text:
11/2014. (IV. 4.) AB határozata a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. C. törvény 2:22. § (1) és (2) bekezdései alaptörvény-ellenességének és nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítására irányuló indítvány elutasításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének utólagos vizsgálatára, valamint
nemzetközi szerződésbe ütközés vizsgálatára irányuló eljárásban – dr. Lenkovics Barnabás, dr. Salamon László
és dr. Szívós Mária alkotmánybírók párhuzamos indokolásával – meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény 2:22. § (1) és (2) bekezdései alaptörvényellenessége és nemzetközi szerződésbe ütközése megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt
elutasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
I. [1] 1. Az alapvető jogok biztosa (a továbbiakban: indítványozó) – az Alkotmánybírósághoz 2013. július 12-én érkezett
indítványában – kezdeményezte a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 2:22. §
(1) és (2) bekezdései alaptörvény-ellenességének, valamint nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítását és
megsemmisítését.
[2] A Ptk. támadott bekezdései rendelkeznek a  cselekvőképtelen nagykorú jognyilatkozatáról: a  Polgári
Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a  továbbiakban: régi Ptk.) szabályain nem változtatva
a  cselekvőképtelen nagykorú személy jognyilatkozata általában semmis, tekintet nélkül a  cselekvőképtelenség
okára, nevében gondnoka jár el és tesz érvényes jognyilatkozatot. A semmisség főszabálya alól a Ptk. (a régi Ptk.-val
egyező módon) maga teremt kivételt a  támadott 2:22.  § (2)  bekezdésben konjunktív módon meghatározott
esetekben, az úgynevezett bagatell ügyletekben.
[3] Az indítványozó szerint a  Ptk. 2:22.  § (1) és (2)  bekezdése sérti az  Alaptörvény II.  cikkében meghatározott emberi
méltósághoz való jogot, az  Alaptörvény VI.  cikkében deklarált magánszférához való jogot, valamint ellentétes
a  2007. évi XCII. törvénnyel kihirdetett a  Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény és az  ahhoz
kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv (a  továbbiakban: CRPD) 12.  cikkében, valamint az  1993. évi XXXI. törvénnyel
kihirdetett az  emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt
Egyezmény és ahhoz tartozó nyolc kiegészítő jegyzőkönyv (a továbbiakban: Egyezmény) 8. cikkében foglaltakkal.
[4] 2. Az  indítványozó azt találja aggályosnak mind a  régi, mind a  hatályos Ptk. rendszerében, hogy
a  cselekvőképességet teljesen kizáró, illetve teljesen korlátozó gondnokság esetében kimondja a  törvény, hogy
a  gondnokolt nevében kizárólag a  gondnok tehet érvényes jognyilatkozatot – a  gondnokolt jognyilatkozata
tehát automatikusan érvénytelen –; és mindez még a  legbelső privátszférát érintő, legszemélyesebb döntések
(házasságkötés, apaság elismerése) esetében is így van.
[5] Megjegyzi az indítványozó, hogy bár a Ptk. alapján a helyettes döntéshozatal elrendelésére csak legvégső esetben
kerülhet sor, mégis alkotmányosan aggályos, hogy a cselekvőképességet teljesen korlátozó gondnokság elrendelése
szinte valamennyi jognyilatkozat automatikus semmisségét vonja maga után. A  gondnokság alá helyező eljárás
során pedig nincs alkotmányos garancia arra, hogy az  eljáró bíróság a  cselekvőképességet teljesen korlátozó
gondnokság jogkövetkezményeit mérlegelhesse, és egyedi szempontok figyelembevételével állapítsa meg azokat.
[6] Az indítványozó szerint a  Ptk. támadott szabályaiban a  cselekvőképességet teljesen korlátozó gondnokság
(a  helyettes döntéshozatal) jogintézménye általánosan korlátozza az  érintett egyes különös személyiségi jogainak
gyakorlását, az érintett emberi méltósághoz való jogát. Azzal, hogy az érintett nem tehet érvényes jognyilatkozatot,
a  jogalkotó aránytalanul beavatkozik a magánéletébe, korlátozza döntési szabadságát, így sérül az önrendelkezési
joga és a  magánszférához való joga is. Az  indítványozó szerint a  mindennapi életben tömegesen előforduló
jogügyleteken túl a gondokolt életének számos olyan szférája van, ahol az érvényes nyilatkozattétel teljes kizárása
alkotmányossági szempontból indokolja az  arányosság vizsgálatát. A  legszemélyesebb döntések – házasság,
választójog, egészségügyi beavatkozás – meghozatala során aránytalan korlátozást jelent, hogy erre csak
a  gondnok helyettes döntése alapján kerülhet sor. Alkotmányossági garancia a  gondnokság elrendelése során,
hogy minden esetben bírói döntés szükséges az általános korlátozás elrendeléséhez; az indítványozó szerint ennek
ki kellene terjednie az  alkalmazandó jogkövetkezményekre is: egyedi esetekben, mérlegelés nélküli, automatikus
jogkövetkezmények előírása az  emberi méltósághoz való jog, az  önrendelkezéshez való jog sérelmével, valamint
a  magánszféra aránytalan korlátozásával jár. Az  indítványozó nem vitatja, hogy a  gondnokoltak, valamint a  velük
jogviszonyba lépők jogainak, érdekeinek védelme legitim jogkorlátozási cél, ám ez  például a  megtámadhatóság
biztosításával is elérhető.
[7] 3. A  nemzetközi szerződésekbe ütközés indoklásával az  indítványozó kifejti, hogy a  Ptk. támadott 2:22.  § (1) és
(2) bekezdéseiben foglalt automatikus semmisség jogkövetkezménye, valamint a helyettes döntéshozatalra épülő
aránytalan korlátozás ellentétes a  CRPD 12.  cikkében foglaltakkal, túllép a  részes államok mérlegelési keretein
a vállalt kötelezettségek megvalósítása során. Az Emberi Jogok Európai Bíróságának gyakorlata alapján a támadott
szabályok az  Egyezmény 8.  cikkében deklarált magán- és családi élet tiszteletben tartásához való jogot is sértik,
azzal nem egyeztethetőek össze.
[8] Az Alkotmánybíróság az indítványról beszerezte a közigazgatási és igazságügyi miniszter véleményét.
II. [9] 1. Az Alaptörvény érintett rendelkezései:
„II.  cikk Az  emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az  élethez és az  emberi méltósághoz,
a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.”
„VI. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán- és családi életét, otthonát, kapcsolattartását és jó hírnevét
tiszteletben tartsák.”
[10] 2. A CRPD vonatkozó pontjai:
„12. cikk A törvény előtti egyenlőség
1. A részes államok újólag megerősítik, hogy a fogyatékossággal élő személyeknek joguk van ahhoz, hogy a törvény
előtt mindenhol személyként ismerjék el őket.
2. A részes államok elismerik, hogy a fogyatékossággal élő személyeket az élet minden területén másokkal azonos
alapon megilleti a jog-, illetőleg cselekvőképesség.
3. A  részes államok meghozzák a  szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a  fogyatékossággal élő
személyek cselekvőképességének gyakorlásához esetlegesen szükséges segítség hozzáférhetővé váljon.
4. A  részes államok biztosítják, hogy a  cselekvőképesség gyakorlására vonatkozó valamennyi intézkedés,
a  nemzetközi emberi joggal összhangban, megfelelő és hatékony biztosítékokat tartalmaz a  visszaélések
megelőzésére. Az  ilyen biztosítékok garantálják, hogy a  cselekvőképesség gyakorlására vonatkozó intézkedések
tiszteletben tartják a  személy jogait, akaratát és választásait, összeférhetetlenségtől és indokolatlan befolyástól
mentesek, arányosak és a személy körülményeire szabottak, a lehető legrövidebb időre vonatkoznak, továbbá hogy
a hatáskörrel rendelkező, független és pártatlan hatóság vagy igazságügyi szerv rendszeresen felülvizsgálja azokat.
A biztosítékok azzal arányosak, amilyen mértékben az adott intézkedések érintik a személy jogait és érdekeit.
5. E  cikk rendelkezéseire figyelemmel a  részes államok minden megfelelő és hatékony intézkedést megtesznek
a  fogyatékossággal élő személyek egyenlő jogának biztosítására a  tulajdonhoz való joghoz és az  örökléshez való
joghoz, saját pénzügyeik ellenőrzéséhez, továbbá bankkölcsönhöz, jelzáloghoz és más pénzügyi hitelhez való
egyenlő hozzáféréshez, illetve biztosítják, hogy a fogyatékossággal élő személyeket önkényesen ne foszthassák meg
vagyonuktól.”
[11] 3. Az Egyezmény vonatkozó pontjai:
„8. Cikk Magán- és családi élet tiszteletben tartásához való jog
1. Mindenkinek joga van arra, hogy magán- és családi életét, lakását és levelezését tiszteletben tartsák.
2. E  jog gyakorlásába hatóság csak a  törvényben meghatározott, olyan esetekben avatkozhat be, amikor az  egy
demokratikus társadalomban a  nemzetbiztonság, a  közbiztonság vagy az  ország gazdasági jóléte érdekében,
zavargás vagy bűncselekmény megelőzése, a  közegészség vagy az  erkölcsök védelme, avagy mások jogainak és
szabadságainak védelme érdekében szükséges.”
[12] 4. A Ptk. támadott rendelkezései:
„2:22. § [A cselekvőképtelen nagykorú jognyilatkozata]
(1) A cselekvőképtelen nagykorú jognyilatkozata semmis, nevében gondnoka jár el.
(2) A  cselekvőképtelenség miatt nem semmis a  cselekvőképtelen nagykorú által kötött és teljesített csekély
jelentőségű szerződés, amelynek megkötése a  mindennapi életben tömegesen fordul elő és különösebb
megfontolást nem igényel.”
[13] 5. A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény:
15/A.  § (1) A  cselekvőképtelen személy jognyilatkozata – a  (2)  bekezdésben foglalt kivétellel – semmis; nevében
gondnoka jár el. A gondnoknak a véleménynyilvánításra képes gondnokolt kívánságát, kéréseit – pl. a tartózkodási
helyére vonatkozóan – a  döntések meghozatala előtt meg kell hallgatnia és lehetőség szerint figyelembe kell
vennie. Ha a  gondnok e  kötelezettségét folyamatosan megszegi, ez  a  19/C.  § (2)  bekezdésében foglaltak szerinti
elmozdítását vonhatja maga után.
(2) A  cselekvőképtelen személy maga is megkötheti azokat a  csekély jelentőségű szerződéseket, amelyek
a mindennapi életben tömegesen fordulnak elő, és különösebb megfontolást nem igényelnek.
III. [14] Az indítvány nem megalapozott. [15] 1. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  indítványozó az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdésének e) és
f )  pontja alapján, valamint az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 24.  §
(2) bekezdése, valamint a 32. § (2) bekezdése alapján a jogszabályi rendelkezés utólagos vizsgálatára és nemzetközi
szerződésbe ütközésének megállapítására irányuló indítvány benyújtására jogosult.
[16] Az indítvány tartalmát tekintve megfelel az Abtv. 24. § (2) bekezdésében és az 52. § (1) bekezdésében foglaltaknak.
[17] 2. A  cselekvőképesség szabályozása a  Ptk.-ban a  régi Ptk.-hoz képest jelentősen módosult. Ezzel együtt
a  Ptk. is fenntartja a  régi Ptk. rendezési elvét: más szabályok vonatkoznak a  kiskorúak és mások a  nagykorúak
cselekvőképességére. Jelen ügy a  nagykorú személyek cselekvőképességére vonatkozó szabályanyagot érinti.
A  Ptk.-ban is főszabály, hogy „[a]ki cselekvőképes, maga köthet szerződést, vagy tehet más jognyilatkozatot”.
[Ptk. 2:8. § (2) bekezdés].
[18] A cselekvőképesség nagyobb fokban csak akkor korlátozható, ha az  enyhébb korlátozással nem biztosítható
az érintett nagykorú személy jogainak védelme. A Ptk. 2:19. §-a lehetőséget biztosít a cselekvőképesség részleges
– ügycsoportokat érintő – korlátozására, ezen kívül a cselekvőképesség teljes korlátozására (Ptk. 2:21. §). Ezt egészíti
ki a  cselekvőképességet nem érintő támogatott döntéshozatal (Ptk. IX. cím), valamint az  előzetes nyilatkozattétel
(rendelkezés a cselekvőképesség jövőbeli korlátozása esetére, Ptk. X. cím).
[19] A Ptk. 2:21.  §-a rendelkezik a  cselekvőképesség teljes korlátozásáról, amelyet a  bíróság csak akkor rendelhet el,
„ha az  érintett személy jogainak védelme a  cselekvőképességet nem érintő módon vagy a  cselekvőképesség
részleges korlátozásával nem biztosítható”. A cselekvőképesség általános korlátozása helyett, fokozatosság alapján,
az érintett nagykorú cselekvőképességét a bíróság adott ügycsoport, vagy ügycsoportok tekintetében részlegesen
korlátozhatja, és csak végső esetben, a  belátási képesség tartós, teljes körű hiánya esetén korlátozhatja teljesen.
A  Ptk. nem tartalmaz útmutatást – még példálózó felsorolást sem ad – az  esetleges érintett ügycsoportokra
nézve, így a  bíróságnak minden ügyben egyénre szabva kell megállapítania azokat az  ügyeket, amelyekben
a  cselekvőképességet korlátozni kell. Minden más ügyben továbbra is teljes cselekvőképességgel rendelkezik
az érintett.
[20] Fentiek szerint a  továbbiakban nem lehetséges a  cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezés, hiszen
a  Ptk. 2:21.  § (2)  bekezdése alapján önmagában az, hogy az  érintett személy ügyei viteléhez szükséges belátási
képessége – mentális zavara következtében – tartósan, teljes körűen hiányzik, még nem teszi elkerülhetetlenné
a cselekvőképesség teljes korlátozását. Utóbbi megítéléséhez figyelembe kell venni az érintett egyéni körülményeit,
családi, társadalmi kapcsolatait. A bírói gyakorlat – a Legfelsőbb Bíróság 1597/2007. számú polgári elvi határozatát
követve – eddig is így járt el, a Ptk. ezt már elő is írja.
[21] A gondnokság alá helyezés eljárási szabályait a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban:
Pp.) tartalmazza. A  Pp. 310.  § (2)  bekezdése alapján az  eljáró bíróság az  érintett elmeállapotának megítéléséhez
igazságügyi elmeorvosszakértőt rendel ki. A  Ptk. alapján ugyanakkor a  bíróság nem alapozhatja ítéletét kizárólag
az  orvosszakértő véleményére, hiszen a  szakértő kizárólag a  cselekvőképesség korlátozásához szükséges egyik
feltételről, az  elmeállapotról nyilatkozik. A  bíróságnak kell megítélnie az  érintett személyi körülményeit, valamint
vizsgálni családi, társadalmi kapcsolatait, ezáltal esetenként eldönteni: az  önrendelkezési jog milyen mértékű
korlátozása szükséges. Ha szükséges egyáltalán a  cselekvőképesség korlátozása, a  bíróság dönt arról milyen
ügyekben, vagy végső esetben teljes korlátozást rendel el.
[22] Mindezek alapján lehetőség van arra is, hogy az  Abtv. 27.  §-ában biztosított alkotmányjogi panasszal forduljanak
konkrét bírói ítélet ellen az Alkotmánybírósághoz, ha úgy ítélik meg a jogorvoslatok kimerítése után, hogy a döntés
az érintett önrendelkezési jogát aránytalanul sérti.
[23] A Pp. gondnokság alá helyezés szabályait tartalmazó XVIII. fejezete rendelkezik a  perbeli személyek jogállásáról
és képviseletéről: a  306.  § (1)  bekezdés értelmében „[a] gondnokság alá helyezési perben a  korlátozottan
cselekvőképes felperes, valamint az  alperes teljes perbeli cselekvőképességgel rendelkezik”. Ezen kívül a  312.  §
(1)  bekezdése szerint „[a] gondnokság alá helyezés megszüntetése, cselekvőképességet korlátozó gondnokság
esetén azon ügycsoportok módosítása, amelyek vonatkozásában a  bíróság a  gondnokolt cselekvőképességét
korlátozta, a  cselekvőképességet korlátozó gondnokság cselekvőképességet kizáró gondnoksággá változtatása,
a  cselekvőképességet kizáró gondnokság cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezésre módosítása,
a  választójogból való kizárás, valamint a  választójogból való kizárás megszüntetése iránt a  keresetet az  ellen kell
megindítani, akinek keresete folytán a bíróság a gondnokságot elrendelte, ha pedig a gondnokság megszüntetését
vagy módosítását, a  választójogból való kizárást vagy a  választójogból való kizárás megszüntetését az  kéri,
a gondnokolt ellen. Ha az, akinek keresete folytán a bíróság a gondnokságot elrendelte, meghalt vagy ismeretlen
helyen, illetve külföldön tartózkodik, a  keresetet a  bíróság által kirendelt ügygondnok ellen kell megindítani”.
A  312.  § (3)  bekezdése deklarálja, hogy „a gondnokság alá helyezett a  perben teljes perbeli cselekvőképességgel
rendelkezik”.
[24] 3. A Ptk. differenciált szabályozást vezet be a cselekvőképesség tekintetében: biztosítja az érintett személy jogainak
védelmét, a  jogok érvényesítési lehetőségét a  cselekvőképesség korlátozása nélkül is. Erre szolgál a  támogatott
döntéshozatal jogintézménye, amelynek a  Ptk. 2:38.  §-a alapján két esete van: (1) az  érintett személy belátási
képessége kisebb mértékű csökkenése esetén a gyámhatósághoz fordulhat és – cselekvőképessége korlátozásának
elkerülése céljából – kérheti támogató kirendelését, amelyről a  hatóság dönt; (2) cselekvőképességet érintő
gondnokság alá helyezési perben az  eljáró bíróság megállapíthatja, hogy az  érintett cselekvőképességének
korlátozása nem indokolt, de egyes ügyekben segítségre van szüksége; a  gondnokság alá helyezés iránt
benyújtott keresetet elutasítva, ítéletét közli a  gyámhatósággal. Utóbbi esetben szintén a  gyámhatóság rendeli
ki a  támogatót, az  érintett személlyel egyetértésben. E  differenciált rendszer alapján lehetséges, hogy egy ember
cselekvőképessége egyes ügyekben korlátozott, tehát gondnok segíti, míg más ügyekben nincs korlátozva
a cselekvőképessége, de támogatót vesz igénybe, egyébként pedig önállóan intézi ügyeit.
[25] 4. A támogatott döntéshozatalhoz hasonlóan új jogintézmény a Ptk. X. címébe foglalt előzetes jognyilatkozat tétel.
Eszerint cselekvőképes nagykorú személy cselekvőképességének jövőbeli részleges vagy teljes korlátozottsága
esetére közokiratban, ügyvéd által ellenjegyzett magánokiratban vagy gyámhatóság előtt személyesen
előzetes jognyilatkozatot tehet. E  nyilatkozat két irányú lehet: egyrészt pozitív, megnevezheti ugyanis kit javasol
gondnokként eljárni – ha szükséges – a  későbbiekben; másrészt negatív, ki is zárhat bizonyos személyeket
a  potenciális gondnoki körből. Mindezeken túl – erősítve az  önrendelkezési jogot – az  érintett személy azt is
meghatározhatja, hogyan döntsön, milyen módon járjon el személyes és vagyoni ügyeiben a  jövőbeli gondnok.
A  jognyilatkozat hatályosulásához szükséges, hogy nyilvántartásba vegyék [Ptk. 2:39.  § (3)  bekezdés]. A  bíróság
később, a  cselekvőképességet érintő gondnokság alá helyező döntésében rendeli el az  előzetes jognyilatkozat
alkalmazását. Garanciális szabály, hogy a  nyilatkozatot tevő annak tartalmát módosíthatja, valamint „[h]a
a  körülmények az  előzetes jognyilatkozatot tevő személy cselekvőképességének korlátozását követően úgy
változtak meg, hogy az  előzetes jognyilatkozatban foglaltak teljesítése a  gondnokolt érdekével ellentétes lenne,
a  bíróságtól a  rendelkezés alkalmazásának mellőzését a  gondnokolt, a  gondnok, a  gyámhatóság és az  ügyész
kérheti” (Ptk. 2:41. §).
[26] A támogatott döntéshozatal részletes szabályozásáról, valamint az előzetes jognyilatkozat módosításáról még nem
született jogszabály, a  személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük
feltételeiről szóló 1/2000. (I. 7.) SZCSM rendelet 39/A.  §–39/E.  §-aiban foglalt támogató szolgáltatás pedig nem
kizárólag a  cselekvőképességet teljesen vagy részlegesen korlátozó gondnokság alá helyezetett személyek
segítésére jött létre.
IV. [27] 1. Az Alkotmánybíróság elsőként megvizsgálta, hogy a Ptk. indítványozó által kifogásolt 2:22. § (1) és (2) bekezdése
sérti-e az Alaptörvény II. cikkében biztosított emberi méltósághoz való jogot.
[28] Az Alkotmánybíróság a  korábbi alkotmánybírósági határozatok felhasználhatóságáról a  13/2013. (VI. 17.) AB
határozatban foglalt állást, amelyet szükségessé tett, hogy Magyarország Alaptörvényének negyedik módosítása
(2013. március 25.) 19. cikk (2) bekezdése 2013. április 1-jei hatállyal megváltoztatta az Alaptörvény Záró és vegyes
rendelkezések 5. pontját. A határozat szerint „[a]z Alkotmánybíróság az újabb ügyekben vizsgálandó alkotmányjogi
kérdések kapcsán felhasználhatja a  korábbi határozataiban kidolgozott érveket, jogelveket és alkotmányossági
összefüggéseket, ha az Alaptörvény adott szakaszának az Alkotmánnyal fennálló tartalmi egyezése, az Alaptörvény
egészét illető kontextuális egyezősége, az Alaptörvény értelmezési szabályainak figyelembevétele és a konkrét ügy
alapján a megállapítások alkalmazhatóságának nincs akadálya, és szükségesnek mutatkozik azoknak a meghozandó
döntése indokolásába történő beillesztése. Az  Alkotmánybíróság – a  fenti feltételek vizsgálata mellett –
a  hatályát vesztett alkotmánybírósági határozat forrásként megjelölésével, a  lényegi, az  adott ügyben felmerülő
alkotmányossági kérdés eldöntéséhez szükséges mértékű és terjedelmű tartalmi vagy szövegszerű megjelenítéssel
hivatkozhatja vagy idézheti a  korábbi határozataiban kidolgozott érveket, jogelveket. Az  indokolásnak
és alkotmányjogi forrásainak ugyanis a  demokratikus jogállamban mindenki számára megismerhetőnek,
ellenőrizhetőnek kell lennie, a  jogbiztonság igénye az, hogy a  döntési megfontolások átláthatóak, követhetőek
legyenek.” {Indokolás [32]–[33]}.
[29] Az Alaptörvény II.  cikke tartalmilag – és jórészt szó szerint – megegyezik a  korábbi Alkotmány 54.  §
(1)  bekezdésében foglalt rendelkezéssel. Az  Alaptörvény az  Alkotmánynál is erősebben hangsúlyozza az  emberi
méltóság megalapozó szerepét értékrendjében: az emberi méltóságot kifejezetten „sérthetetlenné” nyilvánítja. Ezért
az Alkotmánybíróság nem találja indokoltnak, hogy az emberi méltóságról alkotott eddigi felfogásán változtasson.
Így az  Alkotmánybíróság az  emberi méltósághoz való jogról hozott korábbi döntéseiben foglalt álláspontját
a  jelen ügyben is irányadónak tekinti. Ez  a  felfogás az  önrendelkezési jogot alapvető mivolta ellenére sem tekinti
korlátozhatatlannak.
[30] Eszerint az emberi méltóság alapvető eleme minden ember egyenlő szabadsága, és egyenértékűsége. Az egyenlő
szabadság következménye minden egyes ember jogi önrendelkezése, amely az  Alaptörvény szerint „sérthetetlen”.
Az  ember önrendelkezése – a  rendelkezés saját magával – az  egyenlő szabadság jogi megvalósulása: minden
ember saját életének alapvető erkölcsi és gyakorlati kérdéseiben külső kényszer nélkül maga dönthet; ez  a  joga
csak rendkívüli esetben korlátozható. E felfogás elvetése azzal járna, hogy el kellene fogadni egyesek rendelkezési
jogát más emberek életével, ami az  Alaptörvény értékrendjével ellentétes lenne. Ennek kimagasló jelentősége
van a  vizsgált esetben – a  cselekvőképesség korlátozásában –, mert itt pontosan arról van szó, hogy valaki
más cselekszik a  jogosult helyett, mivel ő képtelen rá. Ebben az  esetben ügyelni kell arra, hogy a  gondnok ne
rendelkezzen a  cselekvőképtelen személy/ember életével, hanem helyette, de amennyire lehetséges, az  ő
szempontjai szerint döntsön.
[31] Az Alkotmánybíróság 36/2000. (X. 27.) AB határozatában részletesen elemezte és összefoglalta az önrendelkezéshez
való jog mibenlétét és a  korlátozás lehetőségét: „[a]z Alkotmánybíróság álláspontja szerint az  önrendelkezési
jog, mint az  emberi méltóságból fakadó cselekvési autonómia kifejeződése személyhez kötött. Ettől különálló
kérdés, hogy a  jogi szabályozás az  önrendelkezési jog elé bizonyos esetekben korlátot állít (feltételekhez köti
vagy nem ismeri el annak érvényesülését). Amikor az  egyéni cselekvési autonómia körébe tartozóan a  jog
más személy fellépését intézményesíti, nem az  önrendelkezési jogot »ruházza át« másra. A  »helyette történő
joggyakorlás« az  önrendelkezési jog egyidejű törvényi korlátozása mellett biztosít másnak döntési lehetőséget;
az önrendelkezési jog »helyette történő gyakorlása« – a személyiségtől elválaszthatatlan volta folytán – fogalmilag
kizárt. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése értelmében a Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga
van az emberi méltósághoz, amelytől senkit sem lehet önkényesen megfosztani. Az Alkotmánybíróság gyakorlata
szerint az emberi méltósághoz való jog csak az emberi státusz meghatározójaként, az élethez való joggal fennálló
egységében abszolút és korlátozhatatlan [64/1991. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1991, 258–294.]. Anyajog mivoltából
levezetett egyes részjogai (mint pl. az  önrendelkezéshez és a  személy testi integritásához való jogok) azonban
az  Alkotmány 8.  § (2)  bekezdése szerint bármely más alapjoghoz hasonlóan korlátozhatók [75/1995. (XII. 21.) AB
határozat, ABH 1995, 376, 383.]”.
[32] Az emberi méltóságot – mint önrendelkezési jogot – súlyosan érinti a  cselekvőképesség megvonása vagy
korlátozása. Erről a 74/2009. (VII. 10.) AB határozatban az Alkotmánybíróság megállapította: „[a] cselekvőképesség
megléte nemcsak a bírósági és közigazgatási eljárás során elengedhetetlen, hanem a magánjogi jogalanyok egymás
közötti jogviszonyaiban is. A  gondnokság alá helyezéssel kapcsolatos szabályok elsődleges célja az  ügyeinek
vitelére képtelen és ezért kiszolgáltatott felnőtt személyének és vagyonának a védelme. A gondnokság intézménye
azokat az  embereket segíti, akiknek mentális megbetegedés vagy mentális képességeik megfogyatkozása
miatt tartósan vagy átmenetileg sérült a  döntési képességük. Ügyeik intézésére gondnokot rendel. A  döntési
képesség teljes hiánya esetén a gondnok önállóan jár el. Ezért rendelkezik a Ptk. 15/A. § (1) bekezdése arról, hogy
a  cselekvőképtelen személy jognyilatkozatai – a  csekély jelentőségű, tömegesen előforduló szerződések (például
a buszjegyvásárlás) kivételével – semmisnek minősülnek. A szabály kiindulópontja az, hogy a cselekvőképtelensége
miatt gondnokság alatt álló személy döntési képessége oly mértékben sérült, hogy a  jogszabálynak az  érintett
személyt saját döntéseinek következményeitől is meg kell óvnia. Ebben az  esetben az  önmaga képviseletére
nem képes személy gondnoka éppen a  gondnokolt alapjogainak érvényesítésében segíthet. [1071/B/1998. AB
határozat, ABH 2002, 901, 903.] A  gondnokság elrendelésével kapcsolatos rendelkezések azonban nem csupán
a  gondnokolt személyt, hanem a  gondnokság alá helyezettel jogviszonyba lépők személyi és vagyoni érdekeinek
a védelmét is szolgálják. Az ügyleti forgalom biztonsága érdekében ugyanis indokolt, hogy azon személyek számára,
akik a  személyi és vagyoni jogviszonyokban önálló döntéshozatalra nem képesek, a  bíróság a  gondnokság alá
helyezési per során ügyei vitelére gondnokot rendeljen ki. A gondok beleegyezése vagy utólagos jóváhagyása teszi
a gondnokolt egyes jognyilatkozatát érvényessé”. [ABH 2009, 750, 758–759.]
[33] A vizsgált szabályok kétségkívül korlátozzák az  egyén önrendelkezési jogát. Az  alapjogot minden általános
jogi szabályozás – mely rendesen csak törvény lehet az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdése szerint —, valamint
ezen alapuló egyedi közigazgatási aktus, bírói ítélet vagy más állami cselekvés korlátozza, amely beavatkozik
az alapjog védelmi körébe. A védelmi kör az alapjog által védett – megengedett, vagy biztosított – magatartások
és jogi helyzetek összessége. Az alapjog védelmi tartományába tartozó bármely magatartásba vagy jogi helyzetbe
beavatkozó norma alapjogi igazolásra szorul. Az  alapjog védett körébe való beavatkozás megállapítása még nem
jelenti a szabályozás alkotmányellenességét, csak az alkotmányos vizsgálat indokoltságát. Ennek eredményétől függ
a vizsgált szabályozás alkotmányossága: nem minden alapjog-korlátozás alkotmányellenes.
[34] Helyes az  indítványozó állítása, amely szerint a  gondnokolt személyek jognyilatkozatainak semmissége, valamint
a  legszemélyesebb jognyilatkozatok megtételének kizárása korlátozza az  érintett személy emberi méltósághoz
való jogát. Ez  a  korlátozás az  indítványozó szerint alaptörvény-ellenes, közelebbről: szükséges, de aránytalan.
Az Alkotmánybíróság ennek megfelelően vizsgálta a korlátozás alkotmányosságát.
[35] Az alkotmányos alapjogok korlátozása az  Alkotmánybíróság gyakorlata alapján a  következőképpen alakult.
Az Alaptörvény I. cikkének szövege az Alkotmány 8. § (2) bekezdésével megegyezik abban, hogy az alapvető jogokra
és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvénynek kell megállapítania. Az  Alkotmány 8.  § (2)  bekezdése
kimondta, hogy alapvető jog lényeges tartalmát törvény sem korlátozhatta. A  korlátozás további követelményeit
az  Alkotmánybíróság fogalmazta meg az  ún. alapjogi tesztben, amelynek lényege, hogy az „állam akkor nyúlhat
az  alapjog korlátozásának eszközéhez, ha másik alapvető jog és szabadság védelme vagy érvényesülése, illetve
egyéb alkotmányos érték védelme más módon nem érhető el. Az alapjog korlátozásának alkotmányosságához tehát
önmagában nem elegendő, hogy az másik alapjog vagy szabadság védelme vagy egyéb alkotmányos cél érdekében
történik, hanem szükséges, hogy megfeleljen az  arányosság követelményeinek: az  elérni kívánt cél fontossága
és az  ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban legyen egymással. A  törvényhozó
a korlátozás során köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni. Alkotmányellenes a  jog
tartalmának korlátozása, ha az kényszerítő ok nélkül, önkényesen történik, vagy ha a korlátozás súlya az elérni kívánt
célhoz képest aránytalan” [30/1992. (V. 26.) AB határozat, ABH 1992, 167, 171.].
[36] Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint tehát az  alapjog korlátozása akkor arányos, ha „az elérni kívánt cél
fontossága és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban” van, továbbá a „törvényhozó
a  korlátozás során köteles az  adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni” [30/1992. (V. 26.)
AB határozat, ABH 1992, 167, 171.; továbbá: 20/1990. (X. 4.) AB határozat, ABH 1990, 69, 71.; 7/1991. (II. 28.) AB
határozat, ABH 1991, 22, 25.; 11/1992. (III. 5.) AB határozat, ABH 1992, 77, 85.; 11/1993. (II. 27.) AB határozat, ABH
1993, 109, 110.; 22/1999. (VI. 30.) AB határozat, ABH 1999, 176, 194–195.; 18/2000. (VI. 6.) AB határozat, ABH 2000,
117, 123.].
[37] Az Alaptörvény ezt a  gyakorlatot teszi írott szabállyá, amikor [I.  cikk (3)  bekezdés] akként rendelkezik, hogy
alapvető jog más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül
szükséges mértékben, az elérni kívánt céllal arányosan korlátozható. Ugyancsak tartalmi azonosság állapítható meg
az Alaptörvény I. cikkében és az Alkotmány 8. § (2) bekezdésében a lényeges tartalom védelmét illetően.
[38] Az Alkotmánybíróságnak ennek alapján vizsgálnia kellett, hogy a  kifogásolt szabályozás korlátozza-e, és ha igen,
alkotmányosan megengedett módon-e, az  emberi méltósághoz való jogot. Az  Alkotmánybíróság, hasonlóan más
alkotmánybíróságokhoz és az  Emberi Jogok Európai Bíróságához, valamint az  Európai Bírósághoz, az  alapjogok
korlátozását a  szükséges és arányos (vagy csak arányos) korlátozás mércéjével vizsgálja. [6/1998. (III. 11.) AB
határozat, ABH 1998, 98–99.; 18/2000. (VI. 6.) AB határozat, ABH 2000, 122–123, 130.]
[39] Ez a mérce, ellentétben az Alkotmánnyal, az Alaptörvényben kifejezett tételes alapon nyugszik: az Alaptörvény I. cikk
(3) bekezdése – az Alkotmánybíróság korábbi gyakorlata, elsősorban a 30/1992. (V. 26.) AB határozat alapján [ABH
1992, 167, 171.] – meghatározza az alapjogok korlátozásának feltételeit.
[40] Az alapjog korlátozásának szükségessége két elemből áll: az alapjog korlátozásának alkotmányos célt kell követnie,
és alkalmasnak kell lennie e  cél elérésére. Az  indítványozó nem vitatja, hogy belátási képességükben korlátozott
személyek jogainak védelme alkotmányos cél, amelynek elérésére szűk körben korlátozható a  jognyilatkozatok
megtételének lehetősége. A  Ptk. differenciált rendszere lehetőséget teremt arra, hogy a  cselekvőképesség teljes
korlátozására, mint legsúlyosabb eszközre csak szűk körben, kivételesen kerülhet sor olyan mentális állapotban lévő
személyeknél, ha jogaik (érdekeik) biztosításához elengedhetetlen gondnok igénybevétele.
[41] Az arányosság (szűkebb értelemben) azt kívánja, hogy a  szükséges korlátozás ne legyen több, mint amennyit
az  alkotmányosan igazolt cél elérése megkíván. Különösen azt kell itt vizsgálni, van-e az  alkotmányos cél
elérésére kevesebb alapjogi korlátozással járó megoldás, mint amit adott esetben a  törvényhozó választott.
A Ptk. csak akkor engedi a cselekvőképességet teljesen korlátozó gondnokság alá helyezést [2:21. § (3) bekezdés],
ha az  „érintett személy jogainak védelme a  cselekvőképességet nem érintő módon vagy a  cselekvőképesség
részleges korlátozásával nem biztosítható”. Ez  a  klauzula az  absztrakt normakontroll szintjén elegendő a  bíróság
által elrendelendő cselekvőképesség-korlátozás arányosság biztosítására. Az  arányosság legfontosabb biztosítéka
a  bírói ellenőrzés a  cselekvőképesség korlátozása felett. Ennél részletesebb alkotmányos ellenőrzésre ezért csak
a bírói döntések alkotmányjogi panasz alapján lehetséges vizsgálatakor [Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pontja
és Abtv. 27–28.  §-ai] lenne lehetőség. Ennek megerősítésére szolgál a  Ptk. 2:29.  §-a alapján a  bírósági döntés
rendszeres, kötelező felülvizsgálata.
[42] A korlátozás módozatainak, a  gondnok kirendelésének, felelősségének (ellenőrzés, gondoskodás szabályai),
eljárásának részletes szabályait nem a  Ptk. (vagy a  régi Ptk.), hanem a  gyámhatóságokról, valamint
a  gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásokról szóló 149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet (a  továbbiakban: Gyer.)
tartalmazza. Ennek vizsgálatát az  indítványozó nem kérte, azonban az  Alaptörvény 24.  cikk (4)  bekezdése
alapján az  Alkotmánybíróság a  szoros összefüggés okán figyelembe vette e  jogszabályt is. Eszerint nagykorú,
cselekvőképességet részlegesen vagy teljesen korlátozó gondnokság alatt álló személlyel szembeni visszaélés,
vagy gondatlan magatartás eredményeként megtörténhet, hogy a gondnok nem tesz eleget jogszabályban előírt
kötelezettségeinek (Gyer.) vagy esetleg olyan döntést hoz, amely ellentétes a  gondnokolt vágyaival, érdekeivel.
E problémák a gondnokság létrejöttére, működésére [visszaélések megelőzése, gondnoki posztot betöltők képzése:
a  hivatásos gondnoki feladatot ellátó személyek képesítési előírásairól szóló 25/2003. (V. 13.) ESZCSM rendelet]
vonatkozó eljárási szabályok garanciáinak hiányára vezethetőek vissza.
[43] A Ptk. szerinti akár teljes cselekvőképesség-korlátozás csak a  jogügyletekben korlátozza a  gondnokoltat, egyéb
– joghatással nem járó – cselekvéseiben, tehát személyi szabadságában nem.
[44] A Ptk. 6:4. § (1) bekezdése határozza meg a jognyilatkozat fogalmát, amelynek alapján: „[a] jognyilatkozat joghatás
kiváltására irányuló akaratnyilatkozat”. Az  emberi méltóság sérthetetlensége, benne az  önrendelkezés joga
megkívánja, hogy a  gondnokolt jognyilatkozatnak nem minősülő megnyilvánulásaiban, tetteiben (hétköznapi
cselekvések) személyes szabadsága [Alaptörvény IV.  cikk (1)  bekezdés] a  lehető legnagyobb mértékben
fennmaradjon. Igaz, a cselekvőképességet korlátozó gondnokság oka – legtöbbször pszichés betegség vagy kóros
állapot – indokolhatja a  gondnokság alatt álló személy személyi szabadságának korlátozását. Ezt azonban nem
a Ptk., hanem az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (a továbbiakban: Eütv.) X. fejezete (188–201/B. §-ai)
szabályozza.
[45] Az Eütv. 201–201/B.  §-ai tartalmazzák a  pszichiátriai betegek intézeti gyógykezelésére vonatkozó eljárási
szabályokat. A  201.  § (10)  bekezdése alapján „[a]mennyiben az  igazságügyi elmeorvos szakértői vélemény szerint
a  beteg ügyei viteléhez szükséges belátási képessége csökkent vagy hiányzik, a  bíróság a  szakértői véleményt
megküldi a  gyámhatóságnak a  gondnokság alá helyezési eljárás megindítása céljából”. A  már idézett 36/2000.
(X. 27.) AB határozat részletesen elemezte a  kóros elmeállapotú személyek intézeti gyógykezelésével kapcsolatos
eljárási szabályokat: „[a] kóros elmeállapotú személyek intézeti gyógykezelésével kapcsolatos eljárási szabályok
részben az  Eütv. szabályain, részben pedig a  polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény vonatkozó
rendelkezésein nyugszanak. Ez  az  eljárás bírósági eljárás, amelyet az  elmebetegek jogainak védelme szükségessé
tesz. Az  Eütv. a  bíróságnak rövid határidőket ír elő a  határozat meghozatalához, a  rövid határidőn belül való
döntésnek garanciális oka van. (A rövid határidő – a  már idézett – Emberi Jogok Európai Egyezménye 5.  cikk
1. e) pontjából és 4. pontjából is következik.) Az Eütv. előírja, hogy a bíróság 72 órán belül vizsgálja meg: az önkéntes
gyógykezelés feltételei fennállnak-e [Eütv. 197.  § (5)  bekezdése]. Sürgősségi gyógykezelés esetén szintén 72 órán
belül kell a  határozatot hozni [Eütv. 199.  § (2)  bekezdés], kötelező gyógykezelés esetén pedig 15 napon belül
[Eütv. 200.  § (3)  bekezdés]. Mindezek az  eljárás nemperes jellegének szükségességét önmagukban is kiváltják.
Garanciális szempontból nem szabad azt sem figyelmen kívül hagyni, hogy legyen az akár önkéntes gyógykezelés,
sürgősségi vagy kötelező gyógykezelés, az Eütv. egyaránt úgy rendelkezik, hogy a bíróság a határozathozatal előtt
meghallgatja – többek között – a  beteget is [Eütv. 197.  § (5)  bekezdés, 199.  § (6)  bekezdés, 200.  § (4)  bekezdés].
Végül figyelembe kell venni, hogy a  bírósági eljárásban az  egészségi állapottal kapcsolatos (szenzitív) adatok
merülnek fel, amely egyébiránt is a nyilvánosság kizárását eredményezhetik. Mindezek alapján megállapítható, hogy
a  pszichiátriai betegek gyógykezelése és gondozása során irányadó eljárás nemperes jellege ésszerű indokokon
nyugszik, a  konkrét eljárásokra irányadó rendelkezések pedig a  nemperes eljáráson belül is biztosítják az  olyan
garanciákat, amelyek a peres eljárásban is érvényesülnének.” [ABH 2000, 241, 265–266.]
[46] Mivel a cselekvőképességet teljesen kizáró gondnokság alá helyezettek jellemzően kórházi vagy intézeti kezelésben,
elhelyezésben részesülnek, ezt a  kérdést részleteiben az  erre vonatkozó jogszabályok alkotmányosságának
vizsgálatakor – megfelelő indítvány alapján – tekinthetné át az  Alkotmánybíróság. Itt elegendő leszögezni,
hogy a  jognyilatkozat-tételi képesség korlátozása nem jelentheti a  gondnokolt személyes szabadságának
indokolatlan korlátozását. Ehhez külön jogszabályra, mint az Eütv. 15–19. §-ai, van szükség. Mindez megfelelően áll
a cselekvőképesség részleges korlátozására is.
[47] A Ptk. 4:10.  § (1)  bekezdése szerint a  gondnokság alá helyezés folytán cselekvőképtelen személy házassága
érvénytelen. Az  indítványozó szerint ez  aránytalan korlátozás: szerinte tehát – más megoldás nem lévén –
legalább a  gondnok közreműködésével lehetővé kellene tenni a  cselekvőképességében teljesen korlátozott
személy számára is a  házasságkötést. Ez  azonban a  házasságkötés személyes mivoltával [Alaptörvény L)  cikk
(1)  bekezdése, valamint a  Ptk. 4:5.  § (1)  bekezdése] ellentétes lenne, hiszen a  jognyilatkozatot a  gondnok tenné
(támogatott döntéshozatal esetén hozzájárulását adná), ami képviselet útján kötött házasság lenne, amelyet
a magyar jog nem ismer: a házasságkötés csak személyesen lehetséges. Ez alól a magyar jog szűk körben kivételt
csak háborús időkben ismert: az  igen alacsony házasságkötési szám emelését 1916 végén ugyanis az úgynevezett
„távházasság” intézményének bevezetésével próbálták elérni. A  meghatalmazott útján történő házasságkötésnek
kivételes megengedéséről szóló 3.984/1916. M.E. számú rendelet (életbelépett 1916. december 1-jén) lehetővé
tette az  ellenség hatalmában lévő hadifoglyoknak, túszoknak és internált egyéneknek, hogy házasságkötésüknél
magukat meghatalmazottal képviseltessék. A névre szóló meghatalmazásban meg kellett jelölni, hogy kivel kíván
az  illető házasságot kötni, ennek alapján a házasságkötésnél a meghatalmazott – utalva e minőségére – a  rendes
házasságkötési alakiságoknak megfelelően helyettesítette a  meghatalmazót. A  60.300/1916. I.M. számú utasítás
meghatározta a  meghatalmazott útján történő házasságkötésnél és az  ily házasságkötés anyakönyvezésénél
követendő eljárást. A 3.984/1916. M.E. számú rendelet kiegészítéséről szóló 925/1917. M.E. számú rendelet szerint
meghatalmazott útján köthettek házasságot a  háború ideje alatt katonai szolgálatot teljesítő olyan személyek is,
„akik a hadműveleti vagy ahhoz közel eső területen levő akár katonai, akár polgári egészségügyi intézetben ápolás
alatt állnak.” (Életbelépett 1917. március 9-én.)
[48] A 37.119/1917. B.M. számú körrendelet részletes rendelkezéseket tartalmazott a  fenti jogszabályokról. Végül
a  5.230/1922. M.E. számú rendelet hatályon kívül helyezte a  meghatalmazott útján történő házasságkötéseket
engedélyező jogszabályokat. [Forrás: Heinz Ervin: Népesedéspolitikai intézkedések 1945 előtt. Demográfia. 2000. 4.
szám 477–498. http://www.demografia.hu/letoltes/kiadvanyok/Demografia/2000_4/Heinz.pdf (2014. február 19.)]
[49] Mindezek alapján az Alkotmánybíróság az Alaptörvény II. cikkének sérelmét nem állapította meg, és erre tekintettel
az indítványt e vonatkozásban elutasította.
V. [50] 1. Az Alkotmánybíróság a továbbiakban azt vizsgálta, hogy a Ptk. 2:22. § (1) és (2) bekezdése sérti-e az Alaptörvény
VI. cikk (1) bekezdését.
[51] A 32/2013. (XI. 22.) AB határozat a következőképpen határozta meg e  jog védelmi körét: „[a] magánszféra lényege
tekintetében azonban továbbra is fenntartható az  Alkotmánybíróság korábbi gyakorlatában megfogalmazott –
a  magánélet fogalmának esszenciáját jelentő, általános érvényű – megállapítás, miszerint a  magánszféra lényegi
fogalmi eleme, hogy az  érintett akarata ellenére mások oda ne hatolhassanak be, illetőleg be se tekinthessenek
[36/2005. (X. 5.) AB határozat, ABH 2005, 390, 400.]. Az  Alaptörvény VI.  cikk (1)  bekezdésében biztosított
magánszférához való jog és az Alaptörvény II. cikke által garantált emberi méltósághoz való jog között különösen
szoros a  kapcsolat. Az  Alaptörvény II.  cikke megalapozza a  magánszféra alakítása érinthetetlen területének
védelmét, ami teljesen ki van zárva minden állami beavatkozás alól, mivel ez  az emberi méltóság alapja.
Az Alaptörvény értelmében a magánszféra védelme azonban nem szűkül le az Alaptörvény II. cikke által is védett
belső vagy intimszférára, hanem kiterjed a  tágabb értelemben vett magánszférára (kapcsolattartás), illetve arra
a térbeli szférára is, amelyben a magán- és családi élet kibontakozik (otthon). Ezen túlmenően önálló védelmet élvez
az egyén életéről alkotott kép is (jó hírnévhez való jog).” (Indokolás [83]–[84])
[52] Az Alkotmánybíróság továbbá a  nemzetbiztonsági szolgálatok működésével összefüggésben kiadott 19/2013.
(VII. 19.) AB határozatban értelmezte az Alaptörvény VI. cikk (1) bekezdését: „[az] Alaptörvény VI. cikk (1) bekezdése
szerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán- és családi életét, otthonát, kapcsolattartását és jó hírnevét
tiszteletben tartsák. Az Alaptörvény a magánélet sérthetetlenségének jogát jelentősen kibővíti az előző Alkotmány
szabályaihoz képest. A  magántitok kifejezést az  Alaptörvény nem használja, helyette a  magán- és családi életet,
az  otthont és a  kapcsolattartást védi. Alkotmányossági szempontból aggályos, hogy a  hivatkozott rendelkezések
„folyamatosan” lehetővé teszik az  ellenőrzést végző számára, hogy olyan adatokat gyűjtsön, amelyek feltárják
a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső személy magánszférájának legbensőbb, leginkább védett területeit,
korlátozva a  magánlakás és a  magántitok sérthetetlenségét is. […] Az  Nbtvmód. felfüggesztett szabályainak
alkalmazása az érintett személy magánéletébe való beavatkozással súlyos és helyrehozhatatlan, jelentős hátránnyal
járó következményt okozhatna, a hatályba lépést követően belátható időn belül. Ez azért van így, mert a hatályba
lépést követően az  érintett személyek a  törvény szóhasználata szerint folyamatos ellenőrzés alatt állnának.
Az  Nbtvmód. 9. és 13.  §-ai vizsgálata során az  alaptörvény-ellenesség fennállása valószínűsíthető az  Alaptörvény
VI.  cikk (1)  bekezdésében rögzített alapvető jog, a  magán- és családi élet védelme, az  otthon tiszteletben tartása
állami kötelezettsége alapján. Az Nbtvmód. e rendelkezései olyan, súlyosan korlátozó rendelkezéseket tartalmaznak,
amelyek a  magánszférába való beavatkozás módjánál, folyamatosságánál és mértékénél fogva az  alaptörvényellenességet valószínűsítik. Aránytalanná válik az  alapjog korlátozása, ha a  mondott nemzetbiztonsági ellenőrzés
nem időszakonként ismétlődő, célhoz kötött ellenőrzés, hanem az  folyamatosan, viszonylag hosszú ideig,
az  ellenőrzésre okot adó konkrét körülmény felmerülése és konkrét cél nélkül is végezhető, vagyis általános
szűrő-kutató tevékenységet jelent”. (Indokolás [23]–[28]).
[53] Az indítványozó álláspontja szerint a Ptk. támadott 2:22. § (1) és (2) bekezdéseiben rögzített korlátozások az érintett
személyekre aránytalanok, hiszen az  élet legszemélyesebb nyilatkozatait sem tehetik meg a  gondnok vagy
törvényes képviselő döntése nélkül, ezzel sérülni véli az Alaptörvény VI. cikk (1) bekezdését.
[54] A Ptk. szabályai valóban kizárják az  érintett személyek nyilatkozattéli lehetőségét, ám a  szabályozás nem irányul
közvetlenül a  magánszférához való jog korlátozására; jogkövetkezményt fogalmaz meg a  cselekvőképességet
teljesen korlátozó gondnokságot elrendelő döntéshez. A  támadott 2:22.  § (1) és (2)  bekezdéseinek esetleges
megsemmisítése esetén is megmarad a  Ptk. 2:8.  § (2)  bekezdésében meghatározott főszabály, amely szerint
cselekvőképes személy köthet szerződést vagy tehet más jognyilatkozatot. Az  indítványozó által kifogásolt
alaptörvény-ellenesség, a  magánszférához való jog sérelme nem következik közvetlenül a  Ptk. támadott
rendelkezéseiből, hanem a  gondnok kiválasztásának objektív kritériumaira, eljárására, ellenőrzésére, valamint
panaszmechanizmusok kidolgozására (amelyek biztosítják a  gondnok mulasztásának felülvizsgálatát) vonatkozó
részletszabályok hiányosságából.
[55] A IV.  pontban a  személyi szabadságról elmondottak megfelelően érvényesek a  magánélethez való jogra is.
A  magánélet szabadsága szoros kapcsolatban áll a  személyi szabadsággal, mivel a  magánélet szabadsága
személyi szabadság nélkül lehetetlen. A magán- és családi élet tiszteletben tartása, amely az Alaptörvény VI. cikke
szerint alapjog, azt kívánja meg, hogy az állam ne avatkozzon az egyén intim szférájába. Az Alkotmány 59. §-a a jó
hírnévhez, a magánlakás sérthetetlenségéhez, valamint a magántitok védelméhez való jogként ismerte ezt a jogot
(vagy ahhoz hasonlót). A magán- és családi élet tiszteletben tartása az állami beavatkozás tilalmán kívül azt is jelenti,
hogy a  magánéletről szóló információk csak az  érintett hozzájárulásával (vagy törvény alapján) kerülhessenek
nyilvánosságra, vagy jussanak az állam tudomására. Magában foglalja, ami ebben az ügyben nem játszik szerepet,
az  Alkotmányban külön e  névvel említett, a  magánlakás sérthetetlenségéhez való hagyományos alapjogot, lévén
a  magánlakás a  magánélet színtere. A  magánélet védelmének része a  személyes adatok védelméhez való jog,
amelyet az  Alaptörvény VI.  cikk (3)  bekezdése tartalmaz, és amelyet az  Alkotmánybíróság 15/1991. (IV. 13.) AB
határozattól kezdve „információs önrendelkezési jogként” fogott fel [ABH 1991, 40, 44–57.]. A  „személyes adat”
minden esetben az ember magán- és családi életéről szóló információ; így a  jog lehetővé teszi az ember számára,
hogy magán- és személyes életéről szóló információkkal kizárólag maga rendelkezzék: amiből következik,
hogy korlátozása az  alapjog-korlátozás feltételei szerint megengedett. Az  önrendelkezés akkor lehetséges, ha
minden ember maga dönti el, hogy saját magáról – magánéletéről (ami a  saját élete) és családi életéről – milyen
ismeretet oszt meg és kivel. Ezen a felfogáson az Alaptörvény nem változtatott, mert az Alkotmányhoz hasonlóan
tartalmazza „a személyes adatok védelme” fogalmát, amelyet az előbbivel ellentétben kifejezetten alapjognak tekint.
[„Mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán- és családi életét, otthonát, kapcsolattartását és jó hírnevét tiszteletben
tartsák.” Alaptörvény VI. cikk (1) bekezdés.]
[56] A gondnokság alá helyezés minden formája korlátozza a  gondnokolt magánélethez való jogát, mivel a  gondnok
a körülményektől függő mértékben, de mindenképpen – a gondnokolt hozzájárulása nélkül – a magán- és családi
élete körébe tartozó információkhoz (adatokhoz, ismeretekhez) jut, mégpedig az  állami szervek, közelebbről
a  bíróság és a  gyámhatóság felhatalmazásával. A  korlátozás szükségességét az  indítványozó sem vitatja,
arányossága pedig a  Ptk. szabályai alapján, az  absztrakt normakontroll keretei és korlátai között megállapítható.
A Ptk. 2:19. § (2) bekezdése szerint ugyanis a korlátozottan cselekvőképes személy esetében „egyéni körülményeire,
valamint családi és társadalmi kapcsolataira tekintettel” kell a  bíróságnak megállapítania az  ügycsoportokat,
amelyekben az  érintett személy cselekvőképessége korlátozott. Az  idézett fordulat elfogadható a  családi és
magánélet védelmének, mivel a  törvényben említett fogalmak terjedelme koextenzív az  Alaptörvényben foglalt
magánélet fogaloméval. A Ptk. tehát a bíróság számára kötelezővé teszi a gondnokolt magánéletének védelmét –
amennyire ez  az érintett jogainak védelmével összeegyeztethető. Ennél részletesebb alkotmányjogi vizsgálatra
– a  szabályozás generálklauzula mivolta miatt – csak az  Abtv. 27.  §-a szerinti alkotmányjogi panasz alapján lenne
lehetőség.
[57] A fentiek alapján az Alkotmánybíróság nem állapította meg az Alaptörvény VI. cikk (1) bekezdésének megsértését
sem.
VI. [58] Jelen ügyben az indítványozó a CRPD 12. cikke, valamint az Egyezmény 8. cikke sérelmét is állította. Az Abtv. 32. §
(2)  bekezdése szerint a  jogszabályok nemzetközi szerződésbe ütközését az  országgyűlési képviselők egynegyede,
a Kormány, a Kúria elnöke, a legfőbb ügyész, az alapvető jogok biztosa és – meghatározott feltételek mellett – egy
adott ügyben eljáró bíró indítványozhatja.
[59] 1. Az  indítványozó álláspontja, hogy a  Ptk. támadott 2:22.  § (1) és (2)  bekezdései megalkotásával a  jogalkotó
túllépett a  részes államok mérlegelési keretein a  vállalt kötelezettségek megvalósítása során, hiszen a  CRPD által
kitűzött célokat a támogatott döntéshozatal bevezetésével lehetne megvalósítani.
[60] Az Alkotmánybíróságnak vizsgálnia kellett, hogy a Ptk. támadott rendelkezései ellentétesek-e a CRPD 12. cikkében
foglaltakkal. E  vizsgálat során nem csak a  CRPD megjelölt 12.  cikkét, hanem a  célokat, alapelveket is figyelembe
kellett vennie az Alkotmánybíróságnak.
[61] A CRPD kitűzött céljait a  fogyatékosság fogalmával együtt az  1.  cikk tartalmazza az  alábbiak szerint: „valamennyi
emberi jog és alapvető szabadság teljes és egyenlő gyakorlásának előmozdítása, védelme és biztosítása valamennyi
fogyatékossággal élő személy számára, és a  velük született méltóság tiszteletben tartásának előmozdítása.
Fogyatékossággal élő személy minden olyan személy, aki hosszan tartó fizikai, értelmi, szellemi vagy érzékszervi
károsodással él, amely számos egyéb akadállyal együtt korlátozhatja az adott személy teljes, hatékony és másokkal
egyenlő társadalmi szerepvállalását”.
[62] A fogyatékosság fogalmát mindezek alapján a  Ptk. szabályaihoz képest [2:21.  § (2)  bekezdés] sokkal szélesebb
körben határozza meg, hiszen kiterjed nem csak a mentális zavarra, hanem a fizikai, érzékszervi károsodásra is. Ezt
kiegészítve nevesíti a  CRPD 3.  cikkében az  általános alapelvek között az  esélyegyenlőség, valamint a  hozzáférés
biztosítását.
[63] Az Alkotmánybíróság 40/2012. (XII. 6.) AB határozatában a  megváltozott munkaképességű személyek ellátásával
összefüggésben elemezte a  CRPD említett rendelkezéseit és megállapította, hogy „[a] különböző jogágak
különböző fogyatékosság-fogalommal dolgoznak. […] Az  Alkotmánybíróság ezért az  Alaptörvény értelmezésekor
azt a fogalom-meghatározást vette alapul, amelyet az ENSZ keretében létrejött, a Fogyatékossággal élő személyek
jogairól szóló egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló 2007. évi XCII. törvény
alkalmaz. […] Ez a definíció magában foglalja azt az esetet, amikor a személy fogyatékos állapota veleszületett, és
azt is, amikor az egészségkárosodás az idő előrehaladtával vagy például baleset miatt következik be. Az Alaptörvény
XV. cikk (5) bekezdése tehát, amikor fogyatékkal élőket említ, e személyi kör számára követel az esélyegyenlőséget
támogató intézkedéseket. Az  intézkedések meghozatala az  Alaptörvény XV.  cikk (4) és (5)  bekezdéseiből fakadó
állami kötelezettség. Erre utal az Alaptörvény megfogalmazása, amely szerint Magyarország külön intézkedésekkel
»segíti« és »védi« az  arra rászorultakat. A  segítés és védelem hangsúlyozása azt jelenti, hogy az  állam nemcsak
az  egyébként az  Alaptörvény I.  cikk (1)  bekezdéséből fakadó alapjog-védelmi kötelességének kell, hogy eleget
tegyen, hanem az  esélyegyenlőség érdekében további intézkedések megtételére is köteles. A  már meglévő
intézkedésekkel szemben az  Alaptörvénynek ezek a  szakaszai – az  egyenlőség végső alapját adó egyenlő emberi
méltóságra (Alaptörvény I.  cikk és II.  cikk) tekintettel – azt a  tartalmi követelményt állítják, hogy segítsék elő
a  rászorulók mielőbbi, teljes, és másokkal (az arra rá nem szoruló személyekkel) egyenlő mértékű társadalmi
részvételét.” (ABH 2012, 229, 246–247.)
[64] A Ptk. nem ellentétes a  CRPD 12.  cikk 2.  pontjával, hiszen a  Ptk. 2:8.  § (1)  bekezdése szerint „[m]inden ember
cselekvőképes, akinek cselekvőképességét e  törvény vagy a  bíróság gondnokság alá helyezést elrendelő ítélete
nem korlátozza”. Így teljesül a  CRPD 12.  cikk 2.  pontjában foglalt kitétel, hiszen csak azért, mert egy személy
fogyatékossággal él, automatikusan nem válik cselekvőképtelenné.
[65] A CRPD 12.  cikk 3.  pontjában előírt kötelezettséget – miszerint a  fogyatékossággal élő személyeknek minden
segítséget meg kell kapniuk az államtól, a cselekvőképességük gyakorlásához – a Ptk. a gondnokság alá helyezés
(Ptk. VII. cím), a  már elemzett támogatott döntéshozatal (Ptk. IX. cím), az  előzetes jognyilatkozat (Ptk. X. cím)
jogintézményeivel biztosítja.
[66] A Ptk. cselekvőképességre vonatkozó differenciált szabályrendszere megfelel a  CRPD 12.  cikk 4.  pontjában
foglaltaknak. A CRPD 5. pontjának elemzéséből levonható következetés, hogy a 12. cikk nem tiltja meg a helyettes
döntéshozatal intézményét, hiszen csak a  differenciált szabályozás és egyénre szabott bírói ítéleteken keresztül
érhető el, hogy olyan segítséget kapjon a cselekvőképességében érintett személy, amely állapotának megfelelő és
így kellő védelmet biztosít a jogérvényesítés során.
[67] A CRPD 12.  cikkében megfogalmazott támogató-segítő modellnek a  Ptk. eleget tesz, hiszen a  2:39.  §-ban
lehetőséget ad az előzetes jognyilatkozat megtételére; a 2:22. § (3) bekezdésében megfogalmazza, hogy az érintett
érdekei mindennél előbbre valóak; a 2:21. §-ban deklarálja, hogy az általános gondnok kirendelésére csak kivételes
esetben kerülhet sor bírói ítélet alapján; valamint a 2:19. § (4) bekezdésében a szubszidiárius jelleget erősíti.
[68] Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Ptk. támadott 2:22.  § (1) és (2)  bekezdései nem
ütköznek a CRPD 12. cikkébe.
[69] 2. Az  indítványozó hivatkozott az  Egyezmény 8.  cikkének sérelmére is. Az  Egyezmény megjelölt cikkének
értelmében – az  Alaptörvény VI.  cikkének (1)  bekezdéséhez szövegszerűen hasonlóan – „[m]indenkinek joga
van arra, hogy magán- és családi életét, lakását, és levelezését tiszteletben tartsák”. Az  indítványozó szerint a  Ptk.
támadott rendelkezései a  teljesen korlátozó gondnokság alkalmazásának deklarálásával az  érintett személy
legszemélyesebb jognyilatkozatait is automatikusan semmissé nyilvánítja, ezért nem egyeztethető össze
az Egyezmény 8. cikkével.
[70] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Ptk 2:22.  § (1) és (2)  bekezdései nem tartalmaznak az  Egyezmény
8. cikkével ellentétes rendelkezést. A Ptk. cselekvőképességre, és annak korlátozására vonatkozó szabályai jelentős
garanciákat fogalmaznak meg: a cselekvőképesség korlátozására – legyen az részleges vagy teljes – csak bírói ítélet
alapján kerülhet sor, amelyben az  igazságügyi elmeorvos szakértő véleményén túl vizsgálnia kell a  bíróságnak
az érintett személy összes ügycsoportját, személyes- és családi körülményeit.
[71] A Pp. 310.  § (2)  bekezdése alapján „[a] bíróság az  alperes elmeállapotának vizsgálatára, valamint a  választási
eljárásról szóló 1997. évi C. törvény 11/A.  §-ában meghatározott kérdés megítélésére igazságügyi
elmeorvosszakértőt rendel ki. Az  elmeorvosszakértő kirendelése csak a  309.  § (3)  bekezdésében meghatározott
okból mellőzhető. Ha a  szakértői vizsgálattal kapcsolatban az  alperes hosszabb ideig tartó megfigyelésére van
szükség, vagy az  alperes a  szakértői vizsgálaton ismételt idézés ellenére sem jelenik meg, a  bíróság elrendelheti
az alperes megfelelő fekvőbeteg-gyógyintézetben való – legfeljebb harminc nap időtartamú – elhelyezését. Az erre
vonatkozó határozat ellen külön fellebbezésnek van helye”. Ez  alapján a  bíróságnak el kell rendelnie az  érintett
személy meghallgatását, valamint külön rendelkeznie kell a választójogból való kizárás kérdéséről is.
[72] 2.1. Az  indítványozó hivatkozik az  Emberi Jogok Európai Bíróságának (a  továbbiakban: Bíróság) néhány ítéletére
[EJEB, Shtukaturov kontra Oroszország (44009/05.), 2008. március 27.; EJEB, Krušković kontra Horvátország
(46185/08) 2011. június 21.; EJEB, X és Y kontra Horvátorország (5193/09) 2011. november 3.], amelyekben
az Egyezmény 8. cikkének sérelmét állapították meg. Áttekintve az indítványozó által hivatkozott, valamint az EJEB,
Salontaji-Drobnjak kontra Szerbia (36500/05), 2009. október 13.; EJEB, Lashin kontra Oroszország (33117/02),
2013. április 22. ügyeket, ki kell emelni, hogy a Bíróság amiatt állapította meg az Egyezmény 8. cikkének sérelmét
az  említett esetekben, mert a  cselekvőképességet teljesen korlátozó gondnokság elrendelése után nem volt
lehetőség a  felülvizsgálatra. A Lashin kontra Oroszország (33117/02), 2013. április 22. ügyben a Bíróság hivatkozik
is a  Shtukaturov kontra Oroszország (44009/05.), 2008. március 27. ügyben tett megállapítására, miszerint
a  cselekvőképesség kizárása meghatározatlan időszakra szólt, amelyet kizárólag a  gondnoki feladatok ellátó
kérelmére lehetett megváltoztatni.
[73] A Ptk. 2:29.  § (1)  bekezdése alapján: „[a] bíróságnak a  cselekvőképesség korlátozását elrendelő, azt fenntartó
vagy módosító ítéletében rendelkeznie kell a  gondnokság alá helyezés kötelező felülvizsgálata iránti eljárás
megindításának időpontjáról, amely
a) a  cselekvőképesség részleges korlátozása esetén nem lehet későbbi, mint az  ítélet jogerőre emelkedésétől
számított öt év;
b) a  cselekvőképesség teljes korlátozása esetén nem lehet későbbi, mint az  ítélet jogerőre emelkedésétől
számított tíz év.”
 [74] A felülvizsgálati eljárást a  Ptk. 2:29.  § (2)  bekezdése értelmében a  gyámhatóságnak hivatalból kell megindítania.
A  kereseti kérelem a  cselekvőképességet részlegesen vagy teljesen korlátozó gondnokság alá helyezés
megszüntetésére, annak hatályában való fenntartására, a  cselekvőképességet részlegesen korlátozó gondnokság
cselekvőképességet teljesen korlátozó gondnokságra változtatására, a  cselekvőképességet teljesen korlátozó
gondnokság cselekvőképességet részlegesen korlátozó gondnokság alá helyezésre történő módosítására, vagy
cselekvőképességet részlegesen korlátozó gondnokság esetén a korlátozással érintett ügycsoportok módosítására
irányulhat. Mindehhez illeszkedik a Pp. 312. § (2) bekezdése, valamint a Gyer. 144. § (3)–(4) bekezdése is.
[75] Nem megalapozottak tehát az Egyezmény 8. cikkének sérelme mellett felhozott érvek, mivel a Ptk. (valamint a régi
Ptk. 14/A. §-a) alapján a törvényben meghatározott időszak elteltével a hatóság (gyámhatóság) kezdeményezésére
felül kell vizsgálni nem csak a  cselekvőképességet részlegesen, hanem a  cselekvőképességet teljesen korlátozó
gondnokságot elrendelő ítéleteket. A  felülvizsgálatot a  gyámhatóság hivatalból indítja meg (mérlegelési jogköre
sincs e tekintetben), az ítélet jogerőre emelkedését követő, jogszabályban meghatározott idő elteltével.
[76] Mindezek következtében a Ptk. 2:22. § (1) és (2) bekezdéseinek az Egyezmény 8. cikkébe ütközése nem állapítható
meg, ezért az Alkotmánybíróság az indítványt e vonatkozásban is elutasította.
[77] Az Alkotmánybíróság a  határozat Magyar Közlönyben való közzétételét az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdése alapján
rendelte el.
Budapest, 2014. április 1. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
77/2009. (HK 19.) HM FLÜ intézkedése „A Magyar Honvédségben alkalmazott üzemanyagok” című főnökségi kiadvány hatálybaléptetéséről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló
2004. évi ev. törvény 110. § (2) bekezdésében, valamint a
szolgálati könyvek és főnökségi kiadványok kiadásának
rendjéről szóló 93/2006. (HK 18.) HM utasítás 4. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján „A Magyar Honvédségben alkalmazott üzemanyagok” című főnökségi
kiadvány hatályba léptetéséről az alábbi
intézkedést adom ki: 1. Az intézkedés hatálya a Magyar Honvédség katonai
szervezeteire terjed ki.
2. „A Magyar Honvédségben alkalmazott üzemanyagok” című főnökségi kiadványt ezen intézkedés mellékleteként felhasználásra kiadom.
3. A kiadványt az üzemanyagok minőségvizsgálatát,
kezelését végző logisztikai szakállomány részleteiben, az
egyéb logisztikai szakbeosztást ellátó állomány a beosztás
ellátásához szükséges mértékben ismerje meg és alkalmazza.
4. Ez az intézkedés a közzététel napján, a főnökségi kiadvány pedig kiadásakor lép hatályba.
Dr. Horváth József vezérőrnagy s. k.,
HM FLÜ vezérigazgató


text:
41/2015. (X. 13.) MNB rendelete a „Róth Miksa” ezüst emlékérme kibocsátásáról.
A Magyar Nemzeti Bankról szóló 2013. évi CXXXIX. törvény 171.  § (1)  bekezdés d)  pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a  Magyar Nemzeti Bankról szóló 2013. évi CXXXIX. törvény 4.  § (2)  bekezdésében meghatározott feladatkörömben eljárva
a következőket rendelem el:
1. § (1) A Magyar Nemzeti Bank – a Magyar Nemzeti Bank épülete átadásának 110. évfordulója és Róth Miksa születésének
150. évfordulója alkalmából – „Róth Miksa” megnevezéssel 10 000 forintos címletű ezüst emlékérmét bocsát ki.
(2) A kibocsátás időpontja: 2015. október 15. 2. § (1) Az emlékérme 925 ezrelék finomságú ezüstből készült, súlya 24 gramm, átmérője 37 mm, széle recézett.
 (2) Az emlékérme előlapján, jobb oldalon a  Magyar Nemzeti Bank épületrészletének egy különleges perspektívájú
ábrázolása látható. Az  épületrészlet ábrázolásától balra, egymás alatti vízszintes sorokban, középen a  „10 000”
értékjelzés és a „FORINT” felirat, lent a „2015” verési évszám és a „BP.” verdejel olvasható. Az emlékérme szélén, bal
oldalon, félköriratban a  „MAGYARORSZÁG” felirat olvasható. Az  emlékérme előlapjának képét az  1.  melléklet
tartalmazza.
(3) Az emlékérme hátlapján, a középmezőben Róth Miksa portréjának ábrázolása látható, háttérben egy általa készített,
a Magyar Nemzeti Bank épületében található üvegablakkal. Az emlékérme szélén, bal oldalon, félköriratban a „RÓTH
MIKSA” és az „1865–1944” felirat olvasható, jobb oldalon, középen Tóth Zoltán tervezőművész mesterjegye látható.
Az emlékérme hátlapjának képét a 2. melléklet tartalmazza.
3. § Az emlékérméből 5000 darab készíthető, különleges – ún. proof – technológiával.
4. § Ez a rendelet 2015. október 15-én lép hatályba.
Dr. Matolcsy György s. k.,
 a Magyar Nemzeti Bank elnöke


text:
6/2010. (I. 14.) NFGM rendelete a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. CXL. törvény 94. § (2) bekezdés b) pontjának alkalmazásáról.
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 174. § (4) bekezdésében kapott
felhatalmazás alapján, valamint a nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter feladat- és hatásköréről szóló 134/2008. (V. 14.) Korm.
rendelet 1. § b)–d), g) pontjában megállapított feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 94. § (2) bekezdés
b) pontja alkalmazásának
a) a közraktározásról szóló 1996. évi XLVIII. törvény 2. § (5) bekezdésében, 3. §-ában, 4. § (1)–(3) bekezdésében, 7. §
(3) bekezdésében meghatározott kötelezettség be nem tartása miatt a 10. § (1) bekezdés b)–d) pontjában és
a 10. § (4) bekezdésében meghatározott jogkövetkezmény alkalmazása,
b) az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 46. § (6) bekezdés, 46/A. §
(1) bekezdés, 47. § (1) bekezdés c), e)–f) pont és (2) bekezdés,
c) a kereskedelemről szóló 2005. évi CLXIV. törvény 9. § (4) bekezdés c)–d) pont,
d) a haditechnikai eszközök és szolgáltatások kivitelének, behozatalának, transzferjének és tranzitjának
engedélyezéséről szóló 16/2004. (II. 6.) Korm. rendelet 2. § (2) bekezdésében, 6. § (2) bekezdésében, 7. §
(2)–(3) bekezdésében, 8. § (2)–(3) bekezdésében, 9. § (1) bekezdésében, 10. § (1), (4)–(5), (7) bekezdésében, 11. §
(1) és (3) bekezdésében, 15. § (2) bekezdésében foglaltak be nem tartása miatt a Magyar Kereskedelmi
Engedélyezési Hivatal által kiszabható bírság mértékére és alkalmazására vonatkozó részletes szabályokról szóló
262/2006. (XII. 20.) Korm. rendelet 3. § (1) bekezdés e) pontjában meghatározott jogkövetkezmény alkalmazása,
e) a kettős felhasználású termékek és technológiák külkereskedelmi forgalmának engedélyezéséről szóló 50/2004.
(III. 23.) Korm. rendelet 3/A. § (5) bekezdésében, 4. § (2) bekezdésében, 4. § (6) bekezdésében, 5. §
(1) bekezdésében, 6. § (5) bekezdésében, 7. § (4) bekezdésében, 8. § (4) bekezdésében, 9. § (2) bekezdésében,
13. §-ában, 14. §-ában, 19. § (3) bekezdésében, 21. §-ában foglaltak be nem tartása miatt a Magyar Kereskedelmi
Engedélyezési Hivatal által kiszabható bírság mértékére és alkalmazására vonatkozó részletes szabályokról szóló
262/2006. (XII. 20.) Korm. rendelet 3. § (1) bekezdés e) pontjában meghatározott jogkövetkezmény alkalmazása,
f) a nemesfémtárgyak és termékek vizsgálatáról, hitelesítéséről és nemesfémtartalmuk tanúsításáról szóló
145/2004. (IV. 29.) Korm. rendelet 3. § (1) bekezdésében, 10. § (2) bekezdésében, 11. §-ában meghatározott
kötelezettség be nem tartása miatt a 12. § (6) bekezdésben meghatározott jogkövetkezmény és a Magyar
Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal által kiszabható bírság mértékére és alkalmazására vonatkozó részletes
szabályokról szóló 262/2006. (XII. 20.) Korm. rendelet 3. § (1) bekezdés d) pontjában meghatározott
jogkövetkezmény alkalmazása,
g) a kábítószer-prekurzorokkal kapcsolatos egyes hatósági eljárási szabályok, valamint a hatósági feladat- és
hatáskörök megállapításáról szóló 159/2005. (VIII. 16.) Korm. rendelet 5. § (2) bekezdésében, valamint 7. §
(2)–(3) bekezdésében meghatározott kötelezettség be nem tartása miatt a Magyar Kereskedelmi Engedélyezési
Hivatal által kiszabható bírság mértékére és alkalmazására vonatkozó részletes szabályokról szóló 262/2006.
(XII. 20.) Korm. rendelet 3. § (1) bekezdés e) pontjában meghatározott jogkövetkezmény alkalmazása,
h) az építésfelügyeleti bírságról szóló 238/2005. (X. 25.) Korm. rendelet 1. melléklet I. rész 7., 9., 11., 13., 16., valamint
amennyiben a kivitelezési dokumentációtól eltérő kivitelezés építésügyi vagy építésfelügyeleti hatósági
intézkedést von maga után, úgy a 14. pont,
i) a haditechnikai termékek gyártása és a haditechnikai szolgáltatások nyújtása engedélyezésének részletes
szabályairól szóló 301/2005. (XII. 23.) Korm. rendelet
ia) 4. § (1) bekezdésében, (3) bekezdés a)–c) pontjában, (6) bekezdés d) pontjában, 8. §-ában, 9. § (1) és
(3) bekezdésében, 11. § (1) bekezdésében foglaltak be nem tartása miatt a Magyar Kereskedelmi
Engedélyezési Hivatal által kiszabható bírság mértékére és alkalmazására vonatkozó részletes szabályokról
 szóló 262/2006. (XII. 20.) Korm. rendelet 3. § (1) bekezdés e) pontjában meghatározott jogkövetkezmény
alkalmazása,
ib) 10. §-ában meghatározott jogkövetkezmény alkalmazása,
j) a telepengedély, illetve a telep létesítésének bejelentése alapján gyakorolható egyes termelő és egyes szolgáltató
tevékenységekről, valamint a telepengedélyezés rendjéről és a bejelentés szabályairól szóló 358/2008. (XII. 31.)
Korm. rendelet 10. § (2)–(3) bekezdés,
k) a kereskedelmi tevékenységek végzésének feltételeiről szóló 210/2009. (IX. 29.) Korm. rendelet 27. § (1) bekezdés,
valamint (2) bekezdés b)–d) pont,
l) a nemesfémtárgyak és termékek vizsgálatának, hitelesítésének és nemesfémtartalmuk tanúsításának részletes
szabályairól szóló 74/2004. (IV. 29.) GKM rendelet 7. § (1) bekezdésében, 8. § (1) és (4) bekezdésében, 11. §
(2) bekezdésében meghatározott kötelezettség be nem tartása miatt a 12. § (6) bekezdésben meghatározott
jogkövetkezmény és a Magyar Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal által kiszabható bírság mértékére és
alkalmazására vonatkozó részletes szabályokról szóló 262/2006. (XII. 20.) Korm. rendelet 3. § (1) bekezdés
d) pontjában meghatározott jogkövetkezmény alkalmazása
esetén van helye. 2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.
3. § E rendelet rendelkezéseit a felügyeleti eljárás során az e rendelet hatálybalépése előtt meghozott döntésekre is
alkalmazni kell.
Varga István s. k.,
nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter


text:
1089/2010. (IV. 9.) Korm. határozata a Szociális és Munkaügyi Minisztérium 2009. , kötelezettségvállalással nem terhelt maradványának átcsoportosításáról.
A Kormány jóváhagyja az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény 100. § (4) bekezdés a) pontjában foglaltak
alapján az előirányzat-maradvány átcsoportosítását a melléklet szerinti részletezésben.
Felelős: szociális és munkaügyi miniszter
pénzügyminiszter Határidő: azonnal
Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
63/2016. (III. 8.) KE határozata rektori megbízásról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés d)  pontja, valamint a  nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény
37.  § (8)  bekezdése alapján – az  emberi erőforrások miniszterének a  fenntartóval egyetértésben tett javaslatára –
a  Budapesti Metropolitan Egyetemen Dr. Vass László főiskolai tanárt 2016. március 14. napjától 2018. március 13.
napjáig terjedő időtartamra megbízom a rektori feladatok ellátásával.
Budapest, 2016. február 29. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
467/2016. (XII. 8.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII.  törvény 90.  §-a alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – lemondására tekintettel
dr. Hörcherné dr. Marosi Ildikót 2016. november 30-ai hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2016. november 28. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
3/2018. (II. 1.) Korm. rendelete a Nemzeti Köznevelési Infrastruktúra Fejlesztési Program II. ütemében megvalósuló iskolafejlesztésekkel összefüggő közigazgatási hatósági ügyek nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról.
A Kormány
a nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű beruházások megvalósításának gyorsításáról és egyszerűsítéséről szóló
2006. évi LIII. törvény 12. § (5) bekezdés a) pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a 2. § a) pontja tekintetében az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 62. § (1) bekezdés
16. pont 16.2. alpontjában és 17. pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a 2. § b) és c) pontja tekintetében a településkép védelméről szóló 2016. évi LXXIV. törvény 12. § (1) bekezdés c) pontjában kapott
felhatalmazás alapján,
a 3. § tekintetében az Alaptörvény 15. cikk (3) bekezdésében meghatározott eredeti jogalkotói hatáskörében,
az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva
a következőket rendeli el:
1. § A Kormány nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánítja az 1. mellékletben meghatározott,
a  Nemzeti Köznevelési Infrastruktúra Fejlesztési Program II. ütemében megvalósuló, az  1.  mellékletben felsorolt
és megjelölt földrészleteken, illetve ezen földrészletekből telekalakítási eljárások befejezését követően kialakított
földrészleteken megvalósuló beruházásokkal (a továbbiakban: Beruházások) összefüggő, a 2. mellékletben felsorolt
közigazgatási hatósági ügyeket.
2. § A Beruházásokkal összefüggésben
a) építészeti-műszaki tervtanácsi véleményt nem kell beszerezni,
b) településképi véleményezési eljárást nem kell lefolytatni, és
c) településképi bejelentési eljárásnak nincs helye.
3. § A Beruházások járulékos közbeszerzési szolgáltatója, beruházáslebonyolítója és építési műszaki ellenőre
kizárólagos joggal a BMSK Beruházási, Műszaki Fejlesztési, Sportüzemeltetési és Közbeszerzési Zártkörűen Működő
Részvénytársaság.
4. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
5. § E rendelet rendelkezéseit a hatálybalépésekor folyamatban lévő közigazgatási hatósági ügyekben is alkalmazni kell.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
33/2016. (VII. 15.) HM utasítása a Magyar–Orosz Kormányközi Hadisírgondozó Vegyes Bizottság Magyar Tagozata tagjainak kijelöléséről.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontja alapján, valamint a honvédelemről és a Magyar
Honvédségről, valamint a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló 2011. évi CXIII. törvény 36. § (2) bekezdés
d) pontjában, a honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló
2011. évi CXIII. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet 2. § (5) bekezdésében,
továbbá a kormányközi vegyesbizottságok tagjainak és tisztségviselőinek kijelöléséről szóló 2118/2008. (VIII. 27.) Korm.
határozatban, a Magyar Köztársaság Kormánya és az Oroszországi Föderáció Kormánya között a háborúkban elesett katonák
és polgári áldozatok emlékének megörökítéséről, valamint sírjaik jogi helyzetéről szóló Megállapodás, valamint az ezzel kapcsolatos
pénzügyi finanszírozásról készített Jegyzőkönyv jóváhagyásáról szóló 2158/1996. (VI. 25.) Korm. határozatban foglaltakra
figyelemmel a következő utasítást adom ki:
1. § (1) A Magyar–Orosz Kormányközi Hadisírgondozó Vegyes Bizottság Magyar Tagozatának (a továbbiakban: Magyar
Tagozat) elnökéül Vargha Tamást, a Honvédelmi Minisztérium (a továbbiakban: HM) parlamenti államtitkárát jelölöm ki.
(2) A Magyar Tagozat elnökhelyettesi feladatainak ellátására Lázár-Takács Katalint, a HM Társadalmi Kapcsolatok Hivatal
(a továbbiakban: HM TKH) főigazgatóját jelölöm ki.
(3) A Magyar Tagozat tagjai a honvédelmi tárca képviseletében:
a) dr. Balogh András József ezredes, a HM Jogi Főosztály főosztályvezetője,
b) Horváth Lajos, a HM TKH, Háborús Kegyeleti Igazgatóság igazgatója,
c) Völgyi Zoltán alezredes, a HM Nemzetközi Együttműködési Főosztály vezető kiemelt főtisztje,
d) dr. Turai Zoltán, a HM Védelempolitikai Főosztály ügyintézője és
e) dr. Ravasz István alezredes, a HM Hadtörténeti Intézet és Múzeum kiemelt főtisztje.
(4) A Magyar Tagozat tagjai a társtárcák képviseletében:
a) Bucsi-Török Krisztina, a Külgazdasági és Külügyminisztérium Oroszország Főosztály főosztályvezető-helyettese
és
b) Prutkay János, a Belügyminisztérium Önkormányzati Gazdasági Főosztály, Vagyongazdálkodási és Település
üzemletetési Osztály ügyintézője. 2. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
3. § Hatályát veszti a Magyar–Orosz Kormányközi Hadisírgondozó Vegyes Bizottság Magyar Tagozata tagjainak kijelöléséről
szóló 27/2015. (VI. 15.) HM utasítás.
Dr. Simicskó István s. k.,
 honvédelmi miniszter


text:
11/2015. (XII. 11.) MEKH rendelete a Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatal elnöke által alapított elismerésekről és adományozásukról.
A Magyarország címerének és zászlajának használatáról, valamint állami kitüntetéseiről szóló 2011.  évi CCII.  törvény 24.  §
(8)  bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, a  Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatalról szóló 2013.  évi
XXII. törvény 12. § i) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. Általános rendelkezések 1. § A  Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatal elnöke (a  továbbiakban: Elnök) a  Magyar Energetikai
és Közmű-szabályozási Hivatal (a  továbbiakban: Hivatal) feladat- és hatáskörébe tartozó területeken végzett
kiemelkedő színvonalú szakmai tevékenység, teljesítmény, a Hivatal céljainak megvalósulásában való közreműködés
elismeréseként Elnöki Díjat és Elnöki Elismerő Oklevelet (a továbbiakban együtt: elismerés) alapít.
2. § (1) Elismerésben részesülhet az a személy, aki legalább az adományozás évének első napjától az elismerés átadásának
napjáig a Hivatallal közszolgálati jogviszonyban vagy munkaviszonyban áll (a továbbiakban együtt: munkatárs).
(2) Nem lehet elismerésben részesíteni azt a személyt, aki ellen fegyelmi vagy büntetőeljárás van folyamatban, vagy aki
jogerős fegyelmi büntetés vagy büntető ítélet hatálya alatt áll.
3. § Ugyanaz a  személy az  előző elismerés adományozásától számított három éven belül csak kivételesen, legfeljebb
egy alkalommal részesíthető ismételten elismerésben, amennyiben az  előző elismerés adományozását követően
szerzett kimagasló érdemei indokolják.
4. § Az elismerések adományozását az 1. melléklet szerint
a) az irányítása alatt dolgozó személyek tekintetében a Hivatal elnökhelyettese,
b) az Elnöki Kabinet munkatársai, valamint a közvetlen elnöki irányítás alatt dolgozó személyek – ide nem értve
az elnökhelyetteseket – vonatkozásában az Elnöki Kabinet vezetője
kezdeményezheti az  Elnöknél a  Hivatal Jogi és Humánpolitikai Főosztályán keresztül minden év november
15. napjáig.
5. § (1) Az  elismerések adományozásáról az  Elnök – a  (2)  bekezdésben foglalt kivétellel – a  4.  § szerinti kezdeményezés
alapján dönt.
(2) Az elismerésnek a 4. § szerint kezdeményezésre jogosultak részére történő adományozásáról az Elnök dönt.
6. § (1) Az  elismeréseket ünnepélyes keretek között, minden év decemberében az  Elnök vagy az  általa megbízott vezető
munkatárs adja át.
(2) Az Elnök döntése alapján az elismerések átadására az (1) bekezdésben meghatározott időponttól eltérő időpontban
is sor kerülhet.
7. § Az Elnök – kivételesen, amennyiben ezt a Hivatal éves munkaterhének mértéke indokolja – a 10. § (2) bekezdése,
illetve a 11. § (2) bekezdése alapján évente adományozható elismerések legfeljebb kétszeresének megfelelő számú
elismerést adományozhat.
8. § Az elismerésekkel összefüggő kiadások fedezetét a Hivatal költségvetésében kell előirányozni.
9. § Az  elismerések adományozásáról a  Hivatal Jogi és Humánpolitikai Főosztálya nyilvántartást vezet. A  nyilvántartás
tartalmazza az elismerésben részesített nevét, az elismerés megnevezését és adományozásának időpontját.
2. Az egyes elismerésekre vonatkozó rendelkezések 10. § (1) Elnöki Díj a  Hivatal feladatainak és céljainak megvalósulását tartósan kiemelkedő színvonalú munkájával,
példamutató és eredményes szakmai tevékenységével elősegítő munkatárs részére adományozható.
(2) Elnöki Díj évente egy alkalommal, egy személy részére adományozható.
(3) A díjazott elnöki oklevelet és pénzjutalmat kap.
 (4) A  pénzjutalom a  Központi Statisztikai Hivatal által hivatalosan közzétett, a  tárgyévet megelőző évre vonatkozó
nemzetgazdasági havi átlagos bruttó kereset ötszöröse és hétszerese közötti összeg, amely nem önálló
tevékenységből származó jövedelemnek minősül és személyi jövedelemadó- és járulékfizetési kötelezettség terheli.
A pénzjutalom konkrét összegét az Elnök határozza meg.
11. § (1) Elnöki Elismerő Oklevél a  Hivatal tevékenységi körébe tartozó feladat megvalósulása érdekében elért kivételes
teljesítmény elismerése céljából adományozható a Hivatal munkatársa részére.
(2) Elnöki Elismerő Oklevél évente egy alkalommal, legfeljebb öt személy részére adományozható.
 (3) A díjazott elnöki elismerő oklevelet és pénzjutalmat kap.
 (4) A pénzjutalom a 10. § (4) bekezdése szerinti összeghatárok 50%-a közötti összeg, amely nem önálló tevékenységből
származó jövedelemnek minősül és személyi jövedelemadó- és járulékfizetési kötelezettség terheli. A pénzjutalom
konkrét összegét az Elnök határozza meg.
3. Záró rendelkezések 12. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
13. § A  2015.  évben – a  4.  §-ban foglaltaktól eltérően – az  elismerések adományozására vonatkozó kezdeményezés
határideje 2015. december 14. napja.
Dr. Paróczai Csaba s. k.,
 elnökhelyettes


text:
14/2015. (VI. 8.) MvM utasítása megyei fejlesztési biztosok kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38. §
(1) bekezdésében biztosított jogkörömben eljárva az alábbi utasítást adom ki:
1. § A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII.  törvény 38. § (2) bekezdése alapján a megyei fejlesztési projektek megvalósításának támogatása céljából a
projekt-előkészítési, projektmenedzsmenti, projektfejlesztési és projektértékelési feladatok koordinálása érdekében
2015. június 1. napjától 2015. november 30. napjáig az alábbi személyeket miniszteri biztossá (a továbbiakban: megyei
fejlesztési biztos) nevezem ki:
1. Font Sándor Bács-Kiskun megye 2. dr. Hargitai János Baranya megye
3. Vantara Gyula Békés megye 4. Riz Gábor Borsod-Abaúj-Zemplén megye
5. B. Nagy László Csongrád megye 6. Varga Gábor Fejér megye
7. Simon Róbert Balázs Győr-Moson-Sopron megye 8. dr. Tiba István Hajdú-Bihar megye
9. Nyitrai Zsolt Heves megye 10. dr. Bene Ildikó Jász-Nagykun-Szolnok megye
11. dr. Völner Pál Komárom-Esztergom megye 12. Balla Mihály Nógrád megye
13. dr. Szűcs Lajos Pest megye 14. Móring József Attila Somogy megye
15. Lipők Sándor Szabolcs-Szatmár-Bereg megye 16. Hirt Ferenc Tolna megye
17. Ágh Péter Vas megye 18. dr. Kovács Zoltán Veszprém megye
19. Manninger Jenő Zala megye 2. §  A megyei fejlesztési biztos feladata:
a) a megyei jogú városok, a megyei önkormányzatok, valamint a fővárosi és megyei kormányhivatalok
képviselőivel együttműködve koordinálja a projekt-előkészítő és projektmenedzsment-struktúra kialakítását;
b) közreműködik a feladatokhoz szükséges humánerőforrás-kapacitás mennyiségi és minőségi felmérésében, a
követelmények meghatározásában, ellátja a humánerőforrás képzésével és oktatásával összefüggő koordinatív
feladatokat;
c) irányítja és koordinálja a megyei kedvezményezettek számára szükséges megyei szintű képzések és workshopok
megrendezését;
d) kapcsolatot tart a Miniszterelnökség Európai Uniós Fejlesztésekért Felelős Államtitkárság koordinációs
feladatot ellátó szervezeti egységeivel és az Irányító Hatóságok vezetőivel.
3. §  A megyei fejlesztési biztos tevékenységét a Miniszterelnökséget vezető miniszter irányítja.
4. § A megyei fejlesztési biztost tevékenysége ellátásáért díjazás és juttatások nem illetik meg.
5. § A megyei fejlesztési biztost tevékenysége ellátásában titkárság nem segíti.
6. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Lázár János s. k.,
 Miniszterelnökséget vezető miniszter


text:
87/2016. (III. 17.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés f )  pontja, illetve a  Magyarország címerének és zászlajának használatáról,
valamint állami kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18.  § (1)  bekezdése alapján – a  miniszterelnök
előterjesztésére –
Magyarország védelmi képességeinek fokozása, különös tekintettel a Magyar Honvédség Pápa Bázisrepülőterének
fejlesztése, a  különleges műveleti képesség kialakítása, illetve a  magyar NATO Force Integration Unit szervezet
megalakítása érdekében nyújtott elkötelezett támogató tevékenysége elismeréseként
Philip M. Breedlove vezérezredes, a  Szövetséges Erők Európai Legfelsőbb Főparancsnokságának parancsnoka,
az Európában állomásozó amerikai erők parancsnoka részére a
MAGYAR ÉRDEMREND
 középkeresztje a csillaggal
 katonai tagozata kitüntetést adományozom.
Budapest, 2016. március 7. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
146/2017. (IV. 27.) KE határozata dandártábornok szolgálati viszonyának megszüntetéséről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés e)  pontja, valamint a  rendvédelmi feladatokat ellátó szervek hivatásos
állományának szolgálati jogviszonyáról szóló 2015. évi XLII. törvény 32. § (1) bekezdése, 80. § (2) bekezdés d) pontja
és 82/A. § (6) bekezdése alapján – a belügyminiszter javaslatára – dr. Ármós Sándor címzetes rendőr dandártábornok
hivatásos szolgálati viszonyát 2017. április 30-ai hatállyal felmentéssel megszüntetem.
Budapest, 2017. április 21. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1984/2017. (XII. 19.) Korm. határozata Pécs Megyei Jogú Város Önkormányzata adósságot keletkeztető ügyletének elutasításáról.
A Kormány Pécs Megyei Jogú Város Önkormányzatának az 1. mellékletben foglalt, adósságot keletkeztető ügyletét
elutasítja.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
111/2011. (XI. 24.) VM rendelete az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból mezőgazdasági utak fejlesztéséhez a 2012. évtől nyújtandó támogatások részletes feltételeiről.
A mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes
kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény 81. § (3) bekezdés a) pontjában kapott felhatalmazás alapján, az egyes miniszterek, valamint
a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 94. § a) és b) pontjában
meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el: 1. Értelmező rendelkezések
1. § (1) E rendelet alkalmazásában 1. bázis év: a támogatási kérelem benyújtását megelőző lezárt teljes gazdasági év;
2. elérés: adott tanya, major, mezőgazdasági földterület helyrajzi számához tartozó területhatárig történő kiépítés;
3. felújítás: a számvitelről szóló 2000. évi C. törvény 3. § (4) bekezdés 8. pontjában meghatározott fogalom;
4. fenntartási terv: a mezőgazdasági út eredeti állapotba történő helyreállításának a terve;
5. közcélú út: közforgalom számára megnyitott út; 6. magánút: közforgalom elől elzárt út;
7. major: az ingatlan-nyilvántartásban majorként nyilvántartott terület; 8. mezőgazdasági földterület: a termőföldről szóló 1994. évi LV. törvény 3. § a) pontjában meghatározott terület;
9. mezőgazdasági út: szám nélküli, csak helyrajzi számmal ellátott, közcélú külterületi út a következő
pályaszerkezetek esetén: 9.1. burkolat nélküli külterületi út, kialakítása szerint bogárhátas, egy vagy kétoldali útárokkal, táblabejáróval,
9.2. az e-UT 03.01.13. 18. Mezőgazdasági utak tervezési előírása szerint készülő stabilizált földút legfeljebb 6 m
szélességig, kétoldali útárokkal, kőágyazat és/vagy kőszórás kialakításával; 10. szélesítés: az út szélességének növelése további forgalmi sáv létrehozása nélkül (ide értve a forgalmi kitérőket is,
amennyiben az valamely mezőgazdasági út esetében önállóan valósul meg);
11. tanya: az ingatlan-nyilvántartásban tanyaként nyilvántartott terület; 12. természetbe illő, környezetbarát, helyi alapanyagok felhasználása: a beruházás környékén kialakított
anyagnyerőhelyekről kinyert, különböző frakciójú zúzottkő, kavics, bányazúzalék, murva, homok, sóder,
homokkő, bazaltzúzalék és egyéb útépítéshez engedélyezett anyagok használata a stabilizált út kialakításához;
13. telepi út: az ingatlan-nyilvántartásban tanyaként, majorként, egyéb állandó jellegű mezőgazdasági
telephelyekként szereplő területeken belüli út; 14. út építés: a 9. pont 9.1–9.2. alpontok szerinti pályaszerkezetű út létrehozása.
(2) Az e rendeletben nem szabályozott fogalmakat az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap társfinanszírozásában
megvalósuló támogatások igénybevételének általános szabályairól szóló 23/2007. (IV. 17.) FVM rendeletben
(a továbbiakban: Vhr.) foglaltaknak megfelelően kell alkalmazni. 2. A támogatás jellege
2. § (1) E rendelet alapján vissza nem térítendő támogatás vehető igénybe lehetőleg természetbe illő, környezetbarát, helyi
alapanyagok felhasználásával külterületi mezőgazdasági út építéséhez, felújításához, szélesítéséhez, valamint a
beruházással érintett mezőgazdasági úthoz közvetlenül kapcsolódó, és azzal együtt megvalósuló árkok, padkák,
rézsűk, támfalak, hidak, átereszek, a csapadékvíz elvezetését biztosító egyéb létesítmények létesítéséhez,
felújításához, az építési normagyűjteményben (a továbbiakban: ÉNGY) megtalálható forgalomtechnikai eszközök
beszerzéséhez. (2) Árkok, padkák, rézsűk, támfalak, hidak, átereszek, a csapadékvíz elvezetését biztosító létesítmények létesítéséhez,
felújításához, továbbá az ÉNGY-ben megtalálható forgalomtechnikai eszközök beszerzéséhez önállóan támogatás
nem nyújtható. (3) E rendelet alapján csak olyan közcélú mezőgazdasági utak támogathatók, melyek vízelvezetése biztosított, egyik
végpontjukon közvetlenül elérik a mezőgazdasági földterületet, illetve tanyát, majort, míg másik végpontjukon
közvetlenül vagy közvetetten (legfeljebb egy – folyamatos, akár több helyrajzi számon nyilvántartott – szilárd
burkolatú úton keresztül) számozott közúthoz kapcsolódnak. 3. A támogatás igénybevételének feltételei
3. § (1) Támogatás igénybevételére jogosult a) a helyi önkormányzat,
b) a mezőgazdasági termelő, ha a mezőgazdasági üzemének mérete meghaladja a 4 európai méretegységet
(EUME), (a továbbiakban a)–b) pontok együtt: ügyfél). (2) Az üzemeltetési kötelezettség az utolsó kifizetési határozat jogerőre emelkedésétől számított 5 év.
(3) A Vhr. 10. § (1) bekezdésétől eltérően a kötelezettségátvállalás e jogcím tekintetében csak a támogatott művelet
egészére vonatkozóan lehetséges. (4) Az ügyfél az 1. § 9. pont 9.1–9.2. alpontjai szerinti valamennyi pályaszerkezetű út esetén fenntartási tervet köteles
készíteni a 3. melléklet szerinti tartalommal a műszakilag önálló út átadás-átvételének napjáig az üzemeltetési
kötelezettség teljes időszakára. Földutak esetén legalább évente, kőszórás esetén legalább három évente, kőágyazat
kialakítása esetén legalább öt évente köteles az ügyfél elvégezni a fenntartási munkákat.
(5) A telepi utak nem támogathatóak. 4. Közfoglalkoztatás
4. § A közfoglalkoztatottak által elvégzendő munkák bérjellegű költségei és járulékai nem képezik a támogatás alapját.
A költségvetésben ezen munkafázisokat külön fel kell tüntetni.
5. A támogatás forrása, keretösszege, mértéke, elszámolható kiadások
5. § Az e rendelet alapján nyújtható támogatás keretösszege 10 793 308 eurónak megfelelő forintösszeg, de legfeljebb
3,0 milliárd forint. 6. § (1) Nem támogatható az a támogatási kérelem, amelyben a jóváhagyható támogatás összege nem éri el a 4000 eurónak
megfelelő forintösszeget. (2) A jóváhagyható támogatás összege támogatási kérelmenként legfeljebb 215 866 eurónak megfelelő forintösszeg.
(3) A támogatás mértéke az elszámolható kiadások 75%-a.
(4) A jóváhagyott elszámolható kiadások mértéke nem haladhatja meg, az ÉNGY-ben szereplő tételekre vonatkozóan
az ÉNGY szerinti referenciaárat. (5) A jogcím keretében ÉNGY-ben nem szereplő tétel nem számolható el.
(6) A jogcím keretében a saját munkavégzés nem támogatható.
(7) A nem építési engedély köteles felújításnál az út szelvényének, térképi határvonalának kitűzése az elszámolható
költségek közé tartozik. 6. A támogatási kérelem benyújtása, a minimum ponthatár
7. § (1) A támogatási kérelmet 2012. január 1. és 2012. január 31. között lehet benyújtani a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési
Hivatalhoz (a továbbiakban: MVH), az MVH által rendszeresített, a honlapján közzétett formanyomtatványon.
(2) Az (1) bekezdés szerinti formanyomtatványt a következő adattartalommal kell az MVH-nak rendszeresítenie:
a) az ügyfél azonosító adatai, b) a beruházás megnevezése,
c) a beruházás helye településsel és helyrajzi számmal megadva,
d) a beruházás műszaki tartalma az ÉNGY alapján munkanemenként és tételenként,
e) az elszámolni kívánt kiadások, f) az ügyfél aláírása.
(3) A támogatási kérelemhez mellékelni kell a) a pénzügyi tervet az MVH által rendszeresített formanyomtatványon,
b) engedélyköteles beruházás esetén a záradékolt műszaki tervdokumentáció hiteles másolatát, amely tartalmazza
a felmért és tervezett forgalmi adatokat, a helyszínrajzot és egyéb műszaki rajzokat, (földhivatali térképmásolat
1:4000, részletes helyszínrajz 1:500, kereszt-szelvények), valamint a tervező nyilatkozatát, amely szerint a
stabilizált út terve az e-UT 03.01.13. 18. Mezőgazdasági utak tervezési előírása szerint készült,
c) 3. § (1) bekezdés a) pontjában meghatározott ügyfelek esetén az érintett önkormányzat képviselő-testületének
a beruházás megvalósításáról szóló határozatának a kivonatát, d) építési engedély köteles beruházás esetén a jogerős építési engedély hiteles másolatát, valamint vízi
létesítményhez történő csatlakozás esetén a létesítési vízjogi engedély hiteles másolatát,
e) nem építési engedélyköteles beruházás esetén az eljáró hatóság nyilatkozatát, mely szerint a fejlesztés nem
engedélyköteles, továbbá a 4. mellékletben meghatározott minimális adattartalommal rendelkező terv hiteles
másolatát, f) a termőföld más célú hasznosításának engedélyezéséről szóló jogerős ingatlanügyi hatósági határozatot, ha a
támogatási kérelem alapját képező mezőgazdasági út kialakítása, szélesítése termőföld igénybevételével
valósulna meg, g) védett természeti területen vagy Natura 2000 területen történő megvalósítás esetén a területileg illetékes
természetvédelmi hatóság engedélyének hiteles másolatát, h) a tervező nyilatkozatát, amely szerint a stabilizált út terve az e-UT 03.01.13. 18. Mezőgazdasági utak tervezési
előírása szerint készült, i) a számozott közút fenntartójának igazolását arra vonatkozóan, hogy a támogatással megvalósítani tervezett
mezőgazdasági út egyik végpontján közvetlenül vagy közvetetten (legfeljebb egy – folyamatos, akár több
helyrajzi számon nyilvántartott – szilárd burkolatú úton keresztül) számozott közúthoz kapcsolódik,
j) nem saját területen megvalósuló beruházás esetén a 2. melléklet szerinti nyilatkozatot.
(4) E rendelet alapján egy ügyfél egy támogatási kérelem benyújtási időszakban egy támogatási kérelmet nyújthat be.
(5) A Vhr. 25. § (1) bekezdésétől eltérően a támogatási kérelemben szereplő tevékenységek a támogatási kérelem
befogadását megelőzően nem kezdhetők meg. (6) A támogatási kérelem benyújtási időszakot követően hiánypótlásnak helye nincs, az MVH a kérelem benyújtására
rendszeresített formanyomtatványok, a (3) bekezdésben és a Vhr. 6. § (5) bekezdésében, a 27. § (1) bekezdés
b) pontjában meghatározott, kitöltött dokumentumok bármelyikét nem tartalmazó kérelmet elutasítja. Az MVH
a támogatási kérelem bírálata, értékelése során nem veszi figyelembe azon dokumentumokat, iratokat, amelyeket
az ügyfél az MVH erre irányuló, hiánypótlásra, nyilatkozattételre való felhívása hiányában, a támogatási kérelem
benyújtására nyitva álló időszakot követően terjeszt elő. (7) A Vhr. 27. § (3) bekezdésében foglaltaktól eltérően a „Kommunikációs terv” és „A vállalkozás társadalmi
felelősségvállalása” dokumentumok benyújtása esetén többletpont nem adható. (8) Az ügyfél e rendelet alapján támogatási kérelmet csak az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból a
mezőgazdasági utak fejlesztéséhez nyújtandó támogatások részletes feltételeiről szóló 125/2009. (IX. 29.) FVM
rendelet alapján támogatott műveletekre vonatkozó utolsó kifizetési döntés közlését követően nyújthat be.
7. A támogatási kérelem elbírálása 8. § (1) A támogatási kérelmet az MVH az e rendeletben meghatározott feltételek szerint bírálja el, határozatát pedig a
1. mellékletben meghatározott pontrendszer és az abban meghatározott dokumentumok, adatok alapján végzett
értékeléssel és a mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez
kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény 32. § (1) bekezdésének c) pontja szerinti rangsor
állításával hozza meg. (2) A pénzügyi terv pontjainak számítása során két tizedes jegyre történő kerekítést kell alkalmazni, a kerekítés általános
szabályai szerint. (3) Az irányító hatóság közleményben teszi közzé azt a minimális pontszámot, amelytől támogatás nyújtható.
8. Kifizetési kérelem 9. § (1) A kifizetési kérelemhez mellékelni kell a kifizetési kérelemben elszámolni kívánt, az ügyfél nevére kiállított,
pénzügyileg rendezett bizonylatok ügyfél példányának másolatát, valamint a pénzügyi teljesítést igazoló bizonylat
másolatát, melyeken az ügyfélnek fel kell tüntetnie, hogy „eredetivel megegyező másolat” és azt alá kell írnia.
(2) Az utolsó kifizetési kérelemhez mellékelni kell a) építésiengedély-köteles beruházások esetén a forgalomba helyezési engedély hiteles másolatát,
b) a műszaki átadás-átvételi jegyzőkönyv hiteles másolatát, c) a fenntartási tervet.
9. Jogkövetkezmények 10. § (1) Az intézkedésben való jogosulatlan részvételnek minősül, ha az ellenőrzés során bizonyosságot nyer, hogy az ügyfél
a beruházási kötelezettségének nem, vagy nem az építési engedély, illetve tervdokumentáció szerint tett eleget.
(2) Ha az ügyfél a támogatási kérelemben vállalt – a pontozási szempontok közt feltüntetett –munkavállalói létszámnál
kevesebbet foglalkoztat az üzemeltetési kötelezettség időtartama alatt, akkor köteles a támogatási összeg 2%-át,
de legalább 750 ezer forintot visszafizetni. (3) A támogatási kérelemben vállalt munkavállalói létszám nem teljesítése esetén előírt (2) bekezdés szerinti
jogkövetkezmény hiányzó munkavállalónként egyszer alkalmazandó. (4) A 3. § (4) bekezdése szerinti fenntartási munkák elmulasztása az intézkedésben való jogosulatlan részvételnek
minősül. (5) Az üzemeltetési kötelezettség ideje alatt a támogatott beruházással érintett út magánúttá minősítése az
intézkedésben való jogosulatlan részvételnek minősül. (6) Ha az ügyfél a 3. és a 4. év vonatkozásában nem teljesíti a pénzügyi tervre vonatkozó pontozási szempontok alapjául
szolgáló kötelezettségeket, és a nem teljesítés pontszámvesztést eredményezne, akkor az ügyfél szempontonként a
jóváhagyott támogatási összeg 2%-ának megfelelő, de összesen legfeljebb a jóváhagyott támogatási összeg 10%-át
köteles visszafizetni. (7) Ha az ügyfél a pontozási szempontok közt (25. sor) feltüntetett feltételt (Közfoglalkoztatottak alkalmazása a
kérelemben szereplő beruházás kivitelezésében), vállalása ellenére nem teljesíti, akkor köteles a támogatási összeg
2%-át, de legalább 750 ezer forintot visszafizetni. 10. Záró rendelkezés
11. § Ez a rendelet a kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.
12. § Ez a rendelet az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról
szóló, 2005. szeptember 20-i 1698/2005/EK tanácsi rendelet 30. cikkének végrehajtásához szükséges rendelkezéseket
állapítja meg. Dr. Fazekas Sándor s. k.,
vidékfejlesztési miniszter