text:
1618/2018. (XI. 27.) Korm. határozata a TOP-6.2.1-15-DE1-2016-00001 azonosító számú, „Nagyerdei óvoda felújítása” című projekt támogatásának növeléséről.
A Kormány
 1. egyetért a  TOP-6.2.1-15-DE1-2016-00001 azonosító számú, „Nagyerdei óvoda felújítása” című projekt
(a továbbiakban: projekt) támogatásának növelésével, az 1. melléklet szerint;
 2. egyetért a  projekt többlettámogatásának a  Terület- és Településfejlesztési Operatív Program 6. prioritása
rendelkezésre álló kerete terhére történő finanszírozásával;
 3. egyetért a projekt támogatási szerződésének az 1. melléklet szerinti módosításával.
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
28/2015. (IX. 24.) AB határozata a Kúria Knk.IV.37.467/2015/2. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Dienes-Oehm Egon, dr. Pokol Béla és
dr. Salamon László alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint dr. Kiss László, dr. Lévay Miklós, dr. Stumpf
István és dr. Szalay Péter alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  Kúria Knk.IV.37.467/2015/2. számú végzése alaptörvény-ellenes,
ezért azt megsemmisíti.
2. Az Alkotmánybíróság a társadalmi szervezet indítványozók által előterjesztett, továbbá az Alaptörvény B) cikk
(1) bekezdésének sérelmét állító alkotmányjogi panaszokat visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Az  Alkotmánybíróság előtt IV/2774/2015., IV/2779/2015. és IV/2822/2015. ügyszámok alatt három,
az  Alkotmánybíróságról szóló 2011.  évi CLI.  törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 27.  §-a alapján előterjesztett
alkotmányjogi panasz indítvány tárgyában indult eljárás.
[2] 1.1. A  természetes személy és társadalmi szervezet indítványozók jogi képviselőik útján az  Abtv. 27.  §-a alapján
alkotmányjogi panasszal fordultak az  Alkotmánybírósághoz. Indítványukban kérték, hogy az  Alkotmánybíróság
semmisítse meg a  Kúria Knk.IV.37.467/2015/2. számú végzését. A  bíróság támadott végzésével megváltoztatta
a  Nemzeti Választási Bizottság (a  továbbiakban: NVB) 83/2015. számú határozatát, amely megtagadta egy,
az  országos népszavazás kitűzésére irányuló népszavazási kezdeményezés aláírásgyűjtő ívén szereplő kérdés
hitelesítését. Az  indítványozók szerint a  Kúria támadott végzése sérti az  Alaptörvény egyenlő bánásmódhoz való
jogra vonatkozó, továbbá az esélyegyenlőség megvalósulására szolgáló külön intézkedéseket és fokozott védelmet
megfogalmazó XV.  cikk (1), (2), (3) és (5)  bekezdését, illetve az  Alaptörvény XIX.  cikk (4)  bekezdését, valamint
az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésében foglalt tulajdonhoz való jogát. Az indítványozók álláspontja szerint a Kúria
végzése sérti az Alaptörvény 8. cikk (3) bekezdésének b) pontját is, ezen kívül a a népszavazás kezdeményezéséről,
az európai polgári kezdeményezésről, valamint a népszavazási eljárásról szóló 2013. évi CCXXXVIII. számú törvény
(a továbbiakban: Nsztv.) 9. § (1) bekezdése tekintetében indokolása megalapozatlan.
[3] 1.2. Egy további indítványozó a  fenti indítványozókkal azonos jogi képviselő útján, tartalmilag megegyező
indítvánnyal fordult az  Abtv. 27.  §-a alapján alkotmányjogi panasszal az  Alkotmánybírósághoz. A  két indítvány
közti különbség az  indítványozók személyében rejlik. Míg indítványozók egyike már nyugdíjasként részesül
a  társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997.  évi LXXXI.  törvény 18.  § (2a)  bekezdésében foglalt nők
kedvezményes öregségi nyugdíjában, addig egy másik indítványozónak a  jövőben keletkezne a  jelenleg ismert
feltételek melletti jogosultsága a csatolt nyilatkozata értelmében.
[4] 1.3. A harmadik, Abtv. 27. § szerinti indítványt két természetes személy indítványozó nyújtotta be. Az indítványozók
szerint a  Kúria támadott végzése sérti az  Alaptörvény egyenlő bánásmódhoz való jogra vonatkozó, továbbá
az  esélyegyenlőség megvalósulására szolgáló külön intézkedéseket és fokozott védelmet megfogalmazó XV.  cikk
(1), (2), (3) és (5)  bekezdését, illetve az  Alaptörvény XIX.  cikk (4)  bekezdését, továbbá az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(1)  bekezdésében biztosított tisztességes eljáráshoz való jogot és a  B)  cikk (1)  bekezdéséből fakadó jogbiztonság
követelményét.
[5] 2. Az  alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló tényállás lényege az  alábbiakban összegezhető. Az  országos
népszavazás kezdeményezője 2015. április 1-jén nyújtotta be az aláírásgyűjtő ív mintapéldányát a Nemzeti Választási
Bizottsághoz az Nsztv. 3. § (1) bekezdése szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven az alábbi kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy az  Országgyűlés a  nyugdíjjogszabályok megfelelő módosításával a  jelen kérdésben
megtartott népszavazást követő év január 1-től a férfiak számára is tegye lehetővé Magyarországon a nők számára
biztosított kedvezményekkel történő nyugdíjba vonulás lehetőségét?” A  kérdés hitelesítését a  Nemzeti Választási
Iroda vezetője 9/2015. számú határozatával, formai okokra hivatkozással megtagadta. Ezt követően a kezdeményező
2015. április 10-én ismételten benyújtotta hitelesítésre az aláírásgyűjtő íven szereplő kérdést, azonban az NVB 2015.
április 30. napján kelt 83/2015. számú határozatával a kérdés hitelesítését megtagadta.
[6] A szervező jogi képviselője útján felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő a Kúrián, amelyet a bíróság megalapozottnak
talált és a  Knk.IV.37.467/2015/2. számú végzésével az  NVB határozatát megváltoztatta. A  támadott végzés
a  hitelesítés indokaként egyrészt arra hivatkozott, hogy „[a] Kúria a  kérdést egyértelműnek ítélte úgy
a választópolgárok, mint az Országgyűlés oldaláról”, másrészt értékelése szerint a feltenni szándékozott kérdés „csak
távoli, közvetett összefüggést mutat a költségvetési törvénnyel”.
[7] 3. Az indítványozók az indítványukban felhívott alaptörvényi rendelkezések sérelmét a támadott bírósági végzéssel
összefüggésben az alábbiak szerint indokolták.
[8] Az indítványozók mindenekelőtt arra hivatkoztak, hogy a Kúria végzésének indokolása „lényegében nem tartalmaz
alapjogi érvelést”, e  mellett csupán egyetlen alkotmánybírósági határozatra támaszkodik, amely állításuk szerint
az Alaptörvény Záró és Vegyes Rendelkezései 5. pontja értelmében nem hatályos.
[9] Az Alaptörvény XV.  cikkében foglalt általános egyenlőségi szabállyal és az  egyenlő bánásmód követelményével
összefüggésben az  indítványozók előadták, hogy „hátrányos megkülönböztetés az  is, ha az  adott szabályozási
koncepció alkotmányossági szempontból lényegesen eltérő helyzetben lévő csoportokra azonosan vonatkozik.”
[6/1997. (II. 7.) AB határozat, ABH 1997, 67, 69.] Megítélésük szerint jelen esetben az eltérő nyugdíjszabályok alapja
a  különneműség, amelynek tekintetében a  nőkre vonatkozó kedvezményes szabályozás „a gyermeknevelés miatti
fokozott terhelés vagy a beszámítható munkaévek csökkenésén” alapszik. Az  indítványozók szerint az Alaptörvény
XV.  cikk (3)  bekezdésében foglalt férfi és női egyenjogúságnak a  tartalmi megvalósulását bontja ki a  XV.  cikk
(5)  bekezdésben szereplő kijelentő módú („nem feltételes vagy megengedő”) megfogalmazás, amely szerint
Magyarország külön intézkedésekkel védi – más kiemelt csoportok mellett – a nőket. Álláspontjuk szerint ezt erősíti
„a család különös védelmét rögzítő” L) cikk (1) bekezdése, és ezt konkretizálja az Alaptörvény XIX. cikk (4) bekezdése,
amely az  állami kötelezettségvállalás keretei között és a  nők fokozott védelmére tekintettel az  állami nyugdíjra
való jogosultság feltételei vonatkozásában lehetővé teszi a  nők számára kedvezőbb előírások megalkotását. Ezen
indokok alapján a  népszavazás „a nők indokolt és ésszerű pozitív diszkrimináción alapuló különös védettségét
szüntetné meg.” Ezzel összefüggésben az  indítvány utalt az  országgyűlési biztos vizsgálatára (OBH 8068/1996.),
amely szerint „az (akkori) társadalombiztosítási jogszabályok által a  nők számára meghatározott alacsonyabb
nyugdíjkorhatár kedvezmény a nagyobb társadalmi igazságosság megvalósítását célozza, s e célra tekintettel nem
sérti az Alkotmányban kimondott diszkriminációs tilalmat.”
[10] Az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésébe foglalt tulajdonhoz való joggal összefüggésben az indítványozók előadták,
hogy az  Alkotmánybíróság gyakorlata értelmében a  tulajdonhoz való jog a  már megszerzett tulajdon mellett
a  tulajdoni várományokat is védi. Ennek megfelelően kiterjed a  tulajdonjogi védelem „a társadalombiztosítási
szolgáltatásokra és várományaikra, […] tehát az  ellenszolgáltatás fejében szerzett, járulékfizetési kötelezettségen
alapuló ellátás, mint például a  saját jogú öregségi nyugdíj, az  özvegyi nyugdíj és a  saját jogú hozzátartozói
nyugellátás a  biztosítási elem miatt tulajdonvédelemben részesül {40/2012. (XII. 6.) AB határozat, Indokolás
[28]}.” A  jelen üggyel összefüggésben az  indítványozók úgy látják, hogy az  érvényes és eredményes népszavazást
követően előálló jogalkotási kényszer többféleképpen is teljesíthető. Meglátásuk szerint bekövetkezhet az is, hogy
az egyenlő szabályozást a kedvezmények teljes eltörlésével valósítja meg a jogalkotó, de bekövetkezhet az is, hogy
az Országgyűlés a jelenlegi kedvezményeket terjeszti ki a férfiakra is, amely helyzet azonban az ellátandó személyek
számának növekedése miatt a  jelenlegi nyugellátás mértékének csökkenésével járhat. Mindez meglátásuk
szerint „a társadalombiztosítási ellátások az  Alaptörvény XIX.  cikk (1)  bekezdéséből levezethető, az  Alaptörvény
XIII. cikk (1) bekezdésében garantált tulajdonszerű védelmének sérelmével járna.” Ezen kívül mindez megalapozza
a választói egyértelműség hiányának kételyét is, tekintve hogy az „igen” szavazatok teljesen ellentétes döntéseket
eredményezhetnek.
[11] A tulajdonjog sérelmével összefüggésben az  indítványozók rámutattak arra is, hogy a  potenciálisan megvalósuló
„Férfiak40” programszámítások szerint évente 260 milliárd forinttal terhelné meg a  nyugdíjkasszát. Meglátásuk
szerint egy ilyen döntés „a fenntartható költségvetési gazdálkodás sérelmével egyben veszélybe sodorná a  jövő
nemzedékek sorsáért való felelősségvállalás Alaptörvényben megfogalmazott célját is.” Ezzel összefüggésben
felrótták indítványukban azt is, hogy véleményük szerint a  Kúria döntése során figyelmen kívül hagyta
az Alaptörvény N) cikkében foglalt kötelezettségét.
[12] Az indítványozók a tisztességes eljárás sérelmét részben abban látták megvalósulni, hogy a Kúria nem függesztette
fel eljárását és nem fordult az  Alkotmánybírósághoz. Előadták, hogy az  országos népszavazás tiltott tárgyköreit
az  Alaptörvény 8.  cikke tartalmazza, amely szoros összefüggésben áll az  Alaptörvény XXIII.  cikkében biztosított
népszavazáson való részvételhez fűződő joggal, ugyanis a  tiltott népszavazási tárgykörök a  népszavazás
kezdeményezéséhez fűződő jog Alaptörvényben foglalt korlátaiként értelmezhetők. Meglátásuk szerint mivel
a  tiltott tárgyköröket az  Nsztv. szabályozása nem bontja ki, ezért a  Kúria nincs abban a  helyzetben, hogy meg
tudja ítélni, hogy egy feltenni kívánt kérdés az  alaptörvényi tilalmak körébe esik-e. Az  indítványozók szerint
a jelenlegi szabályozási hiátus miatt mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenesség áll fenn, ezért a Kúriának
az Alkotmánybírósághoz kellett volna fordulnia.
[13] A tisztességes eljáráshoz való jog, és e  mellett az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdéséből fakadó jogbiztonság
követelményének sérelmét meglátásuk szerint az  is megalapozza, hogy a  Kúria nem volt tekintettel
a  nyugdíjrendszerrel összefüggő egyéb népszavazási kérdésekben hozott alkotmánybírósági határozatokra.
Ezek a határozatok a nyugdíjrendszer komplex jellegét hangsúlyozták, és azt, hogy a  rendszer egyetlen elemének
„kiemelése és népszavazásra bocsátása esetén nem egyértelmű, hogy az  eredményes népszavazás milyen
változásokat okozna”. Ennek következtében a  Kúria döntésének indokolása a  kérdés egyértelműségének
tekintetében az indítványozók szerint hiányos, és esetenként belső ellentmondásban szenved.
[14] 4. Az előadó alkotmánybíró az Abtv. 58. § (2) bekezdése alapján az előtte folyamatban lévő azonos tárgyú ügyekben
elrendelte az ügyek egyesítését. Az alkotmányjogi panaszok tekintetében az Ügyrend 31. § (6) bekezdése alapján
az előadó alkotmánybíró a panaszok befogadásáról szóló döntés helyett a panaszok érdemi elbírálását tartalmazó
határozattervezetet terjesztett a teljes ülés elé.
II. [15] 1. Az Alaptörvénynek az indítványokkal érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„L) cikk (1) Magyarország védi a házasság intézményét mint férfi és nő között, önkéntes elhatározás alapján létrejött
életközösséget, valamint a családot mint a nemzet fennmaradásának alapját. A családi kapcsolat alapja a házasság,
illetve a szülő-gyermek viszony.”
„N) cikk (1) Magyarország a kiegyensúlyozott, átlátható és fenntartható költségvetési gazdálkodás elvét érvényesíti.
(2) Az (1) bekezdés szerinti elv érvényesítéséért elsődlegesen az Országgyűlés és a Kormány felelős.
(3) Az  Alkotmánybíróság, a  bíróságok, a  helyi önkormányzatok és más állami szervek feladatuk ellátása során
az (1) bekezdés szerinti elvet kötelesek tiszteletben tartani.”
„XIII. cikk (1) Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.
(2) Magyarország az  alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési
vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.
(3) A nők és a férfiak egyenjogúak.
[…]
(5) Magyarország külön intézkedésekkel védi a  családokat, a  gyermekeket, a  nőket, az  időseket és a  fogyatékkal
élőket.”
„XIX. cikk (4) Magyarország az időskori megélhetés biztosítását a társadalmi szolidaritáson alapuló egységes állami
nyugdíjrendszer fenntartásával és önkéntesen létrehozott társadalmi intézmények működésének lehetővé tételével
segíti elő. Törvény az  állami nyugdíjra való jogosultság feltételeit a  nők fokozott védelmének követelményére
tekintettel is megállapíthatja.”
„XXIII.  cikk (7) Mindenkinek joga van országos népszavazáson részt venni, aki az  országgyűlési képviselők
választásán választó. Mindenkinek joga van helyi népszavazáson részt venni, aki a helyi önkormányzati képviselők és
polgármesterek választásán választó.”
„XXVIII. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és
kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű
határidőn belül bírálja el.”
„8. cikk (3) Nem lehet országos népszavazást tartani
[…]
b) a  központi költségvetésről, a  központi költségvetés végrehajtásáról, központi adónemről, illetékről, járulékról,
vámról, valamint a helyi adók központi feltételeiről szóló törvény tartalmáról;”
III. [16] Az indítványok részben megalapozottak. [17] 1. Az  Alkotmánybíróság elsőként az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés d)  pontja és az  Abtv. 27.  §-a alapján
előterjesztett alkotmányjogi panaszok befogadhatóságát vizsgálta. A  befogadhatóság formai feltételeit vizsgálva
az alábbi megállapításokra jutott.
[18] 1.1. Az Alkotmánybíróság a 3195/2014. (VII. 15.) AB végzésében (a továbbiakban: ABv.) áttekintette a népszavazási
kérdés hitelesítésével kapcsolatos kúriai végzés alkotmánybírósági felülvizsgálatára irányuló alkotmányjogi
panaszokkal kapcsolatos eljárási, jogértelmezési hatásköri szabályokat. Az  ABv. azt állapította meg, hogy
„a  népszavazással összefüggő eljárásoknak az  Alkotmánybíróság egyes, az  Alaptörvényben és Abtv.-ben rögzített
hatáskörei gyakorlása szempontjából három szakasza lehet: a  népszavazási kezdeményezés (választópolgári
kezdeményezés, a  kérdés benyújtása, hitelesítése, az  aláírásgyűjtés, az  aláírások ellenőrzése), a  népszavazás
elrendelése és a  köztársasági elnöki kitűzés utáni szakasz.” {Indokolás [20]} Megállapította továbbá, hogy
a  népszavazási kérdés hitelesítése körében hozott kúriai döntés mint bírósági döntés az  Alaptörvény 24.  §
(2) bekezdés d) pontja és az Abtv. 27. §-a alapján támadható meg alkotmányjogi panasszal {ld. ABv. Indokolás [21]}.
[19] Az Abtv. 27.  §-a alapján benyújtott alkotmányjogi panaszt az  Abtv. 30.  § (1)  bekezdésének első fordulata
értelmében a  sérelmezett döntés kézhezvételétől számított 60 napon belül kell előterjeszteni. Az  Abtv. 53.  §
(2) bekezdése értelmében az Abtv. 27. §-ában foglalt alkotmányjogi panaszt az ügyben elsőfokon eljárt bíróságnál
kell az Alkotmánybírósághoz címezve benyújtani. A Kúria alkotmányjogi panasszal támadott Knk.IV.37.467/2015/2.
számú végzése 2015. június 30-án kelt és ugyanezen napon tették közzé a  Kúria honlapján. A  vizsgált ügyben
az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  panaszosok a  fenti törvényi határidőt valamennyi alkotmányjogi
panasz esetében betartották.
[20] 1.2. Az  alkotmányjogi panaszok megfeleltek az  Abtv. 52.  § (1b)  bekezdésében támasztott – a  határozott
kérelemre vonatkozó – törvényi feltételeknek. Az  indítványok megjelölték az  indítványozók jogosultságát és
az Alkotmánybíróság hatáskörét megalapozó törvényi rendelkezést [Abtv. 51. § (1) bekezdés és 52. § (1b) bekezdés
a) pont]; az Abtv. 27. §-ában foglalt alkotmányjogi panasz hatáskörben (valódi panasz) kérték az Alkotmánybíróság
eljárását. Az  Alkotmánybíróság az  ABv. indokolásában már megállapította azt, hogy „[a]z Alaptörvény és az  Abtv.
valamennyi bírói döntést illetően lehetővé teszi alkotmányjogi panasz benyújtását. Jelenleg nincs olyan
alaptörvényi vagy törvényi előírás, amely a Kúriának az Nsztv.-n alapuló, a népszavazási kérdés hitelesítéséről szóló
döntését kivenné a panasszal támadható bírói döntések közül. Az Nsztv. 30. § (1) bekezdése a további jogorvoslatot
zárja ki a hitelesítésről szóló döntést követően, az alkotmányjogi panaszt nem.” {Indokolás [13]} Ebből következően
a  panaszosok az  Alkotmánybíróság hatáskörébe tartozó ügyben terjesztették elő az  indítványaikat. A  panaszosok
megjelölték az  Alkotmánybíróság által vizsgálandó bírói döntést: a  Kúria Knk.IV.37467/2015. számú jogerős
végzését [Abtv. 52. § (1b) bekezdés c) pont], valamint – az indítványismertetésben foglaltak szerint – az Alaptörvény
sérelmet szenvedett rendelkezéseit [Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés d)  pont]. A  panaszosok indokát adták az  eljárás
megindításának, kifejtették az  Alaptörvényben foglalt és az  indítványban felhívott jogok sérelmének a  lényegét
[Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés b)  pont], indokolták továbbá azt is, hogy a  Kúria támadott végzése miért ellentétes
az  Alaptörvény általuk felhívott rendelkezéseivel [Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés e)  pont]. A  panaszosok kifejezett
kérelmet terjesztettek elő a  Kúria támadott végzése alaptörvény-ellenességének a  megállapítására és annak
megsemmisítésére [Abtv. 52. § (1b) bekezdés f ) pont].
[21] 1.3. Az  Alkotmánybíróság mérlegelési jogkörében megvizsgálta az  alkotmányjogi panaszok befogadhatóságának
a törvényben előírt tartalmi feltételeit is, így különösen a 26–27. § szerinti érintettséget, a  jogorvoslat kimerítését,
valamint a  29–31.  § szerinti feltételeket. Az  Alkotmánybíróság a  befogadhatóság tartalmi vizsgálata során
megállapította, hogy a  természetes személy panaszosok jogosultnak és érintettnek tekinthetőek, ugyanakkor
a  társadalmi szervezet indítványozók érintettsége nem áll fenn. Az  Alkotmánybíróság a  3091/2012. (VII. 26.)
AB végzés indokolásában a  szakszervezetek egyedi ügyben fennálló érintettségének a  vizsgálata körében már
megállapította: „[a] szakszervezet tagjai és más személyek nevében nem járhat el, a szakszervezet tagjai önállóan,
saját nevükben nyújthatnak be Alaptörvényben biztosított jogaik sérelmére hivatkozással alkotmányjogi panaszt.
A szakszervezet érintettsége csak akkor lenne megállapítható, ha a támadott jogszabályi rendelkezések közvetlenül
a  szakszervezet érdekképviseleti tevékenységével kapcsolatos jogaira vonatkoznának.” {Indokolás, [3]} A  vizsgált
ügyben a  társadalmi szervezet indítványozók a  tagjaik nevében az  Alaptörvény 27.  §-ában foglalt alkotmányjogi
panaszt nem terjeszthetnek elő. Ezen túlmenően a társadalmi szervezet indítványozók nem a társadalmi szervezet
Alaptörvényben foglalt jogainak, hanem a  tagjaikat megillető Alaptörvényben foglalt jogok sérelmét állították,
ezért az  egyedi érintettségük nem állapítható meg. Erre figyelemmel az  Alkotmánybíróság a  társadalmi szervezet
indítványozók által előterjesztett alkotmányjogi panasz indítványt az Abtv. 64. § b) pontja alapján visszautasította.
[22] A természetes személy indítványozók egyrészt olyan nők, akik a  társadalombiztosítási nyugellátásról szóló
1997.  évi LXXXI.  törvény 18.  § (2a)  bekezdésében szabályozott kedvezményes szabály mellett vonultak nyugdíjba
és az  indítvány előterjesztésekor is abban részesülnek. A  természetes személy indítványozók másrészt olyan
nők, akik a  mondott törvényi rendelkezés alapján már kérték a  jogosultsági feltételek eljáró nyugdíjszerv általi
megállapítását, illetve nyilatkoztak arról, hogy élni kívánnak a  kedvezményes nyugdíjba vonulás lehetőségével.
Az  Alkotmánybíróság az  érintettség vizsgálatánál figyelembe vette azt, hogy a  Kúria alkotmányjogi panasszal
támadott jogerős végzése országos népszavazásra irányuló kérdést hitelesített, mely hitelesítő döntés nemcsak
a  kezdeményezőknek a  népszavazáshoz való alapjogára, de a  panaszosok indítványban felhívott, Alaptörvényben
foglalt jogainak a gyakorlására is kihat.
[23] Az Alkotmánybíróság a vizsgált esetben megállapította, hogy a természetes személy panaszosok csatolták az egyedi
érintettségüket alátámasztó okiratokat, azok tartalma az egyedi ügyben fennálló érintettségüket alátámasztotta.
[24] Az indítványozók hivatkoztak az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésének a  sérelmére. Az  alkotmányjogi panasz
az  Abtv. 26–27.  §-ai alapján az  Alaptörvényben biztosított jogok védelmének az  eszköze. Az  Alkotmánybíróság
az  Alaptörvény hatályba lépése után is fenntartotta korábbi értelmezését, mely szerint a  jogbiztonság
önmagában nem alapjog, így a B) cikk (1) bekezdésének a sérelmére alkotmányjogi panaszt csak kivételes esetben
– a  visszaható hatályú jogalkotás és a  felkészülési idő hiánya esetén {l. pl. 3268/2012. (X. 4.) AB végzés, Indokolás
[14]–[17]; 3323/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [9]} – lehet alapítani. A vizsgált ügyben a panaszosok nem a kellő
felkészülési idő hiányát sérelmezték, illetve nem a visszamenőleges hatályú jogalkotás tilalmára hivatkoztak, ezért
az alkotmányjogi panaszok e tekintetben nem feleltek meg az Abtv. 27. § a) pontjában foglaltaknak, erre tekintettel
azokat az Alkotmánybíróság az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
[25] Az indítványozók az  Alaptörvény több olyan rendelkezésének a  sérelmére is hivatkoztak – Alaptörvény
XIII. cikk (1) bekezdés, XV. cikk (1), (2), (3), (5) bekezdés, XIX. cikk (4) bekezdés, XXVIII. cikk (1) bekezdés – amelyek
a  panaszosok Alaptörvényben foglalt jogát képezik, illetve azzal szoros tartalmi kapcsolatban állnak. A  mondott
alaptörvényi rendelkezések tekintetében az alkotmányjogi panaszok megfelelnek az Abtv. 27. § a) pontjában foglalt
feltételnek.
[26] 1.4. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Kúria támadott végzésével szembeni jogorvoslatot az Nsztv. 30. §
(1) bekezdése kizárja, így az Abtv. 27. § b) pontjának második fordulatában foglalt törvényi feltétel teljesült.
[27] 1.5. Az  Abtv. 29.  §-a értelmében az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panaszt a  bírói döntést érdemben
befolyásoló alaptörvény-ellenesség, vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be.
A  fenti törvényi feltételek vagylagosak, bármelyik törvényi feltétel fennállta megalapozhatja a  fenti törvényi
rendelkezésnek való megfelelést. Az  Alkotmánybíróság a  vizsgált ügyben úgy ítélte meg, hogy az  alkotmányjogi
panaszok alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést vetnek fel és egyben fennáll a  bírói döntést érdemben
befolyásoló alaptörvény-ellenesség lehetősége is. Az  indítványozók több olyan őket megillető Alaptörvényben
foglalt jog, illetve ahhoz szorosan kapcsolódó, az Alaptörvény alapjogokat szabályozó „SZABADSÁG ÉS FELELŐSSÉG”
fejezetében szabályozott rendelkezés sérelmét állították, amelyeknek a  sérelmét csak azok befogadását követően
tudja az  Alkotmánybíróság elbírálni. Az  indítványozók kifogásolták azt is, hogy a  Kúria hitelesítő döntése alapjogi
érvelést nem tartalmaz, ebből következően a  Kúria nem ismerte fel az  előtte fekvő ügy alapjogi összefüggéseit.
Az  Alkotmánybíróság a  3/2015. (II. 2.) AB határozatában az  Abtv. 27.  §-a szerinti panasz tárgyát képező bírói
döntés alaptörvény-ellenességét azért állapította meg, mert az  egyedi ügyben eljárt bíróság nem ismerte fel
az előtte fekvő ügy alapjogi vonatkozásait. Az egyedi ügy alapjogi összefüggéseinek az  indítványozók által állított
figyelmen kívül hagyása (az alapjogi vonatkozású indokolás állított hiánya) tehát a vizsgált esetben is felveti a bírói
döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség kételyét. Az  Alkotmánybíróság a  vizsgált ügyben alapvető
alkotmányjogi jelentőségű kérdésnek tekinti azt is, hogy a  kifogásolt hitelesítő döntés az  Alaptörvény XV.  cikk (2)
és (3) és (5)  bekezdésében foglalt rendelkezéseinek a  sérelmére vezethet-e, figyelemmel az  Alaptörvény XIX.  cikk
(4) bekezdésében foglalt rendelkezésekre is. A kifejtettek alapján az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszokat
befogadhatónak találta.
IV. [28] 1. Az  Alkotmánybíróság a  jelen határozatában is szükségesnek ítéli rögzíteni azt, hogy a  Kúria alkotmányjogi
panaszokkal támadott hitelesítő döntésében szereplő kérdés törvényességi szempontú vizsgálata a  Kúria
kizárólagos hatáskörébe tartozik. Ebből következően az Alkotmánybíróság nem vizsgálhatja felül a Kúria hitelesítő
döntését, abban a  törvényességi kérdésben, hogy a  hitelesített kérdés az  Nsztv. 9.  § (1)  bekezdésében foglalt
– választói illetve törvényalkotói – egyértelműség követelményének megfelelt-e. Ugyanakkor az Alkotmánybíróság
rámutat arra is, hogy a  Kúria panaszosok által támadott végzése helytállóan állapítja meg azt, hogy a  Kúria
az  Nsztv. 30.  § (1)  bekezdésében – figyelemmel az  Nsztv. 11.  §-ára is – foglalt hatáskörében eljárva, nemperes
eljárásban, az Alaptörvény védelme érdekében és elsődlegesen a felülvizsgálati kérelemben foglaltakra tekintettel
vizsgálta felül az  NVB döntését. Ugyancsak helytállóan hivatkozik a  végzése indokolásában a  Kúria arra, hogy
a  felülvizsgálati eljárásának, mint az  Nsztv.-ben rögzített jogorvoslati eljárásnak a  tárgya a  hitelesíteni kért kérdés
alkotmányosságának és törvényességének a  vizsgálata volt. Az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény 24.  cikk
(2)  bekezdésének d)  pontjában és az  Abtv. 27.  §-ában foglalt hatáskörében eljárva a  bírói döntés alaptörvényellenességének a  vizsgálatára rendelkezik hatáskörrel. Az  Alkotmánybíróság a  jelen határozatában is fenntartja
és megerősíti az  ABv. indokolásában kifejtett álláspontját: „[a] kérdés hitelesítése körében – ahogyan a  jelen
ügyben is – a  Kúria döntése mint bírósági döntés az  Alaptörvény 24.  § (2)  bekezdés d)  pontja és az  Abtv. 27.  §-a
alapján alkotmányjogi panasszal támadható meg, de az  alkotmányjogi panasznak Alaptörvényben biztosított jog
(pl. tisztességes eljáráshoz való jog, népszavazáson való részvétel joga) sérelmére kell hivatkoznia, a népszavazásból
kizárt tárgykörök mikénti értelmezését – alapjogi sérelem állítása nélkül – önmagában nem lehet vitatni
az  Alkotmánybíróság előtt.” {Indokolás [21]} Az  indítványozók a  jelen ügyben alapjogi sérelmet állítottak és
– egyebek mellett – hivatkoztak a  tisztességes eljáráshoz való alapjog sérelmére – továbbá az Alaptörvény 8. cikk
(3)  bekezdés b)  pontjában foglalt tiltott népszavazási tárgykörön keresztül – utaltak a  népszavazáshoz való
alapjog sérelmére. A  népszavazáshoz való alapjoghoz kapcsolódóan állították az  Alaptörvény 8.  cikk (3)  bekezdés
b)  pontjában foglalt rendelkezés sérelmét is. Az  Alkotmánybíróság az  ABv.-ben rámutatott továbbá arra is, hogy
az  Alaptörvény és az  Abtv. valamennyi bírói döntést illetően lehetővé teszi alkotmányjogi panasz benyújtását
és nincs olyan alaptörvényi vagy törvényi előírás, amely a  Kúriának az  Nsztv.-n alapuló, a  népszavazási kérdés
hitelesítéséről szóló döntését kivenné a  panasszal támadható bírói döntések közül. Az  Alkotmánybíróság
kifejtette továbbá azt is, hogy az  Nsztv. 30.  § (1)  bekezdése a  további jogorvoslatot zárja ki a  hitelesítésről szóló
döntést követően, az  alkotmányjogi panaszt nem, továbbá, hogy az  Nsztv. rendszerében az  alkotmányjogi
panasz nem minősül az  Nsztv. szerinti jogorvoslatnak. A  fenti megállapítások mellett ugyanakkor azt is kiemelte,
hogy „[m]ás kérdés, hogy ilyenkor az  alkotmányjogi panasz alapján az  Alkotmánybíróság milyen feltételekkel
és terjedelemben vizsgálhatja felül a  Kúria végzését mint bírói döntést, amely vagy a  kérdés hitelesítésére, vagy
a hitelesítés megtagadására vezet.” {Indokolás [13]} Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben figyelemmel a fent idézett
megállapításaira is, nyomatékkal kíván utalni arra, hogy a Kúria hitelesítő döntését csak kivételesen, alapjogi sérelem
állítása esetén, és kizárólag alkotmányossági szempontból vizsgálja felül. A  jelen ügyben ezt a  kivételességet
az  állított alapjogi sérelmek alapozzák meg. Az  Alkotmánybíróság rámutat arra is, hogy az  indítványozók által
állított alapjogi sérelemmel összefüggésben felhívott hitelesítés megtagadási ok az Alaptörvény 8. cikk (3) bekezdés
b)  pontjában foglalt tehát nem törvényi, hanem alaptörvényi tilalom. A  Kúria a  kifogásolt végzésében a  saját
hatáskörének megállapítása során maga is szükségesnek ítélte rögzíteni azt, hogy nemcsak a hitelesíteni kért kérdés
törvényességét, de az Alaptörvény védelme érdekében annak alkotmányosságát is vizsgálta a felülvizsgálati kérelem
keretei között. Az Alaptörvény 24. cikk (1) bekezdése értelmében az Alkotmánybíróság az Alaptörvény védelmének
legfőbb szerve, ami a jelen alkotmányjogi panasz eljárásban is irányadó.
[29] 2. Ebből is következik, hogy az Alkotmánybíróságnak az Abtv. 27. §-a alapján előterjesztett alkotmányjogi panaszok
érdemi (tartalmi) elbírálása során azt is vizsgálnia kellett, hogy a Kúria hitelesítő döntésében szereplő kérdés nem
ütközik-e az Alaptörvény 8. cikk (3) bekezdés b) pontjában foglalt Alaptörvényben tiltott népszavazási tárgykörbe.
Ebben az  alkotmányossági kérdésben a  fent jelzett kivételes feltételek teljesülése miatt az  Alkotmánybíróságnak
el kellett végezni a  Kúria jogerős végzésében foglalt hitelesítő döntés (az ennek tárgyát képező kérdés)
alkotmányossági felülvizsgálatát az Alaptörvényben biztosított, alapjogi természetű rendelkezések tükrében.
[30] Az Alkotmánybíróság Magyarország Alaptörvényének negyedik módosítása (2013. március 25.) hatálybalépését
követően, az  Alaptörvény Záró és vegyes rendelkezések 5.  pontjára tekintettel úgy foglalt állást, hogy „az újabb
ügyekben vizsgálandó alkotmányjogi kérdések kapcsán felhasználhatja a  korábbi határozataiban kidolgozott
érveket, jogelveket és alkotmányossági összefüggéseket, ha az  Alaptörvény adott szakaszának az  Alkotmánnyal
fennálló tartalmi egyezése, az  Alaptörvény egészét illető kontextuális egyezősége, az  Alaptörvény értelmezési
szabályainak figyelembevétele és a konkrét ügy alapján a megállapítások alkalmazhatóságának nincs akadálya, és
szükségesnek mutatkozik azoknak a meghozandó döntése indokolásába történő beillesztése” {13/2013. (VI. 17.) AB
határozat, Indokolás [32]}.
[31] Az Alaptörvény 8.  cikk (3)  bekezdés b)  pontja az  előző Alkotmány 28/C.  § (5)  bekezdés a)  pontjában rögzített,
népszavazásra nem bocsátható tárgykörrel állítható párhuzamba. Az Alkotmánybíróság hatáskörének korlátozására
irányuló, T/1445. számú, 2010. október 26-án benyújtott törvényjavaslat a  népszavazási kizárt tárgykörökre
utalt vissza, ezek között arra a  szabályra [Alkotmány 28/C.  § (5)  bekezdés a)  pontja], amely szerint nem tartható
népszavazás a  költségvetésről szóló törvény tartalmáról. Ezért mind a  hatáskör-korlátozó klauzula költségvetési
törvényre utaló részének értelmezése, mind a népszavazásból kizárt tárgykörök értelmezése az Alkotmánybíróság
2012. január 1-je előtti gyakorlatából a  jelen ügyben felhasználható. A  hatáskör-korlátozással kapcsolatos
gyakorlatot az  Alkotmánybíróság a  megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól szóló törvényt érintő
ügyben 40/2012. (XII. 6.) AB határozatában foglalta össze. Ez  a  határozat az  58/2007. (X. 1.) AB határozatban
(ABH 2007, 676.) kifejtettekre utal. Ez  utóbbi – szintén népszavazási ügyben hozott – határozat III. 3.1.  pontja
megerősíti azt a  gyakorlatot, amely szerint a  költségvetési törvényre vonatkozó kizáró ok alapján valamely
kérdés akkor nem bocsátható népszavazásra, ha a  kérdés a  költségvetési törvény módosítását tartalmazza, vagy
a  kérdésből okszerűen következik a  tiltott tárgykörként megjelölt törvények megváltoztatása, illetve ha a  kérdés
arra irányul, hogy a  választópolgárok pontosan határozzanak meg jövőbeli költségvetési törvényben szereplő
egyes kiadásokat. A határozat szerint „jövőbeli költségvetési törvényben szereplő kiadás meghatározására irányuló
kérdés kizárásával a  költségvetés bevételi és kiadási oldala között különbséget jövőbeli költségvetést illetően tett
az Alkotmánybíróság, éppen szűkítve a szabad tárgyköröket. Ez a különbségtétel az Alkotmányon alapul: a bevételi
oldalt illetően az Alkotmány a bevételeket meghatározó adókról, illetékekről, vámokról szóló törvényekről egyszer
és mindenkorra tiltja külön a  népszavazást, míg más bevételek, illetve a  kiadási oldal védelme csupán valamely,
már elfogadott költségvetés időtartamára szólna, az Alkotmány 28/C. § (5) bekezdés a) pontja szó szerinti értelme
mellett. Nyilvánvaló, hogy a  népszavazás intézménye és az  Országgyűlés költségvetés jóváhagyására vonatkozó
hatásköre, amely az Alkotmány 19. § (3) bekezdés d) pontján alapul, akkor egyeztethető össze, ha az olyan kérdés
is tiltott tárgykörbe tartozik, amely arra irányul, hogy a  választópolgárok pontosan határozzanak meg jövőbeli
költségvetési törvényben szereplő egyes kiadásokat.” Az  Alkotmánybíróság 33/2007. (VI. 6.) AB határozatában
szintén megerősítette: „jövőbeli költségvetésre, valamely költségvetési javaslatra hivatkozva az  aláírásgyűjtő
ív hitelesítése nem tagadható meg, hacsak nem jövőbeli költségvetési törvényben szereplő egyes kiadásokról
van szó.” (ABH 2007, 394, 400.) Az  Alkotmánybíróság a  fentiek értelmében a „költségvetési törvényre” vonatkozó
szabályt az 51/2001. (XI. 29.) AB határozat (ABH 2001, 392.) meghozatalától kezdve kiterjesztően értelmezi és három
esetkört (a költségvetési törvény módosítását, a tiltott tárgykörként megjelölt törvények megváltoztatását, jövőbeli
költségvetési törvényben szereplő egyes kiadások meghatározását) ért alatta. A  népszavazási kérdés közvetlenül
nem költségvetési törvényre vonatkozik. Azonban – az  ismertetett gyakorlat érelmében – a költségvetési törvény,
mint kizárt tárgykör nemcsak a  hatályos költségvetési törvényt jelenti, hanem valamely jövőbeni kiadást is, vagy
olyan kérdést, amelyből a  hatályos költségvetési törvény módosítása következik. Az  Alaptörvény a  közpénzekről
szóló szabályok között a  36.  cikk (1)  bekezdésében előírja, hogy az  Országgyűlés minden évre vonatkozóan
törvényt alkot a  központi költségvetésről és a  központi költségvetés végrehajtásáról. A  közpénzekről szóló
fejezetben elhelyezkedő 40.  cikk szerint „a közteherviselés és a  nyugdíjrendszer alapvető szabályait a  közös
szükségletek kielégítéséhez való kiszámítható hozzájárulás és az  időskori létbiztonság érdekében sarkalatos
törvény határozza meg.” Az  Alaptörvény a  nyugdíjrendszer alapvető szabályait közpénzügyi rendelkezésnek
tartja. Az  Alaptörvény a  közpénzekről szóló fejezetben utal az  államháztartásra, az  államháztartás gazdálkodására
(43.  cikk). Az  államháztartásról szóló 2011.  évi CXCV.  törvény előírja, hogy a  központi költségvetésről szóló
törvényjavaslat indokolásában mellékelni kell a  Nyugdíjbiztosítási Alap bevételeire és kiadásaira vonatkozó
demográfiai folyamatokat, és azok hatásait figyelembe vevő előrejelzést [22. § (3) bekezdés c) pont]. Magyarország
gazdasági stabilitásáról szóló 2011.  évi CXCIV.  törvény 42.  § (1)  bekezdése értelmében az  állami nyugdíjak
kifizetésének fedezetét a Nyugdíjbiztosítási Alap biztosítja. Magyarország 2015. évi központi költségvetéséről szóló
2014.  évi C.  törvény (a  továbbiakban: Költségvetési törvény) a  Nyugdíjbiztosítási Alapot fejezetként szabályozza
(LXXI. Nyugdíjbiztosítási Alap). Az  indítvány elbírálásakor a  Költségvetési törvény 1.  melléklete a  LXXI.
Nyugdíjbiztosítási Alap fejezetnél a  2. cím, 1. Nyugellátások alcím alatt tartalmaz előírást, kiadási előirányzatot
az öregségi nyugdíjjal összefüggésben.
[32] Az 59/2004. (XII. 4.) AB határozat – amely nyugdíjemelésre vonatkozó népszavazási kérdést tartalmazó aláírásgyűjtő
ív hitelesítéséről szólt, és a  költségvetési kizárt tárgykört értelmezte – abból indult ki, hogy a  népszavazásra
bocsátandó, nyugdíjemelésre vonatkozó kérdés szövegszerűen ugyan nem tartalmazta a  költségvetési törvény
módosítását, de okszerűen következett a  kérdésből a  tiltott tárgykörként megjelölt törvény – a  költségvetési
törvényben a  Nyugdíjbiztosítási Alap költségvetése kiadási főösszege – megváltoztatása. A  határozat
megállapította, hogy a népszavazásra szánt kérdésből eredményes népszavazás esetén szükségszerűen következik
a  nyugdíjak emelése, a  költségvetési törvényben meghatározottaktól eltérő mértékben. A  népszavazásra szánt
kérdés közvetlenül a  költségvetésre vonatkozik, így a  kérdés az  Alkotmányban tételesen megjelenített kizárt
népszavazási tárgykörbe ütközik (ABH 2004, 834, 837.). Akkor, amikor arról kell dönteni, hogy valamely kérdésben
a  népszavazás kizárt a  népszavazási kizárt tárgykörre vonatkozó szabály értelmében, a  népszavazási kérdés
tartalmát figyelembe kell venni. A  Kúria támadott hitelesítő végzésében foglalt kérdés a „nők számára biztosított
kedvezményekkel történő nyugdíjba vonulás lehetőségét” kiterjesztené a  férfiak számára is, mert lehetővé kell
tennie az  Országgyűlésnek a  férfiak számára is a  „nők számára biztosított kedvezményekkel történő nyugdíjba
vonulás lehetőségét”. Megállapítható, hogy a  kérdésből eredményes népszavazás esetén olyan jogalkotás
következne, amely jövőbeni költségvetési kiadási tétel meghatározására irányul. A  kérdésből a  nyugellátásokra
a  költségvetési törvényben előírt összeg emelését eredményező jogalkotás következik, ezért az  az ország éves
költségvetéséről szóló törvényt közvetlenül és jelentős módon érinti. A  kifejtettek alapján az  Alkotmánybíróság
az alkotmányossági vizsgálata eredményeként megállapította, hogy a Kúria Knk. IV.37.467/2015/2. számú végzése
olyan kérdést hitelesített, amely az  Alaptörvény 8.  cikk (3)  bekezdésének b)  pontjában foglalt tiltott tárgykörre
vonatkozik. Az  alkotmányjogi panasszal támadott ítélet meghozatala során a  Kúria nem alkalmazta helytállóan
a  kizárt tárgykörbe tartozó költségvetési törvény fogalmának az  Alkotmánybíróság által kialakított értelmezését,
ezért döntésével olyan kérdést hitelesített, amely kizárt népszavazási tárgykörbe tartozik.
[33] 3. Az indítványozók hivatkoztak arra, hogy a Kúria támadott végzése alapjogi érvelést nem tartalmaz, a hitelesített
kérdés alapjogi összefüggéséit így különösen annak kapcsolatát az  Alaptörvény XIX.  cikk (4)  bekezdésében
és XV.  cikk (5)  bekezdésében foglalt rendelkezésekhez nem tárta fel és így nem is vette figyelembe a  kérdés
alkotmányossági vizsgálata során. A panaszosok kiemelték azt, hogy az Alaptörvény a védett társadalmi csoportok
között alaptörvényi védelem alá helyezi a  nőket. Hivatkoztak arra, hogy az  Alaptörvény XV.  cikk (5)  bekezdése
értelmében az állam külön intézkedésekkel védi a családokat, a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal
élőket. Arra is hivatkoztak, hogy az  Alaptörvény XIX.  cikk (4)  bekezdése tartalmilag szorosan kapcsolódik a  fent
idézett, az állam oldalán fennálló alkotmányos kötelezettséghez akkor, amikor kimondja azt, hogy törvény az állami
nyugdíjra való jogosultság feltételeit a  nők fokozott védelmének követelményére tekintettel is megállapíthatja.
Az  indítványozók a  Kúria végzésének az  indokolásával összefüggésben azt is sérelmezték, hogy a  Kúria a  kérdés
alkotmányossági szempontú vizsgálatába nem vonta be az  Alaptörvény XV.  cikk (1), (2), (3) és (5)  bekezdéseit
nem ezekkel együtt és ezekre tekintettel vizsgálta és értékelte a  XIX.  cikk (4)  bekezdésében foglalt alaptörvényi
rendelkezést. Az  Alkotmánybíróságnak – tekintettel arra, hogy a  Kúria a  felülvizsgálati eljárás során nemcsak
törvényességi, de alkotmányossági szempontból is vizsgálta a kérdést – az indítványok alapján vizsgálnia kellett azt,
hogy az indítványozók által kifogásolt alapjogi szempontú vizsgálatot teljes körben elvégezte-e a kérdés hitelesítése
során a Kúria. Az Alkotmánybíróság a lefolytatott vizsgálata során az alábbi megállapításokra jutott.
[34] Ahogyan azt az  Alkotmánybíróság a  40/2012. (XII. 6.) AB határozatában is megállapította, a  korábban hatályos
Alkotmány 70/E. § (1) bekezdése alapján a magyar állampolgárok jogosultak voltak a megélhetésükhöz szükséges
ellátásra. E rendelkezésből és az Alkotmány 54. § (1) bekezdéséből vezette le az Alkotmánybíróság a jogosultságot
az  olyan megélhetési minimum állam általi biztosítására, amely elengedhetetlen az  emberi méltósághoz való
jog megvalósításához. Az  előző Alkotmányhoz képest lényeges változást jelent, hogy az  Alaptörvény szociális
biztonságról szóló XIX.  cikke nem jogokról, hanem jellemzően állami kötelezettségekről és államcélokról
rendelkezik. A  XIX.  cikk (1)  bekezdése alapján Magyarország „törekszik” arra, hogy minden állampolgárának
szociális biztonságot nyújtson, és „elősegíti” az  időskori megélhetés biztosítását. Jogosultságról két esetben
szól az  Alaptörvény XIX.  cikke. Az  Alaptörvény XIX.  cikk (4)  bekezdése „állami nyugdíjra való jogosultságot” említ,
amelynek feltételeit törvény állapítja meg. A XIX. cikk (1) bekezdése pedig az állampolgárok anyasága, betegsége,
rokkantsága, özvegysége, árvasága és önhibáján kívül bekövetkezett munkanélkülisége esetében garantálja
a  „törvényben meghatározott támogatásra” való jogosultságot. Vagyis ezek azok az  élethelyzetek, amelyekre
szabottan törvényben alanyi jogon járó juttatásokat kell bevezetni, illetve fenntartani. Ebből az  következik,
hogy jóllehet a  XIX.  cikk jellemzően államcélokról, és nem alapvető jogokról szól, az  Alaptörvénynek ez  a  cikke
„Alaptörvényben biztosított jogot” tartalmaz abban az értelemben, hogy törvényi jogosultságoknak (meghatározott
élethelyzetekhez kötve) alaptörvényi hátteret ad. Habár a törvényi feltételek részletei vagy a nyugdíjra jogosultság
feltételei, mint konkrét részletszabályok nem az  Alaptörvényből következnek, az  alaptörvényi háttér azt jelenti,
hogy az  elvont jogosultság mind az  állami nyugdíjat, mind a  nők fokozott védelmét illetően az  Alaptörvényből
ered. Ezt az  értelmezést erősíti az  Alaptörvény XV.  cikk (5)  bekezdése, amikor előírja, hogy az  államnak külön
intézkedésekkel kell védenie egyebek között a  családokat, a  gyermekeket, a  nőket. A  XV.  cikk (3)  bekezdése
a  nők és férfiak egyenjogúságát deklarálja. A  XV.  cikk alapjogi rendelkezés, amely fő szabály szerint tiltja a  nem
szerinti különbségtételt az  alapvető jogokat illetően. A  nőket az  Alaptörvény XV.  cikk (5)  bekezdése és a  XIX.  cikk
(4) bekezdése második mondata alapján külön védelem illeti meg, és a fokozott védelem követelményére tekintettel
is nyugdíjra való jogosultságuk más lehet, mint más személyeknek. Mindkét szabályból az  következik, hogy
a nők – a  férfiakhoz képest – kedvezőbb (nem azonos) alanyi jogokra tarthatnak igényt, a XIX. cikk (4) bekezdése
második mondata alapján különösen az  állami nyugdíjra jogosultság (a  törvényben szabályozott jogosultsági
feltételek meghatározása) területén. Az  Alaptörvény XIX.  cikk (4)  bekezdésének feltételes megfogalmazásából
szövegszerűen az  következhetne, hogy a  nők előnyben részesítése egyes nyugdíjszabályok vonatkozásában
a  törvényalkotó számára biztosított lehetőség csupán. Azt azonban feltétlenül meg lehet állapítani, és a  jelen
ügyben vizsgált alkotmányjogi panaszok szempontjából annak van jelentősége, hogy az Alaptörvény valamennyi,
a „Szabadság és felelősség” című részben szereplő szabálya, így XV. cikk (5) bekezdése és a XIX. cikk (4) bekezdése
második mondata is, érvényesülhessen a törvényhozó belátása szerint. A nőknek ehhez Alaptörvényben biztosított
joguk van. A  hitelesített népszavazási kérdés – akár az  NVB, akár a  Kúria jogértelmezését kell figyelembe venni –
a  lényeges tartalma szerint arra irányul, hogy a  nyugdíjba vonulás lehetőségét a  férfiak számára is a  nők számára
biztosított kedvezményekkel, vagyis azonosan tegyék lehetővé. Ez azt jelenti, hogy mind a XV. cikk (5) bekezdése,
mind a XIX. cikk (4) bekezdése második mondata érvényesülése elé az eredményes népszavazás gátat emelne, azt
lényegében kiüresítené. A  fenti alapjogi összefüggéseket a  Kúriának a  felülvizsgálati eljárás keretében a  kérdés
alkotmányossági szempontú vizsgálata során fel kellett volna tárnia és értékelnie kellett volna. A  jelen ügyben
az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint nem annak van jelentősége, hogy valamely, az  alapjogi fejezetben
szerepelő szabály alapvető jogot vagy államcélt fogalmaz meg, hanem annak, hogy a  nyugdíjjal összefüggésben
a  nőkre vonatkozó kedvezőbb szabályozás megalkotásának lehetőségét a  népszavazás elvonná. Az  Alaptörvény
28.  cikke értelmében a  bíróságok a  jogalkalmazás során a  jogszabályok szövegét elsősorban azok céljával és
az  Alaptörvénnyel összhangban értelmezik. Az  Alaptörvény és a  jogszabályok értelmezésekor azt kell feltételezni,
hogy a  józan észnek és a  közjónak megfelelő, erkölcsös és gazdaságos célt szolgálnak. Az  Alkotmánybíróság
rámutat arra, hogy a  Kúriát a  felülvizsgálati eljárásban is köti az  Alaptörvény hivatkozott értelmezési szabálya, azt
akkor is megfelelően figyelembe kell vennie, amikor a  felülvizsgálati eljárás során a  kérdés hitelesítése tárgyában
dönt. A Kúria támadott végzése a kérdés alkotmányossági vizsgálata során a fenti alkotmányossági összefüggéseket
és szempontokat nem vizsgálta, az  Alaptörvény XIX.  cikk (4)  bekezdésében foglalt rendelkezést nem a  XV.  cikk
(5)  bekezdésével együttesen és arra tekintettel értelmezte ebből következően nem vizsgálta azt a  kérdést, hogy
a kezdeményezésben szereplő kérdés hogyan hat ki az alkotmányosan védett társadalmi csoport, a nők alaptörvényi
védelmére. Az  Alkotmánybíróság a  vizsgált esetben úgy ítélte meg, hogy a  felülvizsgálat során a  Kúria a  kérdés
alkotmányossági vizsgálatát nem végezte el teljes körben.
[35] A IV.2. és IV.3.  pontokban (Indokolás [29]–[34]) kifejtettekre tekintettel az  Alkotmánybíróság a  Kúria Knk.
IV.37.467/2015/2. számú végzését megsemmisítette. Az  Alkotmánybíróság irányadó gyakorlatának megfelelően
a  panaszosok által állított további alapjogi sérelmeket, illetve az  Alaptörvényben foglalt és a  panaszosok által
megjelölt jogok sérelmét már nem vizsgálta.
[36] 4. Az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdésének második mondata alapján elrendelte e  határozatának
a Magyar Közlönyben történő közzétételét.
Budapest, 2015. szeptember 22. Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
162/2019. (VII. 5.) Korm. rendelete a közszférabeli szervezetek honlapjainak és mobilalkalmazásainak akadálymentesítéséről szóló 2018. LXXV. törvényben foglalt kötelezettségek teljesítése ellenőrzésének részletes szabályairól.
A Kormány a  közszférabeli szervezetek honlapjainak és mobilalkalmazásainak akadálymentesítéséről szóló 2018. évi
LXXV. törvény 6. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján,
az 1. és 5. § tekintetében az Alaptörvény 15. cikk (3) bekezdésében meghatározott eredeti jogalkotói hatáskörében,
az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § A Kormány a közszférabeli szervezetek honlapjainak és mobilalkalmazásainak akadálymentesítéséről szóló 2018. évi
LXXV. törvény (a továbbiakban: Törvény) 5. §-a szerinti ellenőrzési és végrehajtási feladatok ellátására a Kormányzati
Informatikai Fejlesztési Ügynökséget (a továbbiakban: ellenőrző szervezet) jelöli ki.
2. § (1) Az  ellenőrző szervezet a  tárgyévet megelőző év december 1. napjáig éves akadálymentesítési ellenőrzési
tervet készít. Az  ellenőrzési tervet a  közszférabeli szervezetek honlapjainak és mobilalkalmazásainak
akadálymentesítéséről szóló (EU) 2016/2102 európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti ellenőrzési módszertan
és tagállami jelentéstételi szabályok kidolgozásáról szóló, 2018. október 11-i (EU) 2018/1524 bizottsági végrehajtási
határozat (a továbbiakban: végrehajtási határozat) szerinti mintavételi szabályok alapján kell összeállítani,
meghatározva az egyszerűsített és részletes ellenőrzés keretében ellenőrizendő honlapokat és mobilalkalmazásokat.
(2) Az  ellenőrző szervezet az  éves akadálymentesítési ellenőrzési terv elkészítése előtt egyeztetést folytat le
a fogyatékkal élő személyeket képviselő társadalmi szervezetekkel az egyszerűsített és a részletes ellenőrzési minta
összetételéről, és figyelembe veszi az azzal kapcsolatos véleményüket, hogy mely honlapok és mobilalkalmazások
milyen ellenőrzési módszer szerint kerüljenek ellenőrzésre.
(3) Az  ellenőrző szervezet a  honlapok és mobilalkalmazások akadálymentesítési ellenőrzését a  végrehajtási
határozatban meghatározott ellenőrzési módszerek alapján végzi. Az  akadálymentesítési ellenőrzés tartalmazza
az adott oldalak vizsgálatát, a vizsgálati eredmények elemzését és értékelését.
(4) Egyszerűsített ellenőrzési módszer alkalmazása esetén egy honlap vagy mobilalkalmazás legalább három, de
legfeljebb öt oldalának akadálymentesítési ellenőrzésére kerül sor.
(5) Részletes ellenőrzési módszer alkalmazása esetén egy honlap vagy mobilalkalmazás legalább nyolc, de legfeljebb
húsz oldalának akadálymentesítési ellenőrzésére kerül sor.
(6) A  közszférabeli szervezet – a  minősített adatokat tartalmazó honlapok kivételével – köteles az  ellenőrző szervezet
számára az akadálymentesítési ellenőrzés céljára hozzáférést biztosítani az extranetes és az intranetes honlapokhoz is.
(7) Az  akadálymentesítési ellenőrzés tekintetében oldalnak kell tekinteni az  interneten egy címen (URL) elérhető
információk összességét vagy egy mobilalkalmazás valamely képernyőjét.
3. § (1) Az ellenőrző szervezet az akadálymentesítési ellenőrzése során tett vizsgálat eredményeként megállapítja, hogy
a) a közszférabeli szervezet honlapja vagy mobilalkalmazása megfelel a  Törvény 3.  § (1)  bekezdése szerinti
akadálymentesítési követelményeknek, és erről megfelelőségi tanúsítványt állít ki, vagy
b) a közszférabeli szervezet honlapja vagy mobilalkalmazása részben vagy egészben nem felel meg a Törvény
3. § (1) bekezdése szerinti akadálymentesítési követelményeknek.
 (2) Az (1) bekezdés b) pontja esetében az ellenőrző szervezet ajánlást tesz arra vonatkozóan, hogy milyen fejlesztések
szükségesek az akadálymentesítési követelményeknek való megfeleléshez.
 (3) Az  (1)  bekezdés b)  pontja esetében, ha a  közszférabeli szervezet a Törvény 4.  § (4)  bekezdése szerinti aránytalan
teherre hivatkozva nem teljesít egyes akadálymentesítési követelményeket, az  ellenőrző szervezet ajánlást
tehet a  közszférabeli szervezet belső vizsgálata során figyelembe veendő szempontok tekintetében, illetve
ajánlást tesz arra vonatkozóan is, hogy rendelkezésre állnak-e olyan akadálymentesítési megoldások, amelyekkel
a követelmények részben vagy egészben teljesíthetővé válnak.
4. § (1) Az  ellenőrző szervezet bejelentés alapján akkor folytat le akadálymentesítési ellenőrzést, ha a  visszajelzési
eljárásban az értesítést vagy kérelmet benyújtó személy a Törvény 4. § (2) bekezdése szerinti határidőben nem, vagy
nem kielégítő választ kap a közszférabeli szervezettől.
(2) Az (1) bekezdés szerinti bejelentés alapján indult eljárásban az ellenőrző szervezet egyszerűsített ellenőrzést folytat
le, és ennek eredményéről 60 napon belül a bejelentőt tájékoztatja.
5. § Az ellenőrző szervezet a  Törvény 5.  § (5)  bekezdése szerinti jelentésében a  Törvény szerinti akadálymentesítési
követelmények ellenőrzése során keletkezett számszerűsített eredményeket, azaz a mérési adatokat is rendelkezésre
bocsátja. A  mérési adatok magukban foglalják a  honlapok és mobilalkalmazások vizsgált mintájára (például
a  honlapok és mobilalkalmazások számát, a  látogatók és felhasználók számát) és az  akadálymentesség szintjére
vonatkozó mennyiségi információkat.
6. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba.
7. § (1) Ez  a  rendelet a  közszférabeli szervezetek honlapjainak és mobilalkalmazásainak akadálymentesítéséről szóló,
2016. október 26-i (EU) 2016/2102 európai parlamenti és tanácsi irányelvnek való megfelelést szolgálja.
(2) Ez  a  rendelet a  közszférabeli szervezetek honlapjainak és mobilalkalmazásainak akadálymentesítéséről szóló
(EU) 2016/2102 európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti ellenőrzési módszertan és tagállami jelentéstételi
szabályok kidolgozásáról szóló, 2018. október 11-i (EU) 2018/1524 bizottsági végrehajtási határozat végrehajtásához
szükséges rendelkezéseket állapít meg.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
15/2010. (II. 18.) ME határozata a Magyar Köztársaság Kormánya és a Moldovai Köztársaság Kormánya között az Európai Közösség és a Moldovai Köztársaság között az engedély nélkül tartózkodó személyek visszafogadásáról szóló, 2007. október 10-én, Brüsszelben aláírt megállapodás végrehajtásáról szóló jegyzőkönyv szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (2) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
az igazságügyi és rendészeti miniszter és a külügyminiszter elő ter jesz tése alapján
1. felhatalmazom az igazságügyi és rendészeti minisztert, vagy az általa kijelölt személyt a Magyar Köztársaság
Kormánya és a Moldovai Köztársaság Kormánya között az Európai Közösség és a Moldovai Köztársaság között
az engedély nélkül tartózkodó személyek visszafogadásáról szóló, 2007. október 10-én, Brüsszelben aláírt
megállapodás végrehajtásáról szóló jegyzőkönyv (a továb biak ban: Jegyzőkönyv) bemutatott szövegének –
a jóváhagyás fenntartásával történő – végleges megállapítására;
2. felhívom a külügyminisztert, hogy a Jegyzőkönyv szövege végleges megállapításához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki;
3. felhívom az igazságügyi és rendészeti minisztert, hogy a Jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló kormányrendelet
tervezetét a Jegyzőkönyv szövegének végleges megállapítását köve tően terjessze a Kormány elé.
Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
16/2008. (II. 28.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy Bükkaranyos
Község Önkormányzata képviselő-testületének a község
Településrendezési tervének és Helyi Építési Szabályzatának jóváhagyásáról szóló, az e rendelet módosításáról
szóló 10/2005. (XI. 4.) sz. rendelettel módosított 6/2002.
(IV. 15.) sz. rendelete alkotmányellenes, ezért azt 2008.
június 15. napjával megsemmisíti.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
INDOKOLÁS I. A Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Közigazgatási Hivatal vezetője (a továbbiakban: hivatalvezető) törvényességi
ellenőrzést végzett Bükkaranyos község önkormányzatánál, melynek során észlelte, hogy a község településrendezési tervének és építési szabályzatának módosításáról
szóló önkormányzati rendeletet törvénysértő módon és
törvénysértő tartalommal fogadta el a képviselő-testület.
Emiatt a módosító rendelettel kapcsolatban törvényességi
észrevételt tett, melyet azonban a képviselő-testület nem
fogadott el, így a hivatalvezető a helyi önkormányzatokról
szóló – módosított – 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.) 99. § (2) bekezdés a) pontja alapján indítványozta Bükkaranyos község 10/2005. (XI. 4.) sz. rendelete
törvénysértésen alapuló alkotmányellenességének megállapítását és a rendelet egészének megsemmisítését.
A hivatalvezető az alábbiakra alapította indítványát:
1. Bükkaranyos község Önkormányzatának képviselő
testülete 2005. október 27-én megtartott ülésén alkotta
meg a Bükkaranyos község Településrendezési tervének
és Helyi Építési Szabályzatának jóváhagyásáról szóló
6/2002. (IV. 15.) sz. rendeletének (a továbbiakban: Ör1.)
módosításáról szóló 10/2005. (XI. 4.) sz. rendeletét
(a továbbiakban: Ör2.). A hivatalvezető törvényességi
ellenőrzési eljárása során megállapította, hogy az Ör2.
megalkotása során nem tartották be az épített környezet
alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Ét.) 9. § (2)–(6) bekezdéseiben
meghatározott eljárási szabályokat, továbbá a módosítás
(Ör2.) tartalmában magasabb szintű jogszabályokkal is
ellentétes.
A hivatalvezető szerint az Ét. 9. §-ában foglalt eljárásjogi rendelkezésekbe ütközik az önkormányzat azon magatartása, amikor az előterjesztő (jelen esetben: a polgármester) a döntésre jogosult szervet (jelen esetben: a képviselő-testületet) nem tájékoztatta az Észak-Magyarországi
Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőség (a továbbiakban: KÖTEVIFE), mint a véleményezési eljárásban kötelezően résztvevő államigazgatási
szerv és a területi főépítész módosításokkal kapcsolatos
egyet nem értő véleményéről. Álláspontja szerint, mivel
a fent említett magatartás az Ét. 9. § (6) bekezdésében foglalt garanciális eljárási rendelkezéseket sérti, az Ör2. törvénysértő módon került elfogadásra.
A hivatalvezető a fentiekben ismertettek miatt 2006
szeptemberében kelt levelével felhívta a polgármestert a
főépítész egyet nem értő álláspontjának ismertetésére, a
kérdéses rendelet (Ör2.) hatályon kívül helyezésének kezdeményezésére vagy a jogszabály megfelelő elfogadására
határidő tűzésével. Mindezen intézkedés és felhívás ellenére a képviselő-testület 2006 októberében a kifogásolt
rendeletet (Ör2.) hatályában fenntartotta azzal az indoklással, hogy álláspontjuk szerint a rendelet elfogadására az
eljárási szabályok betartása mellett került sor, hiszen a tervezetet mind a KÖTEVIFE-nek, mind a területi főépítésznek megküldték. A KÖTEVIFE által előterjesztett kifogásokat nem találták megalapozottnak, míg a területi főépítész csak arra hívta fel a figyelmüket, hogy az Ét. 9. §-ában
foglalt eljárási szabályoknak megfelelően, egyeztetési tárgyalás lefolytatásával alkossák meg a rendeletet. Mivel
ezen az egyeztetési tárgyaláson sem a KÖTEVIFE, sem
pedig a főépítész nem jelent meg, így őket az Ét. 9. §
(5) bekezdése értelmében kifogást nem emelő véleményezőknek tekintették. A képviselő-testület kifogásolta továbbá, hogy a főépítész nemleges véleménye csak 2005. szeptember 12-én jutott el hozzájuk, amikor is a törvényben az
erre nyitva álló 30 napos határidő álláspontjuk szerint már
letelt.
A hivatalvezető álláspontja szerint azonban téves a képviselő-testület és a polgármester értelmezése az Ét. 9. §
(5) bekezdésében foglalt eljárási szabályokra vonatkozóan. Megítélése szerint itt konjunktív feltételeket tartalmazó szabályozásról van szó, vagyis csak azt a szervet
lehet kifogást nem emelő véleményezőnek tekinteni, aki
a véleményezési eljárás során nem terjesztett elő írásbeli
véleményt, és aki az egyeztető tárgyaláson sem vett részt.
Mind a KÖTEVIFE, mind pedig a területi főépítész, annak
ellenére, hogy az egyeztető tárgyaláson nem jelent meg,
korábban terjesztett elő írásbeli véleményt, amit a távolmaradás esetén is jegyzőkönyvbe kellett volna mondani az
egyeztető tárgyaláson. A területi főépítész vonatkozásá
ban pedig a 30 napos határidő a véleményezési eljárás befejezése után, és nem aközben nyílik meg.
2. Az indítványozó szerint az Ör2. nem csupán azáltal
ütközik magasabb szintű jogszabályokba, hogy az Ét.-ben
foglalt eljárási követelményeknek nem tesz eleget, hanem
tartalmában is ellentétes a természet védelméről szóló
1996. évi LIII. törvény (továbbiakban: Tvt.) tájvédelemre
vonatkozó rendelkezéseivel és céljaival. A külterületen
található, mezőgazdasági övezeti besorolású, de az
Ör2.-ben lakóterületté, beépítésre szánt területté átminősített területek jelentős része a település jelenlegi beépített
területével össze nem függő, attól távoleső, természetközeli állapotokkal jellemezhető terület. Ezek természetvédelmi szempontból értékes területeknek minősülnek,
megváltoztatásuk a Tvt. 6. § (2) bekezdésébe, a 7. § (1) és
(2) bekezdés d) pontjába, valamint a (3) bekezdésbe ütközik. Az Ör2.-ben foglalt módosítások és rendelkezések
e területek vonatkozásában olyan természetátalakítást
eredményeznének, mely irreverzibilis, azaz visszafordíthatatlan és helyreállíthatatlan lenne, és amely egyértelműen természetvédelmi érdekeket sért.
3. Mivel az Ör2. megalkotása során garanciális jellegű
eljárási szabályokat hagytak figyelmen kívül, és a fentiekben ismertettek szerint tartalmában magasabb szintű jogszabályokkal is ellentétes, ezért az Alkotmány 44/A. §
(2) bekezdésébe ütközik, így a hivatalvezető kezdeményezte az említett rendelet alkotmányellenességének megállapítását és teljes egészében történő megsemmisítését.
II. Az Alkotmánybíróság az alábbi jogszabályi rendelkezések figyelembevételével hozta meg döntését:
1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezése:
„44/A. § (2) A helyi képviselőtestület a feladatkörében
rendeletet alkothat, amely nem lehet ellentétes a magasabb
szintű jogszabállyal.”
2. Az Ét. indítvánnyal érintett rendelkezései:
„9. § (2) A településrendezési eszköz kidolgozása előtt
meg kell határozni a rendezés alá vont területet, ki kell
nyilvánítani a rendezés általános célját és várható hatását,
hogy az érintettek azzal kapcsolatban javaslatokat, észrevételeket tehessenek. Ennek során:
a) az érintett népesség, szervezetek, érdek-képviseleti
szervek véleménynyilvánítási lehetőségét biztosítani kell,
ezért a helyben szokásos módon az érintettek tudomására
kell hozni a településrendezési eszköz kidolgozásának
elhatározását,
b) az államigazgatási szerveket, valamint az érintett
települési önkormányzati szerveket az előkészítésbe be
kell vonni úgy, hogy azok a megkeresés kézhezvételétől
számított 30 napon belül írásos tájékoztatásukban ismertessék a település fejlődése és építési rendje szempontjából
jelentős terveiket és intézkedéseiket, valamint ezek várható időbeli lefolyását, valamint a hatáskörükbe tartozó kérdésekben a jogszabályon alapuló követelményeket.
(3) A készítés alatt lévő településrendezési eszközt a
polgármesternek (főpolgármesternek) – külön jogszabályban meghatározottak szerint – véleményeztetnie kell az
5. § (4) bekezdésében említett tervtanáccsal. Az elkészített
helyi építési szabályzatot és településrendezési terveket a
megállapítás, illetve a jóváhagyás előtt a polgármesternek
(főpolgármesternek) véleményeztetnie kell a külön jogszabályban meghatározott államigazgatási, az érintett települési önkormányzati és az érdek-képviseleti szervekkel,
valamint a társadalmi szervezetekkel, – amelyek 45 napon
belül adhatnak írásos véleményt.
(4) Az eltérő vélemények tisztázása érdekében a polgármesternek (főpolgármesternek) egyeztető tárgyalást kell
tartania, amelyre a hely és az időpont megjelölésével a
véleményezési eljárás valamennyi érdekeltjét a tárgyalás
előtt legalább 8 nappal meg kell hívnia. Az egyeztető tárgyalásról jegyzőkönyvet kell készíteni, amelynek tartalmaznia kell valamennyi elfogadott és el nem fogadott
véleményt azok indokolásával együtt.
(5) Azt az érdekeltet, aki a véleményezési eljárás során
írásbeli véleményt nem adott, és az egyeztető tárgyaláson
sem vett részt, kifogást nem emelő véleményezőnek kell
tekinteni.
(6) A véleményezési eljárás befejezése után a településrendezési eszközöket az elfogadásuk előtt – a (3)–(4) bekezdés alapján beérkezett, de el nem fogadott véleményekkel és azok indokolásával együtt – a polgármesternek
(főpolgármesternek) legalább egy hónapra a helyben szokásos módon közzé kell tennie azzal, hogy az érintettek a
közzététel ideje alatt azokkal kapcsolatban észrevételt
tehetnek, továbbá meg kell küldenie szakmai véleményezés céljából:
a) a főváros, a fővárosi kerület, a megyei jogú város
igazgatási területének egészére egyszerre készített szabályzatot és terveket az állami főépítész útján a miniszternek, a fejlesztési koncepciókat a településfejlesztésért és
településrendezésért felelős miniszternek,
b) egyéb szabályzatot és terveket az állami főépítésznek.
A miniszter 90, az állami főépítész 30 napon belül adhat
véleményt; ha e határidőn belül nem nyilatkozik, úgy véleményét egyetértőnek kell tekinteni. A véleményt a döntésre jogosult testülettel ismertetni kell.
(7) A településrendezési eszköz a (2)–(6) bekezdésben
előírt véleményeztetési eljárás lefolytatása nélkül nem
fogadható el.
(...) (9) A megállapított helyi építési szabályzatban és a jóváhagyott szabályozási tervben foglaltakat az érintett közigazgatási szerveknek a hatáskörüket érintő ügyekben
eljárásaik során érvényesíteniük kell. Az (1)–(9) bekezdésben foglalt rendelkezéseket a településrendezés eszközei módosítása esetén is alkalmazni kell.”
„13. § (1) Az építés helyi rendjének biztosítása érdekében a települési önkormányzatnak az országos szabályoknak megfelelően, illetve az azokban megengedett eltérésekkel a település közigazgatási területének felhasználásával és beépítésével, továbbá a környezet természeti, táji és
épített értékeinek védelmével kapcsolatos, a telkekhez
fűződő sajátos helyi követelményeket, jogokat és kötelezettségeket helyi építési szabályzatban kell megállapítania.”
3. A Tvt. indítvány által érintett rendelkezései:
„6. § (2) A tájhasznosítás és a természeti értékek fel
használása során meg kell őrizni a tájak természetes és természetközeli állapotát, továbbá gondoskodni kell a tájak
esztétikai adottságait és a jellegét meghatározó természeti
értékek, természeti rendszerek és az egyedi tájértékek
fennmaradásáról.”
„7. § (1) A történelmileg kialakult természetkímélő
hasznosítási módok figyelembevételével biztosítani kell
a természeti terület használata és fejlesztése során a táj jellegének, esztétikai, természeti értékeinek, a tájakra jellemző természeti rendszereknek és egyedi tájértékeknek
a megóvását.
(2) A táj jellege, a természeti értékek, az egyedi tájértékek és esztétikai adottságok megóvása érdekében:
d) művelési ág változtatás, más célú hasznosítás csak a
táj jellegének, szerkezetének, a történelmileg kialakult természetkímélő használat által meghatározott adottságoknak és a természeti értékeknek a figyelembevételével
lehetséges.
(3) Külterületi ingatlan, különösen természeti terület
belterületté, illetve beépítésre szánt területté minősítésére
akkor kerülhet sor, ha annak következtében a táj jellege,
esztétikai és természeti értéke nem károsodik helyreállíthatatlanul.”
4. Az Ötv. indítványban érintett rendelkezései:
„8. § (1) A települési önkormányzat feladata a helyi
közszolgáltatások körében különösen: a településfejlesztés, a településrendezés, az épített és természeti környezet
védelme, a lakásgazdálkodás, a vízrendezés és a csapadékvíz elvezetés, a csatornázás, a köztemető fenntartása, a
helyi közutak és közterületek fenntartása, helyi tömegközlekedés, a köztisztaság és településtisztaság biztosítása;
gondoskodás a helyi tűzvédelemről, közbiztonság helyi
feladatairól; közreműködés a helyi energiaszolgáltatásban, a foglalkoztatás megoldásában; az óvodáról, az alapfokú nevelésről, oktatásról, az egészségügyi, a szociális
ellátásról, valamint a gyermek és ifjúsági feladatokról való
gondoskodás; a közösségi tér biztosítása; közművelődési,
tudományos, művészeti tevékenység, sport támogatása; a
nemzeti és etnikai kisebbségek jogai érvényesítésének a
biztosítása; az egészséges életmód közösségi feltételeinek
elősegítése.”
„16. § (1) A képviselő-testület a törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá
törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására
önkormányzati rendeletet alkot.”
III. Az indítvány megalapozott. 1. Az Alkotmánybíróság a kifogásolt jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálata előtt utal arra,
hogy az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint,
„ha az indítványozó egy új rendelkezés tartalmának alkotmányellenességét állítja, akkor az Alkotmánybíróság nem
az új rendelkezést hatályba léptető, hanem a módosítás
révén az új rendelkezést magába foglaló (inkorporáló) jogszabály alkotmányellenességét vizsgálja meg.” [8/2003.
(III. 14.) AB határozat, ABH 2003, 74, 81.; 11/2003.
(IV. 9.) AB határozat, ABH 2003, 153, 160.; 51/2004.
(XII. 8.) AB határozat, ABH 2004, 679, 683.; 28/2005.
(VII. 14.) AB határozat, ABH 2005, 290, 297.; 67/2006.
(XI. 29.) AB határozat, ABH 2006, 971, 977.; 935/B/2002.
AB határozat, ABH 2004, 1690, 1692.] Az Alkotmánybíróság erre tekintettel a jelen ügyben is az indítványozó
által támadott Ör2. helyett az új rendelkezéseket magába
foglaló, azt inkorporáló – módosított – Ör1. vonatkozásában folytatta le az alkotmányossági vizsgálatot.
2. Az Alkotmánybíróság határozataiban már többször
kifejtette, hogy „a helyi önkormányzáshoz való alapjogok
körébe tartozik a helyi társadalmi viszonyok helyi jogi szabályozása, az önkormányzati rendeletalkotás. Ezek egyik
típusa, amikor az önkormányzat törvény végrehajtására a
törvény felhatalmazása alapján, a törvény keretei között
alkot rendeletet.” [11/2004. (IV. 7.) AB határozat, ABH
2004, 853, 856.; 48/2004. (XII. 1.) AB határozat, ABH
2004, 956, 960.; 7/2003. (III. 13.) AB határozat, ABH
2003, 753, 756.]
Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben, a helyi
építési szabályzatok vonatkozásában a 11/2004. (IV. 7.)
AB határozatában a következőkre mutatott rá:
„A helyi társadalmi viszonyok között fontos szerepet
töltenek be az Ét. felhatalmazása alapján alkotott helyi építésügyi szabályzatok és a településrendezési tervek, miután ezek az adott település és környezete fejlődését, a településen élők, ott-tartózkodók életkörülményeit hosszabb
időszakra döntően befolyásolják. Ebből is következik,
hogy a helyi építésügyi előírásoknak több követelménynek kell eleget tenniük: az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdéséből adódóan az e tárgyban alkotott önkormányzati
rendelet sem lehet ellentétes magasabb szintű jogszabállyal, a helyi építésügyi szabályzatnak és a települési
rendezési tervnek figyelembe kell venni az országos településrendezési szakmai előírásokat, a település társadalmának igényét. Mindezekre tekintettel az Ét. részletesen
szabályozza az építésügyi szabályzatok, a településrendezési tervek előkészítésének, egyeztetésének és elfogadásának a rendjét.
Az Ét. 9. §-a részletezi tehát a helyi építésügyi szabályzat és a településrendezési tervek kidolgozása során érvényesítendő eljárási szabályokat, rendezi, hogy az érintett
állampolgárokat, szervezeteiket, államigazgatási szerveket, települési önkormányzatokat milyen tartalommal,
milyen módon, határidőben kell tájékoztatni, véleményüket kérni, véleményeltérés esetén egyeztető tárgyalást tartani, az el nem fogadott véleményekről tájékoztatást adni.”
(ABH 2004, 853, 857.) Az Ét. 9. § (7) bekezdése szerint
a helyi építési szabályzat és a településrendezési tervek
a (2)–(6) bekezdésben előírt véleményeztetési eljárás lefolytatása nélkül nem fogadhatók el, és az Ét. 9. § (9) bekezdése előírja, hogy az Ét. 9. §-ában szabályozott eljárási
rendet érvényesíteni kell a rendezési tervek módosításánál
is. [48/2004. (XII. 1.) AB határozat, ABH 2004, 956, 960.]
Ahogy az Alkotmánybíróság a 7/2003. (III. 13.) AB határozatában megállapította, az Ötv. 16. § (1) bekezdéséből,
az Ét. 9. § (7) bekezdéséből és 13. § (1) bekezdéséből kitűnik, hogy „az önkormányzatok városrendezésre és építésügyre vonatkozó szabályozási autonómiája kizárólag a
rendeletalkotás tartalmát és az alkalmazott eljárás lefolytatását meghatározó törvényi keretek között érvényesülhet.
Ilyen, az önkormányzati rendeletalkotás során irányadó
eljárási rendelkezéseket állapít meg az Ét. fentiekben említett 9. §-a is, amikor a helyi építési szabályzat elfogadásához a közérdek érvényesítése érdekében számos egyeztetési kötelezettséget ír elő, és az érintett állampolgárok,
szervezetek, érdekképviseletek, hatóságok számára véleménynyilvánítási, javaslattételi, észrevételezési lehetőséget biztosít.” Az érdekelt államigazgatási szervekkel való
egyeztetés kötelezettsége és a lakosság bevonása az eljárásba olyan garanciális jellegű eljárási követelményeket
jelent, amelyeket a jogi szabályozás nem ír elő más önkormányzati rendelet megalkotása során. (ABH 2003, 790,
794.)
Az Ét. ezen rendelkezései alapján tehát megállapítható,
hogy a helyi önkormányzat képviselő-testülete nem rendelkezik szabad döntési lehetőséggel a tekintetben, hogy
a helyi építési előírások és településrendezési eszközök
megállapításáról az Ét.-ben szabályozott eljárási rendben
elfogadott helyi építési szabályzatban, vagy ezen eljárási
kötöttségek nélkül elfogadott önkormányzati rendeletben
rendelkezik-e. A helyi építési előírásokat a képviselő-tes
tületnek az Ét. 9. §-ában szabályozott eljárási rendben elfogadott helyi építési szabályzatban kell megállapítania.
3. Az Ét. 9. § (4) bekezdése szerint az egyeztető tárgyalásról jegyzőkönyvet kell készíteni, amelynek tartalmaznia kell valamennyi elfogadott és el nem fogadott véleményt, azok indokolásával együtt. A hivatalvezető által az
Alkotmánybírósághoz benyújtott iratokból, azaz a bükkaranyosi képviselő-testület 2005. augusztus 5-én tartott
egyeztető-tárgyalása jegyzőkönyvének, a 2005. október
27-én tartott rendkívüli ülés jegyzőkönyvének, illetve a
2005. június 21-én kelt KÖTEVIFE által tett állásfoglalás
és a 2005. szeptember 12-én kelt főépítészi vélemény
összevetéséből megállapítható, hogy az Ör1. módosítására
mind a KÖTEVIFE, mind a területi főépítészi vélemény
ismertetésének hiányában került sor.
Téves erre vonatkozóan a polgármester által a 2006.
november 8-án kelt levelében képviselt és kifejtett álláspont, mely szerint ha az egyeztető tárgyaláson sem a
KÖTEVIFE, sem a területi főépítész nem jelenik meg, és a
tárgyalás időpontjáig nem mentik ki távolmaradásukat,
akkor őket az Ét. 9. § (5) bekezdése alapján kifogást nem
tevő véleményezőknek kell tekinteni. A törvény rendelkezéseiből és szövegének értelmezéséből kiindulva megállapítható, hogy a kifogást nem tevő véleményezőnek csak
azt az érdekeltet lehet tekinteni, aki a véleményezési eljárás (és nem csak az egyeztető tárgyalás) során írásbeli véleményt nem terjesztett elő, és az egyeztető tárgyaláson
sem vett részt. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint
ezek konjunktív feltételek, amelyeknek együttesen kell
fennállniuk és teljesülniük ahhoz, hogy a véleményezési
eljárás adott szereplőjét kifogást nem tevő véleményezőnek tekinthessen a szabályozást előkészítő önkormányzat.
Az Ét. teljesen egyértelmű szabálya azt írja elő, hogy az
egyeztető tárgyalásra a véleményezési eljárás valamennyi
érdekeltjét meg kell hívni, nemcsak azokat, akik korábban
írásos véleményt terjesztettek elő. A KÖTEVIFE vonatkozásában a konjunktív feltételek nem teljesültek, hiszen
mint érdekelt államigazgatási szerv 2005. június 21-én
kelt levelében egyet nem értő álláspontot terjesztett elő a
véleményezési eljárásban. Ezt a szervet tehát nem lehetett
volna kifogást nem tevő véleményezőnek tekinteni. A
KÖTEVIFE álláspontját emellett – az Ét. 9. § (4) bekezdése szerint – az egyeztető tárgyaláson jegyzőkönyvben kellett volna rögzíteni az el nem fogadás indoklásával együtt.
4. Az egyeztető tárgyalásnak nemcsak az a szerepe,
hogy azon a település polgármestere megkísérli az esetleges eltérő vélemények tisztázását, hanem e tárgyalás és
annak jegyzőkönyve a véleményezési eljárás következő
– és egyben záró – szakaszának, a miniszteri, illetve területi főépítészi véleményezésnek az előkészítő, megalapozó
anyaga. Az Ét. 9. § (6) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a
véleményezési eljárás után a településrendezési eszközök
vonatkozásában elfogadásuk előtt a korábban beérkezett,
de el nem fogadott véleményekkel és indoklásukkal együtt
lehetőséget kell adni a területi (állami) főépítésznek
(nagyobb települések esetén a miniszternek) véleménye
30 napon (miniszter esetén 90 napon) belül történő előterjesztésére. Az Ét. ezen rendelkezéséből megállapítható,
hogy a főépítész részére nyitva álló 30 napos határidő csak
a véleményezési eljárás lefolytatása után, jelen esetben azt
követően, hogy az egyeztető tárgyalásról, az előterjesztett
véleményekről és indoklásukról az iratokat a főépítésznek
megküldték, kezdődik meg, az immáron véglegesített
vagy annak szánt tervezetek vonatkozásában.
A területi (állami) főépítész véleménye figyelembe nem
vételének és az ehhez kapcsolódó törvénysértés vizsgálatakor az Alkotmánybíróság az Ét. 9. § (6) bekezdésének
ismertetett értelmezéséből indult ki. A hivatalvezető indítványa szerint az önkormányzat a végleges tervet 2005.
szeptember 1-jén küldte meg a főépítésznek, majd a képviselő-testület 2005. október 27-én letárgyalta az Ör1. módosítását és elfogadta az Ör2.-t anélkül, hogy figyelembe
vette volna a főépítész 2005. szeptember 12-én kelt, egyet
nem értő véleményét. A 2005. október 27-én tartott ülés
jegyzőkönyvéből és a polgármester 2006. november 8-án
kelt leveléből az is megállapítható, hogy a képviselő-testülettel történő ismertetésre jelen esetben nem került sor azzal az indoklással, hogy a főépítész véleménye a 30 napos
határidőn túl érkezett be, vonatkoztatva ezt mind az egyeztető tárgyalásra, mind pedig a korábban kelt levelekre. Ez
az álláspont azonban téves, mert a területi főépítész (illetve a miniszter) számára a véleményezési határidő csak akkor nyílik meg, ha őt a szabályozási terv vagy építési szabályzat teljes – a véleményezési eljárás eredményeként
kialakított – dokumentációjának, valamennyi addig beérkezett, de el nem fogadott véleménynek és az el nem fogadás indokainak, továbbá az egyeztető tárgyalás jegyzőkönyvének megküldésével a saját véleménye kialakítására
felkérik. Ilyen – teljes körű – felkérés hiányában a 30 napos határidő el sem kezdődik. A tervek elfogadásának
ezen túlmenő törvényi előfeltétele, hogy a – törvény által
megszabott határidőn belül érkezett – területi főépítészi
véleményt ismertessék a testülettel.
5. Az Ét. 9. § (7) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a
településrendezési eszköz, így a helyi építési szabályzat
sem fogadható el az Ét. 9. § (2)–(6) bekezdésében előírt
véleményeztetési eljárás nélkül, amelyet az Ét. 9. § (9) bekezdése szerint a településrendezési eszköz módosításánál
is figyelembe kell venni és be kell tartani. Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a képviselő-testület az Ét. szabályainak megsértésével, azaz törvénysértő módon fogadta el az Ör1.-nek az Ör2. általi módosításával beiktatott szövegrészeit, mind a KÖTEVIFE,
mind a területi főépítész állásfoglalásának vonatkozásában, és ezáltal eljárása során olyan garanciális jellegű,
eljárási szabályokat hagyott figyelmen kívül, amelyek
– betartásuk esetén – érdemben befolyásolhatták volna a
rendeletben foglalt építési előírások tartalmát. Az önkormányzati rendeletalkotási eljárás során történt hibák esetén nemcsak az eljárási hiba meglétét vagy hiányát vizsgálja az Alkotmánybíróság, hanem arra is figyelemmel
van, hogy a szabálytalanság érdemben befolyásolta-e a
rendelet megalkotását. (986/H/1997. AB határozat, ABH
1998, 1038, 1041.)
6. Mindezek alapján az Alkotmánybíróság úgy ítélte
meg, hogy az Ör1. módosítással érintett rendelkezései – az
elfogadása során alkalmazott törvénysértő eljárásra tekintettel – sértik az Ét. 9. § (4)–(7) bekezdésének rendelkezéseit, és ezáltal, mivel magasabb szintű jogszabályba, törvénybe ütköznek, ellentétesek az Alkotmány 44/A. §
(2) bekezdésével. Az Ör1.-be az Ör2.-vel beiktatott új szövegrészek, illetve a módosítások az Ör1. számos rendelkezését érintik. E szövegrészek nélkül az Ör1. rendelkezéseinek jelentős része nem volna önállóan alkalmazható. Erre
tekintettel, valamint figyelembe véve azt is, hogy az Ör1.
jelenlegi szövege alkotmányellenes módon, az Ét. garanciális szabályainak megsértésével jött létre, az Alkotmánybíróság az Ör2.-vel módosított Ör1. egészét alkotmányellenesnek minősítette és megsemmisítette. A megsemmisített rendelet az Alkotmánybíróság határozatában, az
Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
(a továbbiakban: Abtv.) 43. § (4) bekezdésének alkalmazásával megállapított későbbi időpontban veszti hatályát,
melynek az az indoka, hogy ez alatt az idő alatt Bükkaranyos község önkormányzatának lehetősége lesz lefolytatni
az új építési szabályzat és rendezési terv megalkotásához
előírt, az Ét. 9. §-ában szabályozott eljárást.
7. Az Alkotmánybíróság az indítvány azon része vonatkozásában, mely szerint az Ör2. és a módosított rendelkezések tartalmukat tekintve ellentétesek a Tvt. törvényi
előírásaival, az Ör1. módosított rendelkezései alkotmányellenességének utólagos vizsgálatát mellőzte. Az Alkotmánybíróság a fentiekben vázolt indokok alapján az
Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésére tekintettel oly mértékű
alkotmányellenességet állapított meg, amely önmagában
is az Ör1. módosított szövegrészeinek megsemmisítését
eredményezte. [61/1997. (XI. 19.) AB határozat, ABH
1997, 361, 364.; 16/2000. (V. 24.) AB határozat, ABH
2000, 425, 429.; 56/2001. (XI. 29.) AB határozat, ABH
2001, 478, 482.; 7/2003. (III. 13.) AB határozat]
Az Alkotmánybíróság e határozatának a Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 41. §-a alapján rendelte el.
Dr. Balogh Elemér s. k., Dr. Bragyova András s. k.,
alkotmánybíró alkotmánybíró


text:
454/2014. (XII. 5.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés f )  pontja, illetve a  Magyarország címerének és zászlajának használatáról,
valamint állami kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18.  § (1)  bekezdése alapján – a  miniszterelnök
előterjesztésére –
Magyarország és a  Vietnami Szocialista Köztársaság közötti kapcsolatok erősítéséhez való aktív hozzájárulása
elismeréseként
Nguyen Dang Vang, a Vietnami–Magyar Baráti Társaság elnöke részére a
MAGYAR ÉRDEMREND
 tisztikeresztje
 polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2014. november 18.
Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1031/2014. (II. 3.) Korm. határozata a Hortobágyi Természetvédelmi és Génmegőrző Nonprofit Korlátolt Felelősségű Társaság által elnyert LIFE+ projekt önrészének biztosításáról és ennek érdekében a rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló tartalékból történő előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány
 1. az államháztartásról szóló 2011.  évi CXCV.  törvény 21.  § (6)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva,
a Hortobágyi Természetvédelmi és Génmegőrző Nonprofit Korlátolt Felelősségű Társaság által elnyert „Legelőtavak
élőhelykezelése a  Hortobágyon – Természetvédelmi célú legeltetési rendszer kidolgozása a  1530 pannon szikes
sztyeppék és mocsarak élőhelytípusra; annak vizes altípusainak ökológiai állapotjavítása” című LIFE+ projekt
önrészének biztosításához 223,0 millió forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el elszámolási, a  fel nem használt
rész tekintetében visszatérítési kötelezettséggel a Magyarország 2014. évi központi költségvetéséről szóló 2013. évi
CCXXX.  törvény (a  továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 17. Rendkívüli kormányzati
intézkedések cím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet XII. Vidékfejlesztési Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű
előirányzatok cím, 2. Környezetvédelmi célelőirányzatok alcím, 10. Természetvédelmi pályázatok támogatása
jogcímcsoport javára az 1. melléklet szerint;
az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal az elszámolás és a visszatérítési kötelezettség tekintetében
Felelős: vidékfejlesztési miniszter
Határidő: 2015. június 30.
2. felhívja a nemzetgazdasági minisztert, hogy a projekt további időtartamára, azaz 2015-től a 2019. év végéig terjedő
időszakra a  költségvetési tervezések menete során biztosítsa a  projekt megvalósításához szükséges fennmaradó
548,0 millió forint önrészt.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
vidékfejlesztési miniszter Határidő: költségvetési tervezések menete
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1534/2015. (VII. 31.) Korm. határozata a KEOP-3.1.4/15 azonosító számú („A Rétközi-tó élőhelyvédelmi célú helyreállítása és vízpótlásának biztosítása” című) projekt közbeszerzési eljárásának megindításához történő hozzájárulásról.
A Kormány
 1. hozzájárul a  KEOP-3.1.4/15 azonosító számú „A Rétközi-tó élőhelyvédelmi célú helyreállítása és vízpótlásának
biztosítása” című projekt a  Rétközi-tó élőhelyvédelmi célú helyreállítására és vízpótlásának biztosítására irányuló
kivitelezési munkák tárgyú közbeszerzési eljárás (a  továbbiakban: közbeszerzési eljárás) megindításához
a  2007–2013 programozási időszakban az  Európai Regionális Fejlesztési Alapból, az  Európai Szociális Alapból és
a Kohéziós Alapból származó támogatások felhasználásának rendjéről szóló 4/2011. (I. 28.) Korm. rendelet 114/B. §
(1) bekezdése alapján;
2. tudomásul veszi, hogy a  közbeszerzési eljárás eredményeként megkötendő szerződés teljesítésének várható
határideje 2015. december 15.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1/2013. (I. 25.) SZTNH közleménye egyes 2013. kiállításokon bemutatásra kerülő találmányok, védjegyek, formatervezési és használati minták kiállítási kedvezményéről, illetve kiállítási elsőbbségéről.
A találmányok szabadalmi oltalmáról szóló 1995. évi XXXIII. törvény 3. § b) pontja, a védjegyek és a földrajzi árujelzők
oltalmáról szóló 1997. évi XI. törvény 53. § (1) bekezdés c) pontja, a formatervezési minták oltalmáról szóló 2001. évi
XLVIII. törvény 40. § (1) bekezdés c) pontja és a használati minták oltalmáról szóló 1991. évi XXXVIII. törvény 36. §
(1) bekezdése alapján közzéteszem, hogy – a 2013. január 30. és február 2. között Budapesten megrendezendő „AGRO+MASHEXPO” Nemzetközi
Mezőgazdasági és Mezőgép Kiállításon, az „AGRÁRGÉPSHOW” kiállításon, a „SZŐLÉSZET ÉS PINCÉSZET” kiállításon,
valamint a „MAGYAR KERT” kiállításon, – a 2013. február 14. és 17. között Budapesten megrendezendő „FeHoVa” Fegyver, Horgászat, Vadászat Nemzetközi
Kiállításon és a „BUDAPEST BOAT SHOW” Nemzetközi Hajókiállításon,
– a 2013. február 28. és március 3. között Budapesten megrendezendő „UTAZÁS” Nemzetközi Idegenforgalmi
Kiállításon, a „KARAVÁN SZALON” Nemzetközi Kemping és Karaván Kiállításon, valamint a „VITÁL EXPO” Egészség és
Életmód Kiállításon, – a 2013. március 22. és 24. között Budapesten megrendezendő „BUDAPEST MOTOR FESZTIVÁL” kiállításon,
– a 2013. április 10. és 13. között Budapesten megrendezendő „URB:ICON” Nemzetközi Városfejlesztési Kiállítás és
Projectvásáron, – a 2013. április 10. és 14. között Budapesten megrendezendő „CONSTRUMA” Nemzetközi Építőipari Szakkiállításon,
a „HUNGAROTHERM” Nemzetközi Fűtés-, Szellőzés-, Klíma- és Szanitertechnikai szakkiállításon, az „OTTHONDesign”
Otthonteremtés Szakvásáron, valamint a „RENEO” Nemzetközi Megújuló Energia Szakkiállításon,
– a 2013. május 28. és 31. között Budapesten megrendezendő „MACH-TECH” Nemzetközi Gépgyártás-technológiai
és Hegesztéstechnikai Szakkiállításon és az „INDUSTRIAUTOMATION” Nemzetközi Ipari és Automatizálási
Szakkiállításon bemutatásra kerülő találmányokat, védjegyeket, formatervezési és használati mintákat az említett jogszabályokban
meghatározott kiállítási kedvezmény, illetve kiállítási elsőbbség illeti meg.
Dr. Bendzsel Miklós s. k.,
a Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala elnöke


text:
348/2014. (IX. 19.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés f )  pontja, illetve a  Magyarország címerének és zászlajának használatáról,
valamint állami kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18.  § (1)  bekezdése alapján – a  miniszterelnök
előterjesztésére –
Franciaországban önkéntesen végzett magas színvonalú tolmácsi munkájáért, mellyel az  ott élő, hátrányos
helyzetben lévő magyar ajkú migránsok és a hatóságok, közhivatalok, közintézmények kommunikációját biztosítja
Radányi Róbertné, az Inter Service Migrants Interprétariat önkéntes tolmácsa részére a
MAGYAR ARANY ÉRDEMKERESZT
 polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2014. június 2.
Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
310/2016. (IX. 14.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII.  törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – Sniederné dr. Uttó
Eszter Mariannt a 2016. szeptember 15. napjától 2019. szeptember 14. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2016. szeptember 2. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
8/2011. (II. 8.) KIM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény
38. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján az alábbi utasítást adom ki:
1. § A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII. törvény 38. § (2) bekezdés b) pontja alapján 2011. február 1. napjától 2011. július 31. napjáig Vetési Ivánt
miniszteri biztossá nevezem ki.
2. § A miniszteri biztos feladata a Nemzeti Egységes Kártyarendszer koncepciójának kidolgozása, megvalósításának
összefogása.
3. § A miniszteri biztos feladata a Kormány a Nemzeti Egységes Kártyarendszer megvalósításával kapcsolatos feladatokról
szóló 1309/2010. (XII. 27.) Korm. határozata (továbbiakban: Korm. határozat) 1. pontjában meghatározott bizottság
elnöki feladatainak ellátása.
4. § A miniszteri biztos tevékenységét a miniszter a közigazgatási államtitkár útján irányítja.
5. § Ez az utasítás közzététele napján lép hatályba.
Dr. Navracsics Tibor s. k.,
közigazgatási és igazságügyi miniszter


text:
1793/2016. (XII. 19.) Korm. határozata az önkormányzatok adósságot keletkeztető, valamint kezesség-, illetve garanciavállalásra vonatkozó ügyleteihez történő 2016. októberi előzetes kormányzati hozzájárulásról.
A Kormány a  Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény 10.  § (1)  bekezdése alapján, tekintettel
az  adósságot keletkeztető ügyletekhez történő hozzájárulás részletes szabályairól szóló 353/2011. (XII.  30.) Korm. rendeletben
foglaltakra, a következő határozatot hozza:
A Kormány az ügyletekről az 1. mellékletben foglaltak szerint dönt, az engedélyezett ügyletek 2016. évben történő
megkötéséhez az a)–c) pontban foglalt kiegészítő feltételekkel járul hozzá:
a) az önkormányzat az  1.  melléklet szerint engedélyezett ügyletértékek teljes összegétől lefelé eltérhet, ha
ez nem okozza ezen értékek valamelyikének növekedését egyik évben sem;
b) az önkormányzat egy adott év végéig legfeljebb akkora összegű adósságot keletkeztethet az ügyletből, mint
amekkora az 1. melléklet szerint az ügyletből az adott év végéig keletkező kumulált adósságösszeg;
c) fejlesztési célú ügylet esetében az ügyletet csak az 1. mellékletben szereplő fejlesztésekre lehet fordítani.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
389/2018. (VIII. 17.) KE határozata dandártábornoki kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés e)  pontja, valamint a  honvédek jogállásáról szóló 2012. évi CCV. törvény
4/A.  § (1)  bekezdés a)  pontja alapján – a  honvédelmi miniszter előterjesztésére – Dr. Pohl Árpád ezredest
2018. augusztus 20-ai hatállyal dandártábornokká kinevezem.
Budapest, 2018. július 30. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök