text:
14/2017. (VI. 30.) AB határozata a Kúria Mfv.I.10.655/2013/6. sorszámú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panasz elutasításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Pokol Béla alkotmánybíró párhuzamos
indokolásával, valamint dr. Salamon László és dr. Stumpf István alkotmánybírók különvéleményeivel – meghozta
a következő
Az Alkotmánybíróság a Kúria Mfv.I.10.655/2013/6. sorszámú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és
megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt elutasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatnak a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Az  indítványozó (képviselője: dr. Soós Andrea Klára, 1061 Budapest, Andrássy út 10.) alkotmányjogi panaszt
terjesztett elő az  Alkotmánybíróságnál, amelyben a  Kúria Mfv.I.10.655/2013/6. sorszámú ítéletének alaptörvényellenességét állítja.
[2] Az alkotmányjogi panasz alapját jelentő munkáltatói rendes felmondás jogellenességének megállapítása érdekében
indult munkaügyi jogvitában az  indítványozó felperesként szerepelt. Az  első fokon eljáró Fővárosi Munkaügyi
Bíróság 33.M.1176/2011/11. sorszámú ítéletében megállapított, majd a  másodfokon eljáró Fővárosi Törvényszék
59.Mf.638.426/2012/6. sorszámú közbenső ítéletében kiegészített, az eljárás során irányadó tényállás lényege szerint
az indítványozó 2006-tól kezdődően humánerőforrás gazdálkodási szakértőként dolgozott a jogvitában alperesként
szereplő OTP Bank Nyrt.-nél (a  továbbiakban: munkáltató). Az  indítványozó munkaköri feladataihoz tartozott
többek között az állandó és változó bérekkel, valamint a  létszámgazdálkodással kapcsolatos különféle számítások,
elemzések elkészítése. A  jogvitával érintett időszakban a  munkáltatónál a  versenyképessége növelése érdekében
olyan új javadalmazási rendszer kidolgozása folyt, amely az  egyes tevékenységek eredményességének mérésére
törekedett. A  munkáltató az  indítványozó munkaviszonyát 2011 februárjában a  munkavállaló munkaviszonnyal
összefüggő magatartására alapítva rendes felmondással szüntette meg. A felmondás indokai szerint az indítványozó
a www.jamjam.hu címen 2011 januárjában többedmagával olyan internetes portál üzemeltetésébe kezdett, amely
humánerőforrás területen közöl írásokat, valamint szakmai előadások és rendezvények szervezésén keresztül kínál
egy tudásmegosztó szakmai vitafórumot. A  munkáltatói felmondás arra hivatkozott, hogy az  internetes portálon
két olyan cikket közöltek, amely humánerőforrás-gazdálkodási kérdéseket tárgyal. A  felmondás indokai szerint
az internetes portál, valamint a megjelent írások témája szorosan összefügg a munkavállaló munkaköri feladataival,
illetve egybeesik a munkáltatónál zajló humánerőforrás-stratégia keretében a javadalmazási politika megújításának
idejével. A  felmondás szerint a  munkavállaló munkaköri feladatainak ellátása során olyan információk birtokába
jutott, amelynek megőrzéséhez a  munkáltatónak jogos érdeke fűződik. A  munkáltató a  korábban hatályban lévő
munka törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény (a  továbbiakban: korábban hatályban lévő Munkatv.) 3.  §
(5)  bekezdésében foglalt munkáltatói jogos gazdasági érdeket veszélyeztető magatartás tilalmának megsértésére
alapította felmondását (erről lásd: a Fővárosi Munkaügyi Bíróság 33.M.1176/2011/11. sorszámú ítéletének 1. oldalát).
[3] A lefolytatott bizonyítás alapján az  eljáró bíróságok megállapították, hogy az  indítványozó az  internetes portálon
szakértőként, névvel és fényképpel együtt szerepelt. Munkáltatóját nem jelölte meg, de utalt arra, hogy egy hazai
nagy bank humánerőforrás igazgatóságán dolgozik. Tevékenységét munkáltatójának előzetesen nem jelentette be.
Az indítványozó az internetes portálon közölt írásaiban egyfelől az új adószabályok tükrében tárgyalta a jutalmazási
rendszerek átalakításával összefüggő egyes kérdéseket, másfelől pedig HR stratégia és az  üzleti célok közötti
kapcsolatot elemezte.
[4] Az internetes portállal kapcsolatos teendőkön, valamint a  közzétett íráson az  indítványozó szabadidejében
és munkahelyén kívül dolgozott. A  munkáltatónál bevezetett úgynevezett etikai kódex szabályai a  korábban
hatályban lévő Munkatv. 3.  § (5)  bekezdésében és 103.  § (3)  bekezdésében foglalt generálklauzulákhoz
hasonlóan általánosságban tilalmazták, hogy a  munkavállalók a  munkáltató működésével és tevékenységével
összefüggő bármilyen információt formális vagy informális úton terjesszenek (erről lásd: a  Fővárosi Törvényszék
59.Mf.638.426/2012/6. sorszámú közbenső ítéletének 6–7. oldalait).
[5] A munkáltatói rendes felmondás jogellenességének megállapítása érdekében az  indítványozó keresetet indított.
Az  elsőfokú bíróság azért utasította el az  indítványozó keresetét, mert értékelése szerint a  munkáltató alappal
tarthatott attól, hogy az  indítványozó a  munkakörével összefüggő bizalmas információkat közölhet az  internetes
portálon. Az  elsőfokú bíróság következtetése szerint így a  rendes felmondásban megjelölt indok valónak és
okszerűnek minősül (erről lásd: a Fővárosi Munkaügyi Bíróság 33.M.1176/2011/11. sorszámú ítéletének 3. oldalát).
[6] Az indítványozói fellebbezés alapján eljáró másodfokú bíróság közbenső ítéletében megváltoztatta az  elsőfokú
bíróság döntését és megállapította a munkáltatói rendes felmondás jogellenességét. Döntésének indokául előadta,
hogy az  internetes portálon közölt írások leginkább a  kérdésfeltevés szintjén általános, szakmai összefüggéseket
mutatnak be, amelyek javarészt a  2011. január elsején hatályba lépett adószabályok változásához kapcsolódnak.
A  közzétett írásokhoz hasonlóan a  szóban forgó internetes honlap sem az  indítványozó munkájából megismert
konkrét információk megosztására, terjesztésére törekedett, hanem általános humánpolitikai ismeretek
vitafórumává kívánt válni. Ennek megfelelően nincs közvetlen összefüggés a  közzétett írások és a  munkáltató
között. A  törvényszék nem tulajdonított jelentőséget annak, hogy az  internetes portálon megjelenő egyik
szolgáltatás a  tudásmegosztás volt, ugyanis ez  a  humánpolitikában általánosan használt kifejezés, amelyből nem
következik, hogy a szerkesztő a saját munkájából származó konkrét ismereteket oszt meg. A törvényszék álláspontja
szerint a korábban hatályban lévő Munkatv. 3. § (5) bekezdésében foglalt tilalom megsértése akkor állapítható meg,
ha a  munkavállaló magatartása a  munkáltató gazdasági érdekeit objektív mérce szerint konkrétan veszélyezteti.
A  törvényszék értékelése szerint így önmagában a  humánerőforrás területének általános tárgyalása nem
veszélyezteti a munkáltató jogos gazdasági érdekeit, nem alapozza meg sem a korábban hatályban lévő Munkatv.
3. § (5) bekezdésében foglalt tilalom, sem pedig az etikai kódex előírásának megszegését. Mindebből következően
a  munkáltatói felmondás okszerűtlen és így jogellenes (erről lásd: a  Fővárosi Törvényszék 59.Mf.638.426/2012/6.
sorszámú közbenső ítéletének 8. oldalát).
[7] A munkáltató felülvizsgálati kérelme alapján eljáró Kúria a  másodfokú bíróság közbenső ítéletét hatályon kívül
helyezte és az  elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta. Ítéletének indokául előadta, hogy az  indítványozó
a  munkáltatónál tett szert tudására, tapasztalatára, és ezt a  tudását kívánta hasznosítani, megosztani.
Ez  a  „tudásmegosztó” jellegű magatartás alkalmas lehetett az  üzleti vagy egyéb titok közreadására, amely
a  munkáltató érdekeivel ellentétes. A  Kúria értékelése szerint az  internetes portál témája és az  indítványozó
munkaköre közötti hasonlóság egyértelműen megállapítható. Az  indítványozó megszegte a  korábban hatályban
lévő Munkatv. 3. § (5) bekezdésének zsinórmértékét, valamint munkáltatónál érvényben lévő etikai kódex előírását.
Mindebből következően a  munkáltatói felmondás megfelelt a  valóságnak és okszerű volt (erről lásd: a Kúria
Mfv.I.10.655/2013/6. sorszámú ítéletének 7–8. oldalait).
[8] 2. Az  indítványozó a  Kúria hivatkozott ítéletével szemben az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény
(a  továbbiakban: Abtv.) 27.  §-a alapján alkotmányjogi panasszal fordult az  Alkotmánybírósághoz, amelyben
a  bírói döntés alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kezdeményezte. Az  indítványozó
érvelése szerint az alkotmányjogi panaszban kifogásolt bírói döntés sérti az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdésében
foglalt véleménynyilvánítás szabadságát. Álláspontja szerint a  szakmai fórumként üzemelő internetes portál és
e portálon közzétett írások a véleménynyilvánítás szabadságának, a szabad tájékozódásnak védelme alá tartoznak.
Az  indítványozói érvelés szerint ennek ellenére a  munkaügyi jogvitában eljáró bíróságok egyike sem értékelte
a  véleménynyilvánítási szabadságból fakadó követelményeket, a  munkaügyi jogvitában eljáró legfőbb bírói
fórum döntése pedig sérti az alkotmányos alapjogot. Az indítványozó ezen túl arra is hivatkozik, hogy a kifogásolt
bírói döntés nincs összhangban az  emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950.
november 4. napján aláírt Egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) 10. Cikkében elismert véleményszabadságnak
az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) által érvényesített értelmével.
II. [9] Az alkotmányjogi panasz elbírálása során irányadó jogszabályi rendelkezések:
[10] 1. Az Alaptörvénynek az alkotmányjogi panaszban hivatkozott rendelkezése:
„IX. cikk (1) Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához.”
[11] 2. A felmondás közlésekor hatályban lévő Munkatv. rendelkezései:
„3.  § (1) A  jogok gyakorlása és a  kötelezettségek teljesítése során a  munkáltató, az  üzemi tanács, a  szakszervezet
és a  munkavállaló a  jóhiszeműség és a  tisztesség követelményeinek megfelelően, kölcsönösen együttműködve
kötelesek eljárni.
[…]
(5) A munkavállaló a munkaviszony fennállása alatt – kivéve, ha erre jogszabály feljogosítja – nem tanúsíthat olyan
magatartást, amellyel munkáltatója jogos gazdasági érdekeit veszélyeztetné.”
[12] 3. A 2012. évi I. törvény a munka törvénykönyvéről (a továbbiakban: jelenleg hatályos Munkatv.) rendelkezései:
„8. § (1) A munkavállaló a munkaviszony fennállása alatt – kivéve, ha erre jogszabály feljogosítja – nem tanúsíthat
olyan magatartást, amellyel munkáltatója jogos gazdasági érdekeit veszélyeztetné.
(2) A  munkavállaló munkaidején kívül sem tanúsíthat olyan magatartást, amely – különösen a  munkavállaló
munkakörének jellege, a  munkáltató szervezetében elfoglalt helye alapján – közvetlenül és ténylegesen alkalmas
munkáltatója jó hírnevének, jogos gazdasági érdekének vagy a  munkaviszony céljának veszélyeztetésére.
A munkavállaló magatartása a 9. § (2) bekezdésében foglaltak szerint korlátozható. A korlátozásról a munkavállalót
írásban előzetesen tájékoztatni kell.
(3) A  munkavállaló véleménynyilvánításhoz való jogát a  munkáltató jó hírnevét, jogos gazdasági és szervezeti
érdekeit súlyosan sértő vagy veszélyeztető módon nem gyakorolhatja.
(4) A munkavállaló köteles a munkája során tudomására jutott üzleti titkot megőrizni. Ezen túlmenően sem közölhet
illetéktelen személlyel olyan adatot, amely munkaköre betöltésével összefüggésben jutott a  tudomására, és
amelynek közlése a munkáltatóra vagy más személyre hátrányos következménnyel járhat. A titoktartás nem terjed
ki a  közérdekű adatok nyilvánosságára és a  közérdekből nyilvános adatra vonatkozó, törvényben meghatározott
adatszolgáltatási és tájékoztatási kötelezettségre.”
„9.  § (2) A  munkavállaló személyiségi joga akkor korlátozható, ha a  korlátozás a  munkaviszony rendeltetésével
közvetlenül összefüggő okból feltétlenül szükséges és a cél elérésével arányos. A személyiségi jog korlátozásának
módjáról, feltételeiről és várható tartamáról a munkavállalót előzetesen tájékoztatni kell.”
III. [13] 1. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt az Abtv. 56. § (2) bekezdése alapján megállapította, hogy az alkotmányjogi
panasz megfelel az Abtv.-ben foglalt formai és tartalmi követelményeknek.
[14] 2. Az  Abtv. 29.  §-a alapján az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panaszt a  bírói döntést érdemben befolyásoló
alaptörvény-ellenesség vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be. Az  indítványozó
által előadott alkotmányjogi probléma az  egyedi ügyön túlmutató jelentőségű. Az  Alkotmánybíróság ugyanis
a  véleménynyilvánítás szabadságának a  munka világában, munkaviszonnyal összefüggésben érvényesülő
alkotmányjogi mércéit ezidáig még nem bontotta ki. Az  Alkotmánybíróság így érdemi határozatában a  jövőre
nézve, általános jelleggel fogalmazhatja meg mindazokat a  véleménynyilvánítás szabadságából fakadó alapjogi
szempontokat, amelyeket a  jogalkalmazóknak a  munkáltatói érdek veszélyeztetését tilalmazó munkajogi
zsinórmérce alkalmazása során figyelembe kell venniük. Az  Alkotmánybíróság ezért alapvető alkotmányjogi
jelentőségű kérdésnek elsősorban annak meghatározását tekinti, hogy a  munkáltató jogos gazdasági érdekének
veszélyeztetését tilalmazó generálklauzula, mely értelmezése áll összhangban a  véleménynyilvánítási szabadság
alkotmányos tartalmával. Minthogy az  Abtv. 29.  § befogadási feltételei alternatív jellegűek, így az  alkotmányjogi
probléma alapvető jelentősége önmagában megalapozta az  alkotmányjogi panasz befogadását {3/2013. (II. 14.)
AB határozat, Indokolás [30]}.
IV. [15] Az alkotmányjogi panasz nem megalapozott. [16] 1. Az  indítványozó alkotmányjogi panaszát egy munkaügyi jogvitában hozott bírói döntéssel szemben nyújtotta
be, így az Alkotmánybíróság a határozat indokolásának ebben a részében eddigi gyakorlata alapján vizsgálja, hogy
az Alaptörvényből fakadó jogok milyen feltételekkel érvényesülhetnek magánjogi jellegű jogviszonyokban (1), majd
röviden felvázolja a véleménynyilvánítás szabadságának Alaptörvényben elismert felfogását (2). Ezek után vizsgálja,
hogy a legfőbb bírói fórum saját gyakorlatában milyen értelemmel érvényesíti a munkáltató gazdasági érdekeinek
veszélyeztetését tilalmazó magatartási zsinórmércét (3). Végül pedig bemutatja, hogy a  munkajog általános
magatartási zsinórmércéjének mely értelmezése állhat összhangban a véleménynyilvánítási szabadság alkotmányos
tartalmával (4). Az  Alkotmánybíróság a  kérdés megítélése során figyelembe veszi az  Egyezményben biztosított
szabadságjogokat, valamint az EJEB e szabadságjogok alapján kimunkált gyakorlatát {elsőként lásd: 32/2012. (VII. 4.)
AB határozat, Indokolás [41]}.
[17] 1.1. A  jelen alkotmányjogi panasz benyújtására okot adó munkaügyi jogvita fő kérdése a  munkáltató jogos
gazdasági érdekének veszélyeztetésére alapított rendes felmondás valóságának és okszerűségének megítélése
volt. Jelen alkotmányjogi panasz tehát rendhagyó abban az  értelemben, hogy indítványozója elsődlegesen
munkaviszonyból fakadó munkáltatói intézkedéssel szemben kezdeményezi az  Alaptörvényben biztosított
jogának védelmét. Az  Alkotmánybíróság így mindenekelőtt vizsgálja, hogy az  Alaptörvényben biztosított jogok
milyen feltételekkel érvényesíthetők a  magánszférát jellemző jogviszonyokban, s hogyan nyújthatnak védelmet
a magánjog alanyainak alapvető jogot sértő magatartásaival szemben.
[18] Az Alaptörvényben szabályozott alkotmányos intézmények, államszerkezeti és hatalommegosztási összefüggések,
illetve emberi jogok és alapértékek elsődleges célja az  emberi szabadságot a  közhatalommal szemben oltalmazó
garanciák kijelölése. Az  alapvető jogok ennek megfelelően eredendően az  állami közhatalommal szemben
nyújtanak védelmet. Ugyanakkor az  Alkotmánybíróság emlékeztet arra, már az  Alaptörvény hatályba lépését
megelőzően is elismerte, hogy nemcsak a  közhatalom birtokában lévő szervek, hanem a  magánszféra szereplői
is tanúsíthatnak egymással szemben alkotmányosan meg nem engedett magatartást [lásd például: 45/2000.
(XII. 8.) AB határozat, ABH 2000, 344, 349.]. Az Alaptörvény hatályba lépését követően pedig az Alkotmánybíróság
az  Alaptörvény elvont értelmezése során elfoglalt álláspontja szerint a  bíróságok jogalkalmazásuk és
jogértelmezésük során a  szerződéses és más magánjogi jogviszonyok megítélésekor is figyelemmel vannak
az  Alaptörvényben biztosított egyes jogokra. Az  Alaptörvényben garantált szabadságok a  magánjogi
viszonyokban közvetett érvényesülést kívánnak, vagyis az  Alkotmánybíróság felfogása szerint a  szerződéses
szabadság tiszteletben tartása mellett az Alaptörvényből fakadó alapjogi követelmények végső soron a magánjog
generálklauzuláin keresztül szolgálhatnak a  magánfelek közötti jogviszonyok megítélésnek alkotmányjogi
mércéjeként {erről lásd: 8/2014. (III. 20.) AB határozat, Indokolás [56], [64]–[66], illetve 34/2014. (XI. 14.) AB határozat,
Indokolás [94]}.
[19] 1.2. Az  Alkotmánybíróság ilyetén felfogását támogatja az  EJEB gyakorlata is. Az  EJEB következetes értelmezése
szerint az  Egyezmény 1. Cikke ugyanis valamennyi szerződő államot arra kötelez, hogy a  joghatóságuk alatt álló
minden személy számára biztosítsák az  Egyezményből fakadó szabadságjogok érvényesülését. Az  Egyezmény
így nemcsak az  emberi jogok tiszteletben tartásának, hanem védelmének kötelezettségét is elismeri. Ennek
megfelelően az  EJEB mindig az  Egyezmény 1. Cikkével együtt olvasva kívánja meg, hogy a  szerződő államok
a  magánszféra világában is gondoskodjanak az  érintett egyezményi cikkelyekből fakadó jogok érvényesítéséről.
Az  EJEB e  tételét első ízben éppen a  munka világával összefüggő ügyben fogalmazta meg, amelynek során
egyezménysértőnek mondta ki azt a  szabályozást, mely lehetőséget adott olyan brit vasúti szakszervezeti
megállapodások érvénybe léptetésére, melyek a  tagság megtagadását a  munkavállalók elbocsátásával
szankcionálták [EJEB, Young, James és Webster kontra Egyesült Királyság, (7601/76; 7806/77), 1981. augusztus 13.,
49. bekezdés]. Később számos további döntésében formálta gyakorlattá e  tételét. Ennek során az  EJEB kimondta,
hogy a  szerződések, végrendeletek, illetve egyéb magánjogi jognyilatkozatok nemzeti bírósági értelmezését is
felülvizsgálja, ha ez  az értelmezés nyilvánvalóan sérti az  Egyezmény értékrendszerét {elsőként lásd: EJEB, Larkos
kontra Ciprus [GC], (29515/95), 1999. február 18., 31. bekezdését; későbbről: EJEB, Pla és Puncernau kontra Andorra,
(69498/01), 2004. július 13., 59. bekezdését}. Az  EJEB felfogása szerint tehát az  Egyezmény nemcsak a  szerződő
államok közhatalmi szerveit kötelezi arra, hogy saját maguk tartsák meg az  abban garantált szabadságjogokat,
hanem a  magánszemélyek jogainak biztosításához olyan pozitív kötelezettségeket hárít a  szerződő államok
hatóságaira, ideértve azok bíróságait is, melyek szerint azok megakadályozzák, illetve orvoslást nyújtanak
az Egyezményt sértő magatartásokért. E kötelesség figyelmen kívül hagyása a nemzetközi egyezmény megsértését
jelenti {lásd például: EJEB, Assanidze kontra Grúzia, (71503/01), 2004. április 8., 146. bekezdését}.
[20] 1.3. Az  Alaptörvény I.  cikk (1)  bekezdése akként rendelkezik, hogy „AZ EMBER sérthetetlen és elidegeníthetetlen
alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az  állam elsőrendű kötelezettsége.” Az  alapvető jogok
védelmének alkotmányos előírása így a közhatalmat birtoklókra azt a kötelezettséget hárítja, hogy mind jogalkotási,
mind jogalkalmazási tevékenységük során az  Alaptörvényben biztosított jogokból fakadó követelmények
érvényesülését a  joghatóságuk alá tartozó magánszemélyekkel és szervezeteikkel szemben is garantálják.
Másként fogalmazva, a  közhatalom jogvédelmi intézkedéseinek is összhangban kell állnia az  Alaptörvényben
elismert jogok alkotmányos tartalmával. Az  Alaptörvény hatályba lépését követően az  Alkotmánybíróság
alapjogvédelmi hatásköre kibővült az  úgynevezett „valódi” alkotmányjogi panasz intézményével. A  jogvédelem
új intézménye az  Alaptörvényben elismert jogokat sértő bírói döntésekkel szemben nyújt oltalmat, így biztosítja
a  bírói döntésben elfogadott jogértelmezés és az  Alaptörvény alapjogi értékrendjének összhangját {3/2015.
(II. 2.) AB határozat, Indokolás [18]}. Egy-egy jogvitát eldöntő bírói jogértelmezés alkotmányosságát így végső soron
a „valódi” alkotmányjogi panasz intézményén keresztül az Alkotmánybíróság garantálja. Igaz ez a szerződéses és más
egyéb magánjogi karakterű jogvitákban eljáró bírói döntésekre is, melyek esetében az  Alkotmánybíróság a  felek
szerződéses szabadságára figyelemmel vizsgálja, hogy az  adott jogviszonyt szabályozó generálklauzulák bírói
értelmezése összhangban áll-e az érintett alapjogból fakadó követelményekkel.
[21] Különös jelentőséghez jut ez  a  jogvédelem a  munkajogi jogviszonyokban, melyek bár alapvetően a  magánjog
rendszeréhez tartoznak, mégis aszimmetrikus természetűek. Ezt igazolja, hogy a  munkajog az  olyan önállótlan és
függő, vagyis a  munkáltató irányítása alatt álló munkavégzését szabályozza, amelyet a  munkavállaló jellemzően
hosszabb időn keresztül, személyesen lát el. A  munkavállaló tehát nem egy előre pontosan meghatározott
feladat elvégzésére vállalkozik, hanem a  munkáltató utasításai szerint és ellenőrzése mellett egy jellegét
tekintve meghatározott munkakör ellátására. E  keretjellegű jogviszonyt minden esetben a  munkáltató részletes
utasításai töltik meg pontos tartalommal. Emellett a munkavállaló feladatait személyesen és jellemzően hosszabb
időn keresztül látja el, amelynek során jellemzően bizalmi kapcsolat alakul ki közte és munkáltatója között.
A  munkavállaló tehát ennek megfelelően az  egész személyiségével vesz részt a  munkaviszonyban. Mindebből
következik egyfelől, hogy a  munkaviszony sajátossága a  felek egyenlőtlensége és a  jogviszony alá-fölé rendelt
jellege. Másfelől pedig a  munkaviszonyból fakadó szabályok a  munkavállalók cselekvési autonómiáját, így
magatartását és véleményét szükségszerűen korlátozzák.
[22] A felek mellérendeltségének és tényleges egyenjogúságának hiányából fakadóan a  mai munkajogi jogviszonyok
jellemző vonása egyfelől a  munkavállalót védő klaudikálóan kógens, illetve közjogi jellegű szabályok intenzív
jelenléte, intenzív jelenlétének igénye, másfelől pedig a  munkaügyi jogvitákban döntő bírói ítélkezési gyakorlat
és bírói jogvédelem kiemelt szerepe {hasonlóan lásd: 17/2014. (V. 30.) AB határozat, Indokolás [30]}. A  munkajog
ilyetén karakterét jól példázza a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet egyetemes értekezletein az elmúlt évszázadban
elfogadott ajánlásokban és aláírásra megnyitott egyezményekben a  szerződő államok munkajogi szabályozásával
szemben megkívánt jogvédelmi intézkedések, így többek között a foglalkoztatás alsó korhatára, az egyenlő bérezés
követelménye, valamint a munkavállalók gyülekezési, szervezkedési és véleménynyilvánítási szabadsága.
[23] 2. Az  Alkotmánybíróság ezt követően röviden felvázolja az  Alaptörvény IX.  cikk (1)  bekezdésében elismert
véleménynyilvánítási szabadságról vallott felfogását.
[24] 2.1. Az Alkotmánybíróság a véleménynyilvánítás szabadságára különösen becses jogként tekint, hiszen a vélemény
szabadsága egyfelől az egyéni önkifejezés, a személy szabad kibontakozásának és szellemi autonómiájának záloga,
másfelől pedig a plurális, demokratikus közösség és akaratképzés nélkülözhetetlen forrása is. A szabad személyek
szabad önkifejezése az  Alaptörvényen alapuló alkotmányos rend egyik lényegi eleme és értelme. Emellett
pedig a  nyilvános vita és a  párbeszéd szabadsága nélkülözhetetlen forrása a  közösség szellemi gyarapodásának.
Társadalmi és politikai, vagyis közéleti viták szabadsága és sokszínűsége híján ugyanis nincsen szabad közvélemény,
nincsen demokratikus jogállam. Ezért a  demokratikus jogállamokban alapvető követelmény, hogy a  társadalom
valamennyi polgára szabadon fejthesse ki gondolatait, szabadon válhasson a  közvélemény alakítójává {7/2014.
(III. 7.) AB határozat, Indokolás [39]}.
[25] Az Alkotmánybíróság ennek megfelelően következetesen képviseli, hogy a  szabad véleménynyilvánítást
korlátozó törvények megszorító értelmezése áll összhangban az  Alaptörvényből fakadó garanciákkal.
A  véleménynyilvánítás szabadságát korlátozó törvénynek pedig akkor nagyobb a  súlya, ha közvetlenül másik
alanyi alapjog érvényesítésére és védelmére szolgál, kisebb, ha ilyen jogokat csakis mögöttesen, valamely
„intézmény” közvetítésével véd, s legkisebb, ha csupán valamely elvont értéket kíván oltalmazni {7/2014. (III. 7.)
AB határozat, Indokolás [42]}. A  véleménynyilvánítás szabadságát korlátozó jogértelmezés alkotmányosságának
megítélése ugyanakkor nemcsak az  Alaptörvényben is elismert másik alapjogtól vagy alkotmányos értéktől,
hanem a  korlátozó jogszabály természetétől is függ. Ennek megfelelően a  büntetőjog, annak ultima ratio
jellegéből fakadóan a közlések kizárólag azon legszélsőségesebb eseteivel szemben nyújthat oltalmat, melyekben
a közreadott vélemény alkotmányos jogot sért vagy a jogsérelem veszélye közvetlenül jelen van. A szólásszabadság
gyakorlásának kriminalizálása és büntetőjogi szankcióval sújtása így tehát szűkebb körben nyerhet igazolást,
mint a  véleménynyilvánítás közigazgatási jellegű korlátai, míg a  polgári jogi jellegű korlátok igazolhatósága lehet
a  legerősebb {13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [30]}. Az alkotmányjogi mércében további különbségtételt
jelent, hogy az  adott vélemény tényállítást, avagy értékítéletet közvetít. Míg az  értékítéletet megjelenítő
vélemények nagyobb toleranciát követelnek, addig a  tényeket állító, avagy híresztelő kifejezések esetében
fokozottabb gondosság követelhető meg {13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [41]}.
[26] 2.2. Az  Alkotmánybíróság felfogása szerint a  véleménynyilvánítási szabadság legbensőbb védelmi köréhez
tartozik a  közélettel összefüggő vélemény. Mindez a  közéleti szólás kettős igazolásából fakad: nemcsak az  egyéni
önkifejezés forrását, hanem a  közélet kérdéseiben való aktív részvétel kiemelkedően fontos eszközét jelenti.
Következetes ezért az Alkotmánybíróság gyakorlata abban is, hogy a közéleti szólás szabadságának megítélésekor
a  véleményszabadságból fakadó alkotmányjogi mércét különös szigorral szükséges érvényre juttatni, vagyis
az ilyetén szólások erősebb védelmet élveznek, korlátozásuk még szűkebb körben nyerhet igazolást {7/2014. (III. 7.)
AB határozat, Indokolás [45]; 13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [28]; 31/2014. (X. 9.) AB határozat, Indokolás
[27]; 3/2015. (II. 2.) AB határozat, Indokolás [24]; 5/2015. (II. 25.) AB határozat, Indokolás [28]; 9/2015. (IV. 23.)
AB határozat, Indokolás [32]}. Az  Alkotmánybíróság hivatkozott határozatai a  szűkebb értelemben vett politikai
vitával összefüggő közéleti szólások megítélése felől döntöttek. A  közéleti viták ugyanakkor nem érnek véget
e szűkebb értelemben vett politika világával [lásd hasonlóan: EJEB, Wingrove kontra Egyesült Királyság, (17419/90),
1996. november 25., 58. bekezdését]. Átfogják az  állami és önkormányzati, közhatalmi intézményrendszer
működésének egészét, ideértve az  igazságszolgáltatást is [EJEB, Marian Maciejewski kontra Lengyelország,
(34447/05), 2015. január 13., 74. bekezdés], illetve az  állam gazdasági szerepvállalását csakúgy, mint az  üzleti élet
társadalmi felelősségvállalásának és az  üzleti élet világában egyre sokasodó számban jelentkező közéleti, így
például környezetvédelmi, energiahatékonysági, munka-, és közlekedésbiztonsági és más hasonló kérdéseket. Ezen
kívül átfogják az  európai és nemzetközi intézményrendszerek működésével és politikáival összefüggő kérdéseket
is. Az  Alkotmánybíróság ennek megfelelően korábbi döntésében olyan mércét alakított ki, amely szerint egy-egy
vélemény-kifejezés közéleti jellegének megítéléséhez „a közlés megjelenésének módját, körülményeit és a vélemény
tárgyát, kontextusát szükséges figyelembe venni. Így a  közlést érintően vizsgálni kell a  médium típusát, a  közlés
apropóját adó eseményt, illetve az  arra érkező reakciókat és az  adott közlésnek ebben a  folyamatban játszott
szerepét. További szempontként szükséges értékelni a  kijelentés tartalmát, stílusát, illetve a  közlés aktualitását,
valamint célját.” {13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [39]}. Ennek figyelembevételével az  Alkotmánybíróság
korábbi gyakorlatából a  számottevő állami tulajdonosi részesedés mellett működő vállalatok menedzsmentjét
érintő büntetőeljárást és annak a  vállalat részvényárfolyamára gyakorolt hatásával kapcsolatos véleményeket
értékelte közéleti kérdésként {3/2015. (II. 12.) AB határozat, Indokolás [27]}.
[27] A közéleti kérdések köre így szélesebb a szűk értelemben vett politikai szólásnál, vagy a közhatalom birtokosainak
tevékenységénél. Bár valamennyi közéleti párbeszéd igényt tarthat a  közéleti vitákat és a  közügyek vitatását
megillető alapjogi védelemre, ez az alapjogi védelem azonban más-más alkotmányjogi mércén keresztül érvényesül,
és így eltérő terjedelmű. Ennek megfelelően a  közintézmények szabad megalakításának és a  demokratikus
akaratképzésnek előfeltételét jelentő, szűkebb értelemben vett politikai szólás alapjogi védelme szélesebb, mint
az  igazságszolgáltatás bírálatát megfogalmazó véleményé, mely utóbbi az  ítélkezés pártatlansága, valamint
az  ítélkező bírák tekintélyének megóvása érdekében is korlátozható {elsőként lásd: EJEB, Worm kontra Ausztria,
(22714/93), 1997. augusztus 29., 40., 49., 56. bekezdéseket, illetve legutóbbról: EJEB, Kincses kontra Magyarország,
(66232/10), 2015. január 27., 27–34. bekezdéseket; EJEB, Morice kontra Franciaország, (29369/10), 2015. április 23.,
128–139. bekezdéseket}. További, az Alaptörvényben is elismert értékek, így például a tisztességes versenyfeltételek
és piaci magatartások megőrzésének figyelembevétele kívánható meg az  üzlet világához kapcsolódó
véleményekkel szemben {EJEB, Markt intern Verlag Gmbh és Klaus Beermann kontra Németország (10572/83),
1989. november 20., 33. bekezdés}.
[28] 2.3. A  munkaviszony jellege alapján a  munkaviszonyból fakadó szabályok szükségszerűen érintik és korlátozzák
a  munkavállaló magatartását, így különösen cselekvési szabadságát és véleménynyilvánítását. Ugyanakkor
az Alkotmánybíróság előbbiekben vázolt felfogásából következik, hogy a véleménynyilvánítás bizonyos esetekben
alapjogi védelmet élvezhet akkor is, ha munkahelyen, vagy munkaviszonnyal összefüggésben hangzik el.
Ezt a  felfogást képviseli a  Nemzetközi Munkaügyi Szervezet 1944 májusi egyetemes értekezletén elfogadott,
a szervezet alapokmányának mellékleteként a munkaügyi-munkajogi világ értékrendjét meghatározó philadelphiai
nyilatkozat is. Saját korábbi gyakorlat híján az  Alkotmánybíróság figyelemmel van a  nemzetközi jogvédelmi
mechanizmusok esetjogára a  véleménynyilvánítási jog munka világában érvényesülő mércéjének feltáráshoz.
Az  EJEB kiindulópontja, hogy az  Egyezmény 1. Cikkével együtt olvasva az  Egyezmény 10. Cikke védelmet nyújt
nemcsak a  közhivatalt viselők jogviszonyában, hanem a  magánjog körébe lépő munkajogi jogviszonyokban
is. Így az  Egyezmény 10. Cikkének mércéje szerint kell megítélni azt a  munkaviszonnyal összefüggő munkajogi
joghátrányt is, amellyel a  vélemény szabadságával élő munkavállalót sújtják {EJEB, Fuentes Bobo kontra
Spanyolország, (39293/98), 2000. május 29., 38. és 48–50. bekezdések, valamint EJEB, Wojtas-Kaleta, (20436/02),
2009. július 16., 43. bekezdés; elvi jelentőséggel megerősítette: EJEB, Guja kontra Moldova, [GC] (14227/04),
2008. február 12., 70. bekezdés}. A  jogsérelem ilyen esetekben abból fakad, hogy a  szerződő államok hatóságai
elmulasztják az Egyezmény 10. Cikkéből eredő követelmények munkaügyi jogvita során történő figyelembevételét
és érvényesítését {EJEB, Palomo Sánchez és mások kontra Spanyolország [GC], (28955/06, 28957/06, 28964/06),
2011. szeptember 12., 60. bekezdés}. A  közéleti kérdést tárgyaló vélemény korlátozásának, valamint annak
megítéléséhez, vajon a  munkáltatói szankció természete és súlya arányban áll-e a  korlátozással elérni kívánt
céllal, vizsgálni kell, vajon „nyomós társadalmi érdek” igazolja-e a  korlátozást [EJEB, Sunday Times kontra Egyesült
Királyság, (6538/74), 1979. április 26., 62. bekezdés, amelyet munkaviszonnyal összefüggésben legutóbb
megerősített: EJEB, Rubins kontra Lettország, (79040/12), 2015. január 13., 76. és 93. bekezdések; EJEB, Kharlamov
kontra Oroszország, (27447/07) 2015. október 8., 28–29. bekezdések; valamint EJEB Aurelian Oprea kontra
Románia (12138/08) 2016. január 19., 76. és 79. bekezdések]. Az  EJEB olvasatában a „nyomós társadalmi érdek”
fogalmának értelmezése során figyelemmel kell lenni az adott szakma, illetve az adott munkaviszony sajátosságaira:
egyfelől a  munkaviszonyból fakadó „hűségi” kötelezettségre, másfelől pedig a  titoktartási kötelezettségre [EJEB,
Kudeshkina kontra Oroszország, (29492/05), 2009. február 26., 85. bekezdés; EJEB, Rubins kontra Lettország,
(79040/12), 2015. január 13., 78. bekezdés]. A  munkaviszonyt jellemző „hűségi” kötelezettségből fakadóan így
például nem élvezi a véleménynyilvánítás oltalmát, ha a munkavállaló közéleti véleménye munkáltatója értékalapú
meggyőződésével, elveivel nyíltan szembehelyezkedik {EJEB, Maximilian Rommelfanger kontra Német Szövetségi
Köztársaság, (12242/86); 1986. június 20.; EJEB, Fernandez Martínez kontra Spanyolország, [GC] (56030/07), 2014.
június 12., 138. bekezdés}. A közlés akkor sem élvez sem alapjogi védelmet, ha kifejezett és kizárólagos célja akár
a munkáltató jó hírnevének, reputációjának, akár versenyképességének csorbítása {EJEB, Palomo Sánchez és mások
kontra Spanyolország [GC], (28955/06, 28957/06, 28964/06), 2011. szeptember 12., 69–77. bekezdések}. Az  EJEB
a „nyomós társadalmi érdek” értelmezése során relevánsnak tekinti a  szóban forgó közlés közéleti kötődését (1)
{lásd például: EJEB, Rubins kontra Lettország, (79040/12), 2015. január 13., 84–85. bekezdések, illetve EJEB Matúz
kontra Magyarország, (73571/10), 2014. október 21., 49. bekezdés}, a munkáltatónak a közléssel okozott hátrányt (2),
az  elhangzott vélemény kontextusát (3), a  véleményszabadságával élő jóhiszeműségét (4), a  munkáltatói
intézkedés súlyát (5) {EJEB, Guja kontra Moldova [GC], (14277/04), 2008. február 12., 74–78. bekezdések; legutóbbról
összefoglaló jelleggel lásd: EJEB, Matúz kontra Magyarország, (73571/10), 2014. október 21., 34. bekezdését}.
Az  Egyezmény 10. Cikkéből fakadó garanciák érvényesítése körében az  EJEB elvárása, hogy a  szerződő államok
bíróságai az imént kifejtett szempontrendszer szerint értékeljék a vitatott munkáltatói intézkedést.
[29] 3. Az  Alkotmánybíróság mindezek után áttekintést nyújt a  munkáltatói érdekek veszélyeztetését tilalmazó
munkajogi generálklauzuláról, valamint arról, hogy a  hazai legfőbb bírói fórum milyen felfogással érvényesíti
a magatartási zsinórmércét.
[30] 3.1. Valamennyi munkaügyi kapcsolat a  felek kölcsönös bizalmán alapszik. A  gyümölcsöző munkaviszony záloga
ugyanis a  kölcsönös bizalom. E  bizalom alapvető feltétele a  munkavállaló úgynevezett „hűségi” kötelezettsége,
amely szerint hozzájárul a munkáltató céljainak hatékony eléréséhez. Ez a kötelezettség jelenik meg többek között
a  korábban hatályban lévő Munkatv. 3.  § (5)  bekezdésében, amely az  alapvető szabályok között tilalmazza, hogy
a munkavállaló a munkaviszony fennállása alatt olyan magatartást tanúsítson, amely munkáltatója jogos gazdasági
érdekeit veszélyezteti. A munkaviszony során irányadó magatartási követelmények között hasonló, ám részletezőbb
zsinórmértéket írnak elő a  jelenleg hatályos Munkatv. 8.  § (1), (2) és (3)  bekezdései. Eszerint munkáltató jogos
gazdasági érdekeit a  munkavállaló nem veszélyeztetheti és a  munkavállaló köteles tartózkodni a  munkáltató
jó hírnevét, jogos gazdasági és szervezeti érdekeit súlyosan sértő vagy veszélyeztető véleménynyilvánítástól.
Ezek a  szabályok irányadóak a  munkavállaló munkaidőn kívül tanúsított magatartásának megítélésekor is. Erről
a  jelenleg hatályos Munkatv. 8.  § (2)  bekezdése rendelkezik, miszerint a  munkavállaló munkaidején kívül sem
tanúsíthat olyan magatartást, amely közvetlenül és ténylegesen alkalmas munkáltatója jó hírnevének, jogos
gazdasági érdekének vagy a  munkaviszony céljának veszélyeztetésére. A  munkavállaló munkaidején kívül
tanúsított magatartása a  jelenleg hatályos Munkatv. 9.  § (2)  bekezdésében foglaltak szerint korlátozható, melyről
a munkavállalót írásban, előzetesen tájékoztatni kell. A jelenleg hatályos Munkatv. 9. § (2) bekezdése szerint pedig
a munkavállaló személyiségi joga akkor korlátozható, ha a korlátozás a munkaviszony rendeltetésével közvetlenül
összefüggő okból feltétlenül szükséges és a cél elérésével arányos. A törvényjavaslathoz fűzött miniszteri indokolás
érvelése szerint a  munkavállalói véleménynyilvánítási szabadság nem korlátozható, ha a  vélemény nem függ
össze a  munkaviszonnyal, illetve a  jelenleg hatályos Munkatv. 9.  § (2)  bekezdésében foglalt személyiségi jogokat
korlátozó klauzula irányadó a  munkavállalói véleménynyilvánítás korlátozása során is (erről lásd: a  jelenleg
hatályos Munkatv. javaslatához fűzött indokolást). Ezt az értelmezést erősíti, hogy a jelenleg hatályos Munkatv. 8. §
(2)  bekezdése a  munkavállaló munkaidején kívül tanúsított valamennyi magatartásának korlátozására a  jelenleg
hatályos Munkatv. 9. § (2) bekezdésében foglalt jogkorlátozó klauzulát rendeli alkalmazni. A Nemzetközi Munkaügyi
Szervezet Szakértői Bizottsága (CEACR) a tavalyi évben vizsgálta a jelenleg hatályos Munkatv. 8–9. §§ rendelkezéseit
az  egyesülési szabadság és a  szervezkedési jog védelméről szóló, 1948-ban aláírásra megnyitott, Magyarországon
1957-ben ratifikált, majd a  2000. évi LII. törvényben kihirdetett nemzetközi egyezmény végrehajtásának
ellenőrzése során. Az Egyetemes Munkaügyi Értekezlet idei év június 1–13. napjai között rendezett, 104. ülésszakán
elfogadott jelentés arra az aggályra hívja fel Magyarország figyelmét, hogy a Munkatv. 8. §-ában szereplő általános
megfogalmazás lehetőséget ad a  munkavállaló véleménynyilvánítási szabadságának súlyos korlátozására, amely
összeegyeztethetetlen a nemzetközi munkaügyi egyezmény elvárásaival.
[31] 3.2. A  hazai legfőbb bírói fórum a  munkáltató jogos gazdasági érdekeit védő generálklauzulát a  felek
együttműködési kötelességének alapelvéből olvassa ki, és annak egy különös megjelenési formájaként értékeli
(lásd például: Legfelsőbb Bíróság Mfv.I.11.059/2010/8. sorszámú ítéletét). A  bírói döntések túlnyomó többsége
a munkáltató jogos gazdasági érdekeinek veszélyeztetését a konkurenciatilalom körében a munkavállaló kifejezett
üzletrontó magatartásakor állapítja meg. A  munkáltató gazdasági érdekeinek veszélyeztetése testet ölthet akár
úgy, hogy a  munkavállaló maga kezd a  munkáltatója tevékenységi körével egyező hasznot hajtó gazdasági
tevékenységbe (Legfelsőbb Bíróság Mfv.I.11.078/1995., Legfelsőbb Bíróság Mfv.I.10.425/1995., Legfelsőbb
Bíróság Mfv.I.10.036/1998/74.) akár úgy, ha például a  munkavállaló felesége a  munkáltató tevékenységi körével
egyező gazdasági tevékenységbe kezd (Legfelsőbb Bíróság Mfv.I.10.958/2008.), akár úgy, ha a  munkavállaló
tulajdonosa lesz vagy üzletet köt a  munkáltató üzleti partnerével (Legfelsőbb Bíróság Mfv.I.10.980/1995.) akár
úgy, ha a  vezető állású munkavállaló a  munkáltatójának tevékenységi körébe eső gazdasági társaságban szerez
tulajdoni részesedést (Legfelsőbb Bíróság Mfv.I.10.530/2007.; Legfelsőbb Bíróság Mfv.II.10.751/1998/73). Korábbi
gyakorlatában ugyanakkor a  legfőbb bírói fórum is elismerte, hogy a  munkavállalót véleménynyilvánítása miatt
szankcióval sújtó munkáltatói intézkedések megítélése során a  munkavállalói kötelezettségek mellett vizsgálni
kell a  véleménynyilvánítás jogának érvényesülését is. Valósnak és okszerűnek ítélte a  rendes felmondást abban
az  esetben, ha a  munkavállaló figyelmen kívül hagyva jogos gazdasági érdekeit a  nyilvánosság előtt illeti éles
kritikával munkáltatóját (Legfelsőbb Bíróság Mfv.I.10.119/2013/3.). Ugyanakkor a  véleménynyilvánítás jogával él
és védelemben részesül, vagyis jogellenes a munkaviszony megszüntetése, ha a munkavállaló közmeghallgatáson
szólal fel a munkáltatójának beruházását érintő munkahelyteremtéssel és környezetvédelemmel összefüggő egyes
kérdésekben (Legfelsőbb Bíróság Mfv.I.11.059/2010/8.).
[32] 4. Az Alkotmánybíróság mindezen szempontok mérlegre tétele alapján bontja ki azt az alkotmányjogi mércét, amely
az  Alaptörvény IX.  cikkében oltalmazott nyilvános és közéleti közlések munkaviszonyból fakadó korlátozásának
megítélését segítheti.
[33] 4.1. Az  Alkotmánybíróság kiindulópontja, hogy jogvita alapjogi érintettségének fennállása esetén a  bíróságok
a  felek autonómiájából fakadó szerződéses szabadság és szabad kötelezettségvállalások tiszteletben tartása
mellett ítélkezésük során a  munkaviszonyt szabályozó generálklauzulákat az  Alaptörvényben elismert
jogokra és ezen alapvető jogokból fakadó követelményekre tekintettel kell értelmezzék {vö. jelen határozat
Indokolásának IV/1.3.  pontjával (Indokolás [20]–[22]), illetve 3/2015. (II. 2.) AB határozat, (Indokolás [18])}.
A  felek együttműködési kötelezettségét érvényre juttató, ilyen generálklauzulát fogalmaz meg a  korábban
hatályban lévő Munkatv. 3.  § (5)  bekezdésében foglalt, a  munkáltató jogos gazdasági érdekének veszélyeztetését
tilalmazó magatartási zsinórmérték, amelynek elsődleges célja a  munkáltató versenyképességének, valamint
jó hírnevének megőrzése. Ugyanezt a  célt követik a  jelenleg hatályos Munkatv. együttműködési kötelezettség
körében előírt alapvető szabályai azzal, hogy a  jelenleg hatályos Munkatv. 8.  § (3)  bekezdése már kifejezetten
nevesíti a  véleménynyilvánítási szabadság korlátozását. Eszerint „a munkavállaló a  véleménynyilvánításhoz való
jogát a  munkáltató jó hírnevét, jogos gazdasági és szervezeti érdekeit súlyosan sértő vagy veszélyeztető módon
nem gyakorolhatja”. Ezen kívül a korábban hatályban lévő Munkatv. 103. § (3) bekezdése csakúgy, mint a  jelenleg
hatályos Munkatv. 8.  § (4)  bekezdése tilalmazza valamennyi olyan információ közlését, amelyhez a  munkavállaló
munkakörének ellátása során jutott hozzá, és amelynek közlése a  munkáltatóra vagy más személyre nézve
hátrányos következménnyel járhat. A  munkaviszony ilyetén általános magatartási kötelezettségei igazolhatják
a  munkavállaló véleménynyilvánítási szabadságának korlátozását, még abban az  esetben is, ha a  munkavállaló
a  munkahelyén és munkaidején kívül él e  szabadságával. A  munkáltatónak, legyen az  üzleti életben működő
gazdasági társaság, vagy a  civil szférában megjelenő alapítvány, illetve bármely más társadalmi szervezet, jogos
érdeke fűződik ahhoz, hogy munkavállalóinak munkaviszonnyal összefüggő és jogos gazdasági érdekeire,
avagy világnézeti meggyőződésére, nyíltan képviselt elveire, értékeire közvetlenül kiható és a  nyilvánosság előtt
megjelenő közléseit szabályozza. Ezt a  felfogást támogatja a  jelenleg hatályos Munkatv. 8.  § (2)  bekezdésében
foglalt klauzula is, miszerint „a munkavállaló munkaidején kívül sem tanúsíthat olyan magatartást, amely
– különösen a  munkavállaló munkakörének jellege, a  munkáltató szervezetében elfoglalt helye alapján –
közvetlenül és ténylegesen alkalmas munkáltatója jó hírnevének, jogos gazdasági érdekének vagy a munkaviszony
céljának veszélyeztetésére.” A  véleménynyilvánítás szabadsága ennek megfelelően a  munka világában erősebb
korlátok között érvényesülhet, és nem nyújt védelmet olyan munkavállalói nyilvános közléseknek, amelyek
célja pusztán a  munkáltató jó hírnevét, üzleti reputációját, kedvező piaci és kereskedelmi megítélését sértő,
romboló, illetve a  munkáltató képviselőjének magán-, vagy családi életével kapcsolatos bántó vagy sértő
kifejezések használata. A  szabadság nem terjed ki azon véleményekre sem, amelyeket kifejezetten üzletrontó
céllal közölnek, avagy céljuk más egyéb jogsérelem okozása. Ezen kívül a  munkavállaló véleménye akkor
sem élvezi a  véleménynyilvánítás szabadságának oltalmát, ha célja munkáltatója által képviselt értékrend,
vagy értékalapú meggyőződést megtestesítő politika nyílt bírálata, megkérdőjelezése vagy aláásása. Mindez
a  munkaviszony alapvető sajátosságának számító úgynevezett „hűségi”, illetve titoktartási kötelezettségekből is
következik, amelyek alapján a  munkavállaló hozzájárul a  munkáltató céljainak hatékony eléréséhez. E  „hűségi”
kötelezettség megsértésére irányuló véleménynyilvánítás tehát nyilvánvalóan nem formálhat igényt a  munkajog
generálklauzuláin keresztül érvényesülő alapjogi védelemre sem {vö. jelen határozat Indokolásának IV/2.3.
(Indokolás [28]) és 3.1. pontjaival, (Indokolás [30])}.
[34] 4.2. Ugyanakkor a  jogállami demokráciák egyik értelme a  véleménynyilvánítás szabadsága. Éppen ezért e  joggal
élni kívánók szabadsága még a munka világában is csak az Alaptörvény értékrendjére figyelemmel, annak védelme
mellett korlátozható az alapjogok korlátozásakor irányadó szükségesség és arányosság tesztje alapján. A munkaügyi
jogvitákban eljáró bíróságoknak tehát elsődlegesen azonosítaniuk kell az  adott ügy véleménynyilvánítási
szabadságának vonatkozásait, és a  munkaviszonyra irányadó magatartási zsinórmértéket az  alapjog alkotmányos
tartalmára tekintettel kell értelmezniük. E  körben figyelemmel kell lenniük arra is, hogy az  alapvető jogok
munkaviszonyból fakadó korlátázására is az  elérni kívánt céllal arányosan nyílik lehetőség, mely megköveteli
a  korlátozással elérni kívánt cél és az  alapjogi korlátozás súlyának mérlegelését. Minél erősebb érvek szólnak
egy alapjog védelme mellett, annál szigorúbban szükséges eljárni annak korlátozásakor {lásd: 3/2013. (II. 14.)
AB határozat, Indokolás [45] és 3/2015. (II. 2.) AB határozat, Indokolás [22]}. Ezt az értelmezést támogatja a jelenleg
hatályos Munkatv. 9.  § (2)  bekezdésében megfogalmazott jogkorlátozási klauzula is. Eszerint a  munkavállaló
véleménynyilvánítási joga akkor korlátozható, ha a  korlátozás a  munkaviszony rendeltetésével közvetlenül
összefüggő okból feltétlenül szükséges és a  cél elérésével arányos. E  klauzula alkalmazása akkor felel meg
az Alaptörvény értékrendszerének, ha érvényre juttatja az Alkotmánybíróság gyakorlatában a véleményszabadság
korlátozására irányadó különös szempontokat is. Így egy-egy vélemény alapjogi védettségének megítélése során
értékelni kell a szóban forgó közlés közéleti és szakmai kötődését (1), a közlés ténybeli kötődést, illetve értékítélet
jellegét (2) azt, hogy a  közlés okozott-e hátrányt, vagy kedvezőtlenül hatott-e a  munkáltató megítélésére (3),
a véleményszabadságával élő jóhiszeműségét (4), illetve mindehhez képest a véleménynyilvánítás miatt alkalmazott
munkáltatói intézkedés súlyát (5) {vö. jelen határozat Indokolásának IV/2.3. pontjával, (Indokolás [28])}.
V. [35] 1. Az Alkotmánybíróság ezek után a felvázolt alkotmányjogi mércéből kiindulva az egyedi üggyel összefüggésben
értékeli, hogy a  bíróság jogértelmezése összhangban áll-e az  Alaptörvény IX.  cikk (1)  bekezdésében elismert
véleményszabadságból fakadó követelményrendszerrel.
[36] 1.1. A  bírói döntés alapját jelentő eljárásban megállapított tényállás szerint a  munkáltató azért szüntette meg
az  indítványozó munkaviszonyát, mert humánerőforrás szakértőként szerepelt egy szakmai vita és tudásfórumot
kínáló internetes portálon, illetőleg az  ott megjelenő írásaiban a  munkakörével egyező kérdéseket tárgyalt.
A  munkáltatói rendes felmondás szerint az  indítványozó e  munkahelyen kívüli tevékenysége veszélyeztette
a munkáltató jogos gazdasági érdekeit. Így az indítványozó munkája során olyan információk birtokába jut, amelyek
megőrzéséhez munkáltatójának kiemelt érdeke fűződik, vagyis az  indítványozó magatartása veszélyeztette jogos
gazdasági érdekeit. A  Kúria alkotmányjogi panaszban kifogásolt döntésének indokai szerint az  indítványozó
azért sodorta veszélybe munkáltatója jogos gazdasági érdekeit, mert munkaköre és a  kifogásolt tevékenység
közötti hasonlóság egyértelműen megállapítható, így az  indítványozó magatartása alkalmas volt az  üzleti vagy
egyéb titok nyilvánosságra hozatalára. A  Kúria ezen kívül indokai között hivatkozott arra is, hogy az  indítványozó
a  munkáltatónál szerzett szakmai ismereteit, tapasztalatait és tudását kívánta felhasználni, megosztani.
Ez a magatartás pedig a Kúria álláspontja szerint sérti a korábban hatályban lévő Munkatv. 3. § (5) bekezdésében
foglalt zsinórmértéket, illetve a munkáltatónál érvényben lévő etikai kódex ehhez hasonló, általános szabályát (lásd:
a Kúria Mfv.I.10.655/2013/6. sorszámú ítélete ítéletének 7–8. oldalait).
[37] 1.2. Az indítványozó a bírói döntéssel szemben azért terjesztett elő alkotmányjogi panaszt, mert álláspontja szerint
az  Alaptörvény IX.  cikk (1)  bekezdésében elismert véleményszabadságával élt, amikor publikált egy internetes
szakmai fórumon. A  munkaügyi jogvitában eljáró legfőbb bírói fórum döntése pedig azért sért alkotmányos
alapjogot, mert a véleménynyilvánítási szabadságát egyáltalán nem értékelte.
[38] 2. Az Alkotmánybíróság a korábban felvázoltak értelmében a jelen alkotmányjogi panasz alapján elsődlegesen azt
vizsgálja, hogy a szóban forgó tevékenység és közlés élvezheti-e az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdésének védelmét,
vagyis másként fogalmazva a  jogvitában fennáll-e alapjogi érintettség. Az  Alkotmánybíróság következetes
gyakorlata szerint ehhez szükséges vizsgálni a  vélemény közéleti jellegét és közéleti kötődését, vagyis azt, hogy
a  közügyek vitatásához tartozhat-e. Ennek során kell értékelni a  közlés megjelenésének módját, körülményeit és
a vélemény tárgyát, kontextusát, a médium típusát, a közlés apropóját adó eseményt, illetve további szempontként
a közlés tartalmát, stílusát, a közlés aktualitását, valamint célját {vö. jelen határozat Indokolásának IV/2.3. pontjával
(Indokolás [28]) és 13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [39]}.
[39] Az Alkotmánybíróság kiindulópontját e  körben az  ügyben eljáró bíróságok ténymegállapítása jelenti, mert
következetes gyakorlata szerint az  Alkotmánybíróság nem vizsgálhatja, többek között, a  jogalkalmazói és bírói
bizonyítékértékelés eredményeként megállapított tényállás helytállóságát {elsőként lásd: 3003/2012. (VI. 21.)
AB végzés, Indokolás [4], legutóbb megerősítette: 3027/2017. (II. 17.) AB végzés, Indokolás [13]}. A  jogvita során
megállapított tényállás az  indítványozó munkaköre és a  szóban forgó internetes honlap témája között lényeges
hasonlóságok fedezhetők fel, mert mindkettő a  humánerőforrás gazdálkodással függ össze. Az  internetes
portálon kizárólag a  humánerőforrás területén közöl írásokat, valamint ilyen témában szakmai előadások és
rendezvények szervezésén keresztül kínál „tudásmegosztó” szakmai vitafórumot (lásd: Fővárosi Munkaügyi Bíróság
33.M.1176/2011/11. sorszámú ítélet 3. oldalát, illetve a  Fővárosi Törvényszék 59.Mf.638426/2012/6. sorszámú
közbenső ítéletének 6. oldalát). Szintén egyértelmű hasonlóság és ezen kívül időbeli egybeesés lelhető fel
a munkáltatónál a jogvitában érintett időszakban zajló javadalmazási rendszer megújítása és az internetes honlapon
közzétett írások témái között (lásd: Fővárosi Törvényszék 59.Mf.638426/2012/6. sorszámú közbenső ítéletének 2. és
7. oldalait, valamint a Kúria Mfv.I.10.655/2013/6. sorszámú ítéletének 7. oldalát).
[40] A munkaügyi jogvita során megállapított ilyen tényállás alapján az  Alkotmánybíróság úgy értékeli, hogy
a  szóban forgó tevékenység a  tárgyát tekintve kizárólag humánerőforrás gazdálkodáshoz kapcsolódó, vagyis egy
meghatározott szakmához tartozó kérdéseket, szakmabéli közönségnek címezve tárgyal. Az  internetes portál és
az ott megjelenő írások kifejezett célja a „tudásmegosztás”, amellyel szintén egy szűkebb szakmai kört, nevezetesen
a  versenyző vállalatok humánerőforrás szakembereit törekszik megszólítani. A  tevékenység kontextusa is ehhez
a  szakmaisághoz igazodik, minthogy az  internetes portálon kizárólag ilyen jellegű írások jelennek meg, és ilyen
jellegű előadásokat, beszélgetéseket hirdetnek meg. Mindezeket figyelembe véve az  Alkotmánybíróság úgy ítéli
meg, hogy a munkaügyi jogvita alapját jelentő tevékenység, vagyis az internetes portál tartalma és az ott közétett
írások döntő részükben szakmai jellegűek és nem mutatnak olyan közéleti kötődést, amely ezt a  tevékenységet
egyértelműen a  közügyek szabad vitatásának körébe sorolja. Ebből következően a  munkaügyi jogvita alapját
jelentő tevékenység és ennek részeként megjelent írások elesnek az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdésében garantált
véleménynyilvánítási szabadságból fakadó alapjogi védelemtől (jelen határozat Indokolásának IV/2.3.  pontja,
Indokolás [28]). Mivel a  szóban forgó tevékenység nem élvezi a  véleménynyilvánítás alapjogi védelmét, így
esetleges korlátozása sem mérlegelhető a  munkáltatót védő jogos gazdasági érdek veszélyeztetési tilalmát
kimondó munkajogi zsinórmércével szemben {jelen határozat Indokolásának IV/4.1.–4.2.  pontjai (Indokolás
[33]–[34])}. Ennek megfelelően jelen ügyben az  Alkotmánybíróság a  felhívott alapjog és a  munkaügyi jogvitában
alkalmazott zsinórmérce érdemi összefüggésének hiánya miatt dönt az alkotmányjogi panasz elutasításáról.
[41] Az Alkotmánybíróság e  határozatának a  Magyar Közlönyben történő közzétételét az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdés
második mondata alapján, az ügy elvi jelentőségére tekintettel rendelte el.
Budapest, 2017. június 26. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
4/2013. (X. 16.) MEKH rendelete a villamos energia rendszerhasználati díjakról és alkalmazásuk szabályairól.
A villamos energiáról szóló 2007.  évi LXXXVI.  törvény 170.  § (5)  bekezdés 1. és 3.  pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a  Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatalról szóló 2013.  évi XXII.  törvény 12.  § a)  pontjában meghatározott
feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. Értelmező rendelkezések 1. § (1) E rendelet alkalmazásában
1. ideiglenes rendszerhasználat: legfeljebb 12 hónap határozott időtartamú rendszerhasználat,
2. kisfeszültségű csatlakozás: az a csatlakozás, amelyiknél a csatlakozási pont 1 kV-ot meg nem haladó névleges
feszültségen van, de nem minősül közép/kisfeszültségű csatlakozásnak,
3. közép/kisfeszültségű csatlakozás: az a csatlakozás, amelyiknél az 1 kV-ot meg nem haladó névleges feszültségű
csatlakozási pont
a) a közép/kisfeszültségű transzformátor kapcsain,
b) a  közép/kisfeszültségű transzformátor kapcsairól közvetlenül ellátott, a  transzformátorállomás
részét képező kisfeszültségű kapcsoló- vagy elosztóberendezésben, vagy
c) technikai okokból a közép/kisfeszültségű transzformátorállomástól a vezeték nyomvonal vízszintes
vetületére vetítve 3 méteren belül elhelyezett fogyasztásmérő szekrényben
 található,
4. középfeszültségű csatlakozás: az a csatlakozás, amelyiknél a csatlakozási pont 1 kV-nál nagyobb, de 35 kV-ot
meg nem haladó névleges feszültségen van, de nem minősül nagy/középfeszültségű csatlakozásnak,
5. nagy/középfeszültségű csatlakozás: az  a  csatlakozás, amelyiknél az  1  kV-nál nagyobb, de 35  kV-ot meg
nem haladó névleges feszültségű csatlakozási pont a  nagy/középfeszültségű transzformátorállomásban
a  transzformátorkapcsokon, vagy a  kapcsokról közvetlenül ellátott kapcsoló- vagy elosztóberendezésben
található,
6. nagyfeszültségű csatlakozás: az  a  csatlakozás, amelyiknél a  csatlakozási pont 35  kV-nál nagyobb névleges
feszültségen van.
(2) Az  (1)  bekezdésben meg nem határozott fogalmakat a  villamos energiáról szóló 2007.  évi LXXXVI.  törvény
(a  továbbiakban: VET), valamint az  annak felhatalmazása alapján kiadott jogszabályok rendelkezései szerint kell
értelmezni.
2. A rendszerhasználati díjak típusai 2. § (1) A VET 142. § (1) bekezdés c) pontja szerinti elosztási díj része
a) az elosztói alapdíj,
b) az elosztói teljesítménydíj,
c) az elosztói forgalmi díj,
d) az elosztói meddő energia díj,
e) az elosztói veszteség díj és
f ) az elosztói menetrend kiegyensúlyozási díj.
(2) Az elosztási díj
a) profil elszámolású felhasználók esetében elosztói alapdíjból, elosztói forgalmi díjból, elosztói veszteség
díjból, elosztói menetrend kiegyensúlyozási díjból, valamint – a  vezérelt felhasználók kivételével – elosztói
meddő energia díjból,
b) az  a)  pont alá nem tartozó rendszerhasználók esetében elosztói alapdíjból, elosztói teljesítménydíjból,
elosztói forgalmi díjból, elosztói meddő energia díjból és elosztói veszteség díjból
áll. 3. A rendszerhasználati díjak megfizetése 3. § (1) A rendszerhasználati díjakat – a (2) bekezdés szerinti eltéréssel – a rendszerhasználó fizeti meg.
 (2) A VET 63. § (1) bekezdése szerinti esetben a hálózathoz csatlakozó felhasználó helyett a felhasználó által megbízott
kereskedő fizeti meg a rendszerhasználati díjakat. 4. § (1) Az átviteli rendszerirányító részére az átviteli-rendszerirányítási díjat és a rendszerszintű szolgáltatások díját
a) az átviteli hálózatra közvetlenül vagy közvetve csatlakozó
aa) felhasználó,
ab) erőmű,
ac) közvetlen vezeték vagy magánvezeték engedélyese vagy üzemeltetője,
b) az elosztó az elosztó hálózatra csatlakozó rendszerhasználók után és
c) a rendszerösszekötő vezetéken keresztül villamosenergia-szállítást végző
ca) az átviteli hálózatról történő villamosenergia-kiszállítás után és
cb) az átviteli hálózatra történő villamosenergia-beszállítás után
fizeti meg.
 (2) Az  elosztó részére az  átviteli-rendszerirányítási díjat és a  rendszerszintű szolgáltatások díját az  elosztó hálózatra
közvetlenül vagy közvetve csatlakozó
a) felhasználó,
b) erőmű,
c) közvetlen vezeték vagy magánvezeték engedélyese vagy üzemeltetője
fizeti meg.
5. § Az elosztó részére az elosztási díjat
a) az elosztó hálózatra közvetlenül vagy közvetve csatlakozó
aa) felhasználó,
ab) erőmű,
ac) a közvetlen vezeték vagy magánvezeték engedélyese vagy üzemeltetője, valamint további elosztó,
b) az országhatárt keresztező elosztó vezetéken keresztül villamosenergia-szállítást végző
ba) az elosztó hálózatról történő villamosenergia-kiszállítás után és
bb) az elosztó hálózatra történő villamosenergia-beszállítás után
fizeti meg. 6. § Az  elosztó részére a  közvilágítási elosztási díjat az  elosztó hálózatra a  közvilágítási elosztó hálózaton keresztül
csatlakozó felhasználó fizeti meg.
7. § Az 1. mellékletben megállapított rendszerhasználati díjak a hálózathasználati szerződés részét képezik, az általános
forgalmi adó összegét nem tartalmazzák.
4. A rendszerhasználati díjak alkalmazásának szabályai 8. § A rendszerhasználati díjak és azok alkalmazási feltételei
a) belföldi villamosenergia-forgalom esetében a csatlakozási pontra,
b) villamos energia határon keresztül történő ki- és beszállítása esetében a  határkeresztezés elszámolási
pontjára
vonatkoznak. 9. § (1) A  Ft/kWh mértékegységben megállapított rendszerhasználati díjakat a  villamos energia egész számú  kWh-ban
–  a  (2)–(3)  bekezdésben foglaltakat is figyelembe véve – meghatározott havi mennyisége után kell megfizetni
a 2. mellékletben foglaltaknak megfelelően.
(2) Kétirányú mérés esetében az  elszámolás alapját képező villamosenergia-mennyiségeket az  adott mérési ponton
a  kereskedelmi szabályzatban rögzített elszámolási mérési intervallumokban irányonként kell megállapítani, és
a  forgalomarányos –  kWh-ra vetített – rendszerhasználati díjakat elszámolási időszakonként a  háztartási méretű
kiserőművek esetében a  mérési intervallumokban mért, irányonként elkülönített és összegzett mennyiségek
különbsége alapján, minden más esetben az  irányonként elkülönített és összegzett villamosenergia-mennyiségek
alapján, irányonként kell megfizetni.
(3) Ha az elszámolási mérés nem a csatlakozási ponton van, a mért villamos energia mennyisége a nem mért hálózati
szakasz veszteségével a (4) bekezdés szerint korrigálható.
(4) Ha a  mérési pont és a  csatlakozási pont feszültségszintje azonos, akkor a  soros hálózati elemek veszteségét
az  elosztói szabályzat szerint kell meghatározni. Ha a  mérési pont és a  csatlakozási pont feszültsége nem azonos,
akkor a villamosenergia-forgalom adatait az (5) vagy (6) bekezdés szerint növelni vagy csökkenteni kell a vételezési
adatok csatlakozási pontra történő meghatározása érdekében.
(5) A terhelt transzformátor hatásos veszteségét
a) 500 kVA transzformátor névleges teljesítményig a mért energiaforgalom 2,5%-ával,
b) 501–1000 kVA transzformátor névleges teljesítmény között a mért energiaforgalom 1,5%-ával,
c) 1000 kVA transzformátor névleges teljesítmény felett a mért energiaforgalom 1%-ával
kell figyelembe venni.
(6) A  rendszerhasználó tulajdonában lévő, hálózatra kapcsolt terheletlen transzformátor esetében a  transzformátor
típusának megfelelő mérési lapokon feltüntetett, a  hálózathasználati szerződés mellékletében szereplő üresjárási
hatásos veszteséget (kWh/hó), valamint – a  transzformátor egyedi fázisjavítása hiányában – a  meddő villamos
energiát (kVArh/hó) is el kell számolni a csatlakozási ponthoz tartozó rendszerhasználati díjakkal.
10. § (1) A  villamos energia rendszerhasználati díjakat a  hálózati engedélyes – egyéb megállapodás hiányában – havonta
1 alkalommal, az általa a 3. mellékletben foglaltak figyelembevételével kiállított számlával alkalmazza.
(2) A rendszerhasználati díjak megfizetése – a (3) és (4) bekezdésben foglalt kivétellel – utólag történik.
 (3) Az elosztói alapdíj és teljesítménydíj megfizetése előre esedékes.
 (4) Az  előrefizetős mérők esetében a  Ft/kWh mértékegységben megállapított rendszerhasználati díjak megfizetése is
előre, a mérők feltöltésekor, a feltöltött villamosenergia-mennyiség alapján esedékes.
11. § (1) Ha a  VET 159.  § (1)  bekezdés 13.  pontja alapján a  Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatal
(a  továbbiakban: Hivatal) által kiadott határozatban megállapított – e  rendelet szempontjából legfeljebb
négy – minőségi mutatószám közül legalább egy, a  (2)  bekezdésben meghatározott mértékű eltérést mutat,
a  rendszerhasználati díj alkalmazására jogosult a  beszámolási évet követő naptári év július 1-je – december 31-e
közötti időszakában az  elosztási díjaknál – az  elosztói veszteség díj kivételével – a  (2)–(3)  bekezdésnek megfelelő
díjcsökkentést köteles alkalmazni az általa kiszolgált rendszerhasználók esetében.
(2) Az (1) bekezdés szerint kötelezően alkalmazandó díjcsökkentés mértéke
a) 1%, ha az  adott minőségi mutatószám vonatkozásában a  teljesítés legalább 5%-kal, de 10%-nál kisebb
mértékben,
b) 2%, ha az adott minőségi mutatószám vonatkozásában a teljesítés legalább 10%-kal
marad el a minimális minőségi követelménytől.
(3) Ha több minőségi mutatószám esetében következik be a (2) bekezdésben meghatározott teljesítéselmaradás, akkor
a  díjcsökkentés mértékét az  érintett mutatószámokra meghatározott díjcsökkentési mértékek összeadásával kell
megállapítani.
(4) A díjcsökkentés az elosztó számára külön felszólítás nélkül kötelező, és arról köteles a felhasználóit tájékoztatni.
 (5) Ha a VET 63.  § (1)  bekezdése szerint eljáró kereskedő a  (2)–(3)  bekezdés szerint meghatározott díjcsökkentésben
részesült, köteles a díjcsökkentés teljes összegét – egyetemes szolgáltató esetében a Hivatallal egyeztetett módon –
közvetlenül vagy közvetve az érintett felhasználóknak továbbadni.
5. Az elosztók közötti kiegyenlítő fizetések mértékére vonatkozó szabályok
12. § (1) Az  átviteli rendszerirányító az  elosztók által fizetett átviteli-rendszerirányítási díjból származó bevételének
azon részét, amely az  elosztók által fizetendő átviteli-rendszerirányítási díj és az  egyéb rendszerhasználók által
fizetendő átviteli-rendszerirányítási díj különbségéből adódik, a VET 142/B. § (5) bekezdésén alapuló, utólag adott
árengedmény jogcímen a  4.  mellékletben megállapított arányoknak megfelelően köteles megosztani az  elosztók
között.
(2) Az  (1)  bekezdés szerinti árengedményt az  átviteli-rendszerirányítási díjra és a  rendszerszintű szolgáltatások díjára
vonatkoztatva, azok arányának megfelelően kell nyújtani.
6. Záró rendelkezések 13. § (1) Ez a rendelet 2013. november 1-jén lép hatályba.
 (2) A Magyar Energia Hivatal 77/2013. számú határozatával módosított és VAFO-1/5/2013. számú végzésével kijavított
1092/2012. számú határozatát visszavonom. Dr. Dorkota Lajos s. k.,
 elnök


text:
20/2010. (V. 7.) KHEM utasítása a Közlekedési, Hírközlési és Energiaügyi Minisztérium szerződései megkötésének és nyilvántartásának szabályairól.
A Közlekedési, Hírközlési és Energiaügyi Minisztérium szerződéskötési rendjének szabályozása, a szerződések előkészítésének,
megkötésének, nyilvántartásának és lezárásának szabályozott keretek között történő végrehajtása – a Vezetői Információs
Rendszer megfelelő működéséhez szükséges törzsadatok rendelkezésre állása – érdekében az alábbiak szerint rendelkezem:
Az utasítás hatálya 1. § (1) Jelen utasítást a Közlekedési, Hírközlési és Energiaügyi Minisztérium (a továbbiakban: KHEM) természetes vagy jogi
személlyel, jogi személyiség nélküli szervezettel kötendő valamennyi megállapodására és a KHEM képviseletében
teendő valamennyi kötelmi jellegű jognyilatkozatra alkalmazni kell, ide nem értve:
a) a KHEM valamely előirányzata terhére, közreműködő szervezet által kötendő szerződéseket,
b) a közszolgálati jogviszonyt rendező, a Humánigazgatási Főosztály által kezelt megállapodásokat,
c) a PPP-projekteket létrehozó szerződéseket, ahol a jogi és közbeszerzési szempontú megfelelőséget külső
szakértő/tanácsadó nyilatkozata biztosítja. (2) Az (1) bekezdésben meghatározott megállapodást vagy jognyilatkozatot (a továbbiakban: szerződés) kezdeményező,
véleményező, ellenjegyző és aláíró, továbbá a kapcsolódó pénzügyi-számviteli tevékenységeket végző köztisztviselők
a szerződések megkötése és nyilvántartása során a jelen utasítás rendelkezéseinek megfelelően kötelesek eljárni,
figyelembe véve a közbeszerzésre vonatkozó, jogszabályokban és belső szabályokban foglaltakat.
(3) Jelen utasítás 2. §-ának hatálya kiterjed a KHEM irányítása alá tartozó költségvetési szervek által a dologi kiadások
előirányzata terhére megrendelőként, vagy megbízóként történő vállalkozási, illetve megbízási szerződés
megkötésére is. Általános rendelkezések 2. § (1) Szerződés megkötésére különösen az alábbi szellemi tevékenységek tekintetében kerülhet sor az államháztartás
működési rendjéről szóló 292/2009. (XII. 19.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Ámr.) 82. § (3)bekezdésére1 figyelemmel:
a) jogi képviselet, tanácsadás, b) a kodifikációhoz kapcsolódó hatásvizsgálat, tanulmányok elkészítése,
c) informatikai rendszer üzemeltetése, fejlesztése, d) adminisztratív, adatrögzítési feladatok ellátása,
e) rendszerszervezés, f) a költségvetési szerv alaptevékenysége ellátásához szükséges tanácsadói tevékenység (ideértve a szellemi
tulajdonvédelmi tanácsadást is), g) könyvviteli szolgáltatás nyújtása, h) tolmácsolás,
i) fordítás, j) szakértői tevékenység, 1 Ámr. 82. § (3) A költségvetési szerv a külső személyi juttatások előirányzata, illetve a dologi kiadások között megtervezett szellemi tevékenység számla
ellenében történő igénybevétele tétel előirányzatának terhére természetes vagy jogi személlyel, illetve jogi személyiség nélküli egyéb szervezettel
akkor köthet szerződést, ha a) azt jogszabály nem zárja ki, továbbá
b) a szerződés megkötése jogszabályban, az alapító okiratában, illetve a szervezeti és működési szabályzatában meghatározott szakmai alap- és
kiegészítő feladatai ellátásához feltétlenül szükséges, és c) kormányrendelet eltérő rendelkezése hiányában az adott feladat elvégzéséhez megfelelő szakértelemmel, szakképzettséggel és gyakorlattal, vagy
egyéb megfelelő sajátos szakmai adottságokkal, képességekkel rendelkező személyt nem foglalkoztat, vagy az alaptevékenység részeként felmerülő, a
szerződés tárgyát képező szolgáltatás egyedi, időszakos, vagy időben rendszertelenül ellátandó feladat.
k) kutatási tevékenység, l) szakmai előadások, oktatások, rendezvények szervezése, megtartása,
m) PR- és kommunikációs tevékenység, kiadványszerkesztés, lektorálás, n) oktatási és vizsgáztatási tevékenység, tananyag, illetve jegyzet elkészítése.
(2) A költségvetési szervvel jogviszonyban álló munkatárs részére szerződéssel díjazás jogviszonyából eredő feladatra
(különösen: a munkaköri leírásában rögzített feladatra, céljuttatásra kitűzött feladatra, teljesítménykövetelmény
alapján kitűzött feladatra) nem fizethető. (3) A szerződésekben az Állami Számvevőszék, illetve a Kormányzati Ellenőrzési Hivatal ellenőrzési jogosultságát a
költségvetési pénzeszközök tekintetében ki kell kötni. (4) A visszterhes szerződések esetében a kifizetés minden esetben a szerződésben foglaltak teljesítésének az Ámr. 76. §-a
szerinti szakmai teljesítés igazolását és a kifizetés engedélyezését követően történik.
Értelmező rendelkezések 3. § (1) Jelen utasítás alkalmazása során:
a) ügyletkód: a Forrás SQL-rendszerben alkalmazott kód, amely a fejezeti kezelésű előirányzaton belüli részfeladat
azonosítására szolgál. A részfeladat egy fejezeti kezelésű előirányzat szakmai feladataiból álló, olyan összetartozó
tevékenységhalmaz, amelynek elkülönített megfigyelése indokolt. Egy fejezeti kezelésű előirányzat
részfeladatainak összessége alkotja a költségvetési törvényben meghatározott egyösszegű kiadási előirányzatot.
A KHEM Igazgatás költségvetési rendszerében az ügyletkód az általános igazgatási feladatokat és a
projektfeladatokat jelöli. b) metaadat: olyan adat, amely egy adatkészlet (pl. szerződés) jellemzőit, így különösen annak tartalmát és
minőségét írja le, és részleteket biztosít a kapcsolatfelvételre vagy az adatszolgáltatásra.
(2) A szerződéstár kezelője a Költségvetési, Tervezéskoordinációs és Kontrolling Főosztály (a továbbiakban: KTKF).
A szerződéskötés kezdeményezése 4. § (1) A szerződéskötési folyamat megindításakor – pénzügyi kötelezettségvállalást tartalmazó szerződés esetén – előzetes
fedezetvizsgálatot kell végrehajtani a KHEM által vállalni tervezett kifizetés szerinti pénzösszeg rendelkezésre
állásának megállapítása érdekében. Az előzetes fedezetvizsgálatért a szerződéskötést kezdeményező szervezeti
egység vezetője – a KTKF szükség szerinti megkeresése útján – felelős.
(2) A szerződés előkészítésének folyamatában – pénzügyi kötelezettségvállalást tartalmazó szerződés esetén – a
szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység feladata: a) amennyiben az adott szerződés értéke nem éri el a mindenkori közbeszerzési értékhatárt, ugyanakkor nem
kizárólagosan egy szervezet/személy képes teljesíteni, úgy szükséges, hogy a szakmailag és gazdaságilag
legmegfelelőbb partner(ek) kiválasztása legalább 3 (három) ajánlat bekérése és kiértékelése alapján történjen.
A kiértékelés szempontjai lehetnek többek között a termék, szolgáltatás minősége, ára, referenciák, fizetési
feltételek, rendelkezésre állás, korábbi tapasztalatok stb. A kiértékelést és a kiválasztást jegyzőkönyvbe kell
foglalni, amelyet, az árajánlatokkal együtt, az aláírásra előterjesztett szerződéshez csatolni szükséges;
b) amennyiben az adott szerződés értéke eléri vagy meghaladja a mindenkori közbeszerzési értékhatárt, úgy a
szerződéses partner(ek) kiválasztása tekintetében a KHEM közbeszerzéseinek szabályozásáról szóló utasításban
foglaltak szerint, a közbeszerzésre irányadó jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően kell eljárni. Az aláírásra
előterjesztett szerződéshez csatolni szükséges a közbeszerzési eljárásról készített összegezést.
(3) A szerződéstervezet előkészítése a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység feladata. A szerződés
célszerűségéért, időszerűségéért, az ár-érték arányosságáért a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység
vezetője felelős. A célszerűség követelménye különösen a következőkre terjed ki: pénzügyi kötelezettségvállalást
tartalmazó szerződés esetén a minisztérium által fizetendő díj felelős – a feladat teljesítéséhez szükséges időtényező
(időráfordítás, szerződéses időtartam, sürgősség) a feladat tartalma, jellege, specialitása, összetettsége, a szolgáltatás
és ellenszolgáltatás arányosságának követelménye szerinti – megállapítására. A szerződéskötést kezdeményező
szervezeti egység felelős az Ámr. 82. §-ának (3) bekezdésben foglaltaknak való megfelelésért.
(4) Amennyiben rendelkezésre áll az adott szerződéstípusra vonatkozó minta, a szerződéstervezetet az intraneten
közzétett standard szerződésminta alapján kell előkészíteni. (5) Amennyiben a tervezett szerződésre nem áll rendelkezésre standard szerződésminta, úgy a szerződéstervezet
előkészítése során alkalmazható a partner által előkészített szerződéstervezet is, illetve a szerződéstervezet
előkészítésében a Jogi Főosztály – a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység megkeresése alapján, szükség
szerint – közreműködik. A szerződéstervezet előkészítése során figyelembe kell venni a KHEM Igazgatás költségvetése
pénzügyi-gazdasági feladatai ellátásáról és a döntési eljárásokról szóló KHEM utasításban, valamint a KHEM fejezet
egyes fejezeti kezelésű előirányzatainak felhasználására vonatkozó jogszabályokban és belső szabályozásokban
foglaltakat. (6) A standard szerződésminták, szerződéstervezetek előkészítése során a szerződés tárgyát – kivéve, ha ezt a feladat
jellege nem teszi lehetővé – részfeladatokra bontva kell meghatározni [3. § (1) bekezdés a) pont].
A szerződések véleményezése 5. § (1) A szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység, az előkészített szerződéstervezet alapján, a szerződéssel
kapcsolatos alapadatokat szerződéses adatlapon rögzíti. A szerződéses adatlap a szerződés szerződéstárba való
felvételének alapvető információforrása, mintáját a 1. számú melléklet tartalmazza.
(2) A pénzügyi kötelezettségvállalást tartalmazó szerződések esetén, a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység
kötelezettségvállalási adatlapot tölt ki, amelynek mintáját a 2. számú melléklet tartalmazza. A beszámolási
kötelezettség teljesítése és a Vezetői Információs Rendszer részfeladatszintű kontrollingadat-szolgáltatásának
biztosítása érdekében a kötelezettségvállalási adatlapon – a szerződéstervezetben szereplő részteljesítésekkel
összhangban – rögzíteni kell a szakfeladatrend szerinti besorolást és a kapcsolódó ügyletkódokat. A törzsadatok
között nyilvántartott szakfeladat számokról és ügyletkódokról, illetve azok megnevezéseiről és tartalmáról a KTKF
tájékoztatja a szervezeti egységeket. (3) A szerződéses adatlap, valamint a kötelezettségvállalási adatlap adatainak kitöltése – amelyekhez a szerződéstervezet
és a hozzá kapcsolódó előkészítő feladatok részletes ismerete elengedhetetlen – a szerződéskötést kezdeményező
szervezeti egység feladata. (4) A vezetői aláírással ellátott, iktatott véleménykérő feljegyzést papíralapon, a mellékleteket (szerződéstervezetet,
szerződéses adatlapot, kötelezettségvállalási adatlapot) a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység kizárólag
elektronikusan továbbítja: a) a mindenkori közbeszerzési értékhatárt el nem érő értékű vállalkozási vagy megbízási szerződés esetében,
a szerződés jogi szempontból történő véleményezése céljából, a Közbeszerzési és PPP Főosztály és – a KHEM
Szervezeti és Működési Szabályzatában foglaltakon túlmenően – a Jogi Főosztály részére is,
b) minden egyéb, az a) pont alá nem tartozó szerződés esetében jogi szempontból történő véleményezés céljából
a Jogi Főosztály, c) az a) és b) pontok alá tartozó szerződés esetében, közbeszerzési szempontból történő véleményezés céljából,
a Közbeszerzési és PPP Főosztály, d) az a) és b) pontok alá tartozó szerződés esetében költségvetési szempontból történő véleményezés céljából
a KTKF, e) valamennyi, vélelmezhetően munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonyra vonatkozó szerződést, valamint
a természetes személlyel a KHEM személyi juttatások terhére kötendő megbízási szerződéseket a
Humánigazgatási Főosztály (a továbbiakban a Jogi Főosztály, a Közbeszerzési és PPP Főosztály, Humánigazgatási Főosztály és a KTKF együtt:
Véleményezők) részére. Csak iktatószámmal rendelkező megkeresés véleményezhető, amennyiben a véleménykérés
iktatószám nélkül érkezik, Véleményezők kötelesek ezt a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egységnek jelezni.
(5) A Véleményezők feladata a szerződéstervezet jogi, közbeszerzési, költségvetési és humángazdálkodási szempontú
felülvizsgálatán túl a szerződéses adatlapon és a kötelezettségvállalási adatlapon – meta-adatonként – a
szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység által meghatározott és a Véleményező kompetenciájába tartozó
adattartalom véleményezése, illetőleg egyes meta-adatok tekintetében a szerződéses adatlap kitöltése is.
(6) A Véleményezők a véleményüket változáskövetéssel – korrektúra alkalmazásával – a szerződéstervezet, szerződéses
adatlap és a kötelezettségvállalási adatlap elektronikus példányaiban rögzítik, majd azokat a szerződéskötést
kezdeményező szervezeti egység részére 8 munkanapon belül, iktatószámmal ellátott e-mailben, valamint az
elektronikus levéllel azonos iktatószámú, vezetői aláírással ellátott papíralapú feljegyzés formájában küldik meg. Ettől
rövidebb véleményezési határidőt a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység a véleményezés
kezdeményezésével egyidejűleg kérhet, megjelölve a sürgősebb véleményezési határidő indokát. Az elvárt
véleményezési határidő 2 munkanapnál rövidebb nem lehet. Ha a Véleményezőnek nincs észrevétele, arról a
szerződéskötést kezdeményező szervezeti egységet a véleményezési határidőben kifejezetten tájékoztatni köteles.
(7) A vélemények visszaérkezését követően a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység feladata az észrevételek
átvezetése a szerződéstervezeten, a szerződéses adatlapon és a kötelezettségvállalási adatlapon, továbbá a
Véleményezők nevének, a véleményezés dátumának és a vélemény iktatószámának a rögzítése a szerződéses
adatlapon. (8) Abban az esetben, ha a Véleményezők vagy a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység különböző
álláspontot képviselnek a szerződéstervezettel kapcsolatosan, úgy a szerződéskötést kezdeményező szervezeti
egység egyeztetést kezdeményez, amelyet mindaddig folytatni köteles, ameddig a Véleményezők és a
szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység azonos álláspontra nem jutnak.
(9) A vélemények átvezetését követően – és amennyiben a szerződéstervezet megfelel a (7) bekezdésben foglaltaknak – a
szerződéstervezetet, a szerződéses és a kötelezettségvállalási adatlapot nem szükséges ismételten megküldeni
(visszamutatni) a Véleményezők részére, ugyanakkor a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység a
szerződéstervezet költségvetési ellenjegyzésének kezdeményezésekor a feljegyzésben nyilatkozni köteles a
vélemények átvezetéséről. Pénzügyi kötelezettségvállalást tartalmazó szerződés költségvetési ellenjegyzése
6. § (1) Pénzügyi kötelezettségvállalást tartalmazó szerződés esetén, a kötelezettségvállalási adatlap, a szerződéskötést
kezdeményező szervezeti egység vezetője által aláírt szerződéses adatlap, a szerződéstervezet és a szerződéskötést
kezdeményező szervezeti egység 5. § (9) bekezdése szerinti nyilatkozata alapján a KTKF feladata a költségvetési
ellenjegyzés. (2) A szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység a kötelezettségvállalásra jogosult vezető által jóváhagyott
kötelezettségvállalási adatlapot, továbbá költségvetési ellenjegyzés céljából a szerződéstervezetet – mellékelve
ahhoz a Véleményezők 5. § (6) bekezdése szerinti álláspontját, a 4. § (2) bekezdés a) pontja szerinti árajánlatokat,
jegyzőkönyvet és a szerződéses adatlapot, illetve a közbeszerzési eljárás eredményeként megkötendő szerződés
esetén a 4. § (2) bekezdés b) pont szerinti összegezést – legkésőbb a szerződéstervezetben meghatározott teljesítés
kezdő időpontját megelőző 10. munkanapig megküldi a KTKF részére, figyelembe véve az iratkezelésre vonatkozó
belső szabályozásban foglaltakat. (3) Az ellenjegyzés során, azt megelőzően a KTKF-nek meg kell győződnie arról, hogy
– a jóváhagyott költségvetés fel nem használt, illetve le nem kötött, a kötelezettségvállalás tárgyával összefüggő
kiadási előirányzata rendelkezésre áll az adott részfeladaton, ügyletkódon,
– a kötelezettségvállalás nem sérti a gazdálkodásra vonatkozó szabályokat,
– a kötelezettségvállalási adatlapon szereplő adatok megegyeznek a szerződéstervezet adataival,
– a szerződéstervezethez csatolták a jelen utasításban előírt mellékleteket (árajánlat, jegyzőkönyv a döntésről,
összegezés stb), valamint a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység nyilatkozatát a vélemények
átvezetéséről. Fedezethiány, illetve eltérés esetén az ellenjegyző egyeztet a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egységgel,
amely gondoskodik a szerződés jogszerű megkötése érdekében szükséges intézkedések végrehajtásáról.
(4) A fedezet rendelkezésre állása és az adatok egyezősége esetén, a KTKF a szükséges adatokat rögzíti a Forrás
SQL-rendszerben, ellenjegyzett státusú kötelezettségvállalásként. A kötelezettségvállalás Forrás SQL-rendszer által
generált azonosítóját a KTKF munkatársa rávezeti a szerződésre, a szerződéses adatlapra, valamint a
kötelezettségvállalási adatlapra. (5) Fejezeti kezelésű előirányzatok esetén a KTKF a szerződés szerinti fizetési kötelezettség és az előirányzat-felhasználási
terv összhangját is ellenőrzi. (6) Az ellenjegyzést követően a KTKF a bonthatatlan kötéssel összefűzött szerződéstervezetet, a kötelezettségvállalási
adatlapot, valamint a (2) bekezdés szerinti egyéb dokumentumokat – a rendelkezésére bocsátott példányszámban
(legalább három) – a (2) bekezdés szerinti valamennyi dokumentum kézhezvételét követő 8 munkanapon belül
visszaküldi a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység részére. (7) Amennyiben a kötelezettségvállalás nem felel meg a vonatkozó szabályozásban foglaltaknak vagy nem áll
rendelkezésre a teljesítéshez szükséges összeg, az ellenjegyzésre jogosultnak erről a kötelezettségvállalási adatlap
megküldésével tájékoztatnia kell a kötelezettségvállalásra jogosult vezetőt. A szerződés aláírása
7. § (1) A költségvetési ellenjegyzést követően a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység vezetője gondoskodik a
szerződés felek által történő aláírásáról. (2) A pénzügyi kötelezettségvállalást tartalmazó szerződést a szerződés értéke szerint kötelezettségvállalásra jogosult
vezető, míg a pénzügyi kötelezettségvállalást nem tartalmazó szerződést a szerződéskötést kezdeményező szervezeti
egység vezetője vagy a megállapodás tárgya szerint illetékes felsővezető írja alá. Az aláírásra előterjesztett szerződés
tervezet mellett a KHEM képviseletében a szerződést aláíró személy részére be kell mutatni a Véleményezők 5. §
(6) bekezdés szerinti álláspontját és a 4. § (2) bekezdés a) vagy b) pontja szerinti dokumentumokat.
(3) A kötelezettségvállalásra jogosultak meghatározását – értékhatárok szerint – a KHEM Igazgatás költségvetése
pénzügyi-gazdasági feladatairól és a döntési eljárásokról szóló utasítás, valamint a KHEM fejezet egyes fejezeti
kezelésű előirányzatainak felhasználására vonatkozó jogszabályok, illetve belső utasítások, szabályzatok tartalmazzák.
(4) Amennyiben a szerződés pénzügyi kötelezettségvállalást nem tartalmaz, a szerződéskötést kezdeményező szervezeti
egység vezetője a véleményezési eljárást követően aláírásával jóváhagyja a szerződéses adatlapban foglaltakat, és
gondoskodik a szerződés ellenjegyzett [5. § (6) bekezdés] példányainak felek által történő aláírásáról.
(5) A KHEM-mel szerződő fél(ek) részére a szerződés egy aláírt példányának rendelkezésre állását kell biztosítani.
(6) A felek által aláírt szerződés egy eredeti példányát, a pénzügyi kötelezettségvállalást tartalmazó szerződés esetén a
kötelezettségvállalási adatlapot, valamint a 6. § (2) bekezdés szerinti dokumentumokat a szerződéskötést
kezdeményező szervezeti egység vezetője, a szerződés létrejöttét követően, haladéktalanul továbbítja a szerződéstár
kezelője és a természetes személlyel, a KHEM személyi juttatásának terhére kötendő megbízási szerződés esetében a
Humánigazgatási Főosztály részére. (7) A szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység a pénzügyi kötelezettségvállalást tartalmazó szerződés
megkötését követő 5 napon belül a végleges szerződéses adatlap egy – elektronikus – másolati példányát továbbítja a
Közbeszerzési és PPP Főosztály részére. (8) A szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység, az elektronikus információszabadságról szóló 2005. évi XC.
törvényben, az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény 15/A–B. §-aiban és az államháztartás működési
rendjéről szóló 292/2009. (XII. 19.) Korm. rendelet 233. §-ában foglalt közzétételi kötelezettség teljesítéséről szóló
utasításban meghatározottakon túlmenően, valamennyi – nem közbeszerzési eljárás lefolytatása eredményeképp –
megkötött szerződés esetében köteles a 2. számú melléklet szerinti szerződéses adatlapot a szerződés létrejöttét
követő 5 munkanapon belül a Kommunikációs Osztály részére megküldeni. A Kommunikációs Osztály a megküldött
szerződéses adatlap alapján, annak kézhezvételétől számított 5 munkanapon belül gondoskodik a szerződés
típusának, tárgyának, a szerződő felek megnevezésének, időtartamának, továbbá pénzügyi kötelezettségvállalást
tartalmazó szerződés esetén a szerződés értékének a KHEM honlapján történő közzétételéről.
(9) Közbeszerzési eljárás eredményeképp megkötött szerződés esetében a beszerző szervezeti egység az aláírást
követően haladéktalanul köteles a mindkét fél által aláírt szerződés egy eredeti, másolati vagy elektronikus példányát
továbbítani a Közbeszerzési és PPP Főosztály Közbeszerzési Osztálya számára.
(10) Abban az esetben, ha a pénzügyi kötelezettségvállalást tartalmazó szerződéstervezetet a szerződő felek nem írják alá
(a szerződés nem jön létre), a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység köteles erről a kötelezettségvállalási
adatlap visszaküldésével egyidejűleg tájékoztatni a KTKF-et és a Közbeszerzési és PPP Főosztályt.
A kötelezettségvállalási adatlapon a kötelezettségvállalásra jogosult vezetőnek írásban kell rögzítenie a
szerződéskötés meghiúsulásának tényét, röviden az indokát, és ezt az aláírásával kell igazolnia.
A szerződések nyilvántartásba vétele, megőrzése 8. § (1) A szerződéstár kezelője a felek által aláírt szerződés, a szerződéses adatlap és pénzügyi kötelezettségvállalást
tartalmazó szerződések esetén a kötelezettségvállalási adatlap alapján felelős:
a) a szerződéses adatlap, a kötelezettségvállalási adatlap és a szerződés egy eredeti példányának (az eredeti
bonthatatlanul összefűzött szerződés, digitalizálás miatti felbontását követően, a szerződés újbóli bonthatatlan
összefűzése a szerződéstár kezelőjének a feladata) – egy file-ban történő – digitalizálásáért;
b) a szerződés egy eredeti példányának a szerződéstár – erre a célra fenntartott – irattárába helyezéséért és a
művelet iratkezelési rendszerben – az iratkezelésre vonatkozó belső szabályozásban előírtak szerint – történő
rögzítéséért; c) a file (digitalizált szerződés, a szerződéses adatlap és a kötelezettségvállalási adatlap) szerződéstárban történő
archiválásáért, a kapcsolódó meta-adatok rögzítéséért és a szerződéses adatlapon szereplő adatoknak megfelelő
jogosultságok beállításáért a 9. §-ban meghatározottak szerint; d) a szerződés pénzügyi bonyolításában érintett Igazgatási, illetve Fejezeti Osztály az aláírt eredeti szerződés hiteles
másolatát ügyintézésre megkapja. (2) A szerződéstár felelős azért, hogy a szerződés és a 6. § (2) bekezdése szerinti dokumentumok egy ügyiratban legyenek
nyilvántartva. Szerződéstár kezelése, jogosultsági rendszer 9. § (1) A szerződéstár az aláírt szerződés és a kapcsolódó adatlapok (szerződéses adatlap, kötelezettségvállalási adatlap)
digitális képének gyors visszakereshetőségét biztosítja. A szerződéstár üzemeltetéséért a szerződéstár kezelője, annak
az igények szerinti fejlesztéséről a KHEM informatikai feladati ellátásáért felelős szervezeti egység, szervezet vagy más
személy gondoskodik, azzal, hogy a teljesítésért a gazdasági és ágazatfinanszírozási szakállamtitkár titkársága felelős.
(2) A szerződéshez olvasási jogot kell biztosítani: a) a szerződést kezdeményező szervezeti egység vezetőjének/a kötelezettségvállalásra jogosult vezetőnek,
b) az a) pontban meghatározottak vezetőjének (felsővezető), c) a szakmai teljesítés igazolására jogosult munkatársnak,
d) a KTKF írásban kijelölt munkatársainak, e) a Jogi Főosztály írásban kijelölt munkatársainak,
f) a Közbeszerzési és PPP Főosztály írásban kijelölt munkatársainak,
g) a Humánigazgatási Főosztály által az 5. § (4) bekezdés e) pontja alapján véleményezett szerződések esetében a
Humánigazgatási Főosztály kijelölt munkatársainak. (3) A (2) bekezdés d)–g) pontja szerinti kijelölés az ott meghatározott szervezeti egység vezetőjének feladata, azzal, hogy
a kijelölt munkatárs – a (4) és (5) bekezdésben foglalt kivétellel – a szerződéstár teljes vagy a kijelölésben kifejezetten
meghatározott adattartalmának megismerésére jogosult. A (2) bekezdésben meghatározott személyeken túl a
szerződéstárhoz olvasási jogot, a szerződéstárhoz való hozzáférést a szerződéstár kezelője a szerződést
kezdeményező szervezeti egység vezetője/a kötelezettségvállalásra jogosult vezető (kötelezettségvállaló) vagy az
előzőek vezetőjének (felsővezető) írásbeli feljegyzése alapján adhat. (4) A szerződéses adatlapon szolgálati vagy államtitokként minősített szerződések esetében olvasási jog az államtitokról
és a szolgálati titokról szóló 1995. évi LXV. törvény alapján kizárólag a minősítőt, a titokbirtokost és a titokvédelmi
felügyelőt illeti meg. A minősített adatok kezelési rendjével kapcsolatos részletes szabályokat a minősített adatok
kezelésének rendjéről szóló utasítás (titokvédelmi szabályzat) tartalmazza. (5) A minősített szerződések esetében a (4) bekezdésben meghatározott személyeken túl olvasási jog csak a minősítő
engedélyével biztosítható. (6) A digitalizált szerződéseket megfelelően azonosítható fájlnévvel kell ellátni.
(7) A fájl digitalizálásával párhuzamosan az adott szerződéshez kapcsolódóan a szerződéstár kezelőjének a
szerződéstárban rögzítenie kell a következő metaadatokat: a) azonosító (a szerződéstár által felkínált és nyilvántartott egyedi azonosító; a módosítás egyedi sorszámhoz
rendelése és a módosítás verziójának jelölése a szerződéstár kezelőjének a feladata);
b) kötelezettségvállalás azonosítója; c) iktatószám; d) szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység megnevezése;
e) kötelezettségvállaló neve; f) szakmai teljesítésigazoló neve; g) a KHEM szerződő (külső) partnere(i);
h) szerződés típusa; i) szerződés tárgya; j) szerződés kategória (témakör);
k) szerződés összege (bruttó) [kötelezettségvállalás teljes összege, nettó összeg + áfa];
l) szerződés összege (nettó) [áfa nélküli összeg]; m) szerződés felek általi aláírásának napja;
n) szakmai teljesítés véghatárideje; o) egyedi támogatási szerződés esetén a támogatási program megvalósításának helye;
p) minősítés; q) közbeszerzés esetén a 4. § (2) bekezdés b) pont szerinti dokumentum (Összegezés);
r) nem közbeszerzés esetén a 4. § (2) bekezdés a) pont szerinti dokumentumok (árajánlatok, kiválasztási
jegyzőkönyv, titoktartási és/vagy összeférhetetlenségi nyilatkozat). A pénzügyi kötelezettségvállalást tartalmazó szerződések teljesítésigazolása
10. § (1) Költségvetési előirányzatot érintő pénzforgalmat csak a teljesítés igazolása alapján lehet érvényesíteni. A teljesítés
igazolására jogosult személyt – a szerződésben való feltüntetés útján – a szerződéskötést kezdeményező szervezeti
egység vezetője jelöli ki. (2) A teljesítés igazolása során meg kell győződni arról, hogy a feladat elvégzése előírásszerűen, a szerződésben foglaltak
szerint megtörtént-e, illetőleg az ellenérték kifizetése megalapozott-e, amelyet a szerződésben meghatározottak
szerint kell igazolni. (3) Amennyiben a szerződésszerű teljesítéssel kapcsolatosan kifogás nem merül fel, a teljesítés igazolására jogosult
személy a teljesítést a jelen utasítás 3/A. számú mellékletében található „Teljesítésigazolás” elnevezésű nyomtatvány
rovatainak és a 3/B. számú mellékletében található „Kifizetés engedélyezése” elnevezésű nyomtatvány kitöltése és
aláírása útján igazolja – ha értelmezhető a szerződés szerinti teljesítési összesítő alapján – és a nyomtatvány egy
példányát a KHEM-mel szerződő fél részére továbbítja. A számla kiállítására a nyomtatvány birtokában és alapján
kerülhet sor, azzal, hogy a számla kiállításának a szerződésben meghatározott részteljesítésekhez (részfeladatokhoz)
kell igazodnia. (4) A szerződő fél által kiállított számlát a teljesítés igazolására jogosult személy ellenőrzi.
(5) A kifizetést a kötelezettségvállalásra jogosult vezető engedélyezi a jelen utasítás 3/A. és 3/B. számú mellékletében
található, a „Teljesítésigazolás” rovatok tekintetében már kitöltött és aláírt nyomtatvány KHEM-et illető példánya
„Kifizetés engedélyezése” rovatainak kitöltése és aláírása útján. Amennyiben – az összeghatárra tekintettel – a
miniszter a kötelezettségvállaló, úgy a kifizetés engedélyezője a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység
szakmai felügyeletét gyakorló felsővezető. A nyomtatványon minden esetben fel kell tüntetni a részteljesítésekhez
(részfeladatokhoz) kapcsolódó ügyletkódot és (rész)összeget. (6) Ha valamely okból a kifizetés nem engedélyezhető, akkor a teljesítés igazolására jogosult személy gondoskodik a
számla kiállítójának tájékoztatásáról, és szükség esetén intézkedik a hiánypótlás iránt.
(7) A kötelezettségvállalásra jogosult vezető a megfelelően kiállított számlát és az általa az (5) bekezdés szerint
jóváhagyott nyomtatványt – az iratkezelésre vonatkozó belső szabályozásban előírtak betartásával – továbbítja a KTKF
részére. (8) Amennyiben támogatási szerződés jogszabályok, illetve belső utasítások, szabályzatok alapján – előlegfizetésről vagy
a támogatási összeg kifizetése tekintetében előfinanszírozásról rendelkezik, a kötelezettségvállalásra jogosult
vezetőnek a 3/B. számú melléklet szerinti nyomtatvány „Kifizetés engedélyezése” rovatainak értelemszerű kitöltése és
aláírása útján kell gondoskodnia a pénzügyi teljesítés engedélyezéséről, továbbá a nyomtatvány KTKF részére történő
továbbításáról. Érvényesítés, utalványlap ellenjegyzése, utalványozás 11. § A teljesítésigazolást követően, a kifizetendő számlát a KTKF is ellenőrzi és a Forrás SQL-rendszerből nyert kiadási
utalványrendelet használatával az érvényesítésre, ellenjegyzésre és utalványozásra vonatkozó belső
szabályozásokban rögzített eljárásrend szerint jár el. A szerződés módosítása, teljesítés nélkül történő megszűnése
12. § (1) A szerződés módosításának folyamatára a szerződéskötésre vonatkozó szabályokat kell alkalmazni, azzal a
különbséggel, hogy a szerződéses adatlap módosítás rovatában meg kell jelölni azon szerződés azonosítóját, amelyre
a szerződésmódosítás vonatkozik. (2) Amennyiben a szerződés nem teljesítéssel szűnik meg, a szerződésben rögzített feltételek szerint kell eljárnia a
szerződéskötést kezdeményező szervezeti egységnek, azzal, hogy a Véleményezőket – a 5. § (4) bekezdésében
meghatározott véleményezési rendnek megfelelően – a szerződés megszüntetésébe a kapcsolódó dokumentumok
véleményeztetése útján be kell vonni. (3) A (2) bekezdésben foglaltak esetén a szerződés megszüntetését követően a szerződés lezárására vonatkozó
rendelkezéseket megfelelően alkalmazni kell. A pénzügyi kötelezettségvállalást tartalmazó szerződés lezárása
13. § (1) A szerződés teljes körű szakmai és pénzügyi teljesítését követően a szerződést kezdeményező szervezeti egység
vezetőjének gondoskodnia kell a szerződés lezárásáról. (2) A szerződés lezárását a – 4. számú mellékletben szereplő – kötelezettségvállalás lezárása nyomtatvány kitöltése útján
kell igazolni, és azt a KTKF részére kell továbbítani.
(3) A szerződés lezárásakor a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység vezetőjének intézkednie kell a
szerződésben rögzített, de fel nem használt összeg (maradvány) rögzítése és a maradvány felszabadításának
engedélyeztetése iránt. (4) A KHEM közbeszerzéseinek szabályozásáról szóló utasításban foglaltak alapján, a közbeszerzési eljárás
eredményeként kötött szerződések teljesüléséről, a teljesítésigazolás kiállítását követően haladéktalanul, legfeljebb
két napon belül a beszerző szervezeti egység a teljesítésigazolás másolatának megküldésével köteles a Közbeszerzési
és PPP Főosztály Közbeszerzési Osztályát tájékoztatni. (5) Tanulmány megrendelésére irányuló szerződés esetében, a szerződéskötést kezdeményező szervezeti egység
vezetője, a szerződés eredményeként létrejött tanulmány átvételét követően, annak egy – akár másolati – példányát, a
minősített dokumentumok kivételével, kommunikációs célból a Kommunikációs Osztálynak megküldi, amely azt
közzéteszi az intraneten. Záró rendelkezések 14. § (1) Ezen utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba, egyidejűleg hatályát veszti a Közlekedési, Hírközlési és
Energiaügyi Minisztérium szerződései megkötésének és nyilvántartásának szabályairól szóló 34/2009. (V. 29.) KHEM
utasítás, valamint a szellemi tevékenység szerződéssel, számla ellenében történő igénybevételének rendjéről szóló
29/2009. (V. 22.) KHEM utasítás. (2) Ezen utasítás rendelkezéseit az ezt követően indított, valamint a hatályba lépéskor folyamatban lévő szerződéskötési
eljárásokra kell alkalmazni. (3) A 9. § (2) bekezdés d)–g) pontjában megjelölt munkatársak kijelöléséről az ott megjelölt szervezeti egységek vezetői a
szerződéstár 9. §-ában meghatározottak szerinti működéséhez szükséges informatikai rendszer bevezetését követő
30 napon belül gondoskodnak. (4) A szerződéstár 9. §-ában meghatározottak szerinti működéséhez szükséges informatikai rendszer bevezetéséig a KTKF
– a 7. § (6) bekezdése alapján kézhez vett szerződésekről – a szerződéses adatlap tartalmának megfelelő analitikát
vezet. (5) A jelen utasításban nem szabályozott kérdésekben az államháztartásról szóló törvény, a számvitelről szóló törvény, a
közérdekű adatok közzétételére vonatkozó kötelezettség a közpénzek felhasználásával, a köztulajdon használatának
nyilvánosságával, átláthatóbbá tételével és ellenőrzésének bővítésével összefüggő egyes törvények módosításáról
szóló törvény („üvegzsebtörvény“), a közbeszerzésekről szóló törvény, az államháztartás működési rendjéről szóló
kormányrendelet, az államháztartás szervezetei beszámolási és könyvvezetési kötelezettségeinek sajátosságairól
szóló kormányrendelet, a KHEM közbeszerzéseinek szabályozásáról szóló utasítás, a KHEM Igazgatás költségvetése
pénzügyi-gazdasági feladatai ellátásáról és a döntési eljárásokról szóló utasítás, a KHEM Szervezeti és Működési
Szabályzatáról szóló utasítás, az elektronikus információszabadságról szóló 2005. évi XC. törvényben az
államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény 15/A–B. §-aiban és az államháztartás működési rendjéről szóló
292/2009. (XII. 19.) Korm. rendelet 233. §-ában foglalt közzétételi kötelezettség teljesítésének szabályairól szóló
utasítás, továbbá az iratkezelésre vonatkozó belső szabályozás előírásait kell alkalmazni.
Hónig Péter s. k.,
közlekedési, hírközlési és energiaügyi miniszter


text:
80/2017. (VII. 25.) ME határozata a Magyarország Kormánya és a Szaúd-Arábiai Királyság Kormánya között a beruházások ösztönzéséről és kölcsönös védelméről szóló megállapodás létrehozására adott felhatalmazásról.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
a nemzetgazdasági miniszter, valamint a külgazdasági és külügyminiszter előterjesztése alapján
 1. egyetértek a Magyarország Kormánya és a Szaúd-Arábiai Királyság Kormánya között a beruházások ösztönzéséről és
kölcsönös védelméről szóló megállapodás (a továbbiakban: Megállapodás) létrehozásával;
 2. felhatalmazom a  nemzetgazdasági minisztert, hogy – az  érintett miniszterekkel egyetértésben – a  tárgyalásokon
részt vevő személyeket kijelölje;
 3. felhatalmazom a  nemzetgazdasági minisztert vagy az  általa kijelölt személyt, hogy a  tárgyalások eredményeként
előálló szövegtervezetet kézjegyével lássa el;
 4. felhívom a  külgazdasági és külügyminisztert, hogy a  Megállapodás létrehozásához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki;
 5. felhívom a  nemzetgazdasági minisztert, a  külgazdasági és külügyminisztert, valamint az  igazságügyi minisztert,
hogy a  Megállapodás létrehozását követően a  Megállapodás szövegének végleges megállapítására való
felhatalmazásról szóló határozat tervezetét haladéktalanul terjesszék a Kormány elé.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök