text:
2012. XIV. törvény Magyarország Kormánya és Georgia Kormánya között a jövedelem- és a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról szóló, Budapesten, 2012. február 16. napján aláírt Egyezmény kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés e törvénnyel felhatalmazást ad a Magyarország Kormánya és Georgia Kormánya között a jövedelem
és a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról szóló,
Budapesten, 2012. február 16. napján aláírt Egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) kötelező hatályának
elismerésére. 2. § Az Országgyűlés az Egyezményt e törvénnyel kihirdeti.
3. § Az Egyezmény hiteles magyar és angol nyelvű szövege a következő:
„EGYEZMÉNY MAGYARORSZÁG KORMÁNYA ÉS GEORGIA KORMÁNYA KÖZÖTT A KETTŐS ADÓZTATÁS ELKERÜLÉSÉRŐL
ÉS AZ ADÓZTATÁS KIJÁTSZÁSÁNAK MEGAKADÁLYOZÁSÁRÓL A JÖVEDELEM ÉS A VAGYONADÓK TERÜLETÉN
Magyarország Kormánya és Georgia Kormánya, attól az óhajtól vezérelve, hogy Egyezményt kössenek a kettős
adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról a jövedelem- és a vagyonadók területén,
és hogy kapcsolatukat továbbfejlesszék és előmozdítsák, az alábbiak szerint állapodtak meg:
1. Cikk SZEMÉLYI HATÁLY
Ez az Egyezmény azokra a személyekre terjed ki, akik az egyik vagy mindkét Szerződő Államban belföldi illetőségűek.
2. Cikk AZ EGYEZMÉNY HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ ADÓK
1. Ez az Egyezmény azokra a jövedelem- és vagyonadókra terjed ki, amelyeket az egyik Szerződő Állam vagy annak
közigazgatási-területi egységei vagy helyi hatóságai vetnek ki, a beszedés módjára való tekintet nélkül.
2. Jövedelem- és vagyonadóknak tekintendők mindazok az adók, amelyeket a teljes jövedelem vagy teljes vagyon,
illetve a jövedelem vagy vagyon részei után vetnek ki, beleértve az ingó vagy ingatlan vagyon elidegenítéséből
származó nyereség utáni adókat, a vállalkozások által fizetett bérek és fizetések teljes összege utáni adókat, valamint
a tőke értéknövekedésének adóját. 3. Azok a jelenleg létező adók, amelyekre az Egyezmény különösen kiterjed:
a) Georgia esetében: (i) a nyereségadó; (ii) a jövedelemadó;
(iii) a vagyonadó. (a továbbiakban: „georgiai adó”); A törvényt az Országgyűlés a 2012. március 12-i ülésnapján fogadta el.
b) Magyarország esetében: (i) a személyi jövedelemadó; (ii) a társasági adó;
(iii) a telekadó; (iv) az építményadó. (a továbbiakban: „magyar adó”).
4. Az Egyezmény kiterjed minden olyan azonos vagy lényegét tekintve hasonló adóra is, amelyet az Egyezmény aláírása
után a jelenleg létező adók mellett vagy azok helyett vezetnek be. A Szerződő Államok illetékes hatóságai értesíteni
fogják egymást a vonatkozó adójogszabályaikban végrehajtott bármely lényeges változásról.
3. Cikk ÁLTALÁNOS MEGHATÁROZÁSOK
1. Az Egyezmény alkalmazásában, ha a szövegösszefüggés mást nem kíván:
a) a „Georgia” kifejezés Georgia államhatárain belül a nemzetközi közösség által elismert területet jelenti, beleértve
a földterületet, a belvizeket és a parti tengert, az ezek feletti légteret, amelyek tekintetében Georgia
szuverenitását gyakorolja, valamint a folytatólagos zónát, a kizárólagos gazdasági övezetet és a parti tengerrel
határos kontinentális talapzatot, amelyek tekintetében Georgia a nemzetközi joggal összhangban szuverén jogait
gyakorolhatja; b) a „Magyarország” kifejezés Magyarországot és földrajzi értelemben használva a Magyarország területét jelenti;
c) az „egyik Szerződő Állam” és a „másik Szerződő Állam” kifejezések Magyarországot vagy Georgiát jelentik
a szövegösszefüggésnek megfelelően; d) a „személy” kifejezés magában foglalja a természetes személyt, a társaságot és bármely más személyi egyesülést;
e) a „társaság” kifejezés bármely jogi személyt vagy egyéb olyan jogalanyt jelent, amely az adóztatás szempontjából
a jogi személyekkel azonos módon kezelendő; f) az „egyik Szerződő Állam vállalkozása” és „a másik Szerződő Állam vállalkozása” kifejezések az egyik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személy, illetve a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által folytatott
vállalkozást jelentik; g) a „nemzetközi forgalom” kifejezés az egyik Szerződő Állam vállalkozása által üzemeltetett hajó vagy légi jármű
igénybevételével végzett bármilyen szállítást jelent, kivéve, ha a hajót vagy a légi járművet kizárólag a másik
Szerződő Államban lévő helyek között üzemeltetik; h) az „illetékes hatóság” kifejezés a következőt jelenti:
(i) Georgia esetében a pénzügyminisztériumot vagy meghatalmazott képviselőjét;
(ii) Magyarország esetében az adópolitikáért felelős minisztert vagy meghatalmazott képviselőjét;
i) az „állampolgár” kifejezés az egyik Szerződő Állam vonatkozásában a következőt jelenti:
(i) bármely természetes személyt, aki annak a Szerződő Államnak az állampolgárságával rendelkezik;
(ii) bármely jogi személyt, személyegyesítő társaságot, egyesülést vagy egyéb olyan jogalanyt, amely ezt
a jogállását ebben a Szerződő Államban hatályos jogszabályokból nyeri.
2. Az Egyezménynek az egyik Szerződő Állam által bármely időpontban történő alkalmazásánál az Egyezményben
meghatározás nélkül szereplő kifejezéseknek – ha a szövegösszefüggés mást nem kíván – olyan jelentésük van, mint
amit ennek az államnak a jogszabályaiban ebben az időpontban jelentenek azokra az adókra vonatkozóan, amelyekre
az Egyezmény alkalmazást nyer, ennek az államnak az adójogszabályaiban foglalt meghatározások az irányadók
ennek az államnak az egyéb jogszabályaiban foglalt meghatározásokkal szemben.
4. Cikk BELFÖLDI ILLETŐSÉGŰ SZEMÉLY
1. Az Egyezmény alkalmazásában az „egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy” kifejezés olyan személyt
jelent, aki ennek az államnak a jogszabályai szerint lakóhelye, székhelye, üzletvezetési helye, bejegyzési helye vagy
bármely más hasonló ismérv alapján adóköteles, beleértve ezt az államot és annak bármely közigazgatási-területi
egységét vagy helyi hatóságát. Ez a kifejezés azonban nem foglalja magában azokat a személyeket, akik ebben az
államban kizárólag az ebben az államban lévő forrásokból származó jövedelem vagy az ott lévő vagyon alapján
adókötelesek. 2. Amennyiben egy természetes személy az 1. bekezdés rendelkezései értelmében mindkét Szerződő Államban belföldi
illetőségű, helyzetét az alábbiak szerint kell meghatározni: a) csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben állandó lakóhellyel rendelkezik;
amennyiben mindkét államban rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az államban tekintendő belföldi
illetőségűnek, amellyel személyi és gazdasági kapcsolatai szorosabbak (a létérdekek központja);
b) amennyiben nem határozható meg, hogy melyik államban van létérdekeinek a központja, vagy ha egyik államban
sem rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben
szokásos tartózkodási helye van; c) amennyiben mindkét államban van szokásos tartózkodási helye, vagy egyikben sincs, csak abban az államban
tekintendő belföldi illetőségűnek, amelynek állampolgára; d) amennyiben mindkét Szerződő Állam állampolgára, vagy egyiké sem, a Szerződő Államok illetékes hatóságai
kölcsönös egyetértéssel rendezik a kérdést. 3. Amennyiben az 1. bekezdés rendelkezései értelmében valamely nem természetes személy mindkét Szerződő
Államban belföldi illetőségű, csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben tényleges
üzletvezetésének a helye van. 5. Cikk TELEPHELY
1. Az Egyezmény alkalmazásában a „telephely” kifejezés olyan állandó üzleti helyet jelent, amelyen keresztül
a vállalkozás üzleti tevékenységét egészben vagy részben kifejti.
2. A „telephely” kifejezés magában foglalja különösen: a) az üzletvezetés helyét;
b) a fióktelepet; c) az irodát; d) a gyártelepet;
e) a műhelyt; és f) a bányát, az olaj- és a földgázkutat, a kőfejtőt és a természeti kincsek kiaknázására szolgáló bármely más helyet.
3. Az építési terület vagy az építkezési vagy beszerelési munkálatok telephelyet keletkeztetnek, de csak ha tizenkét
hónapnál tovább tartanak. 4. E cikk előző rendelkezéseire tekintet nélkül nem minősül „telephelynek”:
a) létesítmények használata kizárólag a vállalkozás javainak vagy áruinak raktározása, kiállítása vagy kiszolgáltatása
céljára; b) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag raktározás, kiállítás vagy kiszolgáltatás céljára;
c) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag abból a célból, hogy azokat egy másik vállalkozás
feldolgozza; d) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy a vállalkozás részére javakat vagy árukat vásároljanak
vagy információkat szerezzenek; e) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy a vállalkozás részére bármilyen más előkészítő vagy
kisegítő jellegű tevékenységet folytassanak; f) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy az a)–e) albekezdésekben említett tevékenységek
bármely kombinációját végezze, feltéve, hogy az állandó üzleti helynek az ilyen kombinációból származó teljes
tevékenysége előkészítő vagy kisegítő jellegű. 5. Tekintet nélkül az 1. és 2. bekezdések rendelkezéseire, ha egy személy – kivéve a független képviselőt, akire
a 6. bekezdés rendelkezése alkalmazandó – egy vállalkozás számára tevékenykedik és az egyik Szerződő Államban
meghatalmazása van arra, amellyel ott rendszeres hogy a vállalkozás nevében szerződéseket kössön, úgy ez
a vállalkozás telephellyel bírónak tekintendő ebben az államban minden olyan tevékenység tekintetében, amelyet
ez a személy a vállalkozás részére kifejt, kivéve, ha az ilyen személy tevékenysége a 4. bekezdésben említett
tevékenységekre korlátozódik, amelyek, ha azokat egy állandó üzleti helyen keresztül fejtenék ki, az említett bekezdés
rendelkezései értelmében nem tennék ezt az állandó üzleti helyet telephellyé.
6. Egy vállalkozást nem lehet úgy tekinteni, mintha annak az egyik Szerződő Államban telephelye lenne csupán azért,
mert tevékenységét ebben az államban alkusz, bizományos vagy más független képviselő útján fejti ki, feltéve, hogy
ezek a személyek rendes üzleti tevékenységük keretében járnak el.
7. Az a tény, hogy az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság olyan társaságot ellenőriz, vagy olyan társaság
ellenőrzése alatt áll, amely a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű, vagy üzleti tevékenységet fejt ki ebben
a másik államban (akár telephely útján, akár más módon), önmagában még nem teszi egyik társaságot sem a másik
telephelyévé. 6. Cikk INGATLAN VAGYONBÓL SZÁRMAZÓ JÖVEDELEM
1. Az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy a másik Szerződő Államban fekvő
ingatlan vagyonból szerez (beleértve a mezőgazdaságból és az erdőgazdálkodásból származó jövedelmet),
megadóztatható ebben a másik államban. 2. Az „ingatlan vagyon” kifejezésnek olyan jelentése van, amit annak a Szerződő Államnak a jogszabályai szerint jelent,
amelyikben a szóban forgó vagyon fekszik. Ez a kifejezés minden esetben magában foglalja az ingatlan vagyon
tartozékának minősülő vagyont, az állatállományt és a mezőgazdaságban és az erdőgazdálkodásban használatos
berendezéseket, azokat a jogokat, amelyekre a földtulajdonra vonatkozó magánjogi rendelkezések nyernek
alkalmazást, az ingatlan vagyon haszonélvezeti jogát, valamint az ásványlelőhelyek, források és más természeti
erőforrások kitermelésének vagy kitermelési jogának ellenértékeként járó változó vagy állandó kifizetésekhez való
jogot; hajók, belvízi hajók és légi járművek nem tekintendők ingatlan vagyonnak.
3. Az 1. bekezdés rendelkezései ingatlan vagyon közvetlen használatából, bérbeadásából, vagy hasznosításának bármely
más formájából származó jövedelemre is alkalmazandók. 4. Az 1. és 3. bekezdések rendelkezései a vállalkozás ingatlan vagyonából származó jövedelemre és a szabad foglalkozás
gyakorlására használt ingatlan vagyonból származó jövedelemre is alkalmazandók.
7. Cikk VÁLLALKOZÁSI NYERESÉG
1. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának nyeresége csak ebben az államban adóztatható, kivéve, ha a vállalkozás
a másik Szerződő Államban egy ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki. Amennyiben a vállalkozás ily
módon fejt ki üzleti tevékenységet, a vállalkozás nyeresége megadóztatható a másik államban, de csak olyan
mértékben, amilyen mértékben az ennek a telephelynek tudható be.
2. A 3. bekezdés rendelkezéseinek fenntartásával, ha az egyik Szerződő Állam vállalkozása a másik Szerződő Államban
egy ott lévő telephelye útján üzleti tevékenységet fejt ki, akkor mindkét Szerződő Államban azt a nyereséget kell
ennek a telephelynek betudni, amelyet akkor érhetne el, ha önálló és elkülönült vállalkozásként azonos vagy hasonló
tevékenységet végezne azonos vagy hasonló feltételek mellett, és teljesen függetlenként tartana fenn üzleti
kapcsolatot azzal a vállalkozással, amelynek telephelye. 3. A telephely nyereségének megállapításánál levonhatók a telephely miatt felmerült költségek, beleértve az így
felmerült üzletvezetési és általános ügyviteli költségeket, függetlenül attól, hogy abban az államban merültek-e fel,
ahol a telephely található, vagy máshol. 4. Amennyiben az egyik Szerződő Államban a telephelynek betudható nyereséget a vállalkozás teljes nyereségének
a különböző részegységek közötti arányos megosztása alapján szokták megállapítani, úgy a 2. bekezdés nem zárja ki,
hogy ez a Szerződő Állam a megadóztatandó nyereséget a szokásos arányos megosztás alapján állapítsa meg;
az alkalmazott arányos megosztási módszernek azonban olyannak kell lennie, hogy az eredmény összhangban legyen
az e cikkben foglalt elvekkel. 5. Nem tudható be nyereség a telephelynek csupán azért, mert a telephely javakat vagy árukat vásárol a vállalkozásnak.
6. Az előző bekezdések alkalmazásában a telephelynek betudható nyereséget évről évre azonos módon kell
megállapítani, hacsak elégséges és alapos ok nincs az ellenkezőjére.
7. Amennyiben a nyereség olyan jövedelemtételeket tartalmaz, amelyekkel a jelen Egyezmény más cikkei külön
foglalkoznak, úgy azoknak a cikkeknek a rendelkezéseit e cikk rendelkezései nem érintik.
8. Cikk HAJÓZÁS ÉS LÉGI FORGALOM
1. Az a nyereség, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy hajók vagy légi járművek nemzetközi
forgalomban történő üzemeltetéséből szerez, csak ebben a Szerződő Államban adóztatható.
2. Az 1. bekezdés rendelkezései alkalmazandók azokra a nyereségekre is, amelyek valamely poolban, közös
üzemeltetésben vagy nemzetközi üzemeltetésű szervezetben való részvételből származnak.
9. Cikk KAPCSOLT VÁLLALKOZÁSOK
1. Amennyiben a) az egyik Szerződő Állam vállalkozása közvetlenül vagy közvetve a másik Szerződő Állam vállalkozásának
vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesedik, vagy b) ugyanazok a személyek közvetlenül vagy közvetve az egyik Szerződő Állam vállalkozásának és a másik Szerződő
Állam vállalkozásának vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesednek, és bármelyik esetben a két vállalkozás egymás közötti kereskedelmi vagy pénzügyi kapcsolataiban olyan feltételekben
állapodik meg vagy olyan feltételeket szab, amelyek eltérnek azoktól, amelyekben független vállalkozások egymással
megállapodnának, úgy az a nyereség, amelyet a vállalkozások egyike e feltételek nélkül elért volna, de e feltételek
miatt nem ért el, beszámítható ennek a vállalkozásnak a nyereségébe, és megfelelően megadóztatható.
2. Ha az egyik Szerződő Állam ezen állam valamely vállalkozásának a nyereségéhez olyan nyereséget számít hozzá – és
adóztat meg ennek megfelelően –, amelyet a másik Szerződő Állam vállalkozásánál megadóztattak ebben a másik
államban, és az így hozzászámított nyereség olyan nyereség, amelyet az elsőként említett állam vállalkozása ért volna
el, ha a két vállalkozás olyan feltételekben állapodott volna meg, mint amelyekben független vállalkozások egymással
megállapodnának, úgy ez a másik állam megfelelően kiigazítja az ilyen nyereségre ott kivetett adó összegét,
amennyiben egyetért az elsőként említett állam által végrehajtott kiigazítással. Az ilyen kiigazítás megállapításánál
kellően figyelembe kell venni jelen Egyezmény egyéb rendelkezéseit, és a Szerződő Államok illetékes hatóságai
szükség esetén egyeztetnek egymással. 10. Cikk OSZTALÉK
1. Az osztalék, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személynek fizet, megadóztatható ebben a másik államban.
2. Mindazonáltal ez az osztalék abban a Szerződő Államban is megadóztatható, és annak az államnak a jogszabályai
szerint, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, ha azonban az osztalék haszonhúzója a másik
Szerződő Államban belföldi illetőségű személy, az így megállapított adó nem haladhatja meg:
a) az osztalék bruttó összegének 0 százalékát, ha a haszonhúzó egy olyan társaság (a nem adóköteles
személyegyesítő társaság kivételével), amelynek az osztalékot fizető társaság tőkéjében legalább 25 százalékos
közvetlen részesedése van az osztalék felosztásáról való döntést megelőző, megszakítás nélküli legalább
12 hónapig; b) az osztalék bruttó összegének 5 százalékát minden más esetben.
E bekezdés rendelkezései nem érintik a társaság adóztatását azon nyereség után, amelyből az osztalékot fizetik.
A Szerződő Államok illetékes hatóságai kölcsönös egyetértéssel rendezik e korlátozások alkalmazási módját.
3. E cikk alkalmazásában az „osztalék” kifejezés részvényekből, „élvezeti” részvényekből vagy „élvezeti” jogokból,
bányarészjegyekből, alapítói részvényekből vagy más nyereségből való részesedést biztosító jogokból – kivéve
a hitelköveteléseket – származó jövedelmet, valamint olyan egyéb társasági jogokból származó jövedelmet jelent,
amelyet annak az államnak az adózási jogszabályai, amelyben a nyereséget felosztó társaság belföldi illetőségű,
a részvényekből származó jövedelemmel azonos adóztatási elbánás alá vetnek.
4. Az 1. és 2. bekezdések rendelkezései nem alkalmazandók, ha az osztaléknak egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, egy ott
lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki vagy egy ott lévő állandó bázisról ebben a másik államban szabad
foglalkozást folytat, és az érdekeltség, amelyre tekintettel az osztalékot fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez vagy
ehhez az állandó bázishoz kapcsolódik. Ebben az esetben az Egyezmény 7. cikkének vagy 14. cikk cikkének
rendelkezéseit kell alkalmazni. 5. Ha az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság nyereséget vagy jövedelmet élvez a másik Szerződő
Államból, úgy ez a másik állam nem adóztathatja meg a társaság által kifizetett osztalékot, kivéve, ha az osztalékot
ebben a másik államban belföldi illetőségű személynek fizetik, vagy ha az érdekeltség, amelyre tekintettel az
osztalékot fizetik, ténylegesen a másik államban lévő telephelyhez kapcsolódik, sem pedig a társaság fel nem osztott
nyereségét nem terhelheti a társaság fel nem osztott nyeresége után kivetett adóval, még akkor sem, ha a kifizetett
osztalék vagy a fel nem osztott nyereség egészben vagy részben ebben a másik államban keletkező nyereségből vagy
jövedelemből áll. 11. Cikk KAMAT
1. A kamat, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelynek haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy, csak ebben a másik államban adóztatható.
2. E cikk alkalmazásában a „kamat” kifejezés mindenfajta követelésből származó jövedelmet jelent, akár van jelzáloggal
biztosítva, akár nem, és akár ad jogot az adós nyereségéből való részesedésre, akár nem, és magában foglalja
különösen az állami értékpapírokból származó jövedelmet, a kötvényekből és az adósságlevelekből származó
jövedelmet, beleértve az ilyen értékpapírokhoz, kötvényekhez vagy adósságlevelekhez kapcsolódó prémiumokat és
díjakat, de nem fogalja magában az Egyezmény 10. cikkében említett jövedelmet. E cikk alkalmazásában a késedelmes
fizetés utáni büntető terhek nem tekintendők kamatnak. 3. Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a kamat egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben a kamat keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat vagy egy ott lévő állandó bázisról ebben a másik államban szabad foglalkozást folytat, és
a követelés, amely után a kamatot fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez vagy ehhez az állandó bázishoz
kapcsolódik. Ebben az esetben az Egyezmény 7. cikkének vagy 14. cikkének rendelkezéseit kell alkalmazni.
4. A kamat akkor tekintendő az egyik Szerződő Államból származónak, ha a kamatot fizető személy ebben az államban
belföldi illetőségű. Ha azonban a kamatot fizető személynek, függetlenül attól, hogy az egyik Szerződő Államban
belföldi illetőségű-e vagy sem, az egyik Szerződő Államban telephelye vagy állandó bázisa van, amellyel kapcsolatban
a tartozás, amely után a kamatot fizetik, felmerült és ezt a kamatot ez a telephely vagy ez az állandó bázis viseli, úgy
az ilyen kamat abból a Szerződő Államból származónak tekintendő, amelyben a telephely vagy az állandó bázis van.
5. Ha a kamatot fizető személy és a haszonhúzó közötti, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti különleges
kapcsolat miatt a kamat összege ahhoz a követeléshez viszonyítva, amely után fizetik, meghaladja azt az összeget,
amelyben a kamatot fizető személy és a haszonhúzó ilyen kapcsolat hiányában megállapodtak volna, úgy e cikk
rendelkezéseit csak az utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az esetben a kifizetett többletösszeg mindkét
Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, az Egyezmény egyéb rendelkezéseinek kellő
figyelembevételével. 12. Cikk JOGDÍJ
1. A jogdíj, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelynek haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy, csak ebben a másik államban adóztatható.
2. E cikk alkalmazásában a „jogdíj” kifejezés bármely olyan jellegű kifizetést jelent, amelyet irodalmi, művészeti vagy
tudományos művek, ideértve a filmalkotást, szerzői jogának, bármilyen szabadalomnak, védjegynek, formatervezési
vagy más mintának, tervnek, titkos formulának vagy eljárásnak hasznosításáért vagy hasznosítási jogáért, valamint
ipari, kereskedelmi vagy tudományos tapasztalatokra vonatkozó információért ellenértékként kapnak.
3. Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a jogdíj egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben a jogdíj keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat vagy ebben a másik államban egy ott lévő állandó bázisról szabad foglalkozást folytat, és a jog
vagy vagyoni érték, amely után a jogdíjat fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez vagy ehhez az állandó bázishoz
kapcsolódik. Ebben az esetben az Egyezmény 7. cikkének vagy 14. cikkének rendelkezéseit kell alkalmazni.
4. A jogdíj akkor tekintendő az egyik Szerződő Államból származónak, ha a fizető ebben a Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy. Ha azonban a jogdíjat fizető személynek, függetlenül attól, hogy az egyik Szerződő Államban
belföldi illetőségű-e vagy sem, az egyik Szerződő Államban telephelye vagy állandó bázisa van, amellyel kapcsolatban
a jogdíjfizetési kötelezettség felmerült és ezt a jogdíjat ez a telephely vagy ez az állandó bázis viseli, úgy az ilyen jogdíj
abból a Szerződő Államból származónak tekintendő, amelyben a telephely vagy az állandó bázis van.
5. Ha a jogdíjat fizető személy és a haszonhúzó, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti különleges kapcsolat
miatt a jogdíj összege azon hasznosításhoz, joghoz vagy információhoz mérten, amiért fizetik, meghaladja azt az
összeget, amelyben a jogdíjat fizető személy és a haszonhúzó ilyen kapcsolat hiányában megállapodott volna, úgy
e cikk rendelkezéseit csak az utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az esetben a kifizetett többletösszeg
mindkét Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, az Egyezmény egyéb rendelkezéseinek kellő
figyelembevételével. 13. Cikk ELIDEGENÍTÉSBŐL SZÁRMAZÓ NYERESÉG
1. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek a 6. cikkben meghatározott és a másik Szerződő Államban
fekvő ingatlan vagyona elidegenítéséből származó nyeresége megadóztatható ebben a másik államban.
2. A nyereség, amely olyan ingó vagyon elidegenítéséből származik, amely az egyik Szerződő Állam vállalkozása másik
Szerződő Államban lévő telephelye üzleti vagyonának része, vagy amely az egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személynek a másik Szerződő Államban szabad foglalkozás folytatása céljából rendelkezésére álló állandó
bázishoz tartozik, beleértve az ilyen telephelynek (önmagában vagy az egész vállalkozással együtt történő) vagy
az ilyen állandó bázisnak az elidegenítéséből elért nyereséget, megadóztatható ebben a másik államban.
3. Az egyik Szerződő Állam vállalkozása által nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajók vagy légi járművek, vagy az
ilyen hajók vagy légi járművek üzemeltetését szolgáló ingó vagyon elidegenítéséből származó nyereség csak ebben
az államban adóztatható. 4. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által olyan részvények vagy hasonló érdekeltségek
elidegenítése révén elért nyereség, amelyek értékének több mint 50 százaléka közvetlenül vagy közvetve a másik
Szerződő Államban fekvő ingatlan vagyonból ered, ebben a másik államban megadóztatható.
5. Az 1., 2., 3. és 4. bekezdésekben nem említett bármely vagyon elidegenítéséből származó nyereség csak abban
a Szerződő Államban adóztatható, amelyben az elidegenítő belföldi illetőségű.
14. Cikk SZABAD FOGLALKOZÁS
1. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű természetes személy szakmai szolgáltatásból vagy más önálló
tevékenységből származó jövedelme csak ebben az államban adóztatható, kivéve, ha e személynek a tevékenysége
folytatásához állandó bázis rendszeresen a rendelkezésére áll a másik Szerződő Államban. Ha ilyen állandó bázisa van,
a jövedelem megadóztatható ebben a másik államban, de csak olyan mértékben, amilyen mértékben az ennek
az állandó bázisnak betudható. 2. A „szakmai szolgáltatás” kifejezés magában foglalja különösen az önállóan kifejtett tudományos, irodalmi, művészeti,
nevelési vagy oktatási tevékenységet, valamint az orvosok, jogászok, mérnökök, építészek, fogorvosok és könyvelők
önálló tevékenységét. 15. Cikk MUNKAVISZONYBÓL SZÁRMAZÓ JÖVEDELEM
1. Az Egyezmény 16., 18., 19., 20. és 21. cikkei rendelkezéseinek fenntartásával a fizetés, a bér és más hasonló díjazás,
amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy munkaviszonyra tekintettel kap, csak ebben az
államban adóztatható, kivéve, ha a munkát a másik Szerződő Államban végzik. Amennyiben a munkát ott végzik,
úgy az ezért kapott díjazás megadóztatható ebben a másik államban.
2. Tekintet nélkül az 1. bekezdés rendelkezéseire, az a díjazás, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
személy a másik Szerződő Államban végzett munkára tekintettel kap, csak az elsőként említett államban adóztatható,
ha: a) a kedvezményezett a másik államban nem tartózkodik egyfolytában vagy megszakításokkal összesen 183 napnál
hosszabb időszakot az adott adóévben kezdődő vagy végződő bármely tizenkét hónapos időtartamon belül, és
b) a díjazást olyan munkaadó fizeti, vagy azt olyan munkaadó nevében fizetik, aki nem belföldi illetőségű a másik
államban, és c) a díjazást nem a munkaadónak a másik államban lévő telephelye vagy állandó bázisa viseli.
3. Tekintet nélkül e cikk előző rendelkezéseire, az egyik Szerződő Állam vállalkozása által a nemzetközi forgalomban
üzemeltetett hajó vagy légi jármű fedélzetén végzett munkáért kapott díjazás megadóztatható abban a Szerződő
Államban, amelyben a hajót vagy légi járművet üzemeltető vállalkozás belföldi illetőségű.
16. Cikk IGAZGATÓK TISZTELETDÍJA
Az igazgatók tiszteletdíja és más hasonló kifizetés, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság igazgatótanácsának vagy felügyelőbizottságának tagjaként
kap, megadóztatható ebben a másik államban. 17. Cikk
MŰVÉSZEK ÉS SPORTOLÓK
1. Tekintet nélkül az Egyezmény 7., 14. és 15. cikkeinek rendelkezéseire, az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személy előadóművészként mint színpadi, film-, rádió- vagy televíziós művész vagy
zeneművész, vagy sportolóként élvez a másik Szerződő Államban ilyen minőségében kifejtett személyes
tevékenységéből, megadóztatható ebben a másik államban. 2. Amennyiben egy előadóművész vagy egy sportoló által ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből
származó jövedelem nem az előadóművésznél vagy sportolónál magánál, hanem egy másik személynél jelentkezik,
úgy ez a jövedelem, tekintet nélkül az Egyezmény 7., 14. és 15. cikkeinek rendelkezéseire, megadóztatható abban
a Szerződő Államban, amelyben az előadóművész vagy a sportoló a tevékenységét kifejti.
3. Tekintet nélkül e cikk korábbi rendelkezéseire, az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
előadóművészek vagy sportolók a másik Szerződő Államban kifejtett tevékenységből szereznek a Szerződő Államok
Kormányai közötti kulturális csereprogram alapján, mentes az adó alól abban a másik államban.
18. Cikk NYUGDÍJAK
A nyugdíj és más hasonló térítés, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelyet a másik Szerződő Államban
belföldi illetőségű személynek korábbi munkavégzésre tekintettel fizetnek, csak az elsőként említett államban
adóztatható. 19. Cikk KÖZSZOLGÁLAT
1. a) A fizetések, bérek és más hasonló díjazások, amelyeket az egyik Szerződő Állam vagy annak közigazgatási-területi
egysége vagy helyi hatósága fizet természetes személynek az ezen államnak vagy egységnek vagy hatóságnak
teljesített szolgálatért, csak ebben az államban adóztathatók. b) Ezen fizetések, bérek és más hasonló díjazások azonban csak a másik Szerződő Államban adóztathatók,
ha a szolgálatot ebben a másik államban teljesítették, és a természetes személy ebben az államban olyan belföldi
illetőségű személy, aki: (i) ennek az államnak az állampolgára; vagy
(ii) nem kizárólag a szolgálat teljesítése céljából vált ebben az államban belföldi illetőségű személlyé.
2. Az egyik Szerződő Állam vagy annak közigazgatási-területi egysége vagy helyi hatósága által folytatott üzleti
tevékenységgel kapcsolatosan teljesített szolgálatért fizetett fizetésekre, bérekre és más hasonló díjazásokra
az Egyezmény 15., 16., 17. és 18. cikkeinek rendelkezései alkalmazandók.
20. Cikk TANULÓK
1. Azok a kifizetések, amelyeket olyan tanuló vagy ipari-kereskedelmi tanuló kap ellátására, tanulmányi vagy képzési
célokra, aki közvetlenül az egyik Szerződő Államba való utazás előtt a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű volt,
vagy jelenleg is az, és aki az elsőként említett államban kizárólag tanulmányi vagy képzési célból tartózkodik, nem
adóztatható meg ebben az államban, amennyiben az ilyen kifizetések ezen az államon kívüli forrásból származnak.
2. Azok a térítések, amelyeket olyan tanuló vagy ipari-kereskedelmi tanuló, aki közvetlenül az egyik Szerződő Államba
való utazás előtt a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű volt, vagy jelenleg is az, az elsőként említett államban
végzett munkából szerez, amely egyfolytában vagy megszakításokkal nem haladja meg az adóévben a 183 napos
időszakot, nem adóztatható meg az elsőként említett államban, ha a munkavégzés közvetlenül az elsőként említett
államban eltöltött tanulmányokhoz vagy gyakornoksághoz kapcsolódik. 21. Cikk
TANÁROK ÉS OKTATÓK
1. Az a tanár vagy oktató, aki az egyik Szerződő Államot meglátogatja attól az időponttól számított két évet meg nem
haladó időszakra, amikor először látogatja meg ezt a Szerződő Államot kizárólag az ebben a Szerződő Államban lévő
egyetemen, főiskolán vagy más elismert kutató intézetben vagy felsőoktatási intézményben tanítás vagy felsőfokú
tanulmányok folytatása (beleértve a kutatást) céljából, és aki közvetlenül ezen látogatás előtt a másik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személy volt, az elsőként említett Szerződő Államban mentes az adó alól az ilyen
tanításért vagy tanulmányért kapott díjazás után. 2. Ennek a cikknek az előző rendelkezései nem alkalmazandók az olyan díjazásra, amelyet a tanár vagy az oktató kutatás
folytatásáért kap, ha a kutatást elsősorban egy meghatározott személy vagy személyek egyéni haszna érdekében
végzik. 22. Cikk EGYÉB JÖVEDELEM
1. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy jövedelmének az Egyezmény előző cikkeiben nem tárgyalt
részei, bárhol is keletkeznek, csak ebben az államban adóztathatók.
2. Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók az Egyezmény 6. cikk 2. bekezdésében meghatározott ingatlan
vagyonból származó jövedelmen kívüli jövedelemre, ha az ilyen jövedelemnek az egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű kedvezményezettje a másik Szerződő Államban egy ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki,
vagy egy ott lévő állandó bázisról abban a másik államban szabad foglalkozást folytat, és a jog vagy vagyoni érték,
amelyre tekintettel a jövedelmet fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez vagy ehhez az állandó bázishoz
kapcsolódik. Ebben az esetben az Egyezmény 7. cikkének vagy 14. cikkének rendelkezéseit kell alkalmazni.
3. Tekintet nélkül az 1. és 2. bekezdések rendelkezéseire, azok a jövedelemtételek, amelyeket az egyik Szerződő
Államban belföldi illetőségű természetes személy szerencsejátékból és lottójátékból szerez, és amelyek a másik
Szerződő Államban keletkeznek, megadóztathatók ebben a másik államban.
23. Cikk VAGYON
1. Az Egyezmény 6. cikkében említett olyan ingatlan vagyon, amely az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
személy tulajdonát képezi és a másik Szerződő Államban fekszik, megadóztatható ebben a másik államban.
2. Az ingó vagyon, amely az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik Szerződő Államban lévő telephelye üzleti
vagyonának részét képezi, vagy amely az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek a másik Szerződő
Államban szabad foglalkozás folytatása céljából rendelkezésére álló állandó bázishoz tartozik, megadóztatható ebben
a másik államban. 3. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajókból és légi járművekből álló
vagyona, és az ilyen hajók és légi járművek üzemeltetésére szolgáló ingó vagyona csak ebben az államban
adóztatható. 4. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy minden más vagyonrésze csak ebben az államban
adóztatható. 24. Cikk A KETTŐS ADÓZTATÁS ELKERÜLÉSE
1. Georgiában a kettős adóztatást a következő módon kell elkerülni:
a) Amennyiben a Georgiában belföldi illetőséggel bíró személy olyan jövedelmet élvez, vagy olyan vagyona van,
amely ezen Egyezmény rendelkezései szerint megadóztatható Magyarországon, Georgia megengedi:
(i) az ilyen illetőségű személy jövedelemadójából a Magyarországon megfizetett jövedelemadóval
megegyező összeg levonását, (ii) az ilyen illetőségű személy vagyonadójából a Magyarországon megfizetett vagyonadóval megegyező
összeg levonását. Az ilyen levonás azonban egyik esetben sem haladhatja meg a levonás előtt számított jövedelemadónak vagy
vagyonadónak azt a részét, amely, az esettől függően, a Magyarországon megadóztatható jövedelemre vagy
vagyonra esik. b) Amennyiben az Egyezmény bármely rendelkezése szerint a Georgiában belföldi illetőségű személy által élvezett
jövedelem, vagy a tulajdonát képező vagyon mentesül az adó alól Georgiában, Georgia mindazonáltal ennek
a belföldi illetőségű személynek a többi jövedelme vagy vagyona utáni adó kiszámításánál figyelembe veheti
a mentesített jövedelmet vagy vagyont. 2. Magyarországon a kettős adóztatást a következő módon kell elkerülni:
a) Amennyiben a Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelmet élvez, vagy olyan vagyona van,
amely ezen Egyezmény rendelkezései szerint megadóztatható Georgiában, Magyarország a b) és
a c) albekezdésekben foglalt rendelkezések fenntartásával mentesíti az ilyen jövedelmet vagy vagyont az adó alól.
b) Amennyiben a Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelemtételeket élvez, amelyek a 10. cikk
rendelkezései szerint megadóztathatók Georgiában, Magyarország megengedi az ilyen belföldi illetőségű
személy jövedelmét terhelő adóból azon összeg levonását, amely megegyezik a Georgiában megfizetett adóval.
Az így levont összeg azonban nem haladhatja meg a levonás előtt számított adónak azt a részét, amely
a Georgiából származó ilyen jövedelemtételekre esik. c) Amennyiben ezen Egyezmény bármely rendelkezése szerint valamely, Magyarországon belföldi illetőségű
személy által élvezett jövedelem, vagy a tulajdonát képező vagyon mentesül az adó alól Magyarországon,
Magyarország mindazonáltal ennek a belföldi illetőségű személynek a többi jövedelme vagy vagyona utáni adó
kiszámításánál figyelembe veheti a mentesített jövedelmet vagy vagyont.
d) Az a) albekezdés rendelkezései nem alkalmazandók a Magyarországon belföldi illetőségű személy jövedelemére
vagy vagyonára, ha Georgia ezen Egyezmény rendelkezéseit alkalmazva mentesíti az ilyen jövedelmet vagy
vagyont az adó alól, vagy az ilyen jövedelemre a 10. cikk 2. bekezdése rendelkezéseit alkalmazza.
25. Cikk EGYENLŐ ELBÁNÁS
1. Az egyik Szerződő Állam állampolgárai nem vethetők a másik Szerződő Államban olyan adóztatás, vagy azzal
összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy terhesebb, mint az az adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség,
amelynek e másik állam állampolgárai azonos körülmények között – különös tekintettel a belföldi illetőségre – alá
vannak vagy alá lehetnek vetve. Ez a rendelkezés, tekintet nélkül az 1. cikk rendelkezéseire, azokra a személyekre is
alkalmazandó, akik nem belföldi illetőségűek az egyik vagy mindkét Szerződő Államban.
2. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű hontalan személyek egyik Szerződő Államban sem vethetők olyan
adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy terhesebb, mint az az adóztatás vagy azzal
összefüggő kötelezettség, amelynek az adott állam állampolgárai azonos körülmények között – különös tekintettel
a belföldi illetőségre – alá vannak vagy alá lehetnek vetve.
3. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik Szerződő Államban lévő telephelyét ebben a másik államban nem
lehet kedvezőtlenebb adóztatás alá vetni, mint ennek a másik államnak azonos tevékenységet folytató vállalkozásait.
Ez a rendelkezés nem értelmezendő akként, mintha az egyik Szerződő Államot arra kötelezné, hogy a másik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személyeknek a polgári jogállás vagy családi kötelezettségek alapján adózási célból olyan
személyi kedvezményeket, mentességeket és levonásokat nyújtson, amelyeket a saját belföldi illetőségű
személyeinek nyújt. 4. Az egyik Szerződő Állam vállalkozása által a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek fizetett kamat,
jogdíj és más kifizetések az ilyen vállalkozás adóköteles nyereségének megállapításánál ugyanolyan feltételek mellett
vonhatók le, mintha azokat az elsőként említett államban belföldi illetőségű személy részére fizették volna, kivéve,
ha a 9. cikk 1. bekezdésének, a 11. cikk 5. bekezdésének vagy a 12. cikk 5. bekezdésének rendelkezései alkalmazandók.
Hasonlóképpen az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személlyel
szemben fennálló tartozásai az ilyen vállalkozás adóköteles vagyonának megállapításánál ugyanolyan feltételek
mellett vonhatók le, mintha azok az elsőként említett államban belföldi illetőségű személlyel szemben álltak volna
fenn. 5. Az egyik Szerződő Állam olyan vállalkozásai, amelyeknek tőkéje teljesen vagy részben, közvetlenül vagy közvetve,
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű egy vagy több személy tulajdonában vagy ellenőrzése alatt van, nem
vethetők az elsőként említett államban olyan adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy
terhesebb, mint az az adóztatás és azzal összefüggő kötelezettség, amelynek az elsőként említett állam más hasonló
vállalkozásai alá vannak vagy alá lehetnek vetve. 6. E cikk rendelkezései, tekintet nélkül a 2. cikk rendelkezéseire, bármilyen fajtájú és megnevezésű adóra alkalmazandók.
26. Cikk KÖLCSÖNÖS EGYEZTETÉSI ELJÁRÁS
1. Ha egy személy véleménye szerint az egyik vagy mindkét Szerződő Állam intézkedései rá nézve olyan adóztatáshoz
vezetnek vagy fognak vezetni, amely nem felel meg ezen Egyezmény rendelkezéseinek, úgy ezeknek az államoknak
a belső jogszabályai által biztosított jogorvoslati lehetőségektől függetlenül, ügyét előterjesztheti annak a Szerződő
Államnak az illetékes hatóságához, amelyben belföldi illetőségű, vagy ha ügye a 25. cikk 1. bekezdése alá tartozik,
annak a Szerződő Államnak az illetékes hatóságához, amelynek állampolgára. Az ügyet az Egyezmény
rendelkezéseinek meg nem felelő adóztatáshoz vezető intézkedésre vonatkozó első értesítést követő három éven
belül kell előterjeszteni. 2. Az illetékes hatóság, amennyiben a kifogást megalapozottnak találja, és önmaga nem képes kielégítő megoldást
találni, törekedni fog arra, hogy az ügyet a másik Szerződő Állam illetékes hatóságával együtt kölcsönös egyetértéssel
rendezze azzal a céllal, hogy elkerüljék az olyan adóztatást, amely nem áll összhangban az Egyezménnyel. Az így
létrejött megállapodást a Szerződő Államok belső jogszabályaiban előírt határidőktől függetlenül végre kell hajtani.
3. A Szerződő Államok illetékes hatóságai törekedni fognak arra, hogy az Egyezmény értelmezésével vagy
alkalmazásával kapcsolatos nehézségeket vagy kétségeket kölcsönös egyetértéssel oldják fel. Közös tanácskozásokat
tarthatnak annak érdekében, hogy olyan esetekben is elkerüljék a kettős adóztatást, amelyekről az Egyezmény nem
rendelkezik. 4. A Szerződő Államok illetékes hatóságai közvetlenül érintkezhetnek egymással, beleértve egy saját magukból vagy
képviselőikből álló közös bizottságot, abból a célból, hogy az előző bekezdések értelmében egyetértésre jussanak.
27. Cikk INFORMÁCIÓCSERE
1. A Szerződő Államok illetékes hatóságai tájékoztatni fogják egymást a jelen Egyezmény rendelkezéseinek
végrehajtásához, vagy a Szerződő Államok vagy azok helyi hatóságai által kivetett, bármilyen fajtájú vagy
megnevezésű adóra vonatkozó belső jogszabályi rendelkezések végrehajtásához és érvényesítéséhez előreláthatóan
fontos információról, amennyiben az ezek alapján való adóztatás nem ellentétes az Egyezménnyel.
Az információcserét az 1. és a 2. cikk nem korlátozza.
2. A Szerződő Államnak az 1. bekezdés alapján kapott bármely információt ugyanúgy titokként kell kezelnie, mint az
ennek az államnak a saját belső jogszabályai alapján megszerzett információkat és csak olyan személyek vagy
hatóságok (beleértve a bíróságokat és a közigazgatási szerveket) részére szabad felfednie, amelyek az 1. bekezdésben
említett adók megállapításával vagy beszedésével, ezek érvényesítésével és a vonatkozó peres eljárással, vagy az
ezekkel az adókkal kapcsolatos jogorvoslat elbírálásával vagy a fentiek felügyeletével foglalkoznak. Ezek a személyek
vagy hatóságok az információt csak ilyen célokra használhatják fel. Nyilvános bírósági tárgyalásokon vagy bírósági
határozatokban az információt nyilvánosságra hozhatják. 3. Az 1. és 2. bekezdések rendelkezései semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, mintha valamelyik Szerződő Államot
arra köteleznék, hogy: a) az egyik vagy a másik Szerződő Állam jogszabályaitól vagy államigazgatási gyakorlatától eltérő államigazgatási
intézkedést hozzon; b) olyan információt nyújtson, amely az egyik vagy másik Szerződő Állam jogszabályai szerint, vagy az
államigazgatás szokásos rendjében nem szerezhető be; c) olyan információt nyújtson, amely bármely szakmai, üzleti, ipari, kereskedelmi vagy foglalkozási titkot vagy
szakmai eljárást fedne fel, vagy amelynek felfedése sértené a közrendet.
4. Ha az egyik Szerződő Állam a jelen cikknek megfelelően információt kér, a másik Szerződő Állam saját
információszerzési intézkedéseit alkalmazza a kért információ megszerzése érdekében, még akkor is, ha a másik
Államnak az információra saját adóügyi céljaira nincs szüksége. A megelőző mondatban foglalt kötelezettségre
a 3. bekezdés korlátozásai vonatkoznak, de ezek a korlátozások semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, hogy
a Szerződő Állam számára megengedik az információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert az
információhoz nem kapcsolódik hazai érdeke. 5. A 3. bekezdés rendelkezései semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, hogy a Szerződő Állam számára megengedik
az információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert az információ banknak, más pénzintézetnek, kijelölt
személynek vagy képviselői vagy bizalmi minőségben eljáró személynek áll rendelkezésére, vagy mert az egy
személyben lévő tulajdonosi érdekeltségre vonatkozik. 28. Cikk DIPLOMÁCIAI ÉS KONZULI KÉPVISELETEK TAGJAI
Az Egyezmény semmilyen módon nem érinti a diplomáciai vagy konzuli képviseletek tagjait a nemzetközi jog
általános szabályai szerint vagy külön egyezmények rendelkezései alapján megillető adózási kiváltságokat.
29. Cikk EGYÉB RENDELKEZÉSEK
1. Ez az Egyezmény nem értelmezhető úgy, hogy megakadályozza az egyik Szerződő Államot abban, hogy az adóztatás
kijátszásának vagy az adóztatás elkerülésének megakadályozásáról szóló hazai jogszabályait alkalmazza.
Ha az előző rendelkezés kettős adóztatáshoz vezet, az illetékes hatóságok a 26. Cikk 3. bekezdése szerint konzultálnak
egymással arról, hogy hogyan lehet a kettős adóztatást elkerülni.
2. A Szerződő Államok kölcsönös megállapodásával módosítások vagy kiegészítések tehetők ezen Egyezményhez külön
Jegyzőkönyvek formájában, amelyek szerves részét képezik ezen Egyezménynek. Ezen módosítások a jelen
Egyezmény 30. cikke rendelkezései alapján lépnek hatályba. 30. Cikk
HATÁLYBALÉPÉS
1. A Szerződő Államok diplomáciai úton értesítik egymást arról, hogy az Egyezmény hatálybalépéséhez szükséges belső
követelményeknek eleget tettek. 2. Ez az Egyezmény az 1. bekezdésben említett értesítések közül a későbbinek a kézhezvételét követő 30. napon lép
hatályba, és rendelkezései mindkét Szerződő Államban alkalmazandók: a) a forrásnál levont adók tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének évét követő első naptári év január 1-jén
vagy azt követően keletkezett jövedelmekre; b) az egyéb jövedelemadók és a vagyonadók tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének évét követő első
naptári év január 1-jén vagy azután kezdődő bármely adóévre kivethető adókra.
31. Cikk FELMONDÁS
Az Egyezmény mindaddig hatályban marad, ameddig az egyik Szerződő Állam fel nem mondja. Az Egyezményt annak
hatálybalépésétől számított öt év után bármelyik Szerződő Állam bármikor felmondhatja úgy, hogy legalább hat
hónappal megelőzően a felmondásról diplomáciai úton értesítést küld.
Ebben az esetben az Egyezmény mindkét Szerződő Államban hatályát veszti:
a) a forrásnál levont adók tekintetében a felmondásról szóló értesítés adásának évét követő első naptári év január
1-jén vagy azt követően keletkezett jövedelmekre; b) az egyéb jövedelemadók és a vagyonadók tekintetében a felmondásról szóló értesítés adásának évét követő első
naptári év január 1-jén vagy azt követően kezdődő bármely adóévre kivethető adókra.
Ennek hiteléül az arra kellő meghatalmazással rendelkező alulírottak az Egyezményt aláírták.
Készült két példányban Budapesten, 2012. február 16. napján magyar, georgiai és angol nyelven, mindegyik szöveg
egyaránt hiteles. Eltérő értelmezés esetén az angol nyelvű szöveg irányadó.
Magyarország Kormánya nevében Georgia Kormánya nevében (aláírások) JEGYZŐKÖNYV
A Magyarország Kormánya és Georgia Kormánya között a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának
megakadályozásáról a jövedelemadók és a vagyonadók területén szóló Egyezmény aláírásakor az alulírottak
a következő rendelkezésekben állapodtak meg, amelyek szerves részét képezik az Egyezménynek.
1. Az Egyezmény alkalmazásában „a tényleges üzletvezetés helye” az a hely, ahol a vállalkozás üzletvezetése és az egész
vállalkozás napi munkáját irányító végrehajtó vagy a vállalkozás vezető tisztségviselőinek csoportja tevékenységük
kifejtésére letelepedett. Ha eltér az üzletvezetés helye és a napi irányító tevékenység helye, a „tényleges üzletvezetés helye” az a hely lesz,
ahol a napi irányító tevékenységet kifejtik. 2. Megállapítást nyert, hogy a Magyarországon alapított személyegyesítő társaságok (betéti társaság, közkereseti
társaság) Magyarországon társaságként adóznak, és ennek következtében a „társaság” meghatározás alá esnek és
Magyarországon belföldi illetőségűek. 3. A 3. cikk 1. bekezdésének e) albekezdése tekintetében megállapítást nyert, hogy Georgia esetében a „társaság”
kifejezés vállalkozást, vagy bármely gazdasági tevékenységet gyakorló jogalanyt jelent.
4. A 27. Cikk tekintetében: Megállapítást nyert, hogy a Szerződő Államok biztosítják az átadott személyes adatoknak az Egyezmény és hazai joguk
szerinti védelmét. A Szerződő Államok a személyes adatok kezelése tekintetében követni fogják az Egyezmény
információcsere bizalmasságára és használatára vonatkozó rendelkezéseit. Csak olyan személyes adatokat adnak át
egymásnak, amelyek előreláthatóan lényegesek és alkalmasak a 27. Cikkben meghatározott célok megvalósítására és
az átvett adatokat csak az Egyezmény végrehajtásához szükséges ideig kezelik. A Szerződő Államok biztosítják az
adatkezelés törvényszerűségének elkülönült hatóság általi ellenőrzését összhangban hazai jogukkal. Az adatalanynak
továbbá az Egyezmény rendelkezéseivel és a vonatkozó hazai joggal összhangban:
(i) joga van a róla kezelt adatokról információt kérni,
(ii) joga van a jogellenesen kezelt adatok törlését és a pontatlanul kezelt adatok helyesbítését kezdeményezni, és
(iii) joga van az adatok kezeléséhez kapcsolódó jogok sérelme esetén független hatóság általi jogorvoslathoz.
5. Ezen Egyezmény semmilyen módon nem befolyásolja azokat a kötelezettségeket, amelyek Magyarország európai
uniós tagságából fakadnak. Ennek hiteléül az arra kellő meghatalmazással rendelkező alulírottak a Jegyzőkönyvet aláírták.
Készült két példányban Budapesten, 2012. február 16. napján magyar, georgiai és angol nyelven, mindegyik szöveg
egyaránt hiteles. Eltérő értelmezés esetén az angol nyelvű szöveg irányadó.
Magyarország Kormánya nevében Georgia Kormánya nevében (aláírások)” „AGREEMENT
(signatures)” 4. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) A 2. és 3. § az Egyezmény 30. cikk 2. bekezdésében meghatározott időpontban lép hatályba.
(3) Az Egyezmény, valamint a 2. és 3. § hatálybalépésének naptári napját a külpolitikáért felelős miniszter – annak ismertté
válását követően – a Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett közleményével állapítja meg.
(4) E törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről az adópolitikáért felelős miniszter gondoskodik.
Dr. Schmitt Pál s. k., Kövér László s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
44/2011. (XII. 5.) BM rendelete a tűzesetek vizsgálatára vonatkozó szabályokról.
A tűz elleni védekezésről, a műszaki mentésről és a tűzoltóságról szóló 1996. évi XXXI. törvény 47. § (2) bekezdés 3. pontjában kapott
felhatalmazás alapján, az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló
212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 37. § q) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva
a 2. § (3) bekezdése és a 11. § tekintetében a tűz elleni védekezésről, a műszaki mentésről és a tűzoltóságról szóló 1996. évi
XXXI. törvény 47. § (6) bekezdés a) pontjában kapott felhatalmazás alapján, az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget
vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 37. § q) pontjában meghatározott
feladatkörömben eljárva – a honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2004. évi CV. törvény egyes rendelkezéseinek
végrehajtásáról szóló 71/2006. (IV. 3.) Korm. rendelet 32/A. § (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljáró honvédelmi
miniszterrel egyetértésben – a következőket rendelem el: 1. Általános rendelkezések
1. § A tűzvizsgálati eljárás során a tűzvédelmi hatóság (a továbbiakban: hatóság) vizsgálja
a) a tűz keletkezésének, terjedésének körülményeit; a tűz keletkezésének helyét, idejét; a tűz keletkezéséhez vezető
folyamatot; továbbá a tűzesettel kapcsolatos személyi felelősséget, b) a tűz keletkezésének megelőzésére, továbbterjedésének megakadályozására vonatkozó tűzvédelmi előírások
érvényesülését, valamint c) a tűzoltás alapvető feltételeinek meglétét.
2. § (1) A tűzoltóságok minden tudomásukra jutott tűzesettel kapcsolatban – a (2) bekezdésben meghatározott, személyes
adatokat nem tartalmazó adatkörben – adatgyűjtésre és adatszolgáltatásra kötelezettek.
(2) Kötelezően gyűjtendő adatok: a) a jelzés ideje,
b) a tűzeset helye (pontos cím, helyrajzi szám, földrajzi koordináták, vagy egyéb a helyszín beazonosítására alkalmas
meghatározás), c) a keletkezés ideje (amennyiben nem ismert a pontos keletkezési idő, úgy vélelmezett időt kell megjelölni),
d) a tűzre utaló tények, adatok, e) a tűzeset jellege, kiterjedése, valamint
f) a személyi sérülés jellege, mértéke. (3) A beavatkozó tűzoltóság köteles a (2) bekezdés szerinti adatokat a tűzeset keletkezési helye szerint illetékes
katasztrófavédelmi kirendeltséggel – a Magyar Honvédség, a honvédelemért felelős miniszter közvetlen irányítása,
fenntartói irányítása, valamint felügyelete alá tartozó szervezetek elhelyezését szolgáló létesítménye (a továbbiakban:
MH létesítménye), járműve esetén a Honvédelmi Minisztérium Hatósági Hivatallal – haladéktalanul távközlési eszköz
útján vagy elektronikus úton közölni. 3. § (1) Hivatalból tűzvizsgálati eljárást kell lefolytatni ha:
a) a tűzesettel összefüggésben bűncselekmény gyanúja merül fel,
b) a tűzeset következtében haláleset történt, c) a tűzeset minősített riasztási fokozata III-as vagy annál magasabb volt,
d) a hatóság vezetője szakmai szempontból indokoltnak tartja.
(2) A minősített riasztási fokozat megállapításánál a káreset felszámolása során, a ténylegesen beavatkozó erő-eszköz
alapján megállapítható legmagasabb riasztási fokozatot kell figyelembe venni.
2. A tűzvizsgálatot biztosító cselekmények 4. § A tűzvizsgálati eljárás eredményességének érdekében – amennyiben a tűzvizsgáló nincs a helyszínen – a tűzoltás
vezetője: a) intézkedik a terület és a bizonyítékok biztonságos, változatlan állapotban történő megőrzéséről, valamint
b) jelentésben rögzíti a helyszínre vonatkozó adatokat, információkat, helyszínrajzot és lehetőség szerint kép- és
filmfelvételeket készít. 5. § A tűzesettel érintett személyek kötelesek változatlanul hagyni és változatlan formában megőrizni a tűzeset helyszínét
a kötelező adatgyűjtés elvégzéséig vagy a tűzvizsgálat helyszíni szemléjének befejezéséig, ettől eltérni csak közvetlen
életveszély, az építmény helyrehozhatatlan károsodásának veszélye, vagy a tűzeset helyszínén jelen lévő tűzvizsgáló
vagy a tűzoltás vezetője engedélyével lehet. 3. A tűzvizsgálati eljárás lefolytatásának szabályai
6. § (1) A hatóság vezetője szolgálatszervezéssel biztosítja a tűzvizsgálati eljárás azonnali megkezdésének személyi, tárgyi
feltételeit. (2) A hatóság vezetője a tűzvizsgálati eljárás lefolytatására olyan személyt jelölhet, aki a hatóság hivatásos állományának
tagja és a) felsőfokú tűzvédelmi szakmai képzettséggel, tűzvizsgálói tanfolyami végzettséggel és legalább 3 éves szakmai
gyakorlattal rendelkezik, vagy b) hatályos tűzvizsgálati szakértői engedéllyel rendelkezik.
7. § (1) A tűzvizsgálati eljárás során a hatóság haladéktalanul tűzvizsgálati helyszíni szemlét tart. A helyszíni szemléről
készített jegyzőkönyv tartalmazza a helyszín bemutatását; a helyszínrajzot; a károsodott terület leírását;
a tűzkeletkezés helyére és terjedésére utaló állapotokat és elváltozásokat, a tűz terjedését elősegítő és akadályozó
tényezőket; személyek, anyagi javak, természeti környezet veszélyeztetettségére vonatkozó körülményeket;
a vizsgálat szempontjából lényeges tényezők leírását és rögzítését; a szükség szerinti mintavételezés körülményeit;
a lefoglalt tárgyak, maradványok megnevezését. (2) A tűzvizsgálati eljárás során a hatóság értékeli
a) a kárt szenvedett létesítmény, építmény, szabad terület (különösen: erdő, mezőgazdasági terület) tűzvédelmi
helyzetét átfogó, valamint összehasonlító módon, figyelembe véve a létesítéskor és a tűzeset időpontjában
érvényben lévő előírásokat, b) a létesítési és a használati előírások teljesítését; a tűzoltóság hatósági, szakhatósági munkájának a létesítmény, az
építmény, a szabad terület tűzvédelmi helyzetére gyakorolt hatását a rendelkezésre álló iratok alapján,
c) a tűzeset helyszínének megközelíthetőségét, a tűzjelzés lehetőségét, a vízszerzési helyeket, a beépített jelző és
oltó berendezéseket, valamint d) a tűzoltásban résztvevők tevékenységét.
4. A tűzvizsgálat megállapításainak összegzésére vonatkozó szabályok 8. § (1) Az összegyűjtött bizonyítékok felhasználásával összefoglaló jelentést kell készíteni. Az összefoglaló jelentés
a tűzvizsgálati eljárásról készült – tűzvizsgálati jelentés tervezetének minősülő – olyan szakmai dokumentum, melyet
a tűzvizsgáló a (2) bekezdésben foglalt szakmai szempontok szerint állít össze.
(2) Az összefoglaló jelentésnek tartalmaznia kell: a) a károsultak, a sérültek, az elhunytak adatait,
b) a tűz helyszínének általános leírását, c) a tűz keletkezési helyére, idejére vonatkozó megállapításokat,
d) a tűz keletkezéséhez vezető folyamat leírását, a terjedéssel kapcsolatos megállapításokat, valamint mindezek
alapján a tűz okára, a gyújtóforrásra és a felelősségre vonatkozó megállapításokat a bizonyítékok
figyelembevételével, e) a személyek, anyagi javak, és a természeti környezet veszélyeztetettségére vonatkozó megállapításokat,
f) a létesítmény, épület, szabad terület tűzvédelmi helyzetének értékelését a 10. § (2) bekezdésében foglaltak
alapján, g) a beavatkozás szakszerűségének elemezését, h) a legjobb nemzeti gyakorlat kialakítását célzó esetleges észrevételeket, valamint
i) a további intézkedésre tett javaslatokat. 9. § (1) Az összefoglaló jelentés alapján a hatóság vezetője dönt a tűzvizsgálat kiegészítéséről, vagy záradékolja az
összefoglaló jelentést. (2) Az összefoglaló jelentés megállapításaitól függően a hatóság vezetője, amennyiben annak feltételei fennállnak:
a) szóban vagy írásban felhívja az ügyfél figyelmét a követendő szabályok betartására,
b) szabálysértési vagy büntetőeljárást kezdeményez, c) egyéb hatósági intézkedést kezdeményez más hatóságnál a tapasztalt jogszabálysértés megszüntetésére
(különösen építésügyi, környezetvédelmi vagy egyéb az ügyben érintett hatóság).
10. § (1) A tűzvizsgálati eljárás a tűzvizsgálati jelentés kiadásával zárul.
(2) A tűzvizsgálati jelentés az 1. mellékletben meghatározott tartalmi elemeket foglalja magában. A tűz keletkezéséhez
vezető folyamatra, a tűz terjedésére vonatkozó megállapításokat rövid, közérthető formában kell megfogalmazni.
(3) A tűzvizsgálati jelentés kiadására az összefoglaló jelentés záradékolását követően kerül sor.
(4) Ha a tűz keletkezésének oka nem állapítható meg vagy nem bizonyítható, akkor azt a tűzvizsgálati jelentésben
ismeretlenként kell megjelölni. 5. A hatóság és a rendőrség együttműködése a tűzvizsgálati eljárásban
11. § A rendőrség az ügyelete útján minden tudomására jutott tűzesetről haladéktalanul értesíti a hivatásos
katasztrófavédelmi szerv ügyeletét, az MH létesítményében, járművében keletkezett tűz esetén a Magyar Honvédség
központi ügyeletét. 12. § (1) A hatóság az ügyelete útján a 3. § (1) bekezdés a) és b) pontjában foglalt esetekben haladéktalanul köteles
a rendőrséget értesíteni. (2) A hatóság a 3. § (1) bekezdés a) és b) pontjában foglalt esetekben, a tűzvizsgálati eljárás megindításáról, az első eljárási
cselekmények elvégzéséről írásban értesíti a rendőrséget. (3) A hatóság a tűzvizsgálati eljárás lezárását követően a tűzvizsgálati jelentést és az összefoglaló jelentést
a bizonyítékokkal együtt a) az eljárást folytató rendőri szervnek a 3. § (1) bekezdés a) és b) pontjában meghatározott esetekben hivatalból,
b) egyéb esetben a rendőrség erre irányuló kérése esetén a rendőrségnek
haladéktalanul megküldi. (4) A rendőrség a megtett intézkedésekről és az általa folytatott eljárás lezárásáról írásban tájékoztatja a hatóságot.
13. § A tűzvizsgáló segítséget kérhet a rendőrségtől a tűzeset helyszínének biztosítása, a nyomok megőrzése, rögzítése,
valamint a tűzeset helyszínén az ügyfelek, tanúk felkutatása, azonosítása, helyszínen tartása céljából.
6. Hatósági bizonyítvány kiadására vonatkozó szabályok 14. § (1) A tűzeset helye szerint illetékes hatóság a bejelentett tűzesettel kapcsolatban az ügyfél kérelmére tűzeseti hatósági
bizonyítványt ad ki. (2) A tűzeseti hatósági bizonyítvány a tűzvizsgálati eljárás lefolytatásától függetlenül a 2. § (2) bekezdés szerinti adatok
alapján adható ki. (3) Az ügyfél kérelmének a Közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi
CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 35. § (1) bekezdésében foglaltakon túl tartalmaznia kell a tűz keletkezési helyét,
idejét, valamint azt az indokot, amely miatt a hatósági bizonyítvány kiadását kezdeményezi.
15. § (1) A tűzeseti hatósági bizonyítvány a Ket. 83. § (3) bekezdésében foglaltakon túl tartalmazza:
a) a tűzjelzés idejét, b) a tűzeset helyét és idejét,
c) a tűzoltói beavatkozás megtörténtét, d) a tűzvizsgálati eljárás megindulását, valamint
e) a tűzesetről rendelkezésre álló adatok közül azokat, melyek a tűzeseti hatósági bizonyítvány felhasználása
szempontjából szükségesek. (2) A tűzeseti hatósági bizonyítvány kiadását meg kell tagadni, ha a tűzeset megtörténtének ténye a helyszín
megtekintése alapján nem állapítható meg. 7. Záró rendelkezések
16. § (1) Ez a rendelet 2012. január 1-jén lép hatályba.
(2) Hatályát veszti a tűzesetek vizsgálatára vonatkozó szabályokról szóló 12/2007. (IV. 25.) ÖTM rendelet.
Dr. Pintér Sándor s. k.,
belügyminiszter


text:
1087/2017. (II. 13.) Korm. határozata a „Budapest–Hegyeshalom ETCS2 vonatbefolyásoló rendszer kiépítésének előkészítése” című projektjavaslatnak az Európai Hálózatinanszírozási Eszköz 2016. pályázati kiírására történő benyújtásáról.
A Kormány 1. egyetért a  „Budapest–Hegyeshalom ETCS2 vonatbefolyásoló rendszer kiépítésének előkészítése” című
projektjavaslattal (a továbbiakban: projektjavaslat) az 1. melléklet szerint,
2. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy gondoskodjon a  projektjavaslatnak az  Európai Hálózatinanszírozási
Eszköz 2016. évi pályázati kiírására történő benyújtásáról, Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal 3. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy készítsen előterjesztést a  Kormány részére a  szükségessé vált
feladatokról, illetve a  projektjavaslat teljes körű megvalósításához szükséges források biztosításáról, ha az  Európai
Bizottság a projektjavaslatot csökkentett műszaki tartalommal, illetve csökkentett támogatási összeggel támogatja.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter Határidő: folyamatos Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
13/2017. (VI. 28.) MBFH utasítása a Magyar Bányászati és Földtani Hivatal Működés-folytonossági Szabályzata kiadásáról.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjában kapott felhatalmazás alapján a Magyar Bányászati
és  Földtani Hivatal működés-folytonosságának fenntartásához szükséges feladatok rögzítését és ezen feladatokat koordináló
csoportok és felelősségek kialakítását az alábbiak szerint határozom meg:
1. A Magyar Bányászati és Földtani Hivatal Működés-folytonossági Szabályzatát (a továbbiakban: Szabályzat) a melléklet1
tartalmazza.
2. A Szabályzat hatálya – az abban foglalt kivételek figyelembevételével – kiterjed a Magyar Bányászati és Földtani
Hivatal (a továbbiakban: MBFH) teljes és részmunkaidőben foglalkoztatott, valamennyi határozatlan és határozott
időre kinevezett köztisztviselőjére és ügykezelőjére, valamint a munka törvénykönyve hatálya alá tartozó
munkavállalókra (a továbbiakban együtt: munkatárs).
1 Az utasítás mellékletét képező Működés-folytonossági Szabályzat a Magyar Bányászati és Földtani Hivatal intranet honlapján kerül közzétételre.
3. Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
4. Hatályát veszti a működés folytonossági szabályzat kiadásáról szóló 1-7/2013. számú MBFH elnöki utasítás.
Zelei Gábor s. k.,
 elnökhelyettes


text:
244/2013. (VI. 30.) Korm. rendelete a dohánytermék-kiskereskedők által vezetendő nyilvántartásokról, valamint a dohányboltban forgalmazott egyes termékekre vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettség teljesítéséről.
A Kormány a  fiatalkorúak dohányzásának visszaszorításáról és a  dohánytermékek kiskereskedelméről szóló 2012. évi CXXXIV.
törvény 24/C.  § a) és b)  pontjában kapott felhatalmazás alapján, az  Alaptörvény 15.  cikk (1)  bekezdésében meghatározott
feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. A rendelet hatálya 1. § (1) Ez a  rendeletet a  fiatalkorúak dohányzásának visszaszorításáról és a  dohánytermékek kiskereskedelméről szóló
2012.  évi CXXXIV. törvényben (a továbbiakban: Tv.) meghatározott dohánytermék-kiskereskedelmi tevékenységre,
illetve a  dohányboltban forgalmazott termékekre, és a Tv., valamint e  rendelet rendelkezései szerint szolgáltatott
adatok felhasználására terjed ki.
(2) E rendelet alkalmazásában:
érintett termékek: az 1. mellékletben felsorolt termékek.
2. A nyilvántartás-vezetési és adatszolgáltatási kötelezettség 2. § (1) A dohánytermék-kiskereskedő a  készletéről, illetve annak forgalmáról a  Tv. 15/B.  §-ában meghatározott
nyilvántartás-vezetési, illetve adatszolgáltatási kötelezettségét e rendeletben meghatározott tartalommal, formában
és módon köteles teljesíteni.
(2) Azon termékek felsorolását, amelyekre vonatkozóan az  (1) bekezdésben meghatározott kötelezettséget teljesíteni
kell az 1. melléklet tartalmazza.
(3) Azon adatokat, amelyekre vonatkozóan az  (1)  bekezdésben meghatározott kötelezettséget teljesíteni kell
a 2. melléklet tartalmazza.
(4) Az (1)  bekezdésben foglaltak teljesítésére a  Tv. 4.  § (2)  bekezdése szerinti részvénytársaság (a továbbiakban:
részvénytársaság) készletnyilvántartó minősítési rendszert működtet. A minősítési rendszer által alkalmasnak talált
és igénybe vehető rendszerek és eszközök listáját, a részvénytársaság a honlapján folyamatosan közzéteszi.
3. § (1) A 2.  § (1)  bekezdés szerinti kötelezettségnek a  2.  § (4)  bekezdésében meghatározott, minősített nyilvántartási és
adatszolgáltatási rendszer útján legalább naponta kell a részvénytársaság felé elektronikus úton eleget tenni.
(2) A 2.  § (1)  bekezdésében meghatározott kötelezettségnek dohánytermék-értékesítési helyenként kell eleget tenni
akkor is, ha a dohánytermék-kiskereskedelmi tevékenység végzésére jogosult személy több koncessziós jogosultság
alapján több dohányboltban, vagy elkülönített helyen folytatja tevékenységét.
(3) A részvénytársaság a  hozzá beérkezett a  Tv. 17.  § (1)  bekezdése szerinti feladat ellátásához szükséges adatokat
a vámhatóság felé a tárgyhót követő hó 5. napjáig, illetve a vámhatóság kérelmére bármikor továbbítja.
4. § A részvénytársaság az  adatszolgáltatási kötelezettség hatékonyabb teljesíthetősége érdekében adott
dohánytermék-értékesítési helyhez (dohánybolthoz, elkülönített helyhez) egyedi azonosítót rendelhet. Ezen
azonosítóról a  részvénytársaság a  dohánytermék-kiskereskedőt értesíti, aki az  adatszolgáltatási kötelezettségének
ezen azonosító feltüntetésével köteles eleget tenni.
3. A regisztrációs kötelezettség 5. § (1) Annak érdekében, hogy az  érintett termékekre vonatkozó nyilvántartás-vezetési, illetve adatszolgáltatási
kötelezettséget egységesen lehessen teljesíteni azok, akik érintett terméket Magyarországon először szabad
forgalomba bocsátanak, kötelesek az  érintett termék valamennyi fajtáját – az  1.  melléklet 1.  pontjában
meghatározott dohánytermékek esetében az  ahhoz tartozó kiskereskedelmi eladási árral együtt –
a  részvénytársaságnál a  dohánytermék-kiskereskedők bármelyike részére történő első értékesítést megelőző
legalább 10 nappal bejelenteni (a továbbiakban: regisztráció).
(2) A regisztrációs kötelezettségnek a 3. melléklet szerinti tartalommal kell eleget tenni. A bejelentéssel együtt az adott
érintett termékből legalább három egységnyi mintát is át kell adni, melyet a részvénytársaság megőriz.
(3) A részvénytársaság a  hiánytalan regisztrációt a  bejelentést követő 5 napon belül tudomásul veszi, és az  érintett
termékek egyedei azonosítóját (cikkszámát) a dohánytermék-kiskereskedők részére hozzáférhetővé teszi.
(4) A dohánytermék-kiskereskedő köteles gondoskodni arról, hogy az  általa forgalmazott termékekről az  e  rendelet
szerinti nyilvántartás-vezetési, illetve adatszolgáltatási kötelezettségének mindenkor kizárólag a  részvénytársaság
által kibocsátott egyedi azonosító feltüntetésével tegyen eleget.
(5) A már regisztrált érintett termék bármely jellemzőjének megváltozása esetén az  érintett terméket új terméknek
kell tekinteni. Ennek megfelelően a regisztrációs kötelezettségnek akkor is újra eleget kell tenni, ha az 1. melléklet
1.  pontjában meghatározott dohányterméknek kizárólag a  kiskereskedelmi eladási ára változik meg. A  kizárólag
a  kiskereskedelmi árváltozás miatti újbóli regisztráció során a  (2)  bekezdésben szereplő mintaadási kötelezettség
nem alkalmazandó.
(6) Az érintett termékek regisztrációját első alkalommal 2013. augusztus 1-jéig kell teljesíteni.
4. Az adatok feldolgozása 6. § (1) Amennyiben a  részvénytársaság megállapítja, hogy a  dohánytermék-kiskereskedő nem, vagy nem teljes körűen
szolgáltatja az  e  rendelet szerint kötelezően szolgáltatandó adatokat, úgy a  hiányok pótlására a  dohánytermékkiskereskedőt írásban felszólítja. Ismételt jogsértés esetén a részvénytársaság a koncessziós szerződésben biztosított
jogaival élhet, illetve a vámhatósághoz fordulhat.
(2) Az (1)  bekezdésben meghatározott esetben a  vámhatóság a  jogsértő dohánytermék-kiskereskedőnél ellenőrzést
folytathat le, vagy a Tv. 23. § (1) bekezdés szerinti jogával élhet.
5. Az adatok felhasználása 7. § (1) A részvénytársaság a hozzá beérkezett adatokat kezeli, feldolgozza (így különösen: rendszerezi, szűri, csoportosítja),
illetve azokból elemzést, összesítést készít.
(2) Az adatkezelés és felhasználás keretében a részvénytársaság
a) a hozzá beérkezett adatokat a vámhatóság részére szükség szerint továbbítja, illetve
b) a koncessziós szerződés rendelkezéseinek maradéktalan megtartását ellenőrzi.
(3) A részvénytársaság a  (2)  bekezdés b)  pontja szerinti ellenőrzési feladatai során összevetheti különösen az  egyes
érintett termékek beszerzésével, értékesítésével kapcsolatos adatokat és a  koncessziós szerződésben írt
kötelezettségvállalásokat, és jogsértés esetén élhet a koncessziós szerződés, illetve jogszabály biztosította jogaival.
(4) Az adatkezelés kiterjedhet arra is, hogy bármely hatóság, bíróság, egyéb közhatalmi szerv (együttesen: hatóság)
ilyen irányú megkeresése esetén a kezelt adatokat a részvénytársaság a hatóság, illetve egyéb, a részvénytársaság
által az ellenőrzésbe bevont személy vagy szervezet felé továbbítsa.
(5) A részvénytársaság bármely olyan személynek vagy szervezetnek, aki e  rendelet szerinti regisztrációs
kötelezettséggel rendelkezik, a  hozzá beérkezett adatokból készült elemzéseket, kimutatásokat illetve
összesítéseket kérelemre átadhatja. Ennek során a részvénytársaság a kérelmezőtől az adatkezeléssel, összesítéssel
és átadással összefüggő költségei megtérítését kérheti.
6. Egyéb rendelkezések 8. § (1) Ez a rendelet – a (2) bekezdésben foglaltak kivételével – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
 (2) E rendelet 2., 4. és 5. alcíme, valamint 2. melléklete 2013. szeptember 1-jén lép hatályba.
9. § A dohánytermék-kiskereskedelmi tevékenységhez kapcsolódó engedélyezési eljárás egyes szabályairól szóló
181/2013. (VI. 7.) Korm. rendelet 1. melléklete a 4. melléklet szerint módosul.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
5/2018. (XII. 17.) KKB elnöki határozata a Katasztrófavédelmi Koordinációs Tárcaközi Bizottság Tudományos Tanács tagjainak bővítéséről.
1. A Katasztrófavédelmi Koordinációs Tárcaközi Bizottság létrehozásáról, valamint szervezeti és működési rendjének
meghatározásáról szóló 1150/2012. (V. 15.) Korm. határozat 1. melléklet 10. pontjában foglalt jogkörömben eljárva
2019. január 1-jei hatállyal felkérem:
Dr. Svéd László PhD nyá. orvos altábornagyot, a Nemzeti Közszolgálati Egyetem, Egyetemi Doktori Tanács tagját,
Dr. Péter Ádám orvos őrnagyot, a Magyar Honvédség Egészségügyi Központ szakorvosát
a Katasztrófavédelmi Koordinációs Tárcaközi Bizottság Tudományos Tanács tagjának.
2. Felhívom a BM OKF főigazgatóját mint a KKB adminisztratív feladatait ellátó szervezet vezetőjét, hogy a KKB Ügyrend
36. pont j) alpontjának megfelelően gondoskodjon a határozat Hivatalos Értesítőben történő közzétételéről.
Dr. Pintér Sándor s. k.,
 KKB elnök


text:
285/2010. (XII. 16.) Korm. rendelete az állambiztonsági szolgálatok mágnesszalagra rögzített adatbázisaiban található adatok felülvizsgálatáról szóló 102/2010. (IV. 2.) Korm. rendelet hatályon kívül helyezéséről.
A Kormány az elmúlt rendszer titkosszolgálati tevékenységének feltárásáról és az Állambiztonsági Szolgálatok Történeti Levéltára
létrehozásáról szóló 2003. évi III. törvény 13. § (2) bekezdésében, valamint a minősített adat védelméről szóló 2009. évi CLV. törvény
37. § b) pontjában kapott felhatalmazás alapján, az Alkotmány 35. § (1) bekezdés b) pontja szerinti feladatkörében eljárva
a következőket rendeli el:
1. § Hatályát veszti az állambiztonsági szolgálatok mágnesszalagra rögzített adatbázisaiban található adatok
felülvizsgálatáról szóló 102/2010. (IV. 2.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.).
2. § (1) Az R. 3. § (1) bekezdése alapján felállított tanácsadó testület tagjainak megbízatása e rendelet hatálybalépését követő
15. napon megszűnik. A tanácsadó testület megbízatásának megszűnését megelőzően tevékenységéről jelentést tesz
a miniszterelnöknek.
(2) Az R. alapján a Magyar Népköztársaság Belügyminisztériuma által keletkeztetett Egységes Gépi Prioráló Rendszer
„G” és „H” jelű nyilvántartása, „K” jelű adattára és az azokban található adatok minősítésének felülvizsgálata során
bármely adathordozón keletkezett iratanyag megőrzéséről az Alkotmányvédelmi Hivatal gondoskodik.
3. § E rendelet a kihirdetését követő 3. napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
68/E/2004. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN Az Alkotmánybíróság mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítvány tárgyában – Dr. Bragyova András alkotmánybíró különvéleményével – meghozta az alábbi h a t á r o z a t o t: Az Alkotmánybíróság azt az indítványt, amely mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítását kezdeményezte, a tekintetben, hogy a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. II. törvény családegyesítésre vonatkozó szabályai alkalmazása során az élettárs nem minősül családtagnak, elutasítja.
I. 1. Az indítványozó mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség vizsgálatát kezdeményezte a külföldiek
beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2001. évi XXXIX.
törvény (továbbiakban: Idtv.) tekintetében. Az Idtv. 18. §
(3) bekezdés a) pontja lehetővé teszi a családegyesítési célú egyszerűsített letelepedési eljárást a 2. § (1) bekezdés e)
pontjában meghatározott családtagok vonatkozásában. Az
Idtv. 2. § (1) bekezdés e) pontja értelmében azonban az
élettárs nem minősül családtagnak. Az indítványozó szerint az Alkotmány 70/A. §-ába foglalt diszkrimináció tilalmát és az 54. § (1) bekezdésében rögzített emberi méltóságot sértő alkotmányellenes mulasztás áll fenn, mert a családegyesítési célú könnyített letelepedést nem vehetik
igénybe az egymással érzelmi és vagyoni életközösségben
– élettársi viszonyban – élő azonos nemű párok. Mivel az
azonos nemű párok házasságot nem köthetnek, ezért a
letelepedési eljárás során a szexuális orientáció szerinti
különbségtétel valósul meg az azonos nemű és a különnemű együttélés vonatkozásában.
2. Az indítvány benyújtását követően az Idtv.-t teljes
egészében hatályon kívül helyezte a harmadik országbeli
állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007.
évi II. törvény (a továbbiakban: Hatv.) 109. § (6) bekezdés
a) pontja. A Hatv. újraszabályozta az Idtv.-ben korábban
rendezett tárgyköröket. A Hatv. a családegyesítést a három
hónapot meghaladó tartózkodásra vonatkozó különös szabályok között tárgyalja, mint a tartózkodási engedély megszerzésének sajátos (könnyített) jogcímét [Hatv. 19. §].
A tartózkodási engedély megszerzése az ideiglenes letelepedési engedély [Hatv. 34. § (1) bekezdés], illetve a letelepedés [Hatv. 32. § (1) bekezdés] feltétele, azaz a családegyesítésre vonatkozó szabályok ezen az úton irányadók a
letelepedésre is. A Hatv.-ben a családegyesítésre (hasonlóan a korábbi Idtv.-hez) az értelmező rendelkezésekben
meghatározott önálló családtag fogalom vonatkozik.
A Hatv. 2. § d) pontjában meghatározott családtag fogalmába a házastárson túl nem tartozik bele az élettárs
[ugyanúgy, mint az eredetileg vizsgálni kért Idtv. 2. §
(1) bekezdés e) pontja szerint]. Megállapítható tehát, hogy
– bár a Hatv. szabályai részben eltérnek a korábbi szabályozástól, viszont – az indítványozó által felvetett alkotmányossági probléma fennáll a Hatv. rendelkezései alapján is. Sem az Idtv., sem a Hatv. nem ismeri el az élettársat
a letelepedést könnyítő eljárásban családtagnak. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a régi helyébe lépő új szabályozás tekintetében is lefolytatja az alkotmányossági
vizsgálatot, ha az tartalmilag a korábbival alkotmányjogi
szempontból azonos, és ezáltal azonos a vizsgálandó
alkotmányossági probléma [pl. 335/B/1990. AB végzés,
ABH 1990, 261, 262.; 32/2005. (IX. 15.) AB határozat,
ABH 2005, 329, 333–334.; 519/B/2003. AB határozat,
ABH 2005, 1182, 1184.].
Erre tekintettel az Alkotmánybíróság az érdemi vizsgálatot a Hatv. vonatkozásában folytatta le.
II. 1. Az Alkotmány irányadó rendelkezései:
„54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek
veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
(…)
70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén
tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az
állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
(2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen
hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti.
(3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.”
2. Az Idtv.-nek az indítvány benyújtásakor hatályos szabályai:
„2. § (1) E törvény alkalmazásában
e) családtag: ha e törvény másként nem rendelkezik, a
külföldi házastársa, eltartott leszármazottja, az örökbe fogadott gyermeke, nevelt gyermeke, a házastárs gyermeke,
kiskorú esetén a szülő, továbbá a külföldi és a házastárs
eltartott felmenője;
(…)
„18. § (1) Letelepedés céljából engedélyt az a külföldi
kaphat,
a) aki beutazásától számítva legalább három éven át
megszakítás nélkül jogszerűen és életvitelszerűen Magyarországon tartózkodott; b) akinek magyarországi lakhatása és megélhetése biztosított;
c) akivel szemben az e törvényben meghatározott kizáró
ok nem áll fenn; illetőleg
d) akinek a letelepedését a belügyminiszter kivételes
méltányosságból engedélyezte.
(2) Az (1) bekezdés a) pontjának alkalmazásában nem
minősül megszakításnak az ország évente legfeljebb kilencven napra történő elhagyása.
(3) Az (1) bekezdés a) pontjában meghatározott feltétel
alól felmentést kaphat az a külföldi, aki tartózkodási vízummal vagy tartózkodási engedéllyel rendelkezik, és
a) letelepedését családegyesítés céljából családtagként
kérelmezi, feltéve, hogy beutazásától számítva legalább
egy éve magyar állampolgárral, letelepedési vagy beván
dorlási engedéllyel rendelkező, illetve Magyarországon
menekültként elismert külföldivel családi életközösségben, jogszerűen Magyarországon tartózkodik;”
3. A Hatv. figyelembe vett rendelkezései:
„2. § E törvény alkalmazásában
d) családtag: a harmadik országbeli állampolgár
da) házastársa,
db) házastársával közös kiskorú gyermeke (ideértve az
örökbefogadott és nevelt gyermeket is),
dc) eltartott kiskorú gyermeke (ideértve az örökbefoga
dott és nevelt gyermeket is), aki felett a harmadik országbeli állampolgár szülői felügyeleti jogot gyakorol,
dd) házastársának eltartott kiskorú gyermeke (ideértve
az örökbefogadott és nevelt gyermeket is), aki felett a házastárs szülői felügyeleti jogot gyakorol;”
(…)
19. § (1) Családi együttélés biztosítása céljából tartóz
kodási engedélyt az a harmadik országbeli állampolgár
kaphat, aki tartózkodási, bevándorlási, letelepedési, ideiglenes letelepedési, nemzeti letelepedési vagy EK letelepedési engedéllyel rendelkező harmadik országbeli állampolgár, illetve külön törvény szerinti tartózkodási kártyával vagy állandó tartózkodási kártyával rendelkező személy (a továbbiakban e § alkalmazásában: családegyesítő)
családtagja.
(2) Családi együttélés biztosítása céljából tartózkodási
engedélyt kaphat
a) a menekültként elismert személy családtagja, valamint b) a menekültként elismert kísérő nélküli kiskorú szülője, ennek hiányában gyámja.
(3) A menekültként elismert személyhez történő családegyesítés nem tagadható meg pusztán amiatt, hogy a családi kapcsolat fennállásának igazolására okirat nem áll rendelkezésre.
(4) Családi együttélés biztosítása céljából tartózkodási
engedélyt kaphat a családegyesítő vagy házastársa, illetve
a menekültként elismert személy
a) eltartott szülője;
b) testvére és egyenesági rokona, ha egészségi állapota
miatt képtelen önmagáról gondoskodni.
(5) A menekültként elismert személy házastársa család
egyesítési célú tartózkodási engedélyt akkor kaphat,
amennyiben a házasságot a menekültként elismert személy
Magyar Köztársaság területére történő beutazását megelőzően kötötték.
(6) A családegyesítő házastársa nem kaphat tartózkodási engedélyt, ha a családegyesítő másik házastársa a családi együttélés biztosítása érdekében kiadott tartózkodási vízummal, illetve tartózkodási engedéllyel rendelkezik.
(7) A családtag – amennyiben más jogcímen nem szerzett tartózkodási jogosultságot – további tartózkodásra jogosult, ha a tartózkodási engedélye első ízben történő kiadásától számított öt év eltelt, vagy a családegyesítő, illetve a menekültként elismert személy halála esetén, ha a
tartózkodás feltételei biztosítottak.
(8) A nemzeti vízummal vagy tartózkodási engedéllyel
rendelkező harmadik országbeli állampolgár Magyar Köztársaság területén született harmadik országbeli állampolgár gyermeke részére családi együttélés céljából tartózkodási engedélyt kell kiállítani.
(9) A (10) bekezdésben foglalt kivétellel a családegyesítési célú tartózkodási engedély érvényességi ideje három
év, amely alkalmanként három évvel meghosszabbítható.
(10) A családegyesítés céljából kiadott tartózkodási engedély érvényességi ideje nem haladhatja meg a családegyesítő tartózkodási engedélyének érvényességi idejét.
(…) Ideiglenes letelepedési engedély 34. § (1) Az Európai Unió tagállama által a harmadik országok huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárainak jogállásáról szóló, 2003. november 25-ei
2003/109/EK irányelv alapján kiállított huzamos tartózkodói jogállást igazoló EK tartózkodási engedéllyel rendelkező harmadik országbeli állampolgár ideiglenes letelepedési engedélyt kaphat, ha
a) keresőtevékenység folytatása céljából, kivéve a szezonális munkavállalás esetét,
b) tanulmányok folytatása vagy szakképzés céljából
vagy c) egyéb, igazolt célból
kíván a Magyar Köztársaság területén tartózkodni.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott harmadik országbeli állampolgárral ideiglenes letelepedési engedélyt
együtt kérelmező harmadik országbeli családtag, valamint
az ideiglenes letelepedési engedéllyel rendelkező harmadik országbeli állampolgár családtagja ideiglenes letelepedési engedélyt kaphat, amennyiben a családi kapcsolat az
Európai Unió huzamos tartózkodói jogállást igazoló EK
tartózkodási engedélyt kiállító tagállamában már fennállt.
(…)” III. Az indítvány nem megalapozott. 1. Az Alkotmánybíróságnak jelen ügyben azt kellett
vizsgálnia, hogy fennáll-e az emberi méltóságot és a diszkrimináció tilalmát sértő mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség amiatt, hogy a külföldi (harmadik országból származó) állampolgárok tartózkodása során a
családegyesítés – mint az engedély megszerzésének
könnyített – jogcíme az élettársakra nem vonatkozik.
Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az Alkotmány 70/A. §-ában megfogalmazott tilalom – amennyiben a különbségtétel sérti az emberi méltósághoz való jogot – kiterjed az egész jogrendszerre, ideértve azokat a jogokat is, amelyek nem tartoznak az emberi jogok, illetve
az alapvető állampolgári jogok közé [61/1992. (XI. 20.)
AB határozat, ABH 1992, 280, 281.]. Az alkotmányellenes megkülönböztetés vizsgálatának módszertana szerint
az alapjognak nem minősülő jogok közötti különbségtétel
esetén az Alkotmánybíróság akkor ítéli alkotmányellenesnek a jogalanyok közötti megkülönböztetést, ha a jogalkotó önkényesen, ésszerű indok nélkül tett különbséget az
azonos szabályozási körbe tartozó jogalanyok között
[9/1990. (IV. 25.) AB határozat, ABH 1990, 46, 48.;
21/1990. (X. 4.) AB határozat, ABH 1990, 73, 77–78.;
35/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994, 197, 203.].
Az Alkotmánybíróság ítélkezésének kezdetétől követett
gyakorlat szerint a 70/A. § sérelme csak akkor állapítható
meg, ha a megkülönböztetés az azonos szabályozási koncepción belül áll fenn [21/1990. (X. 4.) AB határozat,
ABH 1990, 73, 78.].
2. Az Alkotmánybíróság a házasság és egyéb együttélési formák közötti kapcsolattal több döntésében foglalkozott. A házasság és a család fogalmát illetően a 14/1995.
(III. 13.) AB határozat megállapította, hogy „a házasság tipikusan közös gyermekek születését és a családban való
felnevelését célozza, amellett, hogy a házastársak kölcsönös gondoskodásban és támogatásban élésének is kerete.
(...) A házasság intézményét az állam arra tekintettel is részesíti alkotmányos védelemben, hogy elősegítse a házastársak számára a közös gyermekkel is rendelkező család
alapítását. Ez a magyarázata annak, hogy az Alkotmány
15. §-a együtt említi a védelem két tárgyát: A Magyar Köztársaság védi a házasság és a család intézményét” (ABH
1995, 82, 83.). A bejegyzett élettársi kapcsolatról szóló
törvény alkotmányellenességének utólagos vizsgálata tárgyában született 154/2008. (XII. 17.) AB határozat – az
Alkotmánybíróság vonatkozó gyakorlatának összegezéseként – megállapította, hogy: „Az Alkotmánybíróság értelmezésében tehát a házastársak különneműsége fogalmi
eleme a házasságnak. Ebből következően a házasságkötéshez való (…) jog is csak a különböző nemű párokat illeti
meg.” (ABH 2008, 1203, 1211.) E határozat más helyen
azt is kifejezte, hogy a jogilag rendezett következményekkel járó házasság intézménye ugyanis (…) csak különneműek számára nyitva álló lehetőség (ABH 2008, 1203,
1218.). A bejegyzett élettársi kapcsolatról szóló újabb törvényt vizsgáló határozat megerősítette a család és a
házasság intézményéről korábban kifejtetteket, hozzátéve,
hogy az „Alkotmány a házasságot a család intézményével
együtt a társadalmi közösség alapvető építőelemeként
tekinti értéknek” [32/2010. (III. 25.) AB határozat, ABH
2010, március, 255, 261.].
Jelen ügyben a Hatv. az alkalmazását tekintve definiálja
a családtag (család) fogalmát. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint a jogalkotó ésszerű indok alapján tett különbséget, amikor a Hatv.-ben csak a házastársat vonta a
családtag fogalma alá. Az Alkotmánybíróság fentebb említett határozatai az Alkotmánnyal összhangban lévőnek
tartották a házasság jogintézményének kiemelését az
egyéb együttélési formákhoz (bejegyzett élettársi kapcsolat, élettársi kapcsolat) képest azzal, hogy a házasságon kívüli együttélési formák az azonos nemű párok számára is
rendelkezésre állnak. Megállapítható azonban, hogy a
Hatv.-ben a jogalkotó nem a különböző nemű személyek
szerint tesz különbséget, hanem – mint ahogy az a törvény
koncepciójából következik – a migrációs szabályozást
nem kívánta olyan szélesre nyitni, hogy az élettársakra is
irányadó legyen a családegyesítési célú könnyített eljárás.
Ez a „kizárás” azonban nemcsak az azonos nemű, hanem a
különböző nemű élettársakra is irányadó. Tehát a jogalkotói korlátozás a Hatv. rendszerén belül a bevándorlást és
nem pedig a szexuális orientáció szerinti különbségtételt
érinti. Következésképpen a vizsgált szabályozás, miszerint a törvényalkotó különbséget tett a két együttélési forma között, és csak a házastársat tekinti családtagnak, az
élettársat nem, az Alkotmánybíróság gyakorlatának fenti
részletezése alapján nem tekinthető – az Alkotmány 54. §
(1) bekezdését és 70/A. §-át sértő – önkényes megkülönböztetésnek.
Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy a harmadik országok huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárainak jogállásáról szóló 2003. november 25-i
2003/109/EK Tanácsi Irányelv 2. cikk e) pontja alapján
„családtagnak” minősülnek „a harmadik ország azon állampolgárai, akik az érintett tagállamban tartózkodási
hellyel rendelkeznek a családegyesítési jogról szóló, 2003.
szeptember 22-i 2003/86/EK Tanácsi Irányelvvel összhangban;”. A családegyesítésről szóló 2003. szeptember
22-i 2003/86/EK Tanácsi Irányelv a II. fejezet (4. cikk)
alatt foglalkozik a családtagok meghatározásával. A 4.
cikk (1) bekezdése szerint a tagállamok a következő családtagok beutazását és tartózkodását engedélyezik: a) a
családegyesítő házastársa; b) a családegyesítő és házastársa kiskorú gyermekei… c) a családegyesítő kiskorú gyermekei, beleértve örökbe fogadott gyermekeit is …d) a házastárs kiskorú gyermekei, beleértve örökbe fogadott
gyermekeit is… Az Irányelv 4. cikk (3) bekezdése a családegyesítőhöz élettársi kapcsolattal kötődő személyek
vonatkozásában úgy rendelkezik, hogy „A tagállamok
dönthetik el, hogy az élettársakat a családegyesítés tekintetében a házastársakkal egyenlő elbánásban részesítik-e.”
Látható tehát, hogy a migrációs szabályozás során az
Európai Unió jogából sem fakad olyan kötelezés, amely
alapján a tagállami szabályozásban az élettársakat is családtagnak kell elismerni.
Az Abtv. 49. § (1) bekezdése értelmében: ha az Alkotmánybíróság hivatalból, illetőleg bárki indítványára azt állapítja meg, hogy a jogalkotó szerv a jogszabályi felhatalmazásból származó jogalkotói feladatát elmulasztotta és
ezzel alkotmányellenességet idézett elő, a mulasztást elkövető szervet – határidő megjelölésével – felhívja feladatának teljesítésére. Az Alkotmánybíróság már a 22/1990.
(X. 16.) AB határozatában elvi jelentőséggel mutatott rá
arra, hogy a jogalkotó szerv jogalkotási kötelezettségének
konkrét jogszabályi felhatalmazás nélkül is köteles eleget
tenni, ha azt észleli, hogy a hatás- és feladatkörébe tartozó
területen jogszabályi rendezést igénylő kérdés merült fel.
(ABH 1990, 83, 86.). Az Alkotmánybíróság mulasztásban
megnyilvánuló alkotmánysértést nemcsak akkor állapít
meg, ha az adott tárgykörre vonatkozóan semmilyen sza
bály nincs [35/1992. (VI. 10.) AB határozat, ABH 1992,
204.], hanem akkor is, ha az adott szabályozási koncepción belül az Alkotmányból levezethető tartalmú jogszabályi rendelkezés hiányzik [15/1998. (V. 8.) AB határozat,
ABH 1998, 132, 138.]. A szabályozás tartalmának hiányos
voltából eredő alkotmánysértő mulasztás megállapítása
esetében is a mulasztás, vagy a kifejezett jogszabályi
felhatalmazáson nyugvó, vagy ennek hiányában, a feltétlen jogszabályi rendezést igénylő jogalkotói kötelezettség
elmulasztásán alapul [4/1999. (III. 31.) AB határozat,
ABH 1999, 52, 57.].
Az Alkotmánybíróság megítélése szerint a Hatv. rendszerében további szabályozást igénylő az Alkotmány 54. §
(1) bekezdése és 70/A. § (1) bekezdése egymásra vonatkoztatott értelmezéséből következő alkotmányellenes különbségtétel és ezáltal az alkotmánysértő mulasztás megállapítását megalapozó alkotmányellenesség sem állapítható
meg.
Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság elutasította azt az indítványt, amely a Hatv. vonatkozásában mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítását kezdeményezte.
Budapest, 2011. március 1. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1/2019. (I. 9.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII.  törvény 90.  §-a alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – lemondására tekintettel
dr. Kasa Katalint 2019. február 14-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2018. december 14. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
14/2015. (I. 16.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet kinevezéséről és megbízásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére –
dr.  Müller Adrient kinevezem rendkívüli és meghatalmazott nagykövetté, és megbízom Magyarország rigai
nagykövetségének vezetésével.
Budapest, 2014. augusztus 1. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök