text:
17/2015. (VI. 5.) AB határozata a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. CXXII. törvény egyes rendelkezései, illetve a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. CCXII. törvény 103/A. § (1) bekezdése szövegrésze alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről, alkalmazásuk kizárásáról, valamint alkotmányos követelmények megállapításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló bírói kezdeményezések
tárgyában – dr. Juhász Imre és dr. Salamon László alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint dr. Czine Ágnes,
dr. Kiss László és dr. Lévay Miklós alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi
CXXII.  törvényben a földbizottságok számára biztosított jogosultság a termőföldre vonatkozó adásvételi szerződés
megakadályozására nem ellentétes az  Alaptörvény XIII.  cikkében biztosított, a  P)  cikkel a  termőföld tekintetében
korlátozott tulajdonhoz való joggal. Ezért az Alkotmánybíróság a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló
2013. évi CXXII. törvény 27. § (1) bekezdése a) pontjának aa) alpontja alaptörvény-ellenességének megállapítására
irányuló bírói kezdeményezést elutasítja.
2. Az  Alkotmánybíróság a  földbizottságok eljárásával kapcsolatos alkotmányos követelményként megállapítja, hogy
az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (7)  bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való alapjog érvényesülése csak akkor
biztosított, ha
a) a  földbizottságok állásfoglalása a  törvényben megkövetelt értékelést olyan részletességgel tartalmazza,
hogy annak okszerűsége érdemben is elbírálható a  hatósági eljárásban, a  hatósági döntés ténybeli
megalapozottsága és jogszerűsége pedig nemcsak formai szempontból, hanem érdemben is felülbírálható
a bírósági felülvizsgálat során, illetve
b) a helyi önkormányzat képviselő-testületének a földbizottság állásfoglalása ellen benyújtott kifogást elbíráló
határozata, mint közbenső érdemi döntés ellen bírósági felülvizsgálat igénybe vehető.
3. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvény
27. § (1) bekezdése a) pontjának ab) alpontja és 68. § (5) bekezdésének második mondata alaptörvény-ellenes, ezért
azokat megsemmisíti.
4. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi
CXXII.  törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény
103/A. § (1) bekezdése második mondatának „a hirdetőtáblán való kifüggesztést követő” szövegrésze alaptörvényellenes, ezért azt megsemmisíti.
A mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről
és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény 103/A.  § (1)  bekezdésének második mondata a  következő
szöveggel marad hatályban:
„Az állásfoglalás ellen – 5 napon belül – az  eladó, a  vevő, illetve a  határidőben elfogadó nyilatkozatot tevő
elővásárlásra jogosult kifogást terjeszthet elő a települési önkormányzat képviselő-testületénél.”
5. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi
CXXII.  törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény
103/A.  § (1)  bekezdésének alkalmazása során alkotmányos követelmény, hogy a  jegyző a  kifogás benyújtására
jogosultak közül a név szerint ismertekkel közölje a földbizottság állásfoglalását és a kifogás benyújtására nyitva álló
határidőt.
6. Az  alaptörvény-ellenessé nyilvánított és megsemmisített rendelkezések az  Alkotmánybíróság megsemmisítésről
szóló határozatának a  hivatalos lapban való közzétételét követő napon vesztik hatályukat, és e  naptól nem
alkalmazhatók.
7. Az  alaptörvény-ellenessé nyilvánított és megsemmisített rendelkezések nem alkalmazhatók a  Debreceni
Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt 9.K.31.134/2014. szám alatt, a  Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi
Bíróság előtt 2.K.27.297/2014. szám alatt, a Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt 7.K.27.047/2015. szám
alatt folyamatban lévő, továbbá valamennyi, bármely bíróság előtt folyamatban lévő ugyanilyen tárgyú ügyben.
Az Alkotmánybíróság e határozatát a Magyar Közlönyben közzé kell tenni.
I. [1] 1. Adásvételi szerződés hatósági jóváhagyása tárgyában hozott földhivatali határozat bírósági felülvizsgálata iránt
indított perben a  Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a  2015. január 5-én 9.K.31.134/2014/5. sorszám
alatt hozott végzésében az Alkotmánybíróság eljárását kezdeményezte (a továbbiakban: Indítvány1).
[2] A bíróság az  előtte folyamatban lévő ügyben a  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013.  évi
CXXII. törvény (a továbbiakban: Földforgalmi törvény) 27.  § (1)  bekezdése a)  pontjának ab)  alpontja és
a  68.  §  (5)  bekezdése, valamint a  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel
összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény (a továbbiakban: Fétv.)
103/A. §-ában az 5 napos határidők megállapítására vonatkozó rendelkezések alaptörvény-ellenességét észlelte.
[3] A támadott rendelkezések szerint egyrészt a  mezőgazdasági igazgatási szerv a  termőföldre vonatkozó adásvételi
szerződés jóváhagyását a  helyi földbizottság állásfoglalásának hiányában (is) köteles megtagadni, másrészt
azok a  helyi földbizottság állásfoglalása hirdetményi közlésének időtartamára, az  állásfoglalás ellen a  települési
önkormányzat képviselő-testületénél előterjeszthető kifogás határidejére tartalmaznak viszonylag rövid határidőket.
[4] 1.1. A  Földforgalmi törvényben új jogintézmény a  földbizottság, amely a  helyi közösség bevonását teszi lehetővé
a  földszerzési eljárásba. A  települési önkormányzat közigazgatási területén földet használó földművesek,
mezőgazdasági termelőszervezetek, más természetes és jogi személyek településenként helyi gazdálkodói
közösséget alkotnak. A  helyi gazdálkodói közösség képviseleti szerve a  közösség tagjai által megválasztott helyi
földbizottság. A  helyi földbizottság a  település közigazgatási területéhez tartozó földek mértékének arányában
legalább 3, legfeljebb 9 főből áll. A  helyi földbizottság a  település közigazgatási területén a  törvény hatálya alá
tartozó földek tulajdonjogának forgalmát befolyásolja.
[5] A törvény értelmében főszabályként minden olyan szerződéshez, amely a  föld tulajdonjogának átruházásáról
rendelkezik, a  mezőgazdasági igazgatási szerv jóváhagyása szükséges. A  jóváhagyásról szóló döntéshez az  eljáró
hatóságnak kötelező beszereznie a  helyi földbizottság állásfoglalását. A  helyi földbizottság véleményt nyilvánít
az  ajánlattevő személy, valamint az  elővásárlási nyilatkozatot tevő személyek szerzéséről. A  helyi földbizottság
vétójoggal rendelkezik, vagyis támogatásának hiányában a  mezőgazdasági igazgatási szerv köteles elutasítani
a jogügylet jóváhagyását; ugyanígy kell eljárni, ha a földbizottság nem adja ki állásfoglalását. A helyi földbizottság
állásfoglalását a  települési önkormányzat jegyzője a  hivatala hirdetőtábláján 5 napra kifüggeszti. Az  állásfoglalás
ellen – a hirdetőtáblán való kifüggesztést követő 5 napon belül – az eladó, a vevő, illetve a határidőben elfogadó
nyilatkozatot tevő elővásárlásra jogosult kifogást terjeszthet elő a települési önkormányzat képviselő-testületénél.
[6] 1.2. Az  Indítvány1 alapjául szolgáló ügy tényállásának, a  megyei kormányhivatal közigazgatási határozatának,
a bíróság szerint a közigazgatási perben alkalmazandó jogszabályoknak az  ismertetését és értelmezését követően
a  bíróság kifejtette, hogy az  alkalmazandó jogszabályok az  Alaptörvény XXIV.  cikk (1)  bekezdését és XXVIII.  cikk
(7) bekezdését sértik (tisztességes hatósági eljáráshoz és jogorvoslathoz való jog).
[7] Az Indítvány1 idézte a  3/2014. (I. 21.) AB határozat indokolásának a  tisztességes eljáráshoz való jogra vonatkozó
egyes megállapításait, és hivatkozott a  9/2013. (III. 6.) AB határozat indokolásában megjelenő, a  jogorvoslathoz
fűződő joggal összefüggő értelmezésre.
[8] A bíróság szerint a  tisztességes eljáráshoz és jogorvoslathoz való alapjogot sérti az, hogy a  földbizottság
állásfoglalásával szemben – sem közvetlenül, sem az  érdemi döntés felülvizsgálatának keretein belül – a  bírósági
jogorvoslati út nem biztosított, hiszen ez az az állásfoglalás, mely hatását tekintve érdemében eldöntheti az ügyet,
kötelező előírás okán, elutasító határozathoz vezet.
[9] Az Indítvány1 szerint alaptörvény-ellenességet jelent az, hogy a földbizottság a hallgatásával is előidézheti ugyanezt
a  hatást: érdemben a  szerződés hatósági jóváhagyásának megtagadását eredményezi állásfoglalásának ki nem
adása. E hallgatással szemben a kifogás előterjesztésének lehetősége sincs biztosítva.
[10] A bíróság azzal is érvel, hogy sérti a  jogorvoslathoz és tisztességes eljáráshoz való jogot a  földbizottság
állásfoglalásával szemben biztosított egyetlen jogorvoslat, a  kifogás előterjesztésének szabályozása is, amelynek
előterjesztésére az  állásfoglalás rövid időtartamú kifüggesztését követően, rövid határidőn belül van lehetőség,
miközben magáról az állásfoglalás kialakításáról, a  jegyzőnek történő továbbításáról, a kifüggesztésről és a  levétel
időpontjáról az érintettek közvetlenül nem is értesülhettek.
[11] A bíróság szerint a  felülvizsgálni kért rendelkezések megsemmisítésével, illetve az  alapperben történő
alkalmazásának kizárásával lehetővé válna az  alapjogok sérelmének megszüntetése, illetőleg az, hogy a  bíróság
az alapperben (illetőleg más, kizárólag a földbizottság állásfoglalására alapított hatósági elutasítás felülvizsgálatára
irányuló perben) a hatósági jóváhagyást megtagadó érdemi döntést ténylegesen felülvizsgálhassa.
[12] 1.3. Az  Indítvány1 tartalmaz a  felülvizsgálni kért rendelkezésekkel az  indítvány szerint szorosan összefüggő jogi
szabályozással kapcsolatos aggályokat is. A  bíróság – az  Alaptörvény 24.  cikkének (4)  bekezdésére utalással,
amely szerint a  felülvizsgálni kért rendelkezésekkel szoros összefüggésben lévő más szabályok is vizsgálhatók és
megsemmisíthetők – azt is állítja, hogy a földbizottság eljárásának jelenleg szabályozott módja egyéb aggályokat is
felvethet. A bíróság ebben a körben az Alaptörvény P) cikkének és I. cikke (3) bekezdésének felhívása mellett kifejti,
hogy nem lehet megállapítani, hogy a támadott szabályokban megjelenő korlátozásokra pontosan miért került sor,
hogyan segíti a termőföld védelmét az alapjogok e korlátozása, egyáltalán azt szolgálja-e.
[13] A bíróság szerint nem világos, hogy a  földbizottság milyen mérlegelési/értékelési szempontok alapján alakítja
ki állásfoglalását, ténylegesen mit jelent a  Földforgalmi törvény 24.  § szerinti „értékelés”. A  Földforgalmi törvény
24.  §  (2)  bekezdése („különösen” szófordulattal) ad ugyan értékelési szempontokat példálózó jelleggel, de
azokat nem teszi kizárólagossá, azok részletes tartalmát nem adja meg és indokolási kötelezettséget, vagy
bármilyen tényállás-tisztázási, bizonyítási kötelezettséget sem fűz hozzájuk. Jogszabály azt sem teszi kötelezővé,
hogy  az  érintettek értesüljenek arról, hogy ügyük az  eljárás e  szakaszába jutott. A  Földforgalmi törvény 23.  §
(5)–(6)  bekezdései ugyanis nem írják elő közvetlen értesítésüket, a  közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás
általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) pedig – figyelemmel arra, hogy
a  földbizottság nem hatósági eljárást folytat és eljárása nem értesítési kötelezettséggel párosuló bizonyítási
cselekmény (pl. szemle) – szintén nem rendelkezik erről. Azt sem fogalmazza meg a Fétv. 103/A. § (1) bekezdése és
az előzőekhez hasonló okokból a Ket., hogy az érintettek az állásfoglalás kialakításáról, vagy éppen annak hiányáról
közvetlenül értesüljenek.
[14] A bíróság mindezekre figyelemmel az  előtte folyamatban lévő ügyben alkalmazandó egyes rendelkezések
felülvizsgálatának kezdeményezése mellett, végzésében az  egyéb rendelkezésekhez fűződő aggályait is
megfogalmazta.
[15] A bíróság utal arra, hogy az  Indítvány1-re okot adó konkrét esetben a  helyi földbizottság 2014. július 17-én
alakította ki állásfoglalását. Eszerint „nem támogatja” az  adásvételi szerződés jóváhagyását. Az  állásfoglalás
indokként csupán ennyit jelölt meg: „5.”. Az állásfoglalás végén a Földforgalmi törvény 24. § (2) bekezdésében foglalt,
példálózó felsorolás sorrendjében, a  jogszabályi példákat lényegében idézve, hat pontba sorolt jegyzék szerepelt,
ennek 5. pontja a következő volt: „5. az adás-vételi szerződés jóváhagyása esetén az adás-vételi szerződés szerinti
vevő, illetve a  jegyzék szerinti, az  első helyen álló elővásárlásra jogosult, vagy ha több elővásárlásra jogosult áll
az  első helyen, akkor valamennyi első helyen álló elővásárlásra jogosult indokolható gazdasági szükséglet nélkül,
felhalmozási célból szerezné meg a föld tulajdonjogát [Földforgalmi törvény 24. § (2) bekezdés c) pont cc) alpont]”.
[16] 2. 2015. március 24-én a  Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság fordult az  Alkotmánybírósághoz
2.K.27.297/2014/4. sorszám alatt hozott végzésével földforgalmi ügyben hozott közigazgatási határozat bírósági
felülvizsgálata iránt indított perben, az Abtv. 25. §-a alapján, az eljárása felfüggesztése mellett. Az indítvány szerint
a Földforgalmi törvény 27. § (1) bekezdés a) pont ab) alpontja szerinti – ha a helyi földbizottság a 26. §-ban foglalt
felhívás ellenére nem adja ki az állásfoglalását – fordulat Alaptörvénybe ütközik (a továbbiakban: Indítvány2).
[17] A bíróság előtt indult eljárás alapjául szolgáló ügyben az  adásvételi szerződést a  szántó művelési ágú ingatlanait
értékesítő felperes jóváhagyás céljából megküldte a  mezőgazdasági igazgatási szerv (alperes) részére. Az  alperes
az adásvételi szerződés jóváhagyásának megtagadásához, vagy a jóváhagyás megadásához szükséges állásfoglalás
beszerzése érdekében megkereste a  helyi földbizottságot, majd a  15 napos határidő eredménytelen eltelte után
az állásfoglalás kiadására újra felhívta a földbizottságot. A kitűzött határidő letelte után az alperes igazgatási szerv
a 2014. október 27-én kelt 570179/6/2014. számú határozatával az adásvételi szerződés jóváhagyását megtagadta.
Döntését azzal indokolta, hogy a helyi földbizottság felhívás ellenére sem adta ki az állásfoglalást.
[18] Az Indítvány2 szerint a  Földforgalmi törvény 27.  § (1)  bekezdés a)  pont ab)  alpontja a  jogállamiság-jogbiztonság
elvét [Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdése] sérti, mivel az  ügyfél kérelmét nem érdemi vizsgálat alapján utasítják
el, hanem mulasztás miatt. Más ágazati jogszabályoktól eltérően a  közigazgatási szerv hallgatása nem azt
eredményezi, hogy „a kérelemnek helyt kell adni”. Sérül a  jogállamiság elve az  által is, hogy az  érdemi döntésre
jogosult mezőgazdasági igazgatási szervet köti a helyi földbizottság állásfoglalása (quasi „szakhatóság”), ugyanakkor
az  adott „szakkérdésben” nem is nyilvánít véleményt, csupán mulasztása miatt kell a  szerződés jóváhagyását
megtagadni. Az  ügyfél nincs abban a  helyzetben, hogy a  helyi földbizottság mulasztása miatt intézkedést kérjen,
s a  mezőgazdasági szakigazgatási szerv határozatának jogszerűségét sem tudja vitatni, hiszen az  a  törvény
rendelkezésének megfelelően, állásfoglalás hiánya miatt tagadja meg a szerződés jóváhagyását.
[19] Az Indítvány2 hivatkozik arra is, hogy a  tulajdonos rendelkezési joga kiterjed arra, hogy a  tulajdonjogát másra
átruházza. A bíróság álláspontja szerint az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésébe ütközik az a törvényi rendelkezés,
hogy az átruházáshoz szükséges jóváhagyást az ügyfél azért nem kapja meg, mert a földbizottság „hallgatása” miatt
a jóváhagyást meg kell tagadni.
[20] A bíróság álláspontja szerint sérül az  Alaptörvény tisztességes hatósági eljárást előíró XXIV.  cikk (1)  bekezdése is
azáltal, hogy a  hatósági eljárásban ugyanazon típusú ügyekkel kapcsolatban eltérő döntéseket hoznak pusztán
azon okból, hogy egy megkeresett szerv, a  helyi bizottság egyes esetekben egyáltalán nem nyilvánít véleményt,
míg más esetekben eleget téve jogszabályi kötelezettségének érdemben a törvényben meghatározott szempontok
szerint kialakítja állásfoglalását. Az ügyfél meg sem ismerheti, hogy a helyi földbizottság különböző eljárásának mi
az indoka.
[21] 3. A  Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (a továbbiakban: Indítvány3) a  2015. április 13-án érkezett
indítványában az  előtte folyamatban lévő 7.K.27.047/2015. számú ügyben a  per tárgyalása felfüggesztése mellett
a  Földforgalmi törvény 27.  § (1)  bekezdés a)  pont aa) és ab)  alpontjai alaptörvény-elleneségének vizsgálatát
kezdeményezte.
[22] 3.1. Az Indítvány3 – a Földforgalmi törvény és Fétv. számos rendelkezésének ismertetését és értelmezését követően
– kifejti, hogy a helyi földbizottság eljárási minősége a jogszabályban nem tisztázott, sui generis intézmény, melynek
az  ügyben történő „közreműködése”, annak következményeit tekintve mégis az  ügy eldöntésével jár. Ez  ellen
a közreműködés, állásfoglalás vagy éppen annak hiánya ellen azonban a bírósági jogorvoslat lehetősége önállóan
nincs biztosítva.
[23] Ha a Hatóság a hatósági jóváhagyását megtagadó döntését arra tekintettel hozza meg, hogy a helyi földbizottság
állásfoglalása az  ügylet jóváhagyását nem támogatta, vagy a  helyi földbizottság nem adta ki állásfoglalását,
a bíróság a Földforgalmi törvény 27. § (1) bekezdés a) pont aa) és ab) alpontjai alapján jogszabálysértés hiányában
csak arra az  álláspontra tud helyezkedni, hogy a  jóváhagyást megtagadó döntés nem jogszabálysértő, ezért
a  Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 339.  § (1)–(2)  bekezdéseire tekintettel
az hatályon kívül nem helyezhető, nem változtatható meg.
[24] Ily módon a  hatósági jóváhagyást megtagadó döntés bírósági felülvizsgálata is formálissá válik, hiszen éppen azt
nem vizsgálhatja meg a  bíróság, ami a  döntés jogalapját adta. Megállapítható tehát, hogy a  jogalkotó nem tette
lehetővé a földbizottság állásfoglalásával vagy annak hiányával szemben az önálló bírósági jogorvoslatot, emellett
azt sem, hogy az érdemi döntéssel szembeni bírósági jogorvoslat körében kifogásolják azt.
[25] A helyi földbizottság állásfoglalása ellen egyedül a  képviselő-testület előtt érvényesíthető ún. kifogás áll
rendelkezésre. Ám ennek előterjesztésére is olyan korlátozott lehetőségek állnak rendelkezésre, hogy az  szintén
felveti a  jogorvoslathoz és tisztességes eljáráshoz való jog érvényesülésének hiányát. Jogszabály előírása
hiányában arról sem értesülnek az  érintettek közvetlenül, hogy a  földbizottság mikorra fejezi be értékelését,
mikor fordul a  jegyzőhöz állásfoglalásának közzététele érdekében, mikortól nyílik meg a  kifogásolás lehetősége
az  állásfoglalással szemben. E  szabályozási hiányok és az  ezeknek való megfelelő eljárás mellett viszont az, hogy
az  érintetteknek – rövid 5 napos időtartamú kifüggesztést követő – csekély 5 nap áll rendelkezésükre a  kifogás
előterjesztéséhez, az említett alapjogok nyilvánvaló csorbítását eredményezi.
[26] A képviselő-testület felülvizsgálati hatóköre a  Fétv. 103/A.  § (2)  bekezdése alapján csupán arra terjed ki, hogy
a  Földforgalmi törvény 23–25.  §-ai megsértésével került-e sor az  állásfoglalás kiadására. Mivel a  jogszabály
az  állásfoglalás pontos követelményeit nem határozza meg, e  jogorvoslat terjedelme eleve korlátozott, tehát arra
a kifogás elbírálása nem terjedhet ki. A  lényegében indokolás nélkül kialakítható és kiadható, illetőleg tartalmilag
a képviselő-testület által sem felülvizsgálható állásfoglalás lehetősége szintén csorbíthatja a tisztességes eljáráshoz
való jogot és a jogorvoslathoz való jogot.
[27] Mindezeket figyelembe véve a  bíróság álláspontja szerint a  Földforgalmi törvény 27.  § (1)  bekezdés a)  pont
aa) és ab) alpontjai alaptörvény-ellenesek, sértik az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésében szabályozott jogállamiság,
a  XXIV.  cikk (1)  bekezdésében szabályozott tisztességes eljáráshoz való jog és a  XXVIII.  cikk (7)  bekezdésében
szabályozott jogorvoslathoz való jog követelményét. A  bíróság ezért indítványozta, hogy az  Alkotmánybíróság
a jogszabályi rendelkezéseket semmisítse meg.
[28] 3.2. A  bíróság hivatkozik arra is, hogy az  államilag elismert jogokat és kikényszeríthető kötelezettségeket
keletkeztető, magatartási szabályokat meghatározó egyedi és normatív aktusokat demokratikus legitimációval
rendelkező szerveknek kell meghozniuk. Tartalmától függetlenül az  Alaptörvény B)  cikkével ellentétes az  olyan
közhatalmi döntés, amelyet nem demokratikus legitimációval rendelkező szerv hoz meg. Az  indítvány szerint
a földbizottság ilyen szerv.
[29] A bíróság hivatkozik arra is, hogy a Földforgalmi törvény 27. § (1) bekezdése nem csupán véleményezési jogkörrel
ruházza fel a  helyi földbizottságot, hanem érdemi döntéshozatali jogkört biztosít számára: a  helyi földbizottság
ellenző véleménye esetén a  hatóság nem hagyhatja jóvá az  adásvételi szerződést. A  hatóság még abban
az  esetben is kötve van a  helyi földbizottság állásfoglalásához, ha a  helyi földbizottság a  Földforgalmi törvény
68. §  (4) bekezdésében foglalt kizárási szabályt megsérti. Ez az eljárási rendszer így nem felel meg az Alaptörvény
B) cikk (1) bekezdéséből eredő követelményeknek.
[30] 3.3. Az indítványozó bíró a felülvizsgálni kért rendelkezésekkel szorosan összefüggő jogi szabályozással kapcsolatos
aggályokat fogalmazott meg, hivatkozva az  Alaptörvény 24.  cikk (4)  bekezdésében foglaltakra, amely lehetővé
teszi, hogy az  Alkotmánybíróság a  jogszabály felülvizsgálni nem kért olyan rendelkezését is vizsgálja, amely
a felülvizsgálni kért jogszabályi rendelkezéssel szoros tartalmi összefüggésben áll.
[31] Az indítvány ezzel kapcsolatban az  Alaptörvény P)  cikkére és a  Földforgalmi törvény 24.  §-a szerinti „értékel”,
valamint a 24. § (2) bekezdés „különösen” szófordulatára, a 23. § (5)–(6) bekezdéseire, a 103/A. § (1)–(2) bekezdéseire
utal.
[32] Kifejti, hogy a 23. § (3)–(6) bekezdései és a 24. § (1) bekezdése összevetése alapján nem egyértelmű, hogy abban
az  esetben is meg kell-e keresni a  helyi földbizottságot az  állásfoglalás kiadása végett, ha mástól elfogadó
nyilatkozat nem is érkezett. Az  indítványozó álláspontja szerint ez  a  jogbizonytalanság felveti a  jogállamiság
sérelmét.
[33] A bíróság megjegyezte, hogy a  Kormány a  Földforgalmi törvény 72.  § b)  pontja ellenére nem állapította meg
rendeletben a  helyi földbizottság működéséről és tagjai nyilvántartásának a  vezetéséről, illetve a  Magyar Agrár-,
Élelmiszergazdasági és Vidékfejlesztési Kamara közreműködéséről szóló szabályokat.
[34] Az indítvány határozott kérelmet ezekkel a szabályokkal kapcsolatban nem tartalmaz.
 [35] A bíróság által megküldött iratokból megállapítható, hogy az  Indítvány3-ra okot adó konkrét esetben a  helyi
földbizottság feladatkörében eljáró szerv kialakította állásfoglalását, és nem támogatta az  adásvételi szerződés
jóváhagyását.
[36] 4. Az Alkotmánybíróság a bírói kezdeményezések tárgyának szoros összefüggésére figyelemmel az ügyeket az Abtv.
58.  § (2)  bekezdése és az  Alkotmánybíróság Ügyrendje 34.  § (1)  bekezdése alapján egyesítette, és egy eljárásban
bírálta el.
[37] 5. Az  Alkotmánybíróság megkereste a  földművelésügyi minisztert, hogy ismertesse az  indítvánnyal kapcsolatos
álláspontját. A miniszter a megkeresésre nem válaszolt.
II. [38] Az indítvány elbírálása során az Alkotmánybíróság által figyelembe vett jogszabályi rendelkezések a következők:
[39] 1. Az Alaptörvény rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„P)  cikk (1) A  természeti erőforrások, különösen a  termőföld, az  erdők és a  vízkészlet, a  biológiai sokféleség,
különösen a honos növény- és állatfajok, valamint a kulturális értékek a nemzet közös örökségét képezik, amelynek
védelme, fenntartása és a jövő nemzedékek számára való megőrzése az állam és mindenki kötelessége.
(2) A  termőföld és az  erdők tulajdonjogának megszerzése, valamint hasznosítása (1)  bekezdés szerinti célok
eléréséhez szükséges korlátait és feltételeit, valamint az  integrált mezőgazdasági termelésszervezésre és a  családi
gazdaságokra, továbbá más mezőgazdasági üzemekre vonatkozó szabályokat sarkalatos törvény határozza meg.”
„I.  cikk (3) Az  alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog
más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges
mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan, az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával
korlátozható.”
„XIII. cikk (1) Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.”
„XXIV.  cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a  hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és
ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.”
„XXVIII.  cikk (7) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az  olyan bírósági, hatósági és más
közigazgatási döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.”
[40] 2. A Földforgalmi törvény érintett rendelkezései:
„27.  § (1) A  mezőgazdasági igazgatási szerv – a  23.  § (1) és (2)  bekezdésében meghatározott eseteken túl –
az adás-vételi szerződés jóváhagyását megtagadja
a) ha a helyi földbizottság
aa) állásfoglalása alapján egyik elővásárlásra jogosulttal és az adás-vételi szerződés szerinti vevővel sem támogatja
az adás-vételi szerződés jóváhagyását,
ab) a 26. §-ban foglalt felhívás ellenére nem adja ki az állásfoglalását;”
„68.  § (1) A  települési önkormányzat közigazgatási területén földet használó földművesek, mezőgazdasági
termelőszervezetek, más természetes és jogi személyek településenként helyi gazdálkodói közösséget alkotnak.
[…]
(5) A  helyi földbizottság állásfoglalása ellen kifogás terjeszthető elő a  települési önkormányzat képviselőtestületénél. A képviselő-testület döntése ellen további jogorvoslatnak, panasznak, felszólalásnak nincs helye.”
[41] 3. A Fétv. figyelembe vett szabályai:
„103/A.  § (1) A  helyi földbizottság az  állásfoglalását a  települési önkormányzat jegyzője annak kézhezvételét
követő 3 napon belül a  települési önkormányzat polgármesteri hivatala, illetve közös önkormányzati hivatal
esetében a közös önkormányzati hivatal hirdetőtábláján 5 napra kifüggeszti. Az állásfoglalás ellen – a hirdetőtáblán
való kifüggesztést követő 5 napon belül – az  eladó, a  vevő, illetve a  határidőben elfogadó nyilatkozatot tevő
elővásárlásra jogosult kifogást terjeszthet elő a  települési önkormányzat képviselő-testületénél. A  kifogást
a  jegyzőhöz kell benyújtani. A  kifogás benyújtásáról és annak időpontjáról a  jegyző haladéktalanul értesíti
a mezőgazdasági igazgatási szervet.
(2) A képviselő-testület megváltoztatja a kifogással érintett állásfoglalást, ha annak kiadására a Földforgalmi törvény
23–25. §-a megsértésével került sor, egyébként a kifogást elutasítja. Az elkésett kifogást a képviselő-testület érdemi
vizsgálat nélkül elutasítja. A képviselő-testület a kifogást 15 napon belül zárt ülésen bírálja el. A képviselő-testület
a döntését jegyző útján közli a helyi földbizottsággal, a kifogást tevővel és a mezőgazdasági igazgatási szervvel.
(3) Kifogás benyújtása esetén e  törvény és a  Földforgalmi törvény alkalmazásában a  helyi földbizottság
állásfoglalásának közlésétől számított határidők a képviselő-testület döntése közlésétől számítandók.”
III. [42] A bírói kezdeményezések az alábbiak szerint megalapozottak.
[43] 1. Az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt azt vizsgálta meg, hogy a  beadványok megfelelnek-e a  törvényben
előírt feltételeknek. Az  Abtv. 25.  §-a szerint a  bíró – a  bírósági eljárás felfüggesztése mellett – abban az  esetben
kezdeményezi az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés b)  pontja alapján az  Alkotmánybíróságnál a  jogszabály vagy
jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítását, illetve az  alaptörvény-ellenes jogszabály
alkalmazásának kizárását, ha az  előtte folyamatban lévő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt kell
alkalmazni, amelynek alaptörvény-ellenességét észleli, vagy alaptörvény-ellenességét az  Alkotmánybíróság már
megállapította. Az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint a  bírói kezdeményezések az  Abtv. 25.  §-ában, valamint
az  52.  § (1) és (1b)  bekezdéseiben előírt, az  Alkotmánybíróság 3058/2015. (III. 31.) AB végzésében értelmezett
feltételeknek megfelelnek, mivel az eljárásokban alkalmazni kell a  támadott normákat, az eljárások felfüggesztése
megtörtént, és az indítványok határozott kérelmet tartalmaznak.
[44] 2. A  szabályozási környezet áttekintése után az  Alkotmánybíróság először a  helyi földbizottság (a továbbiakban:
földbizottság) sarkalatos törvényben megállapított jogállását és az ebből következő alkotmányos követelményeket
vizsgálta (Indokolás III. rész), majd eljárását a  Földforgalmi törvény 27.  § (1)  bekezdése a)  pontjának
aa) és ab) alpontja (Indokolás IV. rész), 68. § (5) bekezdése (Indokolás V. rész), végül a Fétv. 103/A. § (1) bekezdésébe
foglalt 5 napos határidőt megállapító rendelkezések vonatkozásában folytatta le (Indokolás VI. rész), ezt
követően a  hivatkozott szabályoknak az  indítványozó bíróságok előtt folyamatban lévő egyedi ügyekben való
alkalmazhatóságáról döntött (Indokolás VII. rész).
[45] 3. A  Földforgalmi törvény és annak részeként a  földszerzést korlátozó szabályok megalkotása a  törvényjavaslat
miniszteri indokolása szerint arra a tényre vezethető vissza, hogy 2014. május 1-én Magyarország számára az uniós
jog által addig biztosított termőföldszerzési moratórium lejárt. A  korábban hatályos földjogi szabályozás az  uniós
szerződésnek a  tőkeáramlásra, a  letelepedési jogra vonatkozó rendelkezéseivel ellentétes rendelkezéseket
is tartalmazott. A  miniszteri indokolás utal arra is, hogy a  „moratórium közelgő lejárta a  hazai földtulajdoni,
földhasználati viszonyok teljes újragondolását, a  Nemzeti Vidékfejlesztési Stratégiában megfogalmazott
törekvésekkel összhangban álló rendezését és nem utolsó sorban a közösségi normákhoz illeszkedő szabályozását”
tették szükségessé.
[46] 3.1. A  jogalkotási folyamat első lépése az  Alaptörvény harmadik módosítása (2012. december 21.) volt. A  P)  cikk
(2) bekezdése szerint „[a] termőföld és az erdők tulajdonjogának megszerzése, valamint hasznosítása (1) bekezdés
szerinti célok eléréséhez szükséges korlátait és feltételeit, valamint az integrált mezőgazdasági termelésszervezésre
és a  családi gazdaságokra, továbbá más mezőgazdasági üzemekre vonatkozó szabályokat sarkalatos törvény
határozza meg.”. Az  alaptörvényi módosítás célja, hogy a  sarkalatos szabályozási tárgyak a  gazdálkodás terén
a szabályozás stabilitását segítsék elő, biztosítva annak hosszú távú kiszámíthatóságát.
[47] Az Alaptörvény P)  cikkének (2)  bekezdése sarkalatos törvény megalkotását írta elő a  törvényhozó Országgyűlés
számára, amely sarkalatos törvénynek rendelkeznie kell a  termőföld és az  erdők tulajdonjogának megszerzéséről,
hasznosításáról, az  integrált mezőgazdasági termelésszervezésről, a  családi gazdaságokról és más mezőgazdasági
üzemekről. A  sarkalatos törvénynek továbbá rendelkeznie kell a  P)  cikk (1)  bekezdésében írt célok, így a  nemzet
közös örökségét képező természeti erőforrások, – jelen esetben – a  termőföld és az  erdők védelmének,
fenntartásának és a  jövő nemzedékek számára való megőrzésének állami és általános kötelességének eléréséhez
szükséges korlátokról és feltételekről. Sem az  Alaptörvény P)  cikke, sem más szabálya nem rendelkezett a  fenti
célok elérése érdekében meghatározott szervezeti formában felállítandó testületről, hatósági jogkörről, eljárási
szabályokról.
[48] Az Alaptörvény tehát a  P)  cikkben megfogalmazott célok és a  megalkotandó sarkalatos törvény kötelező
szabályozási tárgyain kívül nagy szabadságot biztosított az  Országgyűlés számára annak mérlegelésére, hogy
milyen intézményi keretet, eljárási szabályokat, döntési hatalmat talál a  leginkább megfelelőnek a  termőföld
megszerzésének és hasznosításának szabályozására, miként arra is, hogy milyen hasznosítási, gazdálkodási formákat
tekint elsősorban támogatandónak. A  szabályozás tekintetében a  törvényhozó számára biztosított szabadság
azonban nem korlátlan, a törvényben megalkotott részletszabályok tényleges tartalma tekintetében az Alaptörvény
szabályai kötik az Országgyűlést. A megalkotott sarkalatos törvény szabályainak illeszkedniük kell az Alaptörvényen
alapuló jogrendszer más szabályaihoz, és természetesen nem léphetik át a  jogalkotásnak az  Alaptörvény I.  cikke
(3) bekezdésében írt tartalmi korlátokat sem.
[49] 3.2. Az  Alaptörvény P)  cikkének végrehajtására megalkotott sarkalatos törvény, a  Földforgalmi törvény
preambuluma és a  törvényjavaslat miniszteri indokolása értelmében a  törvényhozó a  kis- és középes méretű
agrárüzemek megerősítésére törekedett. A Földforgalmi törvény nem kódex jellegű szabályozást valósít meg, annak
rendelkezései egyéb jogszabályok, köztük a Fétv. rendelkezéseivel összhangban alkalmazandók.
[50] A Földforgalmi törvény megalkotásakor az  Országgyűlés élt az  Alaptörvényben biztosított szabályozási
szabadsággal. Az Alkotmánybíróság jelen eljárásában vizsgált körben megállapítható, hogy a Földforgalmi törvény
a P) cikknek a termőföld megszerzésére vonatkozó rendelkezései gyakorlati megvalósítására több jogalany, köztük
több intézmény együttműködését írta elő. A  termőföldre vonatkozó adásvétel közvetlen magánjogi érdekeltjei,
az  eladó és a  vevő (6., 10–15.  §) mellett rendelkezett az  elővásárlási jogosultakról (18–20.  §); a  szerződésre
vonatkozó további anyagi jogi szabályokról (8–9., 16–17. §), a jogosultságok gyakorlásában közreműködő jegyzőről
(21–22. §) és a szerződés jóváhagyása tekintetében az állami akarat érvényesülését biztosító, hatósági hatáskörben
eljáró mezőgazdasági igazgatási szervről (7.  §, a  továbbiakban: Hatóság), az  utóbbi eljárásáról (23., 27–30.  §),
valamint különleges eljárásokról (31–36.  §). Ebben a  szabályozási környezetben rendelkezett a  törvényhozó
a  földbizottságokról és eljárásukról, valamint eljárásukkal összefüggésben a  települési önkormányzat képviselőtestületének szerepéről (24–26., 68. §). Ezeket a rendelkezéseket egészítik ki a Fétv. szabályai.
[51] 3.3. Jóllehet a  földbizottság nem köztestület, ennek ellenére mint valamely település termőföldet művelő
gazdálkodói közösségének a  törvény által létrehozott képviseleti szerve a  gazdasági élet ama fakultatív
köztestületeire emlékeztet, amelyek a  XX. század elején jelentek meg hazánkban annak a  felismerésnek
a  következtében, hogy a  XX. századi állam számos újonnan vállalt feladatának megoldására új szervezési formák
szükségesek.
[52] A XX. századi magyar közigazgatás-tudomány megállapítása szerint a  gazdasági élet fakultatív köztestületei közt
külön csoportot alkottak azok, amelyek nem valamely gazdasági foglalkozás űzőit, hanem valamely műszakilag
egységes földterület tulajdonosait tömörítették szervezetbe a  földterület egységes kihasználásának biztosítása
végett; ilyenkor az  állam a  földterület kihasználásához fűződő közérdek miatt avatkozik be a  földtulajdonosok
egymáshoz való viszonyának rendezésébe vagy azáltal, hogy a  köztestület létesítését tetszésükre bízza, vagy
a köztestület létesítését is kötelezővé teszi.
[53] A termőföldet illetően a legelő- és erdőközösségek esetében az osztatlan közös tulajdont alkotó legelők birtokosai
közbirtokosságot alkothattak, amely lehetett szervezetlen és szervezett. Mindkét esetben az  érdekelt birtokosok
közgyűlése állapította meg a  legelőrendtartást, a  legeltetés, az  állattenyésztés és az  apaállattartás módozatait.
A  közbirtokossági közgyűlésnek joga volt a  teendőket saját közegeire bízni, e  célból alapszabályokat alkotni és
külön tanácsot és végrehajtóközegeket választani. Ezt nevezték szervezett közbirtokosságnak (1894: XII. tc.).
[54] A Földforgalmi törvény a  földbizottságot hasonló célból (a termőföld védelme, fenntartása, megőrzése)
és hasonló szervezeti megoldással hozta létre, ami történeti alkotmányunk vívmányait is visszatükrözi.
Az Alkotmánybíróság az előző Alkotmány alapján is mindig figyelembe vette, hogy a földtulajdon sajátos természeti
és vagyoni jellemzői, nevezetesen a föld véges jószág volta, nélkülözhetetlensége, megújulóképessége, különleges
kockázatérzékenysége és alacsony nyereséghozama a földtulajdon különös szociális kötöttségét testesítik meg; ezek
a körülmények indokolhatják a tulajdonosi jogokkal szemben a közérdek érvényesítését vagy a tulajdonjogszerzés
korlátozását [35/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994, 197, 200–201.].
[55] 3.4. A  Földforgalmi törvény 68.  §-ának (1) és (2)  bekezdése szerint a  földbizottság a  települési önkormányzat
közigazgatási területén földet használó földművesek, mezőgazdasági termelőszervezetek, más természetes és jogi
személyek gazdálkodói közösségének választott képviseleti szerve. A  földbizottság működésének célja – a  68.  §
(3) bekezdése szerint – az, hogy a helyi termőföld forgalmát befolyásolja, mégpedig a birtokviszonyok átláthatósága
és versenyképessége, a  spekulatív földszerzés megelőzése, és a  helyi gazdálkodó közösség érdekérvényesítése
céljából. Jogállásának szabályait a  Fétv. 103/B.  §-a azzal egészíti ki, hogy a  fővárosi (megyei) kormányhivatal
törvényességi felügyeletet gyakorol fölötte, melynek teljesítése során ellenőrzi, hogy működésének belső
szabályzatai megfelelnek-e a  jogszabályoknak, működése és határozatai megfelelnek-e a  jogszabályoknak és
a belső szabályzatoknak. Törvénysértés észlelése esetén a kormányhivatal a  jegyző útján felhívja a  földbizottságot
a  törvényesség helyreállítására. Ha földbizottság nem működik, vagy a  működésképtelenség megelőzése vagy
elhárítása érdekében – szintén a  jegyző útján – megkísérelt intézkedések eredménytelennek bizonyulnak,
a kormányhivatal a 103. § alkalmazásával a Hatóságot hívja fel a földbizottsági jogkör (az adásvételi szerződésekkel
kapcsolatos állásfoglalás) Magyar Agrár-, Élelmiszergazdasági és Vidékfejlesztési Kamarára (a továbbiakban: Kamara)
ruházására.
[56] A földbizottság jogállására vonatkozó szabályok alapján, illetve a  hatósági jogkörre utaló törvényi rendelkezés
hiányából az  Alkotmánybíróság azt a  következtetést vonta le, hogy a  törvényhozó a  földbizottságot nem
közhatalom gyakorlására hatalmazta fel, nem hatósági jogkört biztosított számára. Ezt erősíti meg az  a  szabály
is, mely szerint a  földbizottság a más magánjogi érdekeltekkel nem közvetlenül, hanem a  jegyző útján érintkezik.
A  közhatalmi döntések meghozatalának címzettje kétséget kizáróan a  Hatóság. A  földbizottságnak olyan sajátos
magánjogi jogosultságot biztosít a  Földforgalmi törvény, amelyet a  termőföld forgalmában érdekelt, de az  egyes
adásvételi szerződések tekintetében saját alanyi joggal nem rendelkezők (nem szerződő felek és nem elővásárlási
jogosultak) képviseletében gyakorol. A  földbizottság, illetve az  általa képviseltek érdekeltsége a  Földforgalmi
törvény 68. §-ának (3) bekezdése értelmében tehát magánjogi természetű, a (4) bekezdés értelmében pedig – mely
szerint a földbizottság tagja a saját vagy hozzátartozója ügyével összefüggő eljárásban nem vehet részt – közvetett
jellegű.
[57] A földbizottságot – illetve a  törvényben megjelölt esetben a  jogkörében eljáró Kamarát – jogállása alapján
annak ellenére közvetett magánjogi érdekeltnek kell tekinteni, hogy a  Földforgalmi törvény és a  Fétv. működési
szabályokat határozott meg számára. Így a Földforgalmi törvény 24–25. §-a értelmében a  földbizottság a Hatóság
megkeresésére kiadott állásfoglalásában az  egyes adásvételi szerződéseket a  köztudomású tényekre és legjobb
ismereteire alapozva értékeli. A szerződés értékelésének a törvényben megjelölt, de nem kizárólagos szempontjai
a  tulajdonszerzési korlátozás megkerülésének, a  felek titkos fenntartásainak, a  jogszabály megkerülésének,
a  visszaélésszerű joggyakorlásnak, a  gazdasági szükséglet nélküli felhalmozási célú tulajdonszerzésnek, illetve
az  értékarányosságnak vizsgálatát írják elő. A  földbizottság állásfoglalásának közjogi jogkövetkezményeit
– az adásvételi szerződés jóváhagyását, illetve megtagadását – nem maga, hanem a Hatóság alkalmazza.
[58] Mivel a  földbizottság nem közhatalmat gyakorol a  termőföld adásvételével kapcsolatos eljárásban, nem hatósági
jogkörben, hanem közvetett magánjogi érdekeltként jár el, a  rá vonatkozó szabályozás alaptörvény-ellenessége
az  Indítvány1-ben megjelölt XXIV.  cikk (tisztességes hatósági eljárás) vonatkozásában közvetlenül nem, hanem
csak a  XXVIII.  cikk (7)  bekezdése (jogorvoslathoz való jog) és az  Indítvány2-ben megjelölt XIII.  cikk (tulajdonhoz
való jog) vonatkozásában vizsgálható. Hasonlóképpen nem vizsgálható a földbizottság demokratikus legitimációja
az  Indítvány3-ban megjelölt B)  cikk (1)  bekezdésével összefüggésben, mivel a  demokratikus legitimáció csak
közhatalmat gyakorló intézmények tekintetében értelmezhető.
[59] 3.5. A  Földforgalmi törvény 68.  §-ának (5)  bekezdése úgy rendelkezik, hogy a  földbizottság állásfoglalása ellen
kifogás terjeszthető elő a  települési önkormányzat képviselő-testületénél, amelynek döntése ellen további
jogorvoslatnak, panasznak, felszólalásnak nincs helye. A Fétv. 103/A. §-a ezt azzal egészíti ki, hogy a  földbizottság
állásfoglalását annak kézhezvételét követő 3 napon belül a  jegyző 5 napra kifüggeszti a  települési önkormányzat
polgármesteri hivatala, illetve közös önkormányzati hivatal esetében a közös önkormányzati hivatal hirdetőtábláján.
Az  állásfoglalás ellen – a  hirdetőtáblán való kifüggesztést követő 5 napon belül – az  eladó, a  vevő, illetve
a határidőben elfogadó nyilatkozatot tevő elővásárlásra jogosult a jegyző útján kifogást terjeszthet elő a települési
önkormányzat képviselő-testületénél. A  képviselő-testület a  kifogással érintett állásfoglalást – 15 napon belül
zárt ülésen elbírálva – csak akkor változtathatja meg, ha annak kiadására a  Földforgalmi törvény 23–25.  §-ai
megsértésével került sor, egyébként a kifogást el kell utasítania, miként az elkésett kifogást is.
[60] Mivel a  jegyzőnek és a  települési önkormányzat képviselő-testületének a  földbizottság állásfoglalásával, illetve
a  Hatóság döntésével kapcsolatban a  hatósági döntést befolyásolni képes szerepet biztosítanak a  törvények,
jogállásukat az Alkotmánybíróságnak szintén vizsgálnia kellett.
[61] A jegyző és a  települési önkormányzat képviselő-testülete más jogszabályok, így különösen a  Ket. 12.  §-a
(3)  bekezdésének rendelkezései alapján államigazgatási, illetve önkormányzati igazgatási jogkörben eljáró
hatóságok. A jegyző közreműködése és a helyi viszonyokat ismerő képviselő-testületnek a kifogást elbíráló eljárása
hatósági eljárás. A  jegyző eljárása, kifogás benyújtása esetén pedig a  képviselő-testület döntése befolyásolja
a  Hatóság saját hatósági eljárásban hozandó döntését. Ugyanakkor a  képviselő-testület nem a  földbizottság mint
közvetett magánjogi érdekelt jogkörét veszi át, nem jogosult a  helyi gazdálkodói közösség érdekeit képviselve
felülbírálni a  földbizottság állásfoglalásának kiadását a  Földforgalmi törvény 23–25.  §-ai megsértésének észlelését
meghaladó körben. A  képviselő-testület kifogást elbíráló határozata tehát olyan közbenső érdemi döntés, amely
a Földforgalmi törvény 27. §-a alapján meghatározza a Hatóság lehetséges döntését.
[62] Következésképpen a  Földforgalmi törvény és a  Fétv. jegyzőre és a  képviselő-testület eljárására vonatkozó
szabályainak alaptörvény-ellenessége a  XIII.  cikk mellett a  XXIV.  cikk vonatkozásában is vizsgálható. Figyelemmel
továbbá arra, hogy az  Alaptörvény XXVIII.  cikkének (7)  bekezdése a  jogorvoslati jogot minden bírósági, hatósági
vagy más közigazgatási döntés tekintetében biztosítja, a  Földforgalmi törvénynek és a  Fétv.-nek a  jegyző,
a képviselő-testület és a Hatóság eljárására vonatkozó szabályai a XXVIII. cikk vonatkozásában is vizsgálhatók.
IV. [63] 1. A  Földforgalmi törvény más rendelkezéseiben írt okok mellett a  27.  § (1)  bekezdése a)  pontjának aa)  alpontja
szerint a  Hatóságnak meg kell tagadnia az  adásvételi szerződés jóváhagyását, ha a  földbizottság azt egyik
elővásárlásra jogosult és az  adásvételi szerződés szerinti vevő tekintetében sem támogatja, az  ab)  alpontja
szerint pedig akkor is, ha a  földbizottság a  jegyző felhívása ellenére nem adja ki az  állásfoglalását. A  rendelkezés
értelmében a  Földforgalmi törvény kifejezett és hallgatólagos egyet nem értési (vétó) jogot is biztosít
a  földbizottság számára. Az  adásvételi szerződés Hatóság általi jóváhagyását tehát nemcsak azáltal képes
megakadályozni, hogy a  Földforgalmi törvény 24.  §-ában írt, vagy más, a  68.  § (3)  bekezdésében meghatározott
saját működési céljából következő szempontot érvényre juttató, a szerződés teljesedésével szembeni állásfoglalást
ad ki (kifejezett vétó), hanem puszta hallgatással, az  állásfoglalás kiadásától való tartózkodással is (hallgatólagos
vétó). A  kétféle jogosultság jogkövetkezménye – a  szerződés jóváhagyásának megtagadása a  Hatóság által –
azonos, az ahhoz vezető egyes eljárási cselekmények viszont eltérőek.
[64] Kifejezett vétó esetén (és természetesen a  szerződés megkötését támogató állásfoglalás esetén is) a  Földforgalmi
törvény 24.  §-a értelmében a  földbizottság az  állásfoglalásában köteles kitérni az  értékelt szempontokra.
A  törvény 68.  §-ának (5)  bekezdése értelmében az  állásfoglalás ellen az  érdekeltek kifogást tehetnek a  jegyző
útján a  képviselő-testületnél, amely a  Fétv. 103/A.  § (2)  bekezdésének alkalmazásával megvizsgálhatja, hogy
az állásfoglalás eleget tesz-e a Földforgalmi törvény 23–25. §-aiban írtaknak. Annak érdekében, hogy a képviselőtestület a  felülbírálatot el tudja végezni, az  állásfoglalásból világosan ki kell tűnniük a  vizsgált szempontoknak
és az  értékelés eredményének, vagyis az  állásfoglalást részletesen indokolni kell. Ezzel szemben hallgatólagos
vétó esetén, amikor a  földbizottság nem fogalmaz meg állásfoglalást, hanem hallgatása minősül nem támogató
állásfoglalásnak, értelemszerűen sem az  értékelési szempontok, sem az  azok alapján levont következtetés, a  nem
támogatás indoka nem válik ismertté. Hasonlóképpen hallgatólagos vétó esetén a  képviselő-testülethez sem
nyújtható be kifogás, így a hallgatólagos vétó törvényessége nem bírálható felül.
[65] 2. Az Alkotmánybíróság e rendelkezés tekintetében elsőként azt vizsgálta, hogy a kifejezett és a hallgatólagos vétó
intézménye összhangban áll-e az Alaptörvény XIII. cikkében biztosított tulajdonhoz való joggal.
[66] 2.1. A Földforgalmi törvény szabályozása értelmében a termőföldre vonatkozó adásvételi szerződés megkötésében
és teljesedésében magánjogi érdekeltséggel rendelkező jogalanyok négy csoportba sorolhatók: eladó(k), vevő(k),
elővásárlásra jogosult(ak) és a  földbizottság által képviselt helyi gazdálkodói közösség. Az  adásvételi szerződést
az elsődleges érdekeltek, az eladó és a vevő kötik meg a polgári jog és a termőföldre vonatkozó sajátos szabályok
figyelembe vételével.
[67] A harmadik érdekelti csoportba tartozók csak az  egybehangzó eladói és vételi akarattól függően, annak keretei
között jutnak szerephez. A  Földforgalmi törvény 21.  §-ának (3) és (8)  bekezdése szerint az  elővásárlásra jogosult
a  szerződés polgármesteri hivatal hirdetőtábláján történt kifüggesztését követő naptól számított 60 napos
jogvesztő határidőn belül tehet az  adásvételi szerződésre elfogadó, vagy az  elővásárlási jogáról lemondó
jognyilatkozatot. Ha az  elővásárlásra jogosult a  határnapig nem nyilatkozik, hallgatását az  elővásárlási jogról való
lemondásnak kell tekinteni. Ha viszont az  elővásárlásra jogosult határidőn belül olyan elfogadó jognyilatkozatot
tesz, amelyben az  adásvételi szerződést magára nézve teljes körűen elfogadja, az  köti az  eladót, azaz a  szerződés
nem az eladó és a szerződést eredetileg megkötő vevő, hanem az eladó és az elővásárlásra jogosult között jön létre.
Az  elővásárlásra jogosult tehát csak a  vevő vételi szándékát képes meghiúsítani, és az  adásvétel tárgyát azonos
feltételekkel a maga számára megszerezni, az eladói szándékot jognyilatkozata, illetve az attól való tartózkodás nem
érinti: a szerződés létrejön, csak nem az eredeti felek között. A hallgatás kockázatát ebben az esetben az elővásárlási
jogosult viseli: ha nem vagy nem határidőben nyilatkozik, a  szerződésbe lépéstől elesik, és a szerződés az eredeti
felek vagy az  eladó és más elővásárlásra jogosult között jön létre. Az  elővásárlásra jogosultság nyilván korlátozza
a  vevő érdekeinek teljesedését, nem korlátozza azonban az  eladóét. Ez  a  szabályozás alkotmányjogi relevanciával
annyiban bír, amennyiben az  Alaptörvény XIII.  cikkében biztosított tulajdonhoz való jog a  tulajdon szerzésére
irányuló vételi szándékot nem védi, az eladói szándékot viszont igen. Az Alkotmánybíróság a 3387/2012. (XII. 30.)
AB végzésben (Indokolás [16]) megállapította: „Az Alkotmánybíróság értelmezése szerint az  alkotmányos
tulajdonvédelem a  meglévő tulajdonra vonatkozik, a  tulajdonhoz való jog nem biztosít jogot a  tulajdonszerzésre
[35/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994, 201.].” {Lásd így még: 3021/2014. (II. 11.) AB végzés, Indokolás [14]}.
[68] A negyedik érdekeltre, a  földbizottság által képviselt helyi gazdálkodói közösségre vonatkozó szabályok
az  elővásárlásra jogosultakra vonatkozóktól jelentősen eltérnek. Mindenekelőtt a  helyi gazdálkodói közösség
közvetett érdekeltsége távolibb, mint az  elővásárlásra jogosultaké. Következik ez  abból, hogy az  elővásárlásra
jogosultak nem vehetnek részt a földbizottság szerződésre vonatkozó állásfoglalásának kialakításában. A távolabbi,
közvetett érdekeltség ellenére a  földbizottság jogosultsága erősebb, mint az  elővásárlásra jogosultaké: nem csak
a  vételi szándékot képes meghiúsítani, hanem az  eladói szándékot is. Ez  az  erősebb jogosultság kockázat nélkül
gyakorolható, mivel – szemben az elővásárlásra jogosult kötelezettségével – a földbizottság nem köteles az eredeti
vevő helyébe lépni.
[69] A földbizottság jogosultságának gyakorlása tehát a tulajdonhoz való jog lényeges tartalmához tartozó rendelkezési
jog gyakorlását képes meghiúsítani. Mindegyik indítvány kifogásolja a  földbizottság jogosultságának gyakorlására
vonatkozó szabályozást, és az  egyik kifejezetten felveti a  tulajdonjog sérelmét is. Az  első bírói kezdeményezés
(Indítvány1) olyan ügyben született, amelyben a közigazgatási határozat felülvizsgálatát nemcsak a vevők, hanem
az eladók is kérik. A második bírói kezdeményezésre (Indítvány2) okot adó ügyben az eladó a felperes, a harmadik
ügyben (Indítvány3) a  vevő. A  földbizottság jogosultságának a  gyakorlása kihat a  hatóság jóváhagyására váró
valamennyire szerződő félre, így az  eladó(k)ra és a  vevő(k)re is, jóllehet ennek a  hatásnak az  alkotmányjogi
megítélése a tulajdonjog védelme szempontjából más lehet az eladónál és más a vevőnél. Az Alaptörvény I. cikke
(3) bekezdése szerint alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a feltétlenül
szükséges mértékben, az elérni kívánt céllal arányosan, az alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával
korlátozható. Jelen esetben a XIII. cikkben biztosított tulajdonhoz való jogot az eljárással érintett termőföld és erdők,
mint a nemzet közös öröksége tekintetében a P) cikk teszi korlátozhatóvá. A P) cikk a korlátozás határait nem jelöli
meg, ezért azt csak az I. cikk (3) bekezdésének alkalmazásával lehet megállapítani.
[70] Az Alkotmánybíróság a  3219/2012. (IX. 17.) AB végzéssel megerősített 64/1993. (XII. 22.) AB határozatában
a  következőket állapította meg: az  alkotmányos tulajdonvédelem köre és módja nem szükségképpen követi
a polgári jogi fogalmakat, és nem azonosítható az absztrakt polgári jogi tulajdon védelmével. Az alapjogként védett
tulajdonhoz való jog tartalmát a  mindenkori közjogi és (alkotmányos) magánjogi korlátokkal együtt kell érteni.
Az  alkotmányos tulajdonvédelem terjedelme mindig konkrét; függ a  tulajdon alanyától, tárgyától és funkciójától,
illetve a korlátozás módjától is. A másik oldalról nézve: ugyanezen szempontoktól függően az adott fajta közhatalmi
beavatkozás alkotmányos lehetősége a  tulajdonjogba más és más. {ABH 1993, 373, 380.; 3219/2012. (IX. 17.)
AB végzés, Indokolás [6]}. Ugyanez az  AB határozat kimondja: „Az alapjogi tulajdonvédelem sajátosságai miatt
az  állami beavatkozás alkotmányossága megítélésének súlypontja, az  alkotmánybírósági értékelés voltaképpeni
tere a cél és az eszköz, a közérdek és a tulajdonkorlátozás arányosságának megítélése lett. [...] A tulajdon társadalmi
és gazdasági szerepe, különösen az  egyes szabályozó intézkedések beleilleszkedése adott gazdaságpolitikai
feladatokba, egyébként is sokkal nehezebbé teszi a szükségesség vagy elkerülhetetlenség megállapítását, mint más
alapjogok esetében, ahol inkább lehetséges általános érvényű viszonyítás” (ABH 1993, 381.). Az Alkotmánybíróság
egy hasonló határozata – amely mező-, illetve erdőgazdálkodási tevékenységgel, a  biológiai életközösség részét
alkotó vadállomány fennmaradásával összefüggésben a  vadászati jog kényszerhasznosításáról szóló szabályozást
vizsgált – megállapította, hogy az érintettek (az állam mint a vad tulajdonosa, a szakszerű vadgazdálkodást végző
személy, továbbá a  föld tulajdonosa, illetőleg a  vadászatra jogosultak) jogos érdekeit egyaránt figyelembe kell
venni és összhangba kell hozni. Ez okból a kényszerhasznosítás keretében azt az intézkedési módot kell választania,
amely egyfelől az  adott helyzetben kellő hatékonysággal érvényre juttatja a  törvényben meghatározott célokat,
másfelől a lehetőséghez képest minél kisebb jogkorlátozással jár. (ABH 1997, 411, 415–416.). A tulajdonhoz való jog
garantálása nem értelmezhető a  tulajdonnal való korlátlan rendelkezés lehetőségeként. A  határozat értelmében
a közérdekű célt szolgáló korlátozás nem sérti a tulajdonhoz való jogot. (ABH 1997, 411, 418.)
[71] Ha a  földbizottság teljesen önkényesen, minden jogszabályban – a  P)  cikk (2)  bekezdésében megalkotni rendelt
sarkalatos törvényben – meghatározott szempont nélkül vonhatná el a  tulajdonos mint eladó rendelkezési jogát,
a  tulajdonhoz való jog korlátozásának arányossága fel sem merülhetne. A Földforgalmi törvény azonban egyrészt
meghatározza a tulajdonszerzés korlátait (az eladó rendelkezési jogának korlátait a másik fél kiválasztását illetően),
másrészt a  földbizottságnak ezeket a  szempontokat, illetve más – nyilván az  Alaptörvénnyel összhangban álló –
általa meghatározott szempontokat kell figyelembe vennie állásfoglalása kialakításakor. A  tulajdonhoz való jog
korlátozása tehát a földbizottságok számára biztosított jogosultság által a P) cikk (1) bekezdésében írt alkotmányos
érték védelme érdekében történik. Az indítvány hiányában az Alkotmánybíróság által nem vizsgált tulajdonszerzési
korlátok és a  földbizottság által értékelendő szempontok ugyan jelentős mértékben szűkítik a  tulajdonszerzésre
jogosultak körét és a  megszerezhető termőföld-terület mértékét, de nem teszik eleve lehetetlenné a  termőföldek
eladását, illetve az azzal való rendelkezés más formáit. Mivel a  tulajdonhoz való jog a tulajdon megszerzését nem
védi, a  tulajdonnal való rendelkezés pedig nem eleve kizárt, a  Fölforgalmi törvényben a  földbizottságok számára
biztosított vétójogot in abstracto az elérni kívánt célhoz szükségesnek és arányosnak, közérdek által igazoltnak lehet
tekinteni. A  XIII.  cikkben biztosított tulajdonhoz való jog P)  cikkre tekintettel történő korlátozásának az  I.  cikkben
írtakkal való összhangját biztosítják a  Földforgalmi törvénynek a  földbizottság értékelési kötelezettségére,
a  képviselő-testülethez intézhető kifogásra, a  Hatósági jóváhagyásra és a  hatóság döntésének bírósági
felülvizsgálatára vonatkozó szabályai.
[72] Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Földforgalmi törvényben a  földbizottságok mint
közvetett magánjogi érdekeltek számára biztosított jogosultság nem ellentétes az  Alaptörvény XIII.  cikkében
biztosított, a termőföld tekintetében a P) cikkel korlátozott tulajdonhoz való joggal.
[73] 2.2. A Földforgalmi törvény 27. § (1) bekezdés a) pontja aa) alpontja értelmében a Hatóságnak meg kell tagadnia
az adásvételi szerződés jóváhagyását, ha a helyi földbizottság állásfoglalása alapján egyik elővásárlásra jogosulttal
és az adásvételi szerződés szerinti vevővel sem támogatja azt.
[74] A törvény a földbizottság számára kötelezővé teszi, hogy állásfoglalását a 24. § (1)–(2) bekezdés keretei között adja
ki. A 25. § (1) bekezdése kötelezi a helyi földbizottságot arra, hogy értékelést végezzen azonos szempontok szerint,
a  jegyzékben szereplő összes elővásárlásra jogosult, és az  adásvételi szerződés szerinti vevő vonatkozásában.
A  földbizottság mint közvetett magánjogi jogosult értékelésen alapuló állásfoglalása a  Hatóság eljárása
szempontjából az ügyfél nyilatkozatával esik azonos megítélés alá.
[75] A földbizottságnak a  törvény szerinti értékelést [24.  § (2)  bekezdés] olyan részletességgel kell elvégeznie, hogy
az  a  Hatóság határozatának alapjául szolgálhasson, alkalmas legyen a  tényállás tisztázása körében a  tények
valóságáról és az  állásfoglalás okszerűségéről való meggyőződés kialakítására. A  Hatóságra is irányadó a  25.  §
(1)  bekezdésében foglalt előírás az  adásvételi szerződés értékeléséről (28.  §). Pusztán az  a  körülmény, hogy
a  földbizottság állásfoglalása köti a  Hatóságot, nem mentesíti az  utóbbit a  tényállás tisztázásának kötelezettsége
alól. A  földbizottság állásfoglalása ténybeli alapjának, okszerűségének, az  értékelés törvényességének ezért
érdemben elbírálhatónak kell lennie a hatósági eljárásban. Csak ilyen állásfoglalás érvényesíthető a Hatóság döntése
folytán állami akaratként.
[76] A Hatóságnak a  szerződés jóváhagyásáról vagy megtagadásáról szóló döntését a  bíróság a  jogszerűség
szempontjából vizsgálhatja, ami a  jelen esetben azt jelenti, hogy a  bíróságnak vizsgálnia kell, hogy a  Hatóság
a  tényállást tisztázta-e, az  adatok, értékelések rendelkezésre állnak-e. Ezek hiányában a  Hatóság határozata
– a tényállás tisztázásának hiánya miatt, vagyis eljárási okból – jogsértő. A bíróság a  jelen esetben a közigazgatási
határozatot – törvény ilyen rendelkezése hiányában – nem változtathatja meg, de jogellenesség megállapítása
esetén hatályon kívül kell helyeznie, és ha ennek feltételi fennállnak, a  Hatóságot új eljárásra és új határozat
hozatalára kell utasítania.
[77] A Földforgalmi törvény 27.  § (1)  bekezdés a)  pontja aa)  alpontja azt fejezi ki, hogy az  eljárási és anyagi jogi
szempontból megalapozott, tényekkel, adatokkal, értékeléssel alátámasztott, a  törvénynek megfelelő, nemleges
állásfoglalás mellett a  szerződés jóváhagyását meg kell tagadni. Ez  a  szabály a  fenti értelmezés mellett nem sérti
sem a  jogorvoslathoz, sem a  hatósági tisztességes eljáráshoz való jogot, az  erre vonatkozó indítványokat ezért
az Alkotmánybíróság elutasította.
[78] Végül az Alkotmánybíróság megállapította azt is, hogy a  földbizottságok jogosultságának in abstracto összhangja
az Alaptörvénnyel nem akadálya egyes – bíróság által felülvizsgált – döntések in concreto alaptörvény-ellenessége
vizsgálatának.
[79] Az Alkotmánybíróság a  földbizottság működésével kapcsolatban utal arra, hogy a  Kormány – a  Földforgalmi
törvény 72. § b) pontja alapján – rendeletben megállapíthatja a helyi földbizottság működéséről szóló szabályokat;
a működési szabályok kiterjedhetnek a törvény szerinti értékelés elvégzésének részleteire.
[80] 2.3. Az  okszerű értékelés és érdemi felülbírálat követelményét mint garanciát sérti viszont a  hallgatólagos vétó
lehetősége. A Földforgalmi törvény szabályai értelmében a földbizottság hallgatásának kockázatát a közvetlenebb
érdekeltek, az eladó, a vevő és az elővásárlásra jogosultak viselik.
[81] Az Alkotmánybíróság ezért megállapította, hogy a  hallgatólagos vétó nemcsak a  magyar jog eddig ismert
megoldásaitól idegen, hanem olyan egyoldalú hatalmasságot biztosít a  földbizottság számára a  konkrét
szabályozási környezetben, amely a  közérdek vizsgálása nélkül képes meghiúsítani az  eladónak a  termőföldtulajdonával rendelkezését, a termőföld elidegenítését, amely a tulajdonhoz való jog lényeges tartalma. {A hasonló
hatású, meghatározott időtartamra szóló elidegenítési tilalmat [7/1991. (II. 28.) AB határozat, ABH 1991, 27.;
24/1992. (IV. 21.) AB határozat, ABH 1992, 129.] vagy ingatlanok forgalomképtelenné nyilvánítását [11/2013. (V. 9.)
AB határozat] az Alkotmánybíróság szigorúan ítélte meg.} A Földforgalmi törvény 27. § (1) bekezdése a) pontjának
ab) alpontjában a földbizottság számára biztosított hallgatólagos vétó lehetősége tehát a P) cikk (1) bekezdésében
írt korlátozás figyelembe vétele mellett is sérti az  Alaptörvény XIII.  cikkében védett tulajdonhoz való jogot.
A  hallgatólagos vétó úgy vezethet a  szerződés teljesülésének megakadályozásához, hogy abban semmilyen,
a  P)  cikk (1)  bekezdésében írt cél érvényesítése nem ismerhető fel, ezért a  rendelkezést az  Alkotmánybíróság
az Alaptörvény 24. cikke (3) bekezdésének a) pontja alapján megsemmisítette.
[82] 3. A továbbiakban az Alkotmánybíróság a hallgatólagos vétó és az Alaptörvény XXVIII. cikkének (7) bekezdésében
biztosított jogorvoslathoz való jog összhangját is megvizsgálta.
[83] 3.1. Az  Indítvány1 a  jogorvoslathoz való jog körében azt kifogásolja, hogy a  földbizottság eljárásával szemben
–  a  Földforgalmi törvény és a  Fétv. indítványában támadott szakaszaiból fakadóan – az  érdemi közigazgatási
hatósági és bírósági felülvizsgálat joga nem biztosított, miközben annak állásfoglalása, különösen pedig „hallgatása”
az ügy érdemét eldönti. Az Indítvány2 a jogorvoslati jogra kifejezetten nem hivatkozik, de utal arra, hogy a szerződő
felek nincsenek abban a  helyzetben, hogy a  földbizottság mulasztása miatt intézkedést kérjenek, és a  Hatóság
határozatának jogszerűségét sem tudják vitatni.
[84] A jogorvoslathoz való alapjog tartalmát érintően az  Alkotmánybíróság először rámutat arra, hogy
–  az  Alkotmányhoz hasonlóan – az  Alaptörvény valamely személy jogát, jogos érdekét érintő bírósági, hatósági
és más közigazgatási döntések ellen teszi lehetővé a  jogorvoslatot. Az  Alkotmánybíróság értelmezésében
a  jogorvoslathoz való jog nem terjed ki a  nem állami, például a  munkáltatói vagy a  tulajdonosi döntésekre, és
nem terjed ki az állami, de nem hatósági, így például a katonai elöljárói döntésekre sem. Azt, hogy valamely állami
vagy nem állami szerv döntése hatóságinak minősül-e a  jogorvoslathoz való jog szempontjából, csak a  konkrét
szabályozási környezetre tekintettel lehet eldönteni. A  jogorvoslathoz való jog lényegi tartalma a  jogalkotótól
azt követeli meg, hogy a  hatóságok érdemi, ügydöntő határozatai tekintetében tegye lehetővé a  valamely más
szervhez, vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz fordulást.
[85] Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza azt, hogy az  alkotmánybírósági eljárásban a  jogorvoslathoz való alapvető jog
szempontjából valamely döntés érdemi, ügydöntő volta a  tételes jogok által ilyennek tartott döntésekhez képest
viszonylagos: a  vizsgált döntés tárgya és személyekre gyakorolt hatása által meghatározott. Végül arra is rámutat
a  testület, hogy a  jogorvoslathoz való jogból mint alapjogból az  adott hatósági, illetve bírósági döntés ellen
biztosított rendes jogorvoslati eszközök igénybevétele következik. {Összefoglalva lásd: 9/2013. (III. 6.) AB határozat,
Indokolás [27]–[28] bekezdések}. A  jogorvoslathoz való jog gyakorlásához – egyebek mellett – elengedhetetlenül
szükséges, hogy az  érintettek értesüljenek a  határozatról, amely jogukat vagy jogos érdekeiket érinti és
megismerhessék annak tartalmát [26/2004. (VII. 7.) AB határozat, ABH 2004, 398.].
[86] 3.2. Az  Alkotmánybíróság a  39/1997. (VII. 1.) AB határozatában [ABH 1997, 263.] megállapította, hogy
„[a]  közigazgatási határozatok törvényessége bírósági ellenőrzésének szabályozásánál alkotmányos követelmény,
hogy a  bíróság a  perbe vitt jogokat és kötelezettségeket az  Alkotmány 57.  § (1)  bekezdésében meghatározott
feltételeknek megfelelően érdemben elbírálhassa.” A közigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálata tekintetében
a korábbi Alkotmány 50. § (2) bekezdése és az Alaptörvény 25. cikk (2) bekezdés b) pontja, a  jogorvoslathoz való
jog tekintetében pedig a  korábbi Alkotmány 57.  § (1) és (5)  bekezdése, illetve az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1) és
(7) bekezdése tartalmilag azonosan rendelkezik.
[87] A hivatkozott rendelkezések szövege mellett azok célja is változatlan a  korábbi Alkotmányhoz képest, a  korábbi
határozat pedig összhangban áll a  Nemzeti hitvallással és történeti alkotmányunk vívmányaival is, amennyiben
a  modern magyar közigazgatási bíráskodást létrehozó jogforrás, a  magyar királyi közigazgatási bíróságról szóló
1896. évi XXVI. törvénycikk történeti alkotmányunk egyik vívmánya. A törvénycikk 131. §-a úgy rendelkezett, hogy
a bíróság „érdemileg tárgyalja és eldönti az ügyet”; a 134. §-a szerint pedig „[a] határozatok hozatalánál a bíróság
a  bizonyítékokat szabadon mérlegeli, s a  tárgyalás és a  bizonyítás folyamában szerzett meggyőződésének egész
benyomása alapján ítél.” Az  Alkotmánybíróság a  törvénycikk és a  több mint egy évszázaddal később hozott
határozatának szöveg-hasonlóságára tekintettel a  39/1997. (VII. 1.) AB határozatában írtakat az  Alaptörvény
értelmezése során is fenntartja.
[88] Az Alkotmánybíróság fenti határozatából következően a  közigazgatási határozatok törvényességének bírói
felülvizsgálata alkotmányosan nem korlátozódhat a  jogszerűség pusztán formális szempontok szerinti, az  eljárási
szabályok betartására korlátozódó vizsgálatára. A közigazgatási ügyben eljáró bíróság nincs kötve a közigazgatási
határozatban megállapított tényálláshoz, és a  jogszerűség szempontjából felülbírálhatja – sőt, felül kell bírálnia –
a közigazgatási szerv mérlegelését is a polgári perrendtartás 339/B. §-ában írt korlátozás figyelembe vétele mellett.
Döntése során figyelemmel kell lennie az Alaptörvény 28. cikkére, vagyis azt kell feltételeznie, hogy a jogszabályok
a józan észnek és a közjónak megfelelő, erkölcsös és gazdaságos célt szolgálnak.
[89] Az érdemi felülvizsgálat lehetősége a  Hatóságnak a  termőföld adásvételére vonatkozó szerződést jóváhagyó
vagy megtagadó döntése bírósági felülvizsgálatára is vonatkozik. A  jelen esetben a  bíróság nemcsak a  Hatóság
határozatának törvényességi ellenőrzését végzi el az  Alaptörvény 25.  cikk (2)  bekezdés b)  pontja alapján, hanem
egyúttal jogorvoslati fórumként is eljár: a Hatóság határozata ellen nem lehet más közigazgatási fórumhoz fordulni,
azt csak a bíróság előtt lehet megtámadni. A bíróság általi érdemi felülvizsgálat viszont csak akkor kerülhet szóba,
ha a  Hatóság döntése is érdemi jellegű, ez  pedig megköveteli, hogy a  Hatóság a  földbizottság állásfoglalását
érdemben értékelhesse. Ennek az  összetett feltételnek a  teljesülése a  földbizottság kifejezett vétója esetén
lehetséges, a  hallgatólagos vétó esetén azonban fogalmilag kizárt. A  támadott szabályozás értelmezhető úgy,
hogy a  hallgatólagos vétó gyakorlása a  Hatóság határozatát meghatározza abban az  értelemben, hogy a  törvény
a Hatóságot további vizsgálódás nélkül a szerződés jóváhagyásának a megtagadására kötelezi.
[90] 3.3. Az  Alkotmánybíróság megállapította ezért, hogy a  Földforgalmi törvény 27.  § (1)  bekezdése a)  pontjának
ab)  alpontjában a  földbizottság számára lehetővé tett hallgatólagos vétó intézménye az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(7)  bekezdésében biztosított jogorvoslati joggal sincs összhangban. Szintén megállapította az  Alkotmánybíróság,
hogy az érdemi felülvizsgálat alkotmányos követelménye a XXVIII. cikk (7) bekezdéséből is következik.
V. [91] 1. A  Földforgalmi törvény 68.  §-ának (5)  bekezdése szerint a  földbizottság állásfoglalása ellen kifogás terjeszthető
elő a  települési önkormányzat képviselő-testületénél. A  képviselő-testület döntése ellen további jogorvoslatnak,
panasznak, felszólalásnak nincs helye. Ezen felül az  orvoslási lehetőségeket tovább szűkíti, hogy a  földbizottság
állásfoglalásának hiánya esetén még a képviselő-testülethez benyújtott kifogás sem áll rendelkezésre. A képviselőtestületi felülvizsgálat terjedelme mindezeken túlmenően korlátozott, csak a  Földforgalmi törvény 23–25.  §-ai
megsértésének kérdésére vonatkozik az állásfoglalás kiadásával kapcsolatban.
[92] Az Indítvány1 a  Földforgalmi törvény 68.  §-a (5)  bekezdésének alaptörvény-ellenességét abban látta, hogy
a  földbizottság eljárási minőségének tisztázatlansága mellett az  ügy eldöntésével járó állásfoglalása ellen nem
biztosított az  önálló bírósági jogorvoslat lehetősége, miközben a  Hatóságnak az  állásfoglalás alapján hozott
döntése sem támadható érdemben az  ellene igénybe vehető bírósági jogorvoslat körében. Különös esete ennek,
ha a  Hatóságot és a  döntését felülvizsgáló bíróságot a  földbizottság hallgatásával megvalósuló döntése köti.
Az indítványozó bíró álláspontja szerint ezért a Földforgalmi törvény 68. §-a (5) bekezdésében írt rendelkezés sérti
az  Alaptörvény XXIV.  cikkében biztosított tisztességes eljáráshoz való jogot, és a  XXVIII.  cikk (7)  bekezdésében
biztosított jogorvoslathoz való jogot is.
[93] Az Alkotmánybíróság határozata indokolásának IV. részében (Indokolás [80] és köv.) már a  jogorvoslathoz
való alapvető joggal összefüggésben megállapította a  Földforgalmi törvénynek a  földbizottság hallgatással
megvalósított állásfoglalását lehetővé tevő rendelkezés alaptörvény-ellenességét, és ugyanerre az  alapvető jogra
is figyelemmel állapította meg azt az  alkotmányos követelményt, mely szerint a  földbizottság állásfoglalásának
érdemben felülvizsgálhatónak kell lennie. A Földforgalmi törvény 68. §-a (5) bekezdésének alaptörvény-ellenességét
ezért a  képviselő-testülethez intézhető kifogás és az  annak alapján hozott határozat további sorsa tekintetében
kellett vizsgálnia.
[94] 2. Az  Alaptörvény XXIV.  cikkének (1)  bekezdése szerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a  hatóságok
részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék, a  hatóságok továbbá törvényben
meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni. A  földbizottság jogállását tekintve már megállapította,
hogy a földbizottság nem hatósági jogkörben jár el, hanem közvetett magánjogi érdekeltként adja ki állásfoglalását,
az  adásvételi szerződés jóváhagyására vonatkozó hatósági döntést a  Hatóság hozza meg. A  földbizottság
állásfoglalásának kialakítására vonatkozó szabályokra ezért nem vonatkozik az Alaptörvény XXIV. cikke.
[95] A képviselő-testület viszont hatóság, a kifogást elbíráló eljárása pedig hatósági eljárás, ezért eljárására vonatkoznak
a  XXIV.  cikkben megfogalmazott követelmények. A  részletes eljárási szabályokat azonban nem a  Földforgalmi
törvény 68.  §-a, hanem a  Fétv. 103/A.  §-a szabályozza. A  Földforgalmi törvény 68.  §-a (5)  bekezdésében írtak így
önmagukban, a  szabályozási környezettől elszakítva, nem értelmezhetők a  tisztességes eljáráshoz való alapjoggal
összefüggésben.
[96] 3. Az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdése szerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan
bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés ellen, amely a  jogát vagy jogos érdekét sérti. Az  alaptörvényi
rendelkezés értelmezését az Alkotmánybíróság legutóbb a 35/2013. (XI. 22.) AB határozatban foglalta össze. Eszerint
„[a] jogorvoslathoz való jog lényegi tartalma azt követeli meg a  jogalkotótól, hogy a  hatóságok vagy bíróságok
érdemi, ügydöntő határozatai tekintetében tegye lehetővé a valamely más szervhez, vagy ugyanazon szervezeten
belüli magasabb fórumhoz fordulás lehetőségét olyan döntés meghozataláért, amely képes a  sérelmezett
döntést felülvizsgálni, és a sérelem megállapítása esetén a döntésre visszaható módon a sérelmet orvosolni.” Ezért
az  elsődlegesen eldöntendő kérdés, hogy alkotmányjogi értelemben érdemi tárgykörre vonatkozik-e a  bíróság
határozata. Ezt követően vizsgálandó, hogy hatékony jogvédelmet jelenthet-e a  jogorvoslat biztosítása, majd
–  ha szükséges – azt kell megvizsgálni, hogy az  alapvető jog korlátozására alkotmányos indokkal került-e sor
és az  arányosnak tekinthető-e. Azt pedig, hogy mely döntés minősül érdeminek, a  döntés személyre gyakorolt
hatása és a  tárgya meghatározó, vagyis az, hogy a  döntés lényegesen befolyásolta-e az  érintett helyzetét, jogait.
{35/2013. (XI. 22.) AB határozat, Indokolás [15]–[18]}
[97] A földbizottság jogállását tekintve az  Alkotmánybíróság már megállapította, hogy a  földbizottság nem hatósági
jogkörben jár el, hanem közvetett magánjogi érdekeltként adja ki állásfoglalását, az  adásvételi szerződés
jóváhagyására vonatkozó hatósági döntést a  Hatóság hozza meg. Az  állásfoglalás ezért az  Alaptörvény
XXVIII.  cikk (7)  bekezdése tükrében egyrészt nem értelmezhető sem érdeminek, sem nem érdeminek, másrészt
a  jogorvoslathoz való joggal összefüggésben nem vizsgálható. Nem következik tehát az  Alaptörvényből, hogy
az  állásfoglalásnak önmagában, a  Hatóság döntését megelőzően felülvizsgálhatónak kellene lennie. A  képviselőtestülethez intézhető kifogás ezért nem az  Alaptörvényben biztosított jogorvoslathoz való jogból fakadó, hanem
a  törvényhozó által biztosított további garancia, közbenső jogintézmény az  állásfoglalás törvényességének és
megalapozottságának biztosítása érdekében.
[98] Ha viszont a  törvényhozó biztosította a  közbenső jellegű kifogást, akkor az  annak alapján hozott döntésnek meg
kell felelnie a  jogorvoslathoz való jog alkotmányos mércéjének. Az  Alkotmánybíróság megállapította már, hogy
a képviselő-testület kifogást elbíráló határozata közbenső érdemi döntésként ugyanakkor meghatározza a Hatóság
saját eljárásban hozott későbbi döntését. Ebből viszont az  következik, hogy a  képviselő-testület döntésével
szemben a bírósági felülvizsgálat biztosítása az Alaptörvényből eredő követelmény.
[99] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Földforgalmi törvény 68.  §-a (5)  bekezdésének második mondata
azáltal, hogy kizárja a  kifogást elbíráló határozat bírósági felülvizsgálatát, sérti az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(7) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jogot, ezért az alaptörvény-ellenes rendelkezést megsemmisítette.
[100] A kifogást elbíráló határozatra és annak bírósági felülvizsgálatára is vonatkoznak a határozat indokolásának IV.2.2.
(Indokolás [73]) és IV.3.2. pontjaiban (Indokolás [86]) írtak.
VI. [101] 1. A földbizottság állásfoglalásával szemben a Földforgalmi törvény 68. §-ának (5) bekezdésében biztosított kifogás
eljárási szabályairól a  Fétv. 103/A.  §-a rendelkezik. A  Fétv. 103/A.  §-a (1) és (2)  bekezdésében írt, az  indítványok
által érintett rendelkezések szerint a  földbizottság állásfoglalását a  jegyző annak kézhezvételét követő 3 napon
belül a  hivatal hirdetőtábláján 5 napra kifüggeszti. A  kifüggesztést követő 5 napon belül az  eladó, a  vevő, illetve
a  határidőben elfogadó nyilatkozatot tevő elővásárlásra jogosult kifogást terjeszthet elő az  állásfoglalás ellen.
A jegyzőhöz benyújtandó kifogást a képviselő-testület 15 napon belül zárt ülésen bírálja el, döntését pedig a jegyző
útján közli a helyi földbizottsággal, a kifogást tevővel és a mezőgazdasági igazgatási szervvel.
[102] Az Alkotmánybíróság határozata indokolásának V. részében (Indokolás [91] és köv.) már összefoglalta, hogy
a  képviselő-testület kifogást elbíráló eljárása tekintetében hogyan kell érvényesülnie az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(7)  bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való alapjognak, illetve milyen megfontolás alapján vizsgálható
az  Alaptörvény XXIV.  cikk (1)  bekezdésében biztosított tisztességes eljáráshoz való alapjog érvényesülése: ha
a  törvényhozó úgy döntött, hogy biztosít közbenső jogorvoslati lehetőséget, és annak elbírálását közigazgatási
hatóságra bízza, akkor a  tisztességes eljáráshoz való alapjogból fakadó követelmények érvényesülését köteles
biztosítani.
[103] A már leírtakon túlmenően a  tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben az  indítványozó bíró által is
felhívott 3/2014. (I. 21.) AB határozatra figyelemmel az  Alkotmánybíróság ismételten hangsúlyozta és jelen
határozatában is megerősíti, hogy a  tisztességes eljáráshoz való jog részét képező részjogosultságok – jelen
esetben a  kifogás benyújtásának időbeli – korlátozására az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdésébe foglalt, szigorú
követelményeket támasztó szükségességi-arányossági teszt alkalmazásával lehetőség van.
[104] A szükségességi-arányossági teszt alapján az  Alaptörvényben biztosított tisztességes eljáráshoz való jog részét
képező eljárási szabályokban foglalt időbeli korlátozás akkor felel meg az  Alaptörvénynek, ha másik alapvető jog
vagy szabadság védelme vagy érvényesülése, illetve egyéb alkotmányos érték védelme más módon nem érhető
el, tehát a  korlátozás feltétlenül (vagyis elkerülhetetlenül) szükséges valamely alapvető jog érvényesülése vagy
alkotmányos érték védelme érdekében. A  jogkorlátozás alkotmányosságához ezen túlmenően szükséges az  is,
hogy megfeleljen az arányosság követelményeinek: az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében okozott
alapjog-sérelem súlya megfelelő arányban legyenek egymással. A jogalkotó a korlátozás során köteles az adott cél
elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni, és a  korlátozásnak nem szabad érintenie az  alapjog lényeges
tartalmát. {3/2014. (I. 21.) AB határozat, Indokolás [61]}.
[105] 2. A  vizsgált ügyben a  Fétv. 103/A.  §-ának (1)  bekezdésében írt szabályok az  alábbiak miatt nem felelnek meg
a tisztességes eljárás követelményének.
[106] A Fétv. 103/A.  §-ának (1)  bekezdése szerint a  jegyző hivatalbóli eljárása azzal kezdődik, hogy a  földbizottság
állásfoglalását a hivatal hirdetőtábláján 5 napra kifüggeszti, a kifogás előterjesztésére jogosultaknak pedig 5 napon
belül van lehetőségük kifogást előterjeszteni. A kifogás előterjesztésére jogosultak a kifüggesztésen túl más módon
nem értesülnek arról, hogy a földbizottság kiadta állásfoglalását, annak tartalmáról, és a kifüggesztés időpontjáról
sem. A  kifogás benyújtására jogosultaknak tehát a  kifüggesztést követő 5 napon belül – amelybe egy vagy több
munkaszüneti és ünnepnap is eshet – kell tudomást szerezniük a kifüggesztés tényéről, az állásfoglalás tartalmáról,
továbbá el kell készíteniük a  kifogást, amelyben az  állásfoglalás törvénybe ütközésére kell hivatkozniuk, majd azt
a jegyzőnél be is kell nyújtaniuk.
[107] A Földforgalmi törvény és a  Fétv. rendelkezései alapján nem állapítható meg olyan körülmény, amely indokolná
a  rendkívül rövid határidőt, de az  önmagában nem zárja el a  kifogás benyújtásának lehetőségét az  érdekeltek
elől. Arra viszont nincs alkotmányos indok, hogy a kifogás benyújtására jogosultak közül a név szerint ismertekkel
a  jegyző ne legyen köteles közölni hivatalbóli eljárásának megindítását, az  állásfoglalást, illetve a  kifogás
benyújtásának határidejét. Ilyen indokot a  Fétv. 103/A.  §-át a  törvénybe iktató, a  kollektív befektetési formákról
és kezelőikről, valamint egyes pénzügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2014. évi XVI. törvény javaslatának
miniszteri indokolása sem jelöl meg.
[108] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a  törvényhozó nagy szabadságot élvez az  egyes közigazgatási eljárási
határidőkre vonatkozó, a  döntésekről és más jelentős eljárási cselekményekről való értesítés és azok közlési
szabályainak kialakítására. Különösen nagy ez  a  szabadság a  nem az  Alaptörvényből fakadó jogorvoslati eljárásra
vonatkozó szabályok esetén. A jogorvoslati lehetőség igénybe vételének határideje a közlés módjára és a benyújtás
feltételeire irányadó rendelkezésekkel együtt nem lehet annyira bizonytalan, hogy az igénybe vételére jogosultakat
ténylegesen megfossza attól, hogy éljenek ezzel a  jogukkal, ez  ugyanis ellentétes az  Alaptörvény XXIV.  cikke
(1) bekezdésében megfogalmazott tisztességes eljárás és ésszerű határidő követelményével.
[109] Úgyszintén nem kényszeríthetők a közigazgatási cselekmények megtételére jogosultak általánosságban arra, hogy
maguk kövessék figyelemmel a közigazgatási szereplők, különösen a hatóságok cselekményeit, hacsak ezt valamely
nyomós ok (pl. nagyszámú vagy ismeretlen lakhelyű érintett) nem indokolja. Az  ismert érdekeltek személyes
tájékoztatásának elmaradása a jogaik gyakorlására okot adó körülményekről és a cselekményük megtételére nyitva
álló határidőről, jelen esetben a földbizottság állásfoglalásáról és a kifogás benyújtásának határidejéről, kifejezetten
megnehezíti e  jogosultak helyzetét, mégpedig úgy, hogy ez  semmilyen alkotmányos joggal vagy értékkel nem
hozható összefüggésbe. A  rendelkezésből fakadó korlátok a kifogás előterjesztésére szükségtelennek minősülnek,
ezáltal ellentétesek az Alaptörvény XXIV. cikke (1) bekezdésében írtakkal.
[110] Az Alkotmánybíróság megállapította ezért, hogy a  Fétv. 103/A.  §-ának (1)  bekezdése második mondatának
„a hirdetőtáblán való kifüggesztést követő” szövegrésze alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisíti. Megállapította
továbbá, hogy a  név szerint ismert érdekeltek értesítése a  jegyző hivatalbóli eljárásának megindításáról, továbbá
a  földbizottság állásfoglalásának közlése az  Alaptörvény XXIV.  cikk (1)  bekezdéséből fakadó alkotmányos
követelmény. Szintén alkotmányos követelmény, hogy a jegyző tájékoztatása tartalmazza a kifogás előterjesztésére
nyitva álló, az értesítés átvételétől számított 5 napos határidőt. E követelmények is teljesülnek a Fétv. 103/A. §-ának
(1)  bekezdése második mondatának „a hirdetőtáblán való kifüggesztést követő” szövegrésze megsemmisítésével,
mert ennek következtében az  állásfoglalás jegyző általi kifüggesztéséről szóló értesítésre a  Ket. szabályai (29.  §)
alkalmazhatóvá válnak.
[111] 3. Az  Alkotmánybíróság nem látott okot arra, hogy az  Indítvány1-ben és az  Indítvány3-ban aggályosnak tartott,
de az  indítvánnyal kifejezetten nem támadott rendelkezésekre [Földforgalmi törvény 24.  § (2)  bekezdés, 23.  §
 (5)–(6)  bekezdés] kiterjessze a  vizsgálódást, vagy a  Földforgalmi törvény 72.  § b)  pontja alapján mulasztással
előidézett alaptörvény-ellenesség fennállását állapítsa meg.
VII. [112] 1. Figyelemmel az  alaptörvény-sértés súlyára az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény védelme, a  jogbiztonság és
más eljárásokban érintett személyek különösen fontos érdekére tekintettel az  Abtv. 45.  § (4)  bekezdése alapján
általános alkalmazási tilalmat írt elő, ezért a  Földforgalmi törvény és a  Fétv. alaptörvény-ellenessé nyilvánított és
megsemmisített rendelkezései a bíróságok előtt folyamatban lévő egyedi ügyekben sem alkalmazhatók.
[113] 2. Az Alkotmánybíróság e határozatának közzétételét a Magyar Közlönyben az Abtv. 44. § (1) bekezdés első mondata
alapján rendelte el.
Budapest, 2015. június 1. Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
17/2013. (HK 2.) MH ÖHP intézkedése a HELIKOPTERVEZETŐ JELÖLTEK KÉPZÉSÉNEK MÓDSZERTANI SEGÉDLETE című főnökségi kiadvány hatályba léptetéséről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint
a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről
szóló 2011. évi CXIII. törvény 52. § (1) bekezdésében, valamint a szolgálati könyvek és főnökségi kiadványok kiadásának rendjéről szóló 93/2006. (HK 18.) HM utasítás
4. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, a
„HELIKOPTERVEZETŐ JELÖLTEK KÉPZÉSÉNEK
MÓDSZERTANI SEGÉDLETE” című főnökségi kiadvány hatályba léptetéséről az alábbi
intézkedést adom ki: 1. Az intézkedés hatálya kiterjed a Magyar Honvédség
Összhaderőnemi Parancsnokság és az alárendeltségébe
tartozó katonai szervezetek személyi állományára.
2. A „HELIKOPTERVEZETŐ JELÖLTEK
KÉPZÉSÉNEK MÓDSZERTANI SEGÉDLETE” című
főnökségi kiadványt ezen intézkedés mellékleteként felhasználásra kiadom.
3. A kiadvány a helikoptervezető jelöltek gyakorlati kiképzéséhez szükséges repüléstechnikai szabályokat, a repülési gyakorlatok elsajátítását és oktatását elősegítő tapasztalatokat tartalmazza.
4. A főnökségi kiadvány tartalmát és előírásait az MH
Összhaderőnemi Parancsnokság és alárendelt katonai
szervezeteinek személyi állománya a rá vonatkozó mértékben ismerje meg és alkalmazza.
5. A kiadvány kerüljön feltöltésre az MH Központi
Doktrinális Adatbázis és az MH Központi Doktrinális
Adattár állományába.
6. Az intézkedés a közzététel napján lép hatályba, és
visszavonásig hatályos.
Domján László vezérőrnagy s. k.,
MH összhaderőnemi parancsnok


text:
445/2016. (XII. 1.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII.  törvény 90.  §-a alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – lemondására tekintettel
Kovácsné dr. Droblyen Évát 2016. november 30-ai hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2016. november 23. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
15/2016. (VI. 6.) MvM rendelete a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. XXXIII. törvénynek a Nemzeti Örökség Intézeténél történő végrehajtásáról.
A közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 85. § (4) bekezdés a), b), c), f ) és g) pontjában kapott felhatalmazás
alapján, a  Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 4.  § 2.  pontjában meghatározott
feladatkörömben eljárva,
a 4–7.  § tekintetében a  közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 85.  § (4)  bekezdés d)  pontjában kapott
felhatalmazás alapján, a  Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 4.  § 2.  pontjában
meghatározott feladatkörömben eljárva – a  Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet
90.  § 2. és 6.  pontjában meghatározott feladatkörében eljáró nemzetgazdasági miniszterrel egyetértésben – a  következőket
rendelem el:
1. § E rendelet hatálya a Nemzeti Örökség Intézeténél foglalkoztatott közalkalmazottak jogviszonyára terjed ki.
[A Kjt. 20/A. §-ához] 2. § Az 1. mellékletben meghatározott munkakörök esetében a közalkalmazotti jogviszony létesítéséhez pályázat kiírása
nem kötelező.
[A Kjt. 22. §-ához] 3. § A gyakornoki idő számításakor a  munkáltató alaptevékenységének ellátásával összefüggő munkakörnek minősül
az 1. mellékletben meghatározott I. munkaköri csoport szerinti munkakör.
[A Kjt. 23. §-ához] 4. § (1) Magasabb vezetői beosztásnak minősül
a) a főigazgató,
b) a főigazgató-helyettes, és
c) a gazdasági igazgató.
(2) Vezetői beosztásnak minősül
a) az igazgató,
b) az igazgatóhelyettes,
c) az osztályvezető,
d) a titkárságvezető, és
e) a részlegvezető.
5. § A magasabb vezetői megbízás feltétele, hogy a  magasabb vezető legalább hároméves szakmai és vezetői
tapasztalattal, valamint
a) szakirányú egyetemi vagy főiskolai végzettséggel, vagy
b) nem szakirányú egyetemi vagy főiskolai végzettséggel és szakirányú továbbképzésben szerzett
szakképzettséggel rendelkezzen. 6. § A vezetői megbízás feltétele, hogy a közalkalmazott szakirányú felsőfokú végzettséggel vagy legalább középiskolai
végzettséggel és felsőfokú szakirányú szakképesítéssel rendelkezzen.
7. § (1) A  magasabb vezetői, valamint a  vezetői feladat ellátására történő megbízás legfeljebb öt évig terjedő határozott
időre adható.
(2) A határozott idő lejártát követően újabb sikeres pályázat esetén a közalkalmazott ismételten megbízható magasabb
vezetői vagy vezetői feladat ellátásával.
[A Kjt. 61. §-ához] 8. § (1) Az egyes fizetési osztályokba tartozó munkaköröket az 1. melléklet állapítja meg.
 (2) Ha az  1.  melléklet valamely munkakörnél több fizetési osztályt jelöl meg, akkor a  besorolást a  közalkalmazottak
jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény (a  továbbiakban: Kjt.) 63.  § (1)  bekezdésének figyelembevételével kell
meghatározni.
9. § A Kjt. 61. § (1) bekezdés g) és i) pontjával összefüggésben főkönyvelői munkakörben foglalkoztatott közalkalmazott
tekintetében a munkakör betöltéséhez jogszabályban előírt szakvizsgával egyenértékűnek kell elismerni:
a) a mérlegképes könyvelői,
b) az adótanácsadói, valamint
c) az okleveles könyvvizsgálói
vizsgát igazoló bizonyítványt vagy oklevelet.
[A Kjt. 70. §-ához] 10. § A magasabb vezetői és a vezetői megbízással rendelkező közalkalmazottat a 2. mellékletben meghatározott vezetői
pótlék illeti meg.
[A Kjt. 75. §-ához] 11. § A munkaköre alapján érték- vagy pénzkezelést végző közalkalmazottat, valamint a pénztárost értékkezelési pótlék
illeti meg, amelynek mértéke a Kjt. 69. §-ában foglalt pótlékalap 100%-a.
12. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Lázár János s. k.,
 Miniszterelnökséget vezető miniszter


text:
204/2015. (V. 21.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés f )  pontja, illetve a  Magyarország címerének és zászlajának használatáról,
valamint állami kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18.  § (1)  bekezdése alapján – a  miniszterelnök
előterjesztésére –
a magyar–német kapcsolatok fejlesztése, valamint Magyarország NATO-tagként folytatott tevékenységének
elismertsége érdekében végzett munkájáért
dr. Karl A. Lamers, a Bundestag képviselője, a NATO Parlamenti Közgyűlésének volt elnöke részére a
MAGYAR ÉRDEMREND
 középkeresztje
 polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2015. március 30.
Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
28/2011. (V. 26.) OGY határozata népi kezdeményezésről.
Az Országgyűlés az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény rendelkezései
szerint megtárgyalta az „A nemzeti és etnikai kisebbségek jogairól szóló 1993. évi LXXVII. törvény – a továbbiakban:
kisebbségi törvény – 61. § (2) bekezdésének értelmében alulírott magyar állampolgárok kijelentjük, hogy
a magyarországi bunyevác kisebbséghez tartozunk és a kisebbségi törvényben foglalt feltételeknek megfelelünk.
Kérjük a Tisztelt Országgyűlést, hogy a kisebbségi törvény alapján a bunyevác népcsoportot ismerjék el nemzeti
kisebbségként, és a hivatkozott törvény 61. § (1) bekezdésében a „Magyarországon honos népcsoportok” felsorolását
a bunyevác kisebbségi népcsoporttal egészítse ki.” tárgyú népi kezdeményezést, s arról a 2011. május 16-i ülésén
a következők szerint döntött:
Az Országgyűlés a népi kezdeményezésben foglaltakkal nem ért egyet.
Kövér László s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
2/2016. (IV. 29.) KKB határozata a 2016. év tavaszán várható az ár- és belvízi helyzetről szóló tájékoztató elfogadásáról.
1. A Katasztrófavédelmi Koordinációs Tárcaközi Bizottság (a továbbiakban: KKB) a  jelen határozat mellékletét1 képző,
a 2016 tavaszán várható ár- és belvízi helyzetről szóló tájékoztatót megtárgyalta és az abban foglaltakat elfogadja.
2. A KKB felhívja a BM OKF főigazgatóját, mint a KKB adminisztratív feladatait ellátó szervezet vezetőjét, hogy a KKB
Ügyrend 36. pont j) alpontjának megfelelően gondoskodjon a határozat Hivatalos Értesítőben történő közzétételéről.
Dr. Pintér Sándor s. k.,
 KKB elnök


text:
1233/2012. (VII. 12.) Korm. határozata a rendkívüli kormányzati intézkedések előirányzatból történő átcsoportosításról.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21. § (6) bekezdése alapján a magyarországi nemzeti
parkok területén fekvő, túlnyomórészt külföldiek által jogellenesen használt egyes védett természeti területek állami
tulajdonba vétele és a külföldiek jogellenes tulajdonszerzésének megakadályozása érdekében 600 millió forint
1. melléklet szerinti átcsoportosítását rendeli el elszámolási, a fel nem használt rész tekintetében visszafizetési
kötelezettséggel a Magyarország 2012. évi központi költségvetéséről szóló 2011. évi CLXXXVIII. törvény
(a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet XII. Vidékfejlesztési Minisztérium fejezet, 14. Nemzeti park igazgatóságok cím
javára, a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 3. Rendkívüli kormányzati intézkedések cím terhére.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter Határidő: átcsoportosításra azonnal elszámolásra és a visszafizetési kötelezettség teljesítésére: 2012. december 15.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök