továbbélő, múltbéli
események köre. A törvényalkotó szóhasználata alapján megállapítható, hogy a nemzeti szocialista és kommunista
rendszerek bűneinek tagadása bűntettének tárgyát nem csupán azok a  tettek képezik, amelyek a  nemzetközi
jog, illetőleg a  belső nemzeti jog szerint a  népirtás, illetve az  emberiség elleni cselekmények törvényi tényállását
kimerítik, hanem – figyelemmel a  bűncselekmény Btk.-beli megnevezésére, valamint arra, hogy a  törvényi
tényállásban emberiség elleni cselekmény és nem bűncselekmény szerepel – minden, a népirtáshoz és emberiség
elleni cselekményhez fogható súlyú, általános történelmi evidenciaként elfogadott, a  nemzeti szocialista és
a kommunista diktatúrák alatt véghezvitt rémtett is.
[21] A törvényalkotó természetesen nem adja meg ezen események tételes katalógusát, hanem a  népirtásra és
emberiség elleni cselekményekre történő utalással, ezáltal pedig az események súlyának meghatározásával szabja
meg a szóban forgó történelmi tények körét. A jogalkotó tehát a bűncselekmény tárgya körének meghatározásakor
nem a  nemzetközi jog és az  arra épülő hazai büntetőjog által alkotott háborús, vagy emberiség elleni
bűncselekményeket vette alapul. A hidegháborúra jellemző, kiélezett világpolitikai helyzetben a nyugati hatalmak
– érthető módon – sokkal „óvatosabbak” voltak a  kommunista rendszerek alatt történt események megítélése,
azok „büntetőjogi definiálása” során, mint a  II. világháborút követő időszakban a  nemzetiszocialista bűnökkel
kapcsolatosan. A  kommunista rendszerek során elkövetett bűnök egy része ezért – jogi értelemben – a  létező
nemzetközi jogi, illetőleg a  nemzeti büntetőjog fogalomrendszerében csak „nehézkesen” és nem minden esetben
értelmezhető. A  jogalkotó ezért a  népirtás, mint a  nemzetközi és hazai büntetőjogban szereplő bűncselekmény
mellett, annak érdekében, hogy a kommunizmus bűneinek valamennyi megnyilvánulási formáját „lefedje”, az egyéb
emberiség elleni cselekményekben határozza meg a szóban forgó törvényi tényállás tárgyi körét. Ez azonban nem
vezet arra az eredményre, hogy ebbe a körbe vonható volna bármely olyan, a kommunizmus során történt esemény,
tett, stb., amely az általánosan elfogadott morális közfelfogás szerint helytelen jelenség, vagy cselekedet. A törvény
szövegének nyelvtani és teleologikus értelmezése alapján nyilvánvaló, hogy a  törvényalkotó a „más, emberiség
elleni cselekmények” fogalma alatt azokat a  bűnöket érti, amelyek – súlyuk alapján – a  népirtáshoz foghatóak és
ezért ahhoz hasonló megítélést érdemelnek.
[22] (A jogalkalmazónak konkrét esetben azt kell tehát eldöntenie, hogy az adott esemény (amelyet az elkövető tagad
stb.) a  nemzeti szocializmus, avagy a  kommunizmus ideológiájához és időszakához köthető-e, illetőleg azt, hogy
–   civilizált világ felfogása szerint – a népirtáshoz hasonló súlyú és ezért hasonló megítélés alá eső történelmi bűnről
van-e szó. Az  Alkotmánybíróság leszögezi, hogy ezen utóbbi kérdések eldöntése a  konkrét ügyben eljáró bíró
feladata.)
[23] A bűncselekmény jogi tárgyát pedig az  e  tények kétségbevonhatatlanságához fűződő társadalmi érdek képezi.
A  büntető tényálláson keresztül védendő jogi tárgy tehát a  XX. századi európai (és világ-) történelmet döntően
meghatározó diktatúrákhoz kapcsolható bűnök elismerésének társadalmi igénye, s mint ilyen, az  európai és
egyetemes kultúra részeként, az  ezen történelmi tényekből levont, az  európai jogi és társadalmi fejlődést is
befolyásoló feltétlen igazság. A szóban forgó törvényi tényállást a jogalkotó a köznyugalom elleni bűncselekmények
között helyezte el, kifejezve ezzel a  törvény célját és a  védett jogi tárgy mibenlétét, azaz a  köznyugalmat.
Megállapítható ezért, hogy a vizsgált törvényi tényállás megalkotása mögött az a  jogalkotói szándék áll, miszerint
azokat a  magatartásokat szükséges büntetőjogi eszközökkel visszaszorítani, amelyek objektíve alkalmasak arra,
hogy a köznyugalomban zavart okozzanak.
[24] A bűncselekmény elkövetési magatartása pedig e  tények tagadása, kétségbe vonása, vagy jelentéktelen
színben történő feltüntetése. Az első két fordulat olyan aktív magatartást von a szabályozás körébe, amely a  fenti
tények igazságtartalmának abszolút, avagy relatív cáfolását jelentik, míg a  harmadik fordulat a  közösségeket és
az egyéneket ért tragédiában megnyilvánuló események „bagatellizálásaként” írható körül.
[25] A törvényalkotó csupán a nagy nyilvánosság előtti elkövetést rendeli büntetni. A nagy nyilvánosság előtti elkövetés
megvalósulhat különböző médiumokon keresztül, de akár szóban, nagyobb számú hallgatóság előtt.
[26] A vizsgált bűncselekmény immateriális bűncselekmény, a  törvény eredményt nem rendel az  egyes elkövetési
magatartások mellé. Ugyanakkor az  is nyilvánvaló, hogy a  szóban forgó bűncselekmény akkor valósul meg, ha
az adott magatartás – figyelemmel a fentebb bemutatott jogalkotói célra – alkalmas a köznyugalom megzavarására.
Csak azok a cselekmények tartoznak tehát a büntetendő magatartások körébe, amelyek – függetlenül a tényleges
hatástól, avagy bármely más bekövetkezett eredménytől – objektíve alkalmasak arra, hogy az  Alaptörvény által
elismert és védett értékek mellett elkötelezetteket felháborítsa, megbotránkoztassa stb., azaz elérik a társadalomra
veszélyesség azon szintjét, ahol az állam beavatkozása már feltétlenül szükséges. Az elkövető tudata a cselekmény
kifejtésekor szükségszerűen átfogja azt, hogy magatartásával mások emberi méltóságát sérti és ez a köznyugalom
megzavarásának absztrakt lehetőségét hordozza magában.
[27] 1.3. Az  Alkotmánybíróság az  európai szabályozás áttekintése során megállapította, hogy a  népirtást, illetőleg
egyéb emberiség elleni cselekmények tagadását számos európai állam büntetőjoga szankcionálja. A  német
büntető törvénykönyv 130. szakaszának (3)  bekezdése öt évig terjedő szabadságvesztéssel, illetőleg
pénzbüntetéssel fenyegeti azt, aki a köznyugalom megzavarására alkalmas módon nyilvánosan helyeslését fejezi ki
a nemzetiszocialista rendszer bűneivel kapcsolatosan, tagadja, vagy jelentéktelen színben tünteti fel azokat.
[28] A svájci büntető törvénykönyv 261. szakasza – a  német szabályozáshoz hasonlóan – szintén szabadságvesztéssel,
illetőleg pénzbüntetéssel rendeli büntetni azt, aki a  népirtást, vagy más emberiség elleni cselekményt tagad,
jelentéktelen színben tűntet fel, illetőleg azt igazolni igyekszik. Az  1947-es osztrák „Tilalmi törvény” 34. szakasza
ugyancsak szabadságvesztéssel rendeli büntetni a  nemzetiszocialista népirtást vagy más nemzetiszocialista
emberiség elleni cselekményt letagadó, jelentéktelen színben feltüntető, illetőleg azt helyeslő, vagy igazolni
törekvő elkövetőt. Az angol jogrend a fentiekhez hasonló – a totalitárius diktatúrák alatt elkövetett bűnök tagadását
konkrétan pönalizáló – szabályozást ugyan nem tartalmaz, de (a „Malicious Communications Act 1988” alapján)
büntethető az a személy, aki súlyosan sértő, vagy tudatosan hamis kijelentést tesz abból a célból, hogy a kijelentés
címzettjének fájdalmat vagy félelmet okozzon. (A brit jogszabály tehát mintegy célzatként megköveteli a gyűlölet
szításának szándékát is). Büntetni rendeli továbbá a holokauszt tagadását Belgium (Moreaux-törvény), Csehország,
Franciaország (Loi Gayssot), Lengyelország, Románia, Szlovákia, Portugália és Litvánia büntető törvénykönyve
is. Az  említett országok közül Csehország, Szlovákia, Lengyelország és Litvánia hatályos büntetőjogi szabályozása
szerint a  nemzetiszocializmus során elkövetett cselekmények mellett a  kommunista diktatúra bűneinek tagadása,
kétségbe vonása, illetőleg az ezen rezsimek igazolására irányuló törekvés is büntetendő.
[29] A strasbourgi Emberi Jogok Európai Bírósága (a  továbbiakban: Bíróság) által kialakított gyakorlat szerint
a  véleménynyilvánítás szabadsága a  demokratikus társadalom alappilléreinek, a  haladásnak és az  egyén
kibontakozásának egyik feltétele. A  vélemény szabadsága olyan véleményekre is kiterjed, amelyek sértőek,
meghökkentőek, vagy aggodalmat keltenek. Ezt követeli meg ugyanis a  pluralizmus, a  tolerancia és
a  felvilágosultság, amely nélkül a  demokratikus társadalom elképzelhetetlen. Leszögezte azonban a  Bíróság
azt is, hogy a  véleményszabadság sem korlátozhatatlan. A  Bíróság elfogadja, hogy egyes tagállamok
büntetőjogi eszközökkel igyekeznek tiltani a  népirtás, vagy akár más emberiség elleni bűn tényének tagadását,
megkérdőjelezését, jelentőségének kisebbítését. A  korlátozás megengedett céljának és szükségességének
vizsgálata körében pedig figyelembe veszi az  adott állam sajátos történelmi múltját és jelenét (Rekvényi kontra
Magyarország ügy). A  Bíróság több olyan ügyben is hozott már döntést, amelyben holokauszttagadásért
(a  holokauszt megtörténtét általában tagadó, illetőleg a  haláltáborok létezését kétségbe vonó könyvek és
folyóiratok) a tagállami bíróság által elítélt panaszosok fordultak a Bírósághoz az Emberi Jogok Európai Egyezménye
10.  cikkének (véleménynyilvánítás szabadsága) megsértése miatt. A  Bíróság valamennyi ügyben elutasította
a  panaszosok kérelmét. Döntéseiben a  Bíróság arra hivatkozott, hogy a  holokausztot tagadó kijelentések
a  szólásszabadság védelmét nem élvezik, azok – e  szabadsággal összefüggésben – az  Egyezmény 17.  cikkében
rögzített joggal való visszaélésnek minősülnek (Garaudy v. France, Walendy v. Germany, Remer v. Germany ügyek).
[30] A 2005 decemberében lezárult Witzsch kontra Németország ügyben (application no. 7485/03.) a  Bíróság által
megállapított tényállás lényege az volt, hogy a panaszos egy, a Német Nemzetiszocialista Munkáspártnak (NSDAP)
és Hitlernek a  zsidóság szisztematikus kiirtásában játszott szerepével foglalkozó újságcikkre oly módon reagált,
hogy abban tényként állította, miszerint a  párt (NSDAP) programjában nyoma sincs annak, hogy akár Hitler, akár
a párt kiirtani szándékozott volna a zsidóságot. Fenti kijelentéseiért a panaszost – a német büntető törvénykönyv
189.  §-ára figyelemmel – három hónap szabadságvesztésre ítélték. (A német büntető törvénykönyv 189.  §-a
kimondja, hogy aki az elhunytak méltóságát becsmérli, két évig terjedő szabadságvesztéssel, vagy pénzbüntetéssel
büntetendő.) A  Bíróság határozatában rámutatott, hogy a  panaszos egy, a  Hitler és az  NSDAP felelősségével
kapcsolatos vitathatatlan történelmi tényt tagadott, ezáltal sértve az  áldozatok méltóságát. Az  Egyezmény
17.  cikkének (joggal való visszaélés) általános célja az, hogy ne legyen lehetséges az  Egyezmény szövegével
és szellemével ellentétes valamely nézet népszerűsítése érdekében az  Egyezményben biztosított valamely
szabadságot felhasználni, abból előnyt kovácsolni.
[31] A Bíróság és korábban az  Európai Emberi Jogok Bizottsága is leszögezte már, hogy az  Egyezmény 10.  cikkében
szereplő véleménynyilvánítási szabadságra a  17.  cikkel ellentétes módon nem lehet hivatkozni, különösen
a holokauszttal kapcsolatos ügyekben. A véleménynyilvánítási szabadsággal való visszaélés összeegyeztethetetlen
a  demokráciával és az  emberi jogokkal, sérti továbbá mások jogait is. Az  ügy érdekessége – amelyre egyébként
maga a Bíróság is rámutat határozatában – az, hogy a panaszos sem a holokauszt tényét, sem pedig a gázkamrák
létezését nem tagadta azon kijelentésében, amely miatt őt a  német büntető hatóság elmarasztalta. Ugyanakkor
a Bíróság megítélése szerint a panaszos – azáltal, hogy Hitler és az NSDAP a zsidóság kiirtásának megtervezésében
játszott szerepét vitatta – a holokauszttal kapcsolatosan a  fentihez képest azonos súlyú és jelentőségű történelmi
körülményt tagadott. A panaszos ezért a véleménynyilvánítás szabadságára nem hivatkozhatott.
[32] 2. Az  indítványozó bíró a  Btk. 269/C.  §-sal összefüggésben abban látja az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében
megfogalmazott, a  jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság sérelmét, hogy a  szóban forgó bűncselekmény
törvényi tényállási elemeit megvalósító azon személyek, akik egyúttal az 1956-os és az azt követő eseményekben
„vezetőként, utasítást adó személyként érintettek voltak” – figyelemmel a nemzetközi jog alapján történő esetleges
felelősségre vonás elvi lehetőségére – önmagukat vádolnák bűncselekmény elkövetésével. Az  indítványozó bíró
tehát a szóban forgó bűncselekményt a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (a továbbiakban: Be.) 8. §-ában
meghatározott önvádra kötelezés tilalmába ütközőnek, ezáltal a jogbiztonság elvét sértőnek véli.
[33] Az Alkotmánybíróság ezzel szemben megállapította, hogy a  nemzeti szocialista és kommunista rendszerek
bűnei nyilvános tagadásának pönalizálása nem ütközik az  önvádra kötelezés tilalmába. Valamely magatartás
bűncselekménnyé nyilvánítása csak akkor ütközik az indítványozó bíró által felvetett alapelvbe, ha a törvényalkotó
által megkövetelt magatartás kifejtésének eredményeképpen az  adott személy egy másik bűncselekmény
elkövetését ismerné el, azaz önmaga ellen szolgáltatna bizonyítékot, mintegy beismerő vallomást tenne.
(A  Be. 8.  §-a értelmében senki sem kötelezhető arra, hogy önmagát terhelő vallomást tegyen, és önmaga ellen
bizonyítékot szolgáltasson. Eszerint sem norma, sem pedig hatósági aktus nem írhat elő olyan aktív magatartást,
amelynek kifejtése egyúttal az  adott személlyel szemben terhelő vallomásnak, avagy más bizonyítéknak
minősül a  büntetőeljárás során.) A  büntetőjog alapfogalma a  bűnösség, ezen utóbbinak pedig egyik sarkalatos
eleme az  elvárhatóság. A  törvény elvárja az  állampolgártól a  bűncselekmények elkövetésétől való tartózkodást.
Ez  az  elvárás azonban nem feltétlen, nem érvényesülhet ugyanis akkor, ha az  elvárt – egyébként normakövető –
magatartás önfeljelentéssel (önváddal) volna egyenlő. Ez a helyzet áll elő például a vámorgazdaság és az adócsalás
bűntettének „találkozásakor”.
[34] A Legfelsőbb Bíróság a  2/2002. számú Büntető jogegységi határozatában leszögezte, hogy a  vámorgazdaság
mellett az  adócsalást nem valósítja meg az, aki a  vámorgazdaság útján birtokába került csempészett vámáru
tekintetében adóbevallási kötelezettségének nem tesz eleget. (A bűnhalmazat ebben az  esetben látszólagos). Ha
ugyanis az adójogszabályoknak megfelelően járna el és adóbevallásában feltüntetné azt az árut (vagy jövedelmet,
bevételt), amely egy már elkövetett bűncselekmény (vámorgazdaság) útján jutott a  birtokába, akkor ezen utóbbi
bűncselekményre vonatkozóan szolgáltatna saját maga ellen bizonyítékot a  hatóság felé. A  két cselekmény
halmazatban történő megállapítása tehát az  önvádra kötelezés tilalmába ütközik, az  adócsalás ilyenkor kvázi
büntetlen utócselekményként értékelendő.
[35] A jelen esetben azonban nem erről van szó. A Btk. 269/C. § szerinti bűncselekmény elkövetésétől való tartózkodás,
azaz a  jogalkotó által elvárt – normakövető – magatartás nem jár együtt egy másik, korábbi bűncselekmény
szükségszerű elismerésével, avagy az  adott személy saját bűnösségét alátámasztó bizonyíték szolgáltatásával.
A  nemzeti szocialista és kommunista rendszerek bűneinek tagadása bűntettének elkövetésétől ugyanis nem
az tartózkodik, aki kifejezetten elismeri az akkor történt rémtettek elkövetését, hanem aki a szóban forgó törvényi
tényállásban írt, csakis valamely aktív cselekvés formájában megnyilvánuló elkövetési magatartást nem tanúsítja.
[36] Normakövető, tehát a Btk. 269/C. § szerinti bűncselekményt meg nem valósító magatartást tanúsít tehát az  is, aki
a  szóban forgó diktatúrák bűneit kifejezetten nem tagadja, nem vonja kétségbe, nem bagatellizálja, azaz hallgat.
A  vizsgált törvényi tényállás nem kötelez tehát a  nemzeti szocialista, vagy kommunista bűnök elkövetésének
elismerésére, csupán ezen bűnök megtörténtének a tagadásától való tartózkodásra hív fel. A jogszabály tehát nem
azt várja el a norma címzettjeitől (azaz mindenkitől), hogy az akár általa, akár más által elkövetett bűnt beismerje,
hanem azt, hogy a szóban forgó bűn megtörténtét (mint evidens történelmi tényt) tagadó, kétségbe vonó, stb. aktív
magatartást ne tanúsítson. [Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy az a normaszöveg, amely valamely magatartástól
való tartózkodást ír elő, az  önvádra kötelezés tilalmának elvével eleve nem is ütközhet, hiszen az  önvád aktív
magatartást feltételez. Logikailag kizárt tehát, hogy egy aktív magatartástól való tartózkodást előíró szabály
(Btk. 269/C. §) sértsen egy aktív magatartásra való kötelezést tiltó elvet (Be. 8. §).]
[37] Mindezekre tekintettel az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Btk. 269/C.  §-a az  Alaptörvény B)  cikk
(1) bekezdésében meghatározott jogállamiság elvéből levezetett jogbiztonság elvét nem sérti.
[38] 3. Az  indítványozó bíró álláspontja szerint a  Btk. 269/C.  §-a sérti az  Alaptörvény IX.  cikk (1)  bekezdésében
meghatározott szabad véleménynyilvánításhoz való alapjogot, ebből fakadóan pedig ellentétes az  Alaptörvény
I. cikk (3) bekezdésével is.
[39] 3.1. A  Btk. 269/C.  §-a olyan magatartást rendel büntetni, amely – a  szóban forgó XX. századi totalitárius
rendszerek során elkövetett bűnökkel összefüggésben – egyfajta személyes, ugyanakkor szélsőséges álláspont
megfogalmazásában és annak szélesebb körben történő kifejezésre juttatásában nyilvánul meg.
[40] Ezen álláspont az  Alkotmánybíróság megítélése szerint azért tekintendő szélsőségesnek, mert egyrészről szöges
ellentétben áll az európai közfelfogás által vitathatatlan tényként kezelt igazsággal (és ezért szükségszerűen hamis),
másrészt szembehelyezkedik a jogállamiság talaján álló, demokratikus berendezkedés morális alapját meghatározó,
az európai kulturális örökség részévé vált alapértékekkel.
[41] A törvényalkotó a  fenti magatartások bűntetté nyilvánításával tehát bizonyos álláspontoknak történő hangadást
tilt, függetlenül attól, hogy azt „rosszhiszeműen” – az  ezzel ellentétes ismeretek ellenére – vagy a  személyes
meggyőződésnek megfelelően fejtik-e ki. A  Btk. 269/C.  §-a a  személyes vélemény meghatározott keretek
között történő kinyilvánításához fűz hátrányos jogkövetkezményeket egy adott témakörön belül, kétségtelen
tehát, hogy ezáltal a  véleménynyilvánítási szabadság alapjogát korlátozza. A  támadott tiltó norma a  szólás- és
véleménynyilvánítási szabadság tényleges korlátozását a felelősségi rendszer legsúlyosabb eszközével, büntetőjogi
szankción keresztül valósítja meg.
[42] Az Alkotmánybíróság számos alkalommal foglalkozott már a  véleménynyilvánítás alapjogának mibenlétével,
illetőleg esetleges korlátozhatóságának határaival és feltételeivel. Az  Alkotmánybíróság több határozatában
rámutatott az  Alaptörvény IX.  cikk (1)  bekezdésében biztosított véleménynyilvánítási szabadság többi alapjog
közötti kitüntetett szerepére, rögzítette továbbá azt is, hogy ezen alapjog a személyiség szabad kibontakoztatása és
a politikai közösség demokratikus működése szempontjából is kulcsfontosságú. Az Alkotmánybíróság irányadónak
tekinti azon korábbi értelmezését, miszerint a  vélemény szabadsága a  kommunikációs jogok anyajoga, „amely
egyrészt az egyén önkifejezését, […] másrészt az egyénnek a társadalmi és politikai folyamatokban való tevékeny
és megalapozott részvételét biztosítja.” [18/2004. (V. 25.) AB határozat, ABH 2004, 303, 305.]. A véleménynyilvánítás
szabadságának lényege az Alkotmánybíróság értelmezése szerint ezért a gondolatok és álláspontok kifejezésének
lehetőségében, a  vélemény kinyilvánításának puszta tényében ragadható meg, tekintet nélkül a  vélemény
tartalmára. Egy korábbi döntésében az Alkotmánybíróság ezen kérdést illetően úgy fogalmazott, hogy „[a]z eszmék,
nézetek szabad kifejtése, a mégoly népszerűtlen, vagy sajátos elképzelések szabad megnyilvánulása a fejlődni képes
és valóban eleven társadalom létezésének alapfeltétele.” [30/1992. (V. 26.) AB határozat (a  továbbiakban: Abh1.)
ABH 1992, 162, 786.].
[43] 3.2. A véleménynyilvánítás szabadságának alapjoga és a büntetőjogi korlátozás kapcsolatával, annak alkotmányos
kérdéseivel több határozatában is foglalkozott már az  Alkotmánybíróság. A  büntető jogalkotáson keresztül
megvalósuló alapjogi korlátozással összefüggésben általános tartalmi követelményként az  Alkotmánybíróság
– utalva egyik korábbi döntésére – hangsúlyozza, hogy „valamely magatartás büntetendővé nyilvánításának
szükségességét szigorú mércével kell megítélni: különböző életviszonyok, erkölcsi és jogi normák védelmében
az  emberi jogokat és szabadságokat szükségképpen korlátozó büntetőjogi eszközrendszert csak a  feltétlenül
szükséges esetben és arányos mértékben indokolt igénybe venni, akkor, ha az  alkotmányos vagy az  Alkotmányra
visszavezethető állami, társadalmi, gazdasági célok, értékek megóvása más módon nem lehetséges”. [Abh1.
ABH 1992, 162, 176.].
[44] Az Alkotmánybíróság egy korábbi döntésében, a  Btk. 269/A.  §-a szerinti nemzeti jelkép megsértése vétségének
vizsgálata során úgy ítélte meg, hogy az  alapjogi korlátozás adott esetben megengedhető annak ellenére,
hogy a  nemzeti szimbólumok becsmérlése önmagában nem jár az  egyén valamely alapjogának sérelmével.
Az  államiságot és valamennyi nemzeti értéket végső soron kifejező szimbólumok becsületének megóvását
tehát előbbre valónak ítélte, mint az  egyén szabad véleménynyilvánításhoz fűződő alkotmányos jogát.
Az  Alkotmánybíróság mindezt a  következőképpen fogalmazta meg: „[a] nemzeti szimbólumok jelentősége
az  ország közelmúltbéli történelmére – a  totalitárius államberendezkedésből a  demokratikus társadalomba való
átmenetre – tekintettel felértékelődött, aminek e szimbólumokat sértő egyes magatartások védelme is nyomatékot
ad. […] A  demokráciáknak csak egyik lényeges kritériuma a  vélemények pluralizmusa. A  demokráciákra jellemző
az  ország egységét megjelenítő intézmények és szimbólumok léte, amelyek – bár nem kritizálhatatlanok –
bizonyos vonatkozásaikban kívül vannak a vélemények alkotmányjogilag védendő pluralizmusán.” [13/2002. (V. 12.)
AB határozat, ABH 2000, 61, 68–69.].
[45] Az Alkotmánybíróság korábban kimondta, hogy „alkotmányosan büntetőjogi korlátozás alá vonható a közösségek
méltóságát sértő, köznyugalmat veszélyeztető magatartás is.” [14/2000. (V. 12.) AB határozat, ABH 2000, 83, 92.]
Önmagában attól, hogy egy politikai nézet kifejezése helyes, vagy helytelen, a  korlátozás még nem alkotmányos.
Ennek a  határát tehát az  Alkotmánybíróság ott húzta meg, ahol a  vélemény már a  demokrácia értékei mellett
elkötelezett közösségek méltóságát sérti, és a köznyugalmat veszélyezteti.
[46] [Az Alkotmánybíróság a demokrácia mellett elkötelezett közösségek védelmét az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében
(Alaptörvény II. cikk) megfogalmazott emberi méltósághoz való alapvető jogból vezette le.]
[47] Az Alkotmánybíróság a  4/2013. (II. 21.) számú AB határozatában, a  fentiekben hivatkozott korábbi döntésében
kinyilvánított, a  véleménynyilvánítás szabadsága korlátozhatóságára vonatkozó elveket megerősítette:
„[a]  különböző életviszonyok, erkölcsi és jogi normák védelmében az  emberi jogokat és szabadságokat
szükségképpen korlátozó büntetőjogi eszközrendszert csak a  feltétlenül szükséges esetben és arányos mértékben
indokolt igénybe venni akkor, ha az  alkotmányos vagy az  Alaptörvényre visszavezethető állami, társadalmi,
gazdasági célok, értékek megóvása más módon nem lehetséges. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy
az önkényuralmi jelképek használatának büntetőjogi fenyegetettsége indokolt lehet, mert a XX. század szélsőséges
politikai diktatúráihoz kötődő szimbólumaival összefüggő magatartások egyrészt érzékenyen érinthetik, illetve
sérthetik az  emberi méltóságot, másrészt ellentétesek az  Alaptörvényből levezethető alkotmányos értékrenddel.
[…] Az Alkotmánybíróság legitim célnak tekinti, hogy a törvényalkotó az emberi méltóság és az alkotmányos rend,
illetve értékek védelmében büntetőjogi eszközökkel tiltsa azon magatartásokat, amelyek ezekkel ellentétesek.
A  diktatórikus rendszerekkel való azonosulást kifejező nézetek nyilvános megfogalmazása, terjesztése vagy
hasonló célzatos magatartások büntetendővé nyilvánítása alkotmányosan elfogadható lehet […]” [4/2013. (II. 21.)
AB határozat].
[48] Az Alkotmánybíróság jelen ügyben is irányadónak tekintett gyakorlata szerint tehát az  emberi méltósághoz való
jog védelme a  közösség tagjainak méltóságvédelme megfelelő és elégséges indok lehet a  véleménynyilvánítás
szabadsága alapjogának büntetőjogon keresztül megvalósuló korlátozására.
[49] Magyarország Alaptörvényének 2013. március 25-én elfogadott és 2013. április 1-jén hatályba lépett negyedik
módosítása 5. cikkének (2) bekezdése a fenti elvet tulajdonképpen szövegszerűen is az Alaptörvény részéve emelte,
rögzítve azt, hogy a véleménynyilvánítás szabadságának a gyakorlása nem irányulhat mások emberi méltóságának,
illetőleg a  magyar nemzet, a  nemzeti, etnikai, faji vagy vallási közösségek méltóságának a  megsértésére.
[Alaptörvény IX.  cikk (4)–(5)  bekezdés]. A  módosítás eredményeképpen tehát most már maga az  Alaptörvény
is kifejezetten nevesít egy olyan esetkört, ahol a  véleménynyilvánítás szabadsága már nem érvényesül, azaz
tulajdonképpen megtiltja az alapjoggal való tudatos visszaélést. E tilalom a véleménynyilvánítás szabadságát érintő
normák alkotmányos vizsgálatakor elvi kiindulópontnak tekintendő rendelkezés.
[50] 3.3. A vizsgált törvényi tényállásban a XX. századi magyar történelmet, hatásaiban pedig a későbbi korok társadalmi
fejlődését is meghatározó két totalitárius diktatúra szerepel. Az  önkényuralmi rendszerek alapjául szolgáló torz
ideológiák több millió ember különböző eszközökkel történő kiirtásához, további milliók megnyomorításához,
családok – több generáción keresztül a  mai napig ható – ellehetetlenítéséhez, egyszóval minden demokratikus jog,
egyetemes emberi érték és erkölcsi norma lábbal tiprásához vezettek. Az  évtizedekig tartó rémuralom túlélőinek,
az  áldozatok leszármazottainak, a  kisemmizettek és méltóságukban megalázottak utódainak közössége a  magyar
társadalom jelentős részét adja. A  demokratikus jogállami berendezkedés alapját értékek képezik, az  emberi jogok
és egyéb alkotmányos értékek tiszteletben tartása és védelme az  állam feladata. A  demokrácia létezésének elemi
fundamentumával szöges ellentétben álló ideológia által megsemmisített értékek emléke éppúgy nélkülözhetetlen
alapja és eszmei forrása a jogállamiságnak, mint maguk a védendő értékek. Az Alkotmánybíróság ezért megállapította,
hogy a nemzetiszocializmus és a kommunizmus bűneinek tagadása a véleménynyilvánítás szabadságával való olyan
visszaélésnek tekintendő, ami nem csupán az  áldozatok közösségének, de a  velük közösséget vállaló, demokratikus
értékek mellett elkötelezett állampolgárok méltóságát is súlyosan sérti. Az  áldozatok hozzátartozói, az  áldozatokkal
közösséget vállaló személyek méltóságának védelme lehetővé teszi, illetőleg szükségessé teszi tehát az  olyan
cselekmény büntetőjogi szankcióval történő fenyegetését, amely a XX. századi totalitárius rendszerekben megtörtént
tragikus és történelmileg meghatározó események tagadását valósítja meg.
[51] A demokratikus működés alapfeltétele a  jogállamiság legfontosabb értékei melletti társadalmi elkötelezettség
megóvása. Az Alkotmánybíróság megállapította ezért, hogy e törekvés, mint alkotmányos cél érdekében is szükséges
a demokratikus eszme társadalmi megkérdőjelezésére alkalmas megnyilvánulások elleni hatékony fellépés.
[52] A XX. századi európai totalitárius rendszerek során az  emberiség ellen elkövetett rémtetteket nem csupán
a közvetlenül, avagy közvetett módon érintettek, de valamennyi, az alkotmányos értékeket elfogadó és tiszteletben
tartó állampolgár megkérdőjelezhetetlen bűnnek tekinti és evidenciaként kezeli. Nem vitás ezért, hogy a  fenti
ténnyel és általános társadalmi meggyőződéssel ellentétes, nagy nyilvánosság előtt kifejezett álláspont,
az  igazságérzetet és az  áldozatok méltóságát sértő vélemény arra is alkalmas lehet, hogy közfelháborodást
keltve, másokat megbotránkoztatva olyan indulatot gerjesszen, amely a  köznyugalom megzavarásához vezethet.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Btk. 269/C. §-a által büntetni rendelt magatartás magában hordozza
a  köznyugalom megzavarásának kockázatát is, az  ilyen vélemények és álláspontok nyilvános artikulálásának
korlátozását e körülmény is megalapozza, ezért szükséges.
[53] Az Alkotmánybíróság a  jelen ügyben is elvégezte az  alapjogi korlátozás szükségességére és arányosságára
vonatkozó vizsgálatot. Az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdéséből fakadóan az alapjogokat, így a véleménynyilvánítás
szabadságát érintő szabályokat törvény állapítja meg. Az  Alaptörvény azt is rögzíti, miszerint alapvető jog más
alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges
mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan, az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával
korlátozható. Az  alapjogok korlátozhatóságával kapcsolatos irányadó alkotmánybírósági gyakorlat egybecseng
az  Alaptörvény idézett rendelkezésével. E  gyakorlat szerint „az állam akkor nyúlhat az  alapjog korlátozásának
eszközéhez, ha másik alapvető jog és szabadság védelme vagy érvényesülése, illetve egyéb alkotmányos érték
védelme más módon nem érhető el. Az  alapjog korlátozásának alkotmányosságához tehát önmagában nem
elegendő, hogy az  másik alapjog vagy szabadság védelme vagy egyéb alkotmányos cél érdekében történik,
hanem szükséges, hogy megfeleljen az arányosság követelményeinek: az elérni kívánt cél fontossága és az annak
érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban legyen egymással. A törvényhozó a korlátozás során
köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni.” [18/2004. (V. 25.) AB határozat, ABH 2004,
303, 307.]. A  jogi felelősség rendszerében a  büntetőjog az  ultima ratio. Feladata a  jog és erkölcs egységének,
a  normák követésének kikényszerítése akkor, amikor az  egyéb jogágak előírásai és az  ahhoz kapcsolt felelősségi
rendszer eszközei elégtelennek bizonyulnak. Ezért a  büntetőjogi szankcióval sújtott cselekmények körének
meghatározásakor a törvényalkotó nem járhat el önkényesen, az alapvető szabadságokat értelemszerűen korlátozó
büntetőjogi eszközrendszer csupán feltétlenül szükséges esetben és az  elérni kívánt célhoz, vagy a  védendő
értékhez képest arányos mértékben vehető igénybe.
[54] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Btk. 269/C.  §-a által tilalmazott és büntetni rendelt megatartás
a  fentiekben bemutatott alkotmányos értékek ellen hat, annak korlátozása alkotmányos célok elérése érdekében
szükséges. Az  Alkotmánybíróság megállapította azt is, hogy a  vizsgált büntető norma összhangban van
az Alaptörvény IX. cikk (4) és (5) bekezdéseivel is, hiszen a törvényi tényállás a véleménynyilvánítás szabadságának
visszaélésszerű gyakorlásában megnyilvánuló magatartást szankcionál.
[55] Az Alkotmánybíróság ebben a körben az Alaptörvény által is védelemben részesítendő alkotmányos értéknek tekinti
az  áldozatok hozzátartozói, az  áldozatokra emlékezők és általában a  demokrácia értékrendje mellett elkötelezett
közösségek tagjainak méltóságát. Mindemellett az  Alkotmánybíróság megítélése szerint a  Btk. által tilalmazott
véleménynyilvánítás képes olyan indulatokat ébreszteni, amelyek végső soron a  köznyugalom megőrzését is
veszélyeztethetik. Alkotmányos célként ismeri el továbbá az  Alkotmánybíróság a  demokrácia és jogállamiság
alapelvei melletti feltétlen társadalmi elkötelezettség megőrzését is.
[56] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  szóban forgó vélemények kifejtése a  fentiekben bemutatott
alkotmányos értékeket és célokat oly mértékben veszélyezteti, hogy a  legsúlyosabb felelősségi rendszer
alkalmazása feltétlenül szükségesnek mutatkozik. Az áldozatok hozzátartozóinak és a demokratikus értékek mellett
elkötelezettek méltóságvédelme, a  jogállamiság alapeszméihez fűződő társadalmi elkötelezettség megóvása,
valamint a  köznyugalom megőrzése (ezen értékek és célok összessége) arányban áll a  véleménynyilvánítás
szabadságának szóban forgó korlátozásával és annak módjával, illetőleg mértékével is. Más, a  szólás- és
véleményszabadságot kevésbé korlátozó eszköz igénybevételével, azaz a szabálysértési, vagy polgári jogi felelősség
szabályainak alkalmazásával az érintett alkotmányos értékek védelme nem volna biztosított, az említett társadalmi
jelenségek visszaszorítása a büntetőjogon kívüli eszközökkel nem volna elérhető.
[57] A tilalmazott magatartások viszonylag szűk körére és a  hozzá rendelt szankció súlyára, ehhez képest pedig
a  demokratikus politikai berendezkedés értékei iránti társadalmi elkötelezettség megőrzésének, valamint
az  áldozatok méltósága megóvásának feltétlen szükségességére tekintettel a  Btk. 269/C.  §-án keresztül
megvalósuló alapjogi korlátozás az  Alkotmánybíróság megítélése szerint tehát szükséges és arányos, ezért nem
alaptörvény-ellenes.
[58] Az Alkotmánybíróság ezért a  Btk. 269/C.  § alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló bírói
kezdeményezést elutasította.
[59] A Magyar Közlönyben történő közzétételt a vizsgálat tárgyának jelentősége indokolja.
Budapest, 2013. június 17. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1673/2013. (IX. 30.) Korm. határozata kiemelt termék saját hatáskörben történő beszerzése során a szerződés időbeli hatályára vonatkozó korlátozás alóli mentesítésről.
A Kormány a  központosított közbeszerzési rendszerről, valamint a  központi beszerző szervezet feladat- és
hatásköréről szóló 168/2004. (V. 25.) Korm. rendelet 8.  § (5)  bekezdése alapján hozzájárul ahhoz, hogy a  Nemzeti
Adó- és Vámhivatal az  általa saját hatáskörben beszerzésre kerülő, 1.  melléklet szerinti kiemelt termék esetében
a megkötendő szerződés időbeli hatályát 2014. december 31-ig megállapíthassa.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1394/2018. (VIII. 13.) Korm. határozata Magyarország Kínai Nemzetközi Import Expo elnevezésű eseményen történő részvételéről.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy a kínai fél meghívása alapján Magyarország díszvendégországként vegyen részt a Sanghajban
megrendezésre kerülő Kínai Nemzetközi Import Expo (továbbiakban: Expo) elnevezésű eseményen, amelynek
keretében állítson fel nemzeti pavilont és agrárpavilont;
2. az 1. pont szerinti cél megvalósítása érdekében
a) felhívja a  külgazdasági és külügyminisztert, hogy az  agrárminiszterrel és az  innovációs és technológiai
miniszterrel együttműködve – az MNKH Magyar Kereskedelem-fejlesztési és Promóciós Korlátolt Felelősségű
Társaság, a  Nemzeti Befektetési Ügynökség, a  Magyar Turisztikai Ügynökség, valamint az  Agrármarketing
Centrum Nonprofit Korlátolt Felelősségű Társaság szükség szerint támogatási szerződés, közszolgáltatási
szerződés vagy egyéb szerződés megkötése útján történő bevonásával – gondoskodjon az  Expón történő
színvonalas magyar részvétellel kapcsolatos szervezési, koordinációs és lebonyolítási feladatok ellátásáról;
Felelős: külgazdasági és külügyminiszter
agrárminiszter
innovációs és technológiai miniszter Határidő: folyamatos
b) az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21.  § (1)  bekezdésében és 33.  § (2)  bekezdésében
biztosított jogkörében eljárva 422 341 000 forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el elszámolási, a fel nem
használt rész tekintetében visszatérítési kötelezettséggel a Magyarország 2018. évi központi költségvetéséről
szóló 2017. évi C. törvény 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 32. Központi kezelésű előirányzatok cím,
1. Rendkívüli kormányzati intézkedések alcím terhére, az 1. melléklet szerint;
Az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: azonnal
Az elszámolás és a visszatérítési kötelezettség tekintetében
Felelős: agrárminiszter
innovációs és technológiai miniszter
külgazdasági és külügyminiszter
miniszterelnök kabinetfőnöke
Határidő: 2018. december 15.
 3. egyetért azzal, hogy a jelen kormányhatározat szerinti beszerzések mentesüljenek a Kormány irányítása alá tartozó
fejezetek költségvetési szerveinek eszközbeszerzéseiről szóló 1982/2013. (XII. 29.) Korm. határozatban elrendelt
beszerzési tilalom alól.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
31/2017. (XII. 28.) NFM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény
38. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben eljárva az alábbi utasítást adom ki:
1. § A központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII.  törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38.  § (2)  bekezdése alapján a  nemzeti ásványvagyon hasznosítására
irányuló  koncepciók összehangolásával, végrehajtásával kapcsolatos feladatok ellátására 2018. január 1. napjától
2018. június 30. napjáig Kasó Attilát miniszteri biztossá nevezem ki.
2. § (1) A miniszteri biztos tevékenységét a nemzeti fejlesztési miniszter az energiaügyért felelős államtitkár útján irányítja.
 (2) A miniszteri biztos a Ksztv. 38. § (6) bekezdése szerinti helyettes államtitkári illetménynek megfelelő összegű díjazásra
és a kormányrendeletben meghatározott juttatásokra jogosult. 3. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Dr. Seszták Miklós s. k.,
 nemzeti fejlesztési miniszter


text:
10/2011. (IV. 7.) KüM határozata a Magyar Köztársaság és a Bolgár Köztársaság között a bűnözés megelőzésében és leküzdésében történő együttműködésről szóló Megállapodás kihirdetéséről szóló 2011. III. törvény 2–3. §-ainak hatálybalépéséről.
A 2011. évi III. törvénnyel a Magyar Közlöny 2011. március 1-jei, 19. számában kihirdetett, a Magyar Köztársaság és a Bolgár
Köztársaság között a bűnözés megelőzésében és leküzdésében történő együttműködésről szóló Megállapodás 31. cikk
(1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik a hatálybalépésről:
„A jelen Megállapodás azon későbbi jegyzék kézhezvételének napjától számított kilencvenedik napon lép hatályba,
amelyben a Szerződő Felek diplomáciai úton értesítették egymást arról, hogy a Megállapodás hatálybalépéséhez
szükséges belső jogszabályi követelményeknek eleget tettek.” A későbbi értesítés időpontja: 2011. március 11.
A Megállapodás hatálybalépésének időpontja: 2011. június 9. A fentiekre tekintettel, összhangban a 2011. évi III. törvény 4. § (3) bekezdésével megállapítom, hogy a Magyar
Köztársaság és a Bolgár Köztársaság között a bűnözés megelőzésében és leküzdésében történő együttműködésről
szóló Megállapodás kihirdetéséről szóló 2011. évi III. törvény 2–3. §-ai 2011. június 9-én, azaz kettőezer-tizenegy június
kilencedikén lépnek hatályba. Martonyi János s. k.,
külügyminiszter


text:
105/2016. (X. 13.) ME határozata a Magyarország és a Brazil Szövetségi Köztársaság között az elítélt személyek átszállításáról szóló egyezmény létrehozására adott felhatalmazásról.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
az igazságügyi miniszternek a külgazdasági és külügyminiszterrel egyetértésben tett előterjesztése alapján
 1. egyetértek a  Magyarország és a  Brazil Szövetségi Köztársaság között az  elítélt személyek átszállításáról szóló
egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) létrehozásával;
 2. felhatalmazom az igazságügyi minisztert, hogy a tárgyalásokon részt vevő személyeket kijelölje;
 3. felhatalmazom az igazságügyi minisztert vagy az általa kijelölt személyt, hogy a tárgyalások eredményeként előálló
szövegtervezetet kézjegyével lássa el;
 4. felhívom a  külgazdasági és külügyminisztert, hogy az  Egyezmény létrehozásához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki;
 5. felhívom az  igazságügyi minisztert, hogy – a  külgazdasági és külügyminiszterrel egyetértésben – az  Egyezmény
létrehozását követően az  Egyezmény szövegének végleges megállapítására való felhatalmazásról szóló határozat
tervezetét haladéktalanul terjessze a Kormány elé.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
14/2017. (XI. 24.) IM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38. §
(1) bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva – a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény 231. §-ára figyelemmel –
a következő utasítást adom ki:
1. § A  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII.  törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38.  § (2)  bekezdése alapján 2017. december 1. napjától dr. Molnár Zoltánt
miniszteri biztossá nevezem ki.
2. § A miniszteri biztos a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (a továbbiakban: Vht.) 231. §-ával összhangban
a) részt vehet a Kar szerveinek ülésén,
b) tájékoztatást kérhet a Kar szerveitől és azok tisztségviselőitől,
c) megismerheti a Kar és szervei által kezelt valamennyi adatot,
d) megtekintheti a Kar és szervei bármely iratát,
e) beléphet a Kar és szervei által használt bármely helyiségbe,
f ) felügyeli a Kar ügyintézési és ügyviteli tevékenységét,
g) elrendelheti a Kar gazdálkodásának és informatikai rendszereinek vizsgálatát,
h) rendkívüli közgyűlést hívhat össze,
i) elrendelheti a  végrehajtó összeférhetetlenségének ellenőrzését, és a  Kar által lefolytatott ellenőrzés
eredményétől függően az összeférhetetlenség fennállását bejelenti a miniszter felé,
j) elrendelheti a Vht. 226/A. §-ában foglaltak betartásának ellenőrzését,
k) iránymutatás kiadását kezdeményezheti.
3. § A miniszteri biztos a Ksztv. 38. § (6) bekezdése szerinti díjazásra jogosult.
4. § A miniszteri biztost tevékenységének ellátásában a Közigazgatási Államtitkári Titkárság segíti.
5. § (1) Ez az utasítás 2017. december 1-jén lép hatályba.
 (2) Hatályát veszti a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 8/2017. (V. 17.) IM utasítás.
Dr. Trócsányi László s. k.,
 igazságügyi miniszter


text:
65/2018. (IV. 4.) Korm. rendelete a nyergesújfalui ipari park bővítésével összefüggő közigazgatási hatósági ügyek nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról.
A Kormány a  nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű beruházások megvalósításának gyorsításáról és
egyszerűsítéséről szóló 2006. évi LIII. törvény 12. § (5) bekezdés a) és d) pontjában,
a 3.  § (1) bekezdése  tekintetében az  épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 62.  §
(1) bekezdés 16. pont 16.2. alpontjában, 17. pontjában,
a 3. § (2) bekezdése tekintetében a településkép védelméről szóló 2016. évi LXXIV. törvény 12. § (1) bekezdés c) pontjában
kapott felhatalmazás alapján, az  Alaptörvény 15.  cikk (1)  bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a  következőket
rendeli el:
1. § (1) A Kormány nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánítja azokat az 1. mellékletben felsorolt
közigazgatási hatósági ügyeket, amelyek a  Nyergesújfalu város külterületén a  telekalakítási eljárással kialakításra
kerülő, az ingatlan-nyilvántartás szerint külterület 04/4, 04/8, 04/11, 04/13, 04/14, 04/15, 05, 06/4, 06/6, 06/7, 06/8,
06/12, 06/13, 06/14, 06/15, 06/16 helyrajzi számokon nyilvántartott ingatlanokon, illetve az  ezen földrészletekből
telekalakítási eljárásban hozott, véglegessé vált döntés alapján kialakított ingatlanokon megvalósuló ipari park
bővítésével kapcsolatos közigazgatási hatósági ügyeket.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában a beruházással összefüggőnek kell tekinteni mindazokat a közigazgatási hatósági
ügyeket, amelyek az  (1)  bekezdés szerinti beruházás megvalósításához, használatbavételéhez és üzemeltetésének
beindításához szükségesek.
2. § A Kormány az  1.  § (1)  bekezdése szerinti kiemelt jelentőségű ügyekben koordinációs feladatokat ellátó
kormánymegbízottként a Komárom-Esztergom Megyei Kormányhivatalt vezető kormánymegbízottat jelöli ki.
3. § (1) A  Kormány az  1.  § (1)  bekezdése szerint beruházással összefüggő építészeti-műszaki dokumentációnak
a  településrendezési és az  építészeti-műszaki tervtanácsokról szóló 252/2006. (XII. 7.) Korm. rendelet 9.  §
(2) bekezdés b) pontja szerinti véleményezésére a központi építészeti-műszaki tervtanácsot jelöli ki.
(2) Az 1. § (1) bekezdése szerinti beruházással összefüggésben településképi bejelentési eljárásnak nincs helye.
4. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
5. § E rendelet rendelkezéseit a hatálybalépésekor folyamatban lévő közigazgatási hatósági ügyekben is alkalmazni kell.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
197/2015. (V. 6.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés f )  pontja, illetve a  Magyarország címerének és zászlajának használatáról,
valamint állami kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18.  § (1)  bekezdése alapján – a  miniszterelnök
előterjesztésére –
a német–magyar gazdasági kapcsolatok fejlesztése, valamint a  magyar fiatalok képzését és munkahelyi
elhelyezkedését támogató tevékenysége elismeréseként
Joachim Koschnicke, az Opel Group GmbH kormányzati kapcsolatokért felelős alelnöke részére a
MAGYAR ÉRDEMREND
 tisztikeresztje
 polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2015. április 20.
 Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
309/2017. (X. 27.) Korm. rendelete az egyes vízgazdálkodási és kármentesítési célú beruházásokkal összefüggő közigazgatási hatósági ügyek nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról.
A Kormány a  nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű beruházások megvalósításának gyorsításáról és
egyszerűsítéséről szóló 2006. évi LIII. törvény 12. § (5) bekezdés a), e) és f ) pontjában,
a 3. § a) pontja tekintetében az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 62. § (1) bekezdés
16. pont 16.2. alpontjában és 17. pontjában,
a 3. § b) és c) pontja tekintetében a településkép védelméről szóló 2016. évi LXXIV. törvény 12. § (1) bekezdés c) pontjában
kapott felhatalmazás alapján, az  Alaptörvény 15.  cikk (1)  bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a  következőket
rendeli el:
1. § (1) A Kormány nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánítja az 1. mellékletben meghatározott
településeken megvalósuló, a vizek kártétele elleni védekezést és vízbázisvédelmi célokat szolgáló, vízgazdálkodási
és kármentesítési célú projektekkel (a  továbbiakban: beruházások) összefüggő, a  2.  mellékletben meghatározott
közigazgatási hatósági ügyeket.
(2) Az  (1)  bekezdés alkalmazásában a  beruházásokkal összefüggőnek kell tekinteni mindazokat a  közigazgatási
hatósági ügyeket, amelyek
a) a beruházások megvalósításához, használatbavételéhez és üzemeltetésének beindításához, valamint
b) a beruházásokhoz közvetlenül kapcsolódó útépítési, közműcsatlakozási és -fejlesztési munkák
megvalósításához
szükségesek. 2. § (1) Az ügyfélnek az eljárás megindítása előtt benyújtott kérelmére az 1. § (1) bekezdése szerinti közigazgatási hatósági
ügyekben a  szakhatóság – a  hatóság határozatának meghozataláig felhasználható – előzetes szakhatósági
állásfoglalást ad ki.
(2) Az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási hatósági ügyekben a  szakhatósági eljárásra vonatkozó ügyintézési
határidő – ha jogszabály rövidebbet nem állapít meg – tíz nap, a  környezetvédelmi és természetvédelmi
szakhatósági állásfoglalás esetén tizenöt nap.
(3) Az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási hatósági ügyekre vonatkozó ügyintézési határidő – a  környezeti
hatásvizsgálati eljárás és a  természetvédelmi hatósági engedélyezési eljárás kivételével, vagy ha jogszabály
rövidebbet nem állapít meg – huszonegy nap.
(4) Az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási hatósági ügyekben hozott döntés fellebbezésre tekintet nélkül
végrehajtható.
3. § A beruházásokkal összefüggésben
a) építészeti-műszaki tervtanácsi véleményt nem kell beszerezni,
b) településképi véleményezési eljárást nem kell lefolytatni, és
c) településképi bejelentési eljárásnak nincs helye.
4. § Ez a rendelet a kihirdetését követő nyolcadik napon lép hatályba.
5. § E rendelet rendelkezéseit a hatálybalépésekor folyamatban lévő közigazgatási hatósági ügyekben is alkalmazni kell.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
38/2007. (HK 4.) HM határozata a Magyar Honvédség Bakony Harckiképző Központ költségvetési szerv alapításáról (hatályos szöveg).
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2004. évi CV. törvény (a továbbiakban: Hvt.) 76. § (3) bekezdésében kapott
felhatalmazás alapján – figyelemmel az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény (a továbbiakban: Áht.) 88. §
(1) bekezdésében, az államháztartás működési rendjéről szóló 217/1998. (XII. 30.) Korm. rendelet 10. §-ában, valamint a honvédelmi
szervek működésének az államháztartás működési rendjétől eltérő szabályairól szóló 226/2004. (VII. 27.) Korm. rendeletben
(a továbbiakban: R.) foglaltakra – a következő alapító okiratot adom ki:
1.1 2 A Magyar Honvédség (a továbbiakban: MH) Hadrendjébe tartozó szervezetként 1996. december 1-jei hatállyal
költségvetési szervet alapítok. Megalakulásának időpontja jogfolytonosság alapján: 1913. október 1.
2.3 A költségvetési szerv megnevezése: Magyar Honvédség Bakony Harckiképző Központ.
Rövidített megnevezése: MH BHK 3.4 A költségvetési szerv székhelye: 8100 Várpalota, Árpád u. 1.
Postacíme: 8101 Várpalota, Pf. 28. 4.5 A költségvetési szerv közvetlen jogelődje és annak székhelye:
Magyar Honvédség Központi Gyakorló és Lőtérparancsnokság, 8100 Várpalota, Árpád u. 1.
5.6 7 A költségvetési szerv tevékenységének jellege alapján közhatalmi, a feladatellátáshoz gyakorolt funkciói szerint
önállóan működő és gazdálkodó költségvetési szerv. Pénzügyi és gazdasági feladatait az MH önállóan működő és
gazdálkodó, a pénzügyi és számviteli feladatok központosított végrehajtására kijelölt költségvetési szerve;
ingatlanfenntartási és -üzemeltetési, fejlesztési, az épületek fenntartásához, üzemeltetéséhez és a személyi állomány
ellátásához szükséges tárgyieszköz- és anyagellátási feladatait az MH önállóan működő és gazdálkodó, az
ingatlanfenntartási és -üzemeltetési feladatok központosított végrehajtására kijelölt költségvetési szerve végzi.
6.8 A költségvetési szerv tevékenysége a 842250 Haderő (hazai) tevékenysége szakágazatba tartozik.
Alaptevékenysége a 2009. december 31-ig érvényes Államháztartási Szakfeladatrend szerint:
751416 Magyar Honvédség parancsnoksága és katonai igazgatási tevékenysége.
7.9 A költségvetési szerv jogi személy, önálló állománytáblával rendelkező, ezred jogállású szervezet. Állománya az MH
költségvetési létszámkeretéből az MH önálló állománytáblás szervezetek és szervek részére biztosított létszámkeretbe
tartozik. 8.10 A költségvetési szerv: a) alapítója: a honvédelmi miniszter;
b) irányító szerve: a Honvédelmi Minisztérium; c) irányító szervének székhelye: 1055 Budapest V., Balaton utca 7–11.
1 A második mondatot beiktatta: 81/2007. (HK 11.) HM határozat 4. pont.
2 Módosította: 41/2009. (VI. 5.) HM határozat 1. pont.
3 Módosította: 41/2009. (VI. 5.) HM határozat 1. pont.
4 Módosította: 41/2009. (VI. 5.) HM határozat 1. pont.
5 Módosította: 41/2009. (VI. 5.) HM határozat 1. pont.
6 Módosította: 41/2009. (VI. 5.) HM határozat 1. pont.
7 Módosította az 1/2010. (II. 10.) HM határozat 24. pont.
8 Módosította: 41/2009. (VI. 5.) HM határozat 1. pont.
9 Módosította: 41/2009. (VI. 5.) HM határozat 1. pont.
10 Módosította: 41/2009. (VI. 5.) HM határozat 1. pont.
9.11 A költségvetési szerv az MH Összhaderőnemi Parancsnokság parancsnok közvetlen szolgálati alárendeltségébe
tartozik. 10.12 A költségvetési szerv illetékessége: országos. 11.13 A költségvetési szerv jogszabályban meghatározott közfeladata:
A Hvt. 70. § (2) bekezdése szerint külön jogszabályokban, az állami irányítás egyéb jogi eszközeiben, valamint belső
rendelkezésekben a Hvt. 70. § (1) bekezdés keretei között meghatározott feladatok ellátása.
12.14 A költségvetési szerv alaptevékenysége az Államháztartási Szakfeladatrend szerint:
842204 Haderőkiképzés, -felkészítés; 842205 Haderő (hazai) tevékenysége; 842541 Ár- és belvízvédelemmel összefüggő tevékenységek;
842542 Minősített időszaki tevékenységek (kivéve ár- és belvízvédelem).
13.15 A költségvetési szerv kisegítő tevékenységei arányának felső határa 1% a költségvetési szerv kiadásaiban.
14.16 A költségvetési szerv vezetője, kinevezésének rendje: a) a vezető megnevezése: parancsnok;
b) a parancsnokot – a HM Honvéd Vezérkar főnök javaslata alapján – a honvédelmi miniszter nevezi ki és menti fel.
15.17 A költségvetési szervnél a Magyar Honvédség hivatásos és szerződéses állományú katonáinak jogállásáról szóló
2001. évi XCV. törvény hatálya alá tartozó hivatásos és szerződéses katonák teljesítenek szolgálatot, illetőleg a
közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény hatálya alá tartozó közalkalmazottak állnak
jogviszonyban. 16.18 A költségvetési szerv nyilvántartásba vételét a Kt. 5. §-a alapján a Magyar Államkincstár végzi.
17.19 A költségvetési szerv vezetési rendjét, szervezeti felépítését, működésének sajátos szabályait a Szervezeti és
Működési Szabályzat tartalmazza. A Szervezeti és Működési Szabályzatot a Magyar Honvédség Bakony Harckiképző
Központ parancsnoka 2007. március 1-jét követő 60 napon belül módosítja és azt szolgálati úton jóváhagyásra
felterjeszti a HM Honvéd Vezérkar főnökhöz. 18.20 Ez a határozat 2007. március 1-jén lép hatályba, egyidejűleg a Magyar Honvédség Bakony Harckiképző Központ
alapításáról szóló 56/1996. HM határozat és az azt módosító 52/2004. (HK 14.) HM határozat hatályát veszti.
A határozat szövege hatályos 2010. február 15-től. Dr. Szekeres Imre s. k.,
honvédelmi miniszter


text:
177/2017. (V. 29.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9. cikk (3) bekezdés k) pontja, valamint a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel Bozókiné dr. Ádler Katalint 2017. november 30-ai hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2017. május 17. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
475/2013. (XII. 17.) Korm. rendelete a Nemzeti Fejlesztési Ügynökség megszüntetésével összefüggő egyes kérdésekről.
A Kormány az  Alaptörvény 15.  cikk (3)  bekezdésében meghatározott eredeti jogalkotói hatáskörében, az  Alaptörvény 15.  cikk
(1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § (1) A  Kormány a  Nemzeti Fejlesztési Ügynökséget (a  továbbiakban: NFÜ) az  államháztartásról szóló 2011.  évi
CXCV. törvény (a továbbiakban: Áht.) 11. §-a alapján 2014. január 1-től jogutóddal (beolvadással) megszünteti.
(2) Az NFÜ általános jogutódja – az Áht. 11. § (3) bekezdése szerinti átvevő költségvetési szervként – az e rendeletben
meghatározott kivétellel a Miniszterelnökség.
(3) Az NFÜ egyes irányító hatóságainak jogutódja az 1. és 2. melléklet szerinti minisztérium, illetve a Miniszterelnökség.
A Miniszterelnökség jogutódja az NFÜ-nek a Végrehajtás Operatív Program vonatkozásában.
(4) Az NFÜ 2013. december 31-ig vállalhat kötelezettséget.
2. § (1) Az 1. és 2. melléklet szerinti minisztérium, illetve a Miniszterelnökség jogutódja az NFÜ-nek
a) az  1. és 2.  melléklet szerinti irányító hatóságok által az  e  rendelet hatálybalépését megelőzően létesített
támogatási jogviszonyok,
b) az  a)  pont szerinti támogatási jogviszonyokhoz kapcsolódó, az  irányító hatósági feladatok ellátásához
szükséges tanácsadói, szakértői tevékenység ellátására vonatkozó polgári jogi szerződések, valamint
az azokhoz kapcsolódó, az NFÜ által megszerzett szerzői jogok és licencek
tekintetében.
 (2) Az 1. és 2. melléklet szerinti minisztérium, illetve a Miniszterelnökség az NFÜ jogutódjaként jogosult az (1) bekezdés
szerinti szerződések vonatkozásában
a) eljárni a jogtalanul igénybe vett vagy visszafizetésre meghatározott összegek beszedése érdekében,
b) perbe lépni a folyamatban lévő peres eljárásokban.
3. § (1) Az  1. és 2.  melléklet szerinti minisztérium, illetve a  Miniszterelnökség és az  NFÜ közötti átadás-átvételi eljárást
a  Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról szóló 2010.  évi XLII.  törvény (a  továbbiakban: törvény)
és az egyes állami szervek és állami tulajdonú, valamint egyéb szervezetek átadás-átvételi eljárásáról szóló 2/2010.
(VI. 8.) KIM rendelet (a továbbiakban: rendelet) alapján kell lefolytatni.
(2) Az átadás-átvételi eljárás levezetője az átvevő. Az átadás-átvételi eljárásba a Miniszterelnökséget vezető államtitkárt
be kell vonni.
(3) Az átadás-átvételi eljárást a rendelet 4. §-ában foglaltak alapján 2014. január 8-ig le kell folytatni.
 (4) Az  átadás-átvételi megállapodás megkötése során az  egyes kérdések – így különösen a  létszám, a  vagyon-,
a szerződés- és kötelezettség-állomány – vonatkozásában a 2013. december 31-ei állapotot kell figyelembe venni.
4. § (1) A  Miniszterelnökség jogutódja az  NFÜ-nek a  2.  § (1)  bekezdés a)  pontja szerinti támogatási jogviszonyokkal
kapcsolatban
a) az  NFÜ horizontális és funkcionális feladatainak ellátásával összefüggő tanácsadói, szakértői tevékenység
ellátására vonatkozó polgári jogi szerződések,
b) az NFÜ által az a) pont szerinti szerződések keretében megszerzett szerzői jogok és licencek
tekintetében.
(2) A  Miniszterelnökség jogutódja az  NFÜ-nek az  EU-támogatásra számot tartó, 2007.  évi kezdésre ütemezett
nagyprojektek előkészítésének költségvetési támogatásáról szóló 1067/2005. (VI. 30.) Korm. határozat alapján kötött
szerződések tekintetében.
(3) A Miniszterelnökség az NFÜ jogutódjaként jogosult az (1) és (2) bekezdés szerinti szerződések vonatkozásában
a) eljárni a jogtalanul igénybe vett vagy visszafizetésre meghatározott összegek beszedése érdekében,
b) perbe lépni a folyamatban lévő peres eljárásokban.
(4) A Közbeszerzési és Ellátási Főigazgatóság az NFÜ munkavégzéséhez szükséges tárgyi eszközökhöz – ide nem értve
az  informatikai-telekommunikációs eszközöket – kapcsolódó vagyonkezelői jogok és kötelezettségek, valamint
a Közbeszerzési és Ellátási Főigazgatóságról szóló 53/2011. (III. 31.) Korm. rendelet 3. § (1) bekezdés a) pontja szerinti
ellátási feladatok tekintetében az NFÜ részleges jogutódja.
(5) A  Nemzeti Infokommunikációs és Szolgáltató Zártkörűen Működő Részvénytársaság az  NFÜ munkavégzéséhez
szükséges informatikai-telekommunikációs eszközökhöz kapcsolódó vagyonkezelői jogok és kötelezettségek,
valamint a  központosított informatikai és elektronikus hírközlési szolgáltatásokról szóló 309/2011. (XII. 23.)
Korm. rendeletben foglalt ellátási feladatok tekintetében az NFÜ részleges jogutódja.
(6) A  (4) és (5)  bekezdés szerinti szervezetek kötelesek biztosítani, hogy a  részben vagy egészben európai uniós
forrásból beszerzett eszközök és szolgáltatások megfeleljenek az  Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az  Európai
Szociális Alapra és a  Kohéziós Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az  1260/1999/EK
rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 2006. július 11-i 1083/2006/EK tanácsi rendelet 57.  cikk (1)  bekezdése
és a  2007–2013 programozási időszakban az  Európai Regionális Fejlesztési Alapból, az  Európai Szociális Alapból
és a  Kohéziós Alapból származó támogatások felhasználásának rendjéről szóló 4/2011. (I. 28.) Korm. rendelet
[a továbbiakban: 4/2011. (I. 28.) Korm. rendelet] 80. §-a rendelkezéseinek.
(7) A Miniszterelnökség az NFÜ jogutódjaként – a vonatkozó jogszabályoknak megfelelően – ellátja az NFÜ
 1. Belső Ellenőrzési és Ellenőrzés-koordinációs Főosztálya,
 2. Kommunikációs Főosztálya,
 3. Fejlesztési és Informatikai Elnökhelyettessége,
 4. Központi Monitoring Főosztálya,
 5. Informatikai és Tájékoztatási Főosztálya,
 6. Jogi és Gazdasági Elnökhelyettessége,
 7. Jogi Főosztálya,
 8. Közbeszerzési Felügyeleti Főosztálya,
 9. Humánerőforrás Főosztálya,
10. Fejezeti Főosztálya,
11. Végrehajtás Operatív Program Irányító Hatósága,
12. Pénzügyi Lebonyolítási Főosztálya,
13. Közreműködő Szervezet Kontrolling Főosztálya,
14. Intézményi Gazdálkodási Főosztálya,
15. Nemzetközi Elnökhelyettessége,
16. Koordinációs Irányító Hatósága,
17. Program és Projekt Előkészítési Főosztálya
által ellátott feladatokat.
5. § A  Miniszterelnökség jogutódja az  NFÜ-nek a  4/2011. (I. 28.) Korm. rendelet 121/A.  §-a szerinti megállapodás
tekintetében.
6. § (1) A Miniszterelnökség és az NFÜ közötti átadás-átvételi eljárást a törvény és a rendelet alapján kell lefolytatni.
 (2) Az átadás-átvételi eljárás során a 3. § (2)–(4) bekezdését megfelelően alkalmazni kell.
7. § Az  irányító hatósági feladatok delegálására vonatkozó megállapodásokat a  jogutódlásra tekintettel felül kell
vizsgálni.
8. § (1) A  2.  § szerinti jogutódlással érintett kormánytisztviselők, kormányzati ügykezelők, munkavállalók esetében 2014.
január 1-től a  munkáltató az  1. és 2.  melléklet szerinti minisztérium, illetve a  Miniszterelnökség, a  munkáltatói
jogkört az  1. és 2.  melléklet szerinti minisztérium hivatali szervezetének vezetője, a  Miniszterelnökség esetében
a Miniszterelnökséget vezető államtitkár gyakorolja.
(2) A  4.  § szerinti jogutódlással érintett kormánytisztviselők, kormányzati ügykezelők, munkavállalók esetében
a munkáltató a Miniszterelnökség, a munkáltatói jogkört a Miniszterelnökséget vezető államtitkár gyakorolja.
(3) A  2013. december havi, 2014. januárban esedékes nettó illetményt, munkabért és egyéb járandóságot 2013.
december 31-ig meg kell fizetni, mely kiadás az NFÜ 2013. évi költségvetését terheli.
(4) A  (3)  bekezdés szerinti nettó illetmény, munkabér és egyéb járandóság közterheinek megfizetése – az  NFÜ által
elkészített nettó finanszírozási állomány alapján – a Miniszterelnökség 2014. évi költségvetését terheli.
(5) A  Miniszterelnökség, mint általános jogutód 2014. január 20-ig köteles a  (4)  bekezdés szerinti közterheket
megfizetni.
(6) A Magyar Államkincstár (a továbbiakban: kincstár) a (3) és (4) bekezdés szerinti személyi jellegű kifizetéseket az NFÜ
adószámának megjelölésével teljesíti.
9. § (1) Az  NFÜ megszűnésének napján az  NFÜ fizetési számláit meg kell szüntetni. A  megszűnés napján az  NFÜ fizetési
számláin lévő pénzeszközök, az NFÜ javára szóló fizetési megbízás alapján az NFÜ fizetési számláin még jóvá nem írt
összegek és az NFÜ e napon fennálló készpénzállománya a Miniszterelnökséget illetik meg.
(2) Az NFÜ számláit vezető szerv 2013. december 31-én az NFÜ rendelkezése alapján átutalja az NFÜ fizetési számláin
lévő pénzeszközöket a Miniszterelnökség fizetési számláira.
(3) A  központi költségvetés XIX. Uniós fejlesztések fejezet számlái felett – azok megszüntetése nélkül – a  tulajdonosi
jogokat és kötelezettségeket 2014. január 1-től a Miniszterelnökség gyakorolja.
10. § Az NFÜ a Nemzeti Adó- és Vámhivatal, a kincstár és egyéb szervek felé teljesítendő bejelentési, változás-bejelentési,
bevallási és adatszolgáltatási kötelezettségét a megszűnésre vonatkozó általános szabályok szerint teljesíti.
11. § (1) A  Nemzeti Fejlesztési Minisztérium (a  továbbiakban: NFM) jogutódja az  NFÜ-nek a  budapesti 4-es – Kelenföldi
pályaudvar–Bosnyák tér közötti – metróvonal megépítése projekt tekintetében a  Magyar Állam nevében kötött
finanszírozási szerződés, valamint a Magyar Állam projektbeli feladatai tekintetében.
(2) Az NFM és az NFÜ közötti átadás-átvételi eljárást a törvény és a rendelet alapján kell lefolytatni.
 (3) Az átadás-átvételi eljárás során a 3. § (2)–(4) bekezdését megfelelően alkalmazni kell.
12. § (1) A Nemzetgazdasági Minisztérium (a továbbiakban: NGM) jogutódja az NFÜ-nek a Széchenyi Tőkealap-kezelő Zrt.-vel
összefüggő jogviszonyok tekintetében.
(2) Az NGM és az NFÜ közötti átadás-átvételi eljárást a törvény és a rendelet alapján kell lefolytatni.
 (3) Az átadás-átvételi eljárás során a 3. § (2)–(4) bekezdését megfelelően alkalmazni kell.
13. § (1) Az  NFÜ Nemzetközi Együttműködési Programok Irányító Hatósága (a  továbbiakban: NEP IH) által ellátott
feladatok vonatkozásában a  NEP IH jogutódja a  Széchenyi Programiroda Nonprofit Korlátolt Felelősségű Társaság
(a továbbiakban: SZPI).
(2) Az  NFÜ megszűnésének napján az  NFÜ intézményi célelszámolási és devizaszámláin lévő, a  NEP IH által kezelt
pénzeszközöket a Miniszterelnökség fizetési számláira át kell vezetni.
(3) A NEP IH-nál fennálló
a) határozatlan idejű közszolgálati jogviszony vagy munkaviszony az  SZPI-nél fennálló határozatlan idejű
munkaviszonnyá,
b) határozott idejű közszolgálati jogviszony vagy munkaviszony az  SZPI-nél fennálló határozott idejű
munkaviszonnyá
alakul át 2014. január 1-jén. (4) A  jogviszony teljes munkaidőben történő foglalkoztatás esetén teljes munkaidős munkaviszonnyá,
részmunkaidőben történő foglalkoztatás esetén részmunkaidős munkaviszonnyá alakul át. A 2013. december 31-én
az  NFÜ-nél fennálló közszolgálati jogviszonyban vagy munkaviszonyban kikötött próbaidő mértéke
a jogviszonyváltást követően változatlan marad.
14. § (1) Ez a rendelet – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
 (2) A 15. § 2014. január 1-jén lép hatályba.
15. § Hatályát veszti a Nemzeti Fejlesztési Ügynökségről szóló 130/2006. (VI. 15.) Korm. rendelet.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1289/2014. (V. 5.) Korm. határozata egyes állami vagyontárgyak ingyenes tulajdonba adásáról.
1. A Kormány
a) az állami vagyonról szóló 2007. évi CVI. törvény (a továbbiakban: Vtv.) 36. § (2) bekezdés c) pontja, valamint
36. § (3) bekezdése alapján úgy dönt, hogy az 1. mellékletben felsorolt, állami vagyonba tartozó ingatlanok
ingyenesen a megjelölt helyi önkormányzatok (a továbbiakban: önkormányzat) tulajdonába kerüljenek,
b) felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zártkörűen Működő
Részvénytársaság (a továbbiakban: MNV Zrt.) útján tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében,
hogy az 1. mellékletben felsorolt önkormányzatokkal a  tulajdonosváltozás ingatlan-nyilvántartásba történő
bejegyzésére alkalmas szerződés (a továbbiakban: szerződés) – e határozat közzétételét követő hat hónapon
belül – megkötésre kerüljön.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: közzétételt követő hat hónapon belül
2. A Kormány felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy tegye meg a  szükséges intézkedéseket annak
érdekében, hogy a szerződések megkötése előtt az MNV Zrt. a Polgári Törvénykönyv szerinti jóhiszemű eljárásnak,
együttműködési és tájékoztatási kötelezettségnek eleget téve tájékoztassa az  önkormányzatokat az  ingatlanra
vonatkozó terhekről, korlátozásokról, a folyamatban lévő eljárásokról és az egyéb jogi természetű ügyekről, valamint
adja át az ezekkel kapcsolatban rendelkezésre álló dokumentumokat.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: közzétételt követő hat hónapon belül
3. A Kormány felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében,
hogy a  szerződések – a  tulajdonátruházási szerződésekre vonatkozó általános jogszabályi követelményeken
túlmenően – tartalmazzák azt is, hogy:
a) az önkormányzat – szükség esetén – saját költségvetése terhére vállalja az  ingatlan környezeti állapotának
felmérését, kármentesítését, illetve, ha az  ingatlanon tervezett tevékenység engedélyköteles, akkor
a  szükséges engedélyek megszerzését, az  ingatlan ingyenes tulajdonba adásával összefüggésben
esetlegesen felmerülő általános forgalmi adó megtérítését;
b) az önkormányzat az ingatlan tulajdonjogát a fennálló terhekkel együtt szerzi meg;
c) az önkormányzat vállalja, hogy az ingatlan vonatkozásában az állammal szemben semmilyen követelést nem
támaszt;
d) a bérbeadással vagy más jogcímen hasznosított ingatlan esetében az  önkormányzat vállalja a  fennálló
jogviszonyokból eredő kötelezettségeket és a  tulajdonossal szemben támasztott esetleges jövőbeni
követelésekért való helytállást;
e) az önkormányzat vállalja, hogy a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI.  törvény (a  továbbiakban: Nvtv.)
13.  § (4)  bekezdés b)  pontjában meghatározott, az  átruházott vagyon hasznosításáról szóló beszámolási
kötelezettségének – a szerződés hatályba lépését követő évtől kezdődően – minden év december 31. napjáig
írásban tesz eleget;
f ) amennyiben az  önkormányzat az  e)  pontban foglalt kötelezettségének nem tesz eleget, az  ingatlanok
szerződésben rögzített bruttó forgalmi értékének 5 százalékát, mint késedelmi kötbért köteles az  MNV Zrt.
erre vonatkozó felhívásának kézhezvételétől számított 30 napon belül megfizetni;
g) az ingatlant az  Nvtv. 13.  § (4)  bekezdés a)  pontja szerint az  önkormányzat az  1.  mellékletben és
a szerződésben az adott ingatlanra megjelölt hasznosítási célnak megfelelően köteles hasznosítani;
h) ha az önkormányzat a g) pontban foglalt kötelezettségeinek részben vagy egészben nem tesz eleget, az MNV
Zrt. az Nvtv. 13. § (7) és (8) bekezdésének megfelelően jár el, azzal, hogy az önkormányzat a nemteljesítési
kötbért köteles a felszólítás kézhezvételétől számított 60 napon belül az MNV Zrt.-nek megfizetni;
i) az önkormányzat vállalja azon külön feltételek teljesítését, amelyekhez a  vagyonkezelő, annak felügyeleti
szerve, a  védettség jellege szerinti miniszter vagy a  sportigazgatási szerv az  ingyenes tulajdonba adáshoz
szükséges hozzájáruló nyilatkozat kiadását kötötte.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: közzétételt követő hat hónapon belül
4. A Kormány felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében,
hogy a Dunakeszi 036/2, 5056/1, 5056/5, 5068/8 és 5072 helyrajzi számú, az Eger 9837/23, 9837/24, 9837/25, 6761/4,
6761/5, 6775 helyrajzi számú, a Hatvan 514/1 helyrajzi számú és a Kaposvár 923 helyrajzi számú ingatlanok esetében
a szerződések – a 3. pontban meghatározottakon felül – tartalmazzák azt is, hogy:
a) az önkormányzat vállalja a  MÁV Magyar Államvasutak Zrt. (a  továbbiakban: MÁV Zrt.) és az  állam között
megkötött, az ingatlanok állami tulajdonba kerüléséről szóló megállapodásokban meghatározott kikötéseket
és az abban külön nem ismertetett terheket;
b) az önkormányzat kötelezettséget vállal arra vonatkozóan, hogy a MÁV Zrt. által harmadik személyek részére
érvényes polgári jogi szerződések útján biztosított használati jogosultságokat a  tulajdonos személyének
változása nem érinti.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: közzétételt követő hat hónapon belül
5. A Kormány felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében,
hogy a  Berettyóújfalu 4188 helyrajzi számú, a  Kaposmérő 544 helyrajzi számú, a  Mátramindszent 696 helyrajzi
számú, a  Mezőkeresztes 1537 helyrajzi számú, a  Somogyvámos 91 helyrajzi számú ingatlanok esetében
a  szerződés – a  3.  pontban meghatározottakon felül – tartalmazza azt is, hogy annak hatályba lépését követően
az érintett önkormányzatok helyt állnak az ingatlannal kapcsolatos, öröklésből származó vagyoni jellegű követelés
vonatkozásában, és az örökössel való elszámolás tekintetében semmilyen igényt nem támasztanak az MNV Zrt.-vel
vagy az állam bármely más képviselőjével szemben.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: közzétételt követő hat hónapon belül
6. A Kormány
a) a Vtv. 36.  § (2)  bekezdés e)  pontja, valamint 36.  § (3)  bekezdése alapján úgy dönt, hogy a  2.  mellékletben
felsorolt vagyonelemek ingyenesen a  Biharnagybajomi Önkéntes Tűzoltó Egyesület (a  továbbiakban:
Egyesület) tulajdonába kerüljenek a tűzoltási és műszaki mentési feladatok elősegítése érdekében;
b) a Vtv. 36.  § (2)  bekezdés e)  pontja, valamint 36.  § (3)  bekezdése alapján úgy dönt, hogy a  3.  mellékletben
felsorolt vagyonelemek ingyenesen az  Országos Polgárőr Szövetség, a  Balassagyarmat Járási Polgárőr
Egyesület Bűnmegelőzési és Oktatási Központ, a  Bács-Kiskun Megyei Polgárőr Szervezetek Szövetsége,
a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Polgárőr Szövetség, a Dombegyház Polgárőrség Közhasznú Szervezet, a Fóti
Közhasznú Polgárőr Egyesület, a  Hajdú-Bihar Megyei Polgárőr Szövetség, a  Hegyvidéki Polgárőr Egyesület,
a  Heves Megyei Polgárőr Szervezetek Szövetsége, a  Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Polgárőr Szövetség,
a  Pápa Városi Polgárőrség, a  Széchenyi Ödön Önkéntes Tűzoltó Polgárőr Mentési és Természetvédelmi
Egyesület, a Vas Megyei Polgárőr Szervezetek Szövetsége, a Zala Megyei Polgárőr Szövetség (a továbbiakban
együtt: Polgárőr Szövetségek) tulajdonába kerüljenek a  közbiztonság és a  közrend megteremtésének és
fenntartásának elősegítése érdekében;
c) felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy az  MNV Zrt. útján intézkedjen, hogy a  2. és 3.  mellékletben
felsorolt ingóságok tulajdonba adásáról szóló szerződés – e határozat közzétételét követő hat hónapon belül
– az Egyesülettel és a Polgárőr Szövetségekkel megkötésre kerüljön.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: közzétételt követő hat hónapon belül
7. A Kormány felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében,
hogy a  6.  pont c)  alpont szerinti szerződés – a  tulajdonátruházási szerződésekre vonatkozó általános jogszabályi
követelményeken túlmenően – tartalmazza azt is, hogy:
a) az átadandó ingóságok per-, teher- és igénymentesek;
b) az Egyesület és a  Polgárőr Szövetségek vállalják, hogy az  ingyenesen tulajdonukba kerülő ingóságok
vonatkozásában a  tulajdonba adással és az  ingóságok műszaki és egyéb állapotával kapcsolatban
az  állammal szemben semmilyen követelést nem támasztanak, és az  átadott ingóságok rendeltetésszerű
használatra való alkalmasságáról a későbbi felhasználás során gondoskodnak;
c) az Egyesület és a Polgárőr Szövetségek vállalják, hogy az átruházott vagyon hasznosításáról a megállapodás
hatálybalépését követően – a 2. és 3. mellékletben felsorolt ingóságok elhasználódási ideje alatt vagy azok
selejtezésének időpontjáig, illetve amíg az  ingóságok az Egyesület és a Polgárőr Szövetségek tulajdonában
állnak, de legfeljebb tizenöt évig – minden év december 31. napjáig írásban tájékozatják az MNV Zrt.-t.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: közzétételt követő hat hónapon belül
8. A Kormány
a) a Vtv. 36.  § (2)  bekezdés c)  pontja, valamint 36.  § (3)  bekezdése alapján úgy dönt, hogy az  államnak
a  Csongrád Megyei Kegyeleti Korlátolt Felelősségű Társaságban (székhely: 8600 Hódmezővásárhely,
Dr.  Imre  József utca 1., cégjegyzékszám: 06-09-002643) fennálló társasági részesedése ingyenesen,
köztemetők kialakítása és fenntartása érdekében Hódmezővásárhely Megyei Jogú Város Önkormányzatának
tulajdonába kerüljön,
b) felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy az  MNV Zrt. útján intézkedjen, hogy a  társasági részesedés
tulajdonba adásáról szóló szerződés – jelen határozat közzétételét követő hat hónapon belül – megkötésre
kerüljön.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: közzétételt követő hat hónapon belül
9. A Kormány felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy az  1.  pont b)  alpontjában, a  6.  pont c)  alpontjában és
a 8. pont b) alpontjában meghatározott szerződések csak abban az esetben köthetők meg, ha a jogosult a szerződés
általa történő aláírásának időpontjában az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII.  törvény 178. § 32. pontja szerinti
köztartozásmentes adózói adatbázisban nyilvántartott köztartozásmentes adózónak minősül és az  MNV Zrt.-vel
szemben lejárt tartozással nem rendelkezik. A  köztartozásmentes adózói minőségét a  jogosult az  állami adó- és
vámhatóság által 30 napnál nem régebben kiállított közokirattal igazolja, vagy szerepel a köztartozásmentes adózói
adatbázisban és erről a szerződés megkötését megelőzően nyilatkozik.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: közzétételt követő hat hónapon belül
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök