text:
7/2015. (III. 19.) AB határozata a Kúriának a pénzügyi intézmények fogyasztói kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló 2014. XXXVIII. törvény egyes rendelkezései alaptörvényellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszok elutasításáról és visszautasításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panaszok tárgyában – Dr. Salamon László alkotmánybíró
párhuzamos indokolásával, valamint Dr. Czine Ágnes, Dr. Kiss László és Dr. Lévay Miklós alkotmánybírók
különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság a  Kúriának a  pénzügyi intézmények fogyasztói kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi
határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló 2014. évi XXXVIII. törvény 3.  §-a alaptörvényellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló – az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésére, a XIII. cikk
(1) bekezdésére és a XV. cikk (1)–(2) bekezdéseire alapított – alkotmányjogi panaszt elutasítja.
2. Az  Alkotmánybíróság a  Kúriának a  pénzügyi intézmények fogyasztói kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi
határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló 2014. évi XXXVIII. törvény 1.  § (6) és (7)  bekezdései
és a  3.  §-a alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló – az  Alaptörvény B)  cikk
(1)  bekezdésére, a  T)  cikk (1) és (2)  bekezdéseire, az  M)  cikk (1) és (2)  bekezdéseire, az  I.  cikk (4)  bekezdésére,
a XII. cikk (1) bekezdésére, és a XV. cikk (1) bekezdésére alapított – alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
3. Az Alkotmánybíróság a 2/2014. Polgári jogegységi határozat 3. pontja alaptörvény-ellenességének megállapítására
és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Jelen ügyben három, a Kúriának a pénzügyi intézmények fogyasztói kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi
határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló 2014. évi XXXVIII. törvénnyel (a  továbbiakban:
Tv.) érintett pénzügyi intézmény, valamint egy természetes személy adós terjesztett elő alkotmányjogi panaszt
az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 26. § (2) bekezdése alapján.
[2] 1.1. Az egyik indítvány arra irányult, hogy az Alkotmánybíróság állapítsa meg a Tv. 1. § (6)–(7) bekezdései és a 3. §-a,
valamint a 2/2014. Polgári jogegységi határozat (a továbbiakban: PJE határozat) 3. pontja alaptörvény-ellenességét
és semmisítse meg azokat. Az  indítványozó álláspontja szerint a Tv. támadott rendelkezései sértik az  Alaptörvény
B) cikk (1) bekezdését.
[3] 1.2. Egy másik indítványozó szintén a Tv. 3. §-ának alaptörvény-ellenességét állította egyfelől a visszaható hatályú
jogalkotás tilalmába ütközés [Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdés], másfelől a  tulajdonhoz való jog [Alaptörvény
XIII.  cikk (1)  bekezdés] sérelme miatt. Emellett indítványában csupán megjelölte az  Alaptörvény T)  cikk
(1) és (2)  bekezdéseit, az  M)  cikk (1)  bekezdését, az  I.  cikk (4)  bekezdését, a  XII.  cikk (1)  bekezdését és a  XV.  cikk
(1) bekezdését is, ezekre vonatkozóan azonban érdemi indokolást nem terjesztett elő.
[4] 1.3. A harmadik indítványozó az első indítvánnyal lényegében azonos tartalmú alkotmányjogi panaszt terjesztett elő
azzal a különbséggel, hogy álláspontja szerint a PJE határozat 3. pontja és a Tv. 3. §-a a hátrányos megkülönböztetés
tilalmát [Alaptörvény XV. cikk (1) és (2) bekezdés] is sérti.
[5] 1.4. A negyedik indítványozó – aki az ügyben devizaadósként érintett – a Tv. 3. § (2) bekezdésének megsemmisítését
kérte arra hivatkozással, hogy az a tisztességes gazdasági verseny alaptörvényi rendelkezésbe [M) cikk (2) bekezdés]
ütközik.
[6] 2. A  Tv. 1.  § (6)  bekezdésével összefüggésben az  indítványozó előadta, hogy ezen jogalkotói megoldással
a  hosszú távú szerződéses jogviszonyok már elévült részkövetelései újra érvényesíthetőkké válnak. Ezzel
olyan kötelezettségeket kell teljesítenie az  érintett jogviszonyok alanyainak – érvel az  indítványozó –, amelyek
múltbeli magatartásukhoz kapcsolódnak, és amelyek a  Tv. hatálybalépésekor már nem terhelték őket. A  Tv.
1.  § (7)  bekezdésével összefüggésben előadta, hogy az  ugyan a  jövőre nézve változtatja meg az  érintett
fogyasztói kölcsönszerződések elévülési szabályait, de nem felel meg az  Alkotmánybíróság 8/2014. (III. 20.)
AB határozatában foglalt követelményeknek, ami miatt a  jogosultak szerzett jogai is sérülnek. Ezt azzal indokolta,
hogy a „kölcsönszerződések feleinek jogai olyan vagyoni értékű jogok, amelyeket az adott jogszabályi környezetben
bízva anyagi befektetéssel szereztek meg”. Ugyanakkor nem mutatható ki olyan, a  szerződéskötést követően
beállott, ésszerűen előre nem látható, a  „normális változás kockázatán túlmenő olyan körülményváltozás”, ami
az elévülés nyugvásának törvényi kimondása útján lenne kompenzálandó.
[7] 3.1. A Tv. 3. §-ával és a PJE határozat 3. pontjával összefüggésben az  indítványozó a visszaható hatályú jogalkotás
tilalmának sérelmét állította, álláspontja szerint ugyanis e  rendelkezések mind a  múltra, mind a  jövőre nézve
hátrányosan változtatják meg „az indítványozó szerződéses jogosítványait, és az  ebből eredő szerzett jogokat”.
Sérelmezte, hogy a  Tv. a  2004. május 1-je és 2006. március 1-je közötti időszakra megtámadhatóság helyett
semmisséget mond ki, megsértve ezzel a  visszaható hatályú jogalkotás tilalmát. Előadta, hogy az  árfolyamrésre
vonatkozó kikötések a  Tv. és a  PJE határozat előtt nem minősültek eleve tisztességtelennek, a  Polgári
Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: régi Ptk.) alapján a tisztességtelenség megállapításánál
számos körülményt kellett figyelembe venni a  jogviszony megítélésénél. A Tv. azonban csak annak vizsgálatát írta
elő, hogy a szerződés deviza alapú legyen, és a folyósításra vételi, a törlesztésre pedig eladási árfolyamon kerüljön
sor, mely a  régi Ptk.-hoz képest lényegesen szűkebb körülmények vizsgálatát jelenti. Arra hivatkozott, hogy sem
a 6/2013. PJE határozat, sem pedig az Európai Unió Bírósága a C-26/13. számú Kásler-ügyben nem állapította meg,
hogy az  árfolyamrés per se tisztességtelen lenne, ezáltal az  indítványozó szerint a  PJE határozat 3.  pontja és a Tv.
3. §-a jogot alkotott, visszaható hatállyal. Utalt arra is, hogy a deviza alapú kölcsönök esetében van devizaátváltás,
aminek következtében árfolyam-különbözet keletkezik, ezt valakinek viselnie kell. Ugyanakkor az  indítványozó
álláspontja szerint minden, árfolyamrésre vonatkozó klauzula esetében vizsgálni kell az Európai Unió Bírósága által
meghatározott kritériumokat, és nem állapítható meg általános jelleggel a klauzula tisztességtelensége.
[8] Az indítványozó emellett úgy vélte, hogy a Tv. 3. §-a és a PJE határozat 3. pontja a  jövőre nézve változtatnak meg
jogviszonyokat, mellyel a  szerzett jogok sérelmét is előidézik [B)  cikk (1)  bekezdés]. Az  árfolyamrés kapcsán
álláspontja szerint nem mutatható ki a  szerződéskötést követően beállott, ésszerűen előre nem látható,
a  normális változás kockázatán túlmenő olyan körülményváltozás, amely szerződéses jogviszonyok jogszabályi
megváltoztatását indokolná.
[9] 3.2. A  másik indítványozó szintén a  visszaható hatályú jogalkotás tilalmának megsértésére alapította
az  alkotmányjogi panaszát. Előadta, hogy a  felek a  szerződésben meghatározott vételi-eladási devizaárfolyamon
történő elszámolásban állapodtak meg, az ebből származó többletteher nem pusztán egy költségelemnek minősült,
hanem olyan kötelezettség volt az  adós oldalán, mellyel a  szerződés megkötésekor – az  előzetes kockázatfeltárás
miatt – számolnia kellett. Álláspontja szerint a  „törvényhozó nem működhet egyfajta árhatóságként és nem
avatkozhat be paternalista módon […] a piacgazdasági viszonyokkal és a polgári jogviszonyok terén érvényesítendő
szerződéses szabadsággal és rendelkezési elvvel szemben a felek jogviszonyába”. Utalt arra is, hogy a jogalkotó nem
vette figyelembe, hogy a  pénzügyi intézményeknek a  devizahitelek folyósításához valós devizabeszerzést kellett
foganatosítaniuk. Az  indítványozó tényleges devizaforrást szerzett akképp, hogy anyacégével refinanszírozási
hitelszerződést kötött, így „valódi pénzváltási szolgáltatás állt a  hitelek kihelyezése mögött”. Azzal érvelt, hogy
a  Kúria a  jogegységi határozatban azt fejtette ki, hogy az  árfolyamrés azért tisztességtelen, mert a  különnemű
árfolyamok mögött pénzváltási tevékenység nincs. Ennek azonban az  indítványozó az  ellenkezőjét tudná
bizonyítani, azonban a  jogalkotó az  ellenbizonyítás lehetőségét a  jogszabályba nem építette bele, hanem
azt kihagyta, eleve tisztességtelennek minősítve az  árfolyamrést, ami álláspontja szerint a  jogbiztonság
követelményével ellentétes.
[10] Emellett ez az indítványozó a Tv. 3. §-ának a tulajdonhoz való jogba [Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdés] ütközését
is állította. Az  árfolyamrésből származó bevételt az  indítványozó a  tulajdon tárgyának, vagyoni értékű jognak
tekintette (ami tulajdoni védelemben részesül), a felek a szerződés teljesítésében megállapodtak, a Tv. azonban ezt
a bevételt utólag mindenfajta ellentételezés nélkül elvonja a pénzügyi intézménytől és átadja az adósnak.
[11] 3.3. A  harmadik indítványozó kérelme az  első indítvánnyal tartalmilag lényegében megegyezett azzal
a  különbséggel, hogy álláspontja szerint a  PJE határozat 3.  pontja és a Tv. 3.  §-a hátrányos megkülönböztetést is
megvalósít. Alkotmányjogi panaszának ezen részét azzal indokolta, hogy ő mint hitelezési tevékenységre jogosult
pénzügyi vállalkozás saját árfolyam jegyzésére nem jogosult. A  hitelezési tevékenység végzéséhez szükséges
pénzt elsősorban saját, rendelkezésre álló forintforrásaiból, illetve fennálló hitelkeret-szerződések alapján igénybe
vett, másik pénzügyi intézmény által nyújtott piaci hitel útján biztosítja. Amennyiben devizára van szüksége
az  indítványozónak, akkor ahhoz a  vele szerződött pénzügyi intézmény devizavételi árfolyamán juthat hozzá,
amikor pedig deviza visszafizetési kötelezettsége válik esedékessé, akkor ugyanezen pénzügyi intézmény deviza
eladási árfolyamán tudja az  átváltást elvégezni. Ebben a  tekintetben tehát vele szemben is árfolyamrést alkalmaz
a folyósító pénzügyi intézmény, ami hátrányos megkülönböztetést eredményez, mivel azonos helyzetben levő jogi
személyeket kezel a jogszabály eltérő módon.
[12] 3.4. A negyedik indítványozó az árfolyamréssel kapcsolatban azt sérelmezte, hogy mivel a deviza vételi és eladási
árfolyam alkalmazása tisztességtelen, ezért semmis, így annak helyébe a  jogalkotó nem írhatná elő a  Magyar
Nemzeti Bank hivatalos deviza árfolyamának alkalmazását. Az  állam – véli az  indítványozó – a  semmis (és ezáltal
álláspontja szerint nem is létező) kikötés helyett „törvénnyel segíti (menti) meg a  tisztességtelen Hitelezőt, és
a tisztességes gazdasági verseny szereplőjével teszi egyenlővé”. Abban az esetben ugyanis, ha az érintett kikötéseket
meghagyná a  jogalkotó semmisnek, akkor a  hitelezőnek az  adóssal nem deviza, hanem forint alapon kellene
elszámolnia, melynek következtében az  adósnak lényegesen kevesebb lenne a  fennmaradó tartozása. Mindezek
miatt az  indítványozó a Tv. 3.  § (2)  bekezdése megsemmisítését kérte, mivel az  szerinte a  tisztességes gazdasági
verseny alaptörvényi rendelkezését és a „szabad szerződéskötéshez való alkotmányos jogot” [M) cikk (2) bekezdés]
sérti.
[13] 4. Az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panaszokat az  Abtv. 58.  § (2)  bekezdése alapján egyesítette és
– az Ügyrend 31. § (6) bekezdését alkalmazva, külön befogadási eljárás mellőzésével – egy eljárásban bírálta el.
[14] 5. Az Alkotmánybíróság beszerezte az igazságügyi miniszter véleményét.
II. [15] 1. Az Alaptörvénynek az alkotmányjogi panaszokkal érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„M) cikk (2) Magyarország biztosítja a tisztességes gazdasági verseny feltételeit. Magyarország fellép az erőfölénnyel
való visszaéléssel szemben, és védi a fogyasztók jogait.”
„XIII. cikk (1) Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.
(2) Magyarország az  alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési
vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.”
[16] 2. A Tv.-nek az alkotmányjogi panaszokkal támadott – azok elbírálásakor hatályos – rendelkezései:
„1.  § (6) A  Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény elévüléssel kapcsolatos szabályait a  fogyasztói
kölcsönszerződésből eredő követelések tekintetében úgy kell értelmezni, hogy e  követelések a  kölcsönszerződés
fennállása alatt nem évülnek el, azok elévülése a szerződés megszűnésével kezdődik.
(7) A  (6) bekezdés szerinti követelés elévülése e törvény hatálybalépésének napjától a 3. § (5) bekezdése és a 4. §
(3) bekezdése szerinti külön törvényben meghatározott időpontig nyugszik.
[…]
3.  § (1) A  fogyasztói kölcsönszerződésben – az  egyedileg megtárgyalt szerződési feltétel kivételével – semmis
az  a  kikötés, amely szerint a  pénzügyi intézmény a  kölcsön-, illetve a  lízingtárgy megvásárlásához nyújtott
finanszírozási összeg folyósítására a vételi, a tartozás törlesztésére pedig az eladási vagy egyébként a folyósításkor
meghatározott árfolyamtól eltérő típusú árfolyam alkalmazását rendeli.
(2) Az (1) bekezdés szerinti semmis kikötés helyébe – a (3) bekezdésben meghatározott kivétellel – mind a folyósítás,
mind pedig a törlesztés (ide értve a törlesztőrészlet és a devizában megállapított bármilyen költség, díj vagy jutalék
fizetését) tekintetében a  Magyar Nemzeti Bank hivatalos deviza árfolyamának alkalmazására irányuló rendelkezés
lép.
(3) Ha a  hitelintézetekről és a  pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény 200/A.  §-ában vagy a  Hpt.
267.  §-ában meghatározott szerződések esetében és rendelkezések alapján az  azokban megjelölt devizaárfolyam
alkalmazására vonatkozó rendelkezés a  szerződés részévé vált, vagy a  törlesztés során a  felek ennek megfelelően
jártak el, a  (2)  bekezdés devizaárfolyamra vonatkozó előírását e  szerződések esetében és a  törlesztés
e rendelkezések által érintett időszakára csak a folyósítás tekintetében kell alkalmazni.
(4)
(5) A pénzügyi intézménynek a fogyasztóval külön törvényben meghatározott módon kell elszámolnia.”
III. [17] Az alkotmányjogi panaszok nem megalapozottak.
 [18] Az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy az eljárás alapjául szolgáló alkotmányjogi panaszok megfelelnek-e
az Abtv.-ben foglalt formai és tartalmi követelményeknek. [19] 1. Az Alkotmánybíróság először a formai feltételeket vizsgálta meg.
 [20] 1.1. A  Tv. támadott rendelkezései 2014. július 26-án léptek hatályba, az  indítványozók alkotmányjogi panaszukat
2014. október 3-án, illetve november 17-én, a  magánszemély panaszos (adós) pedig november 4-én, az  Abtv.
30.  § (1)  bekezdésében megjelölt határidőben, a  vitatott jogszabály hatálybalépésétől számított 180 napon belül
nyújtották be az Alkotmánybírósághoz.
[21] Az alkotmányjogi panaszok részben megfelelnek az Abtv. 52. § (1b) bekezdésben foglalt, az indítványokkal szemben
támasztott formai feltételeknek, mivel
– megjelölik az Alkotmánybíróság hatáskörét megalapozó törvényi rendelkezést [az Abtv. 26. § (2) bekezdését],
– megjelölik továbbá az  Alaptörvény sérülni vélt rendelkezéseit [B)  cikk (1)  bekezdés, M)  cikk (2)  bekezdés,
XIII. cikk (1) bekezdés],
– megjelölik az  Alkotmánybíróság által vizsgálandó jogszabályi rendelkezést [Tv. 1.  § (6)–(7)  bekezdései és
a 3. §]
– tartalmazzák a kifogásolt rendelkezések alaptörvény-ellenességének indokát,
– kifejezett kérelmet fogalmaznak meg a támadott rendelkezések megsemmisítésére.
[22] 1.2. Ugyanakkor az  egyik alkotmányjogi panasz megjelölte ugyan az  Alaptörvény T)  cikk (1) és (2)  bekezdéseit,
az M) cikk (1) bekezdését, az I. cikk (4) bekezdését, a XII. cikk (1) bekezdését, és a XV. cikk (1) bekezdését is, ezekre
vonatkozóan azonban érdemi indokolást nem terjesztett elő. Az  indítvány e  tekintetben tehát nem felel meg
az Abtv. 52. § (1b) bekezdése e) pontjának, ezért az alkotmányjogi panasz ezen részeit az Alkotmánybíróság az Abtv.
64. § d) pontja alapján visszautasította.
[23] 1.3. Ezen túlmenően az indítványozók deviza alapú hitel- és kölcsön nyújtásával foglalkozó pénzügyi intézmények,
illetve egyikük egy devizaadós, érintettségük aktuális, ugyanis a  támadott törvény miatt a  2004. május 1. napja
és a  törvény hatálybalépésének napja között kötött fogyasztói kölcsönszerződések tekintetében átszámítási és
elszámolási kötelezettségük, illetve az adósnak jogosultsága áll fenn a semmissé nyilvánított szerződési kikötésekre
tekintettel. Az  indítványozók érintettsége közvetlen, ugyanis a  vélt jogsérelem az  alaptörvény-ellenes jogszabály
rendelkezéseinek hatályosulása folytán közvetlenül, bírói döntés nélkül következett be úgy, hogy nem állt
rendelkezésre a jogsérelem orvoslására szolgáló jogorvoslati eljárás.
[24] Mindezek miatt az  alkotmányjogi panaszoknak a  Tv. egyes rendelkezéseit támadó elemei – az  1.4., az  1.5. és
az 1.6. pontok (Indokolás [25]–[32]) kivételével – a formai feltételeknek megfelelnek, így azokat az Alkotmánybíróság
érdemben vizsgálta meg.
[25] 1.4. Az egyik indítványozó a PJE határozat 3. pontját is alaptörvény-ellenesnek tartotta, és annak a megsemmisítését
is kérte.
[26] Ezzel összefüggésben az  Alkotmánybíróság az  alábbiakra mutat rá. Az  Alkotmánybíróság a  3246/2014. (X. 3.) AB
végzésben a  1/2012. Büntető-közigazgatási-munkaügyi-polgári jogegységi határozat alaptörvény-ellenességét
vizsgálta meg, és azt állapította meg, hogy „[a]z olyan jogszabályok, valamint az  Abtv. 37.  § (2)  bekezdésben
meghatározott egyéb jogi eszközök esetében, melyek lényegüknél fogva nem hatályosulhatnak közvetlenül (ilyen
például a  jogegységi határozat, mely csak a bíróságra kötelező, vagy általában a hatóságok és bíróságok eljárását
szabályozó jogszabályok stb.), az Abtv. 26. § (2) bekezdése alapján történő eljárásban a közvetlen érintettség nem
állapítható meg.” {Indokolás [10]}
[27] Az indítványozó a  PJE határozat 3.  pontja ellen irányuló alkotmányjogi panaszát is az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdésére
alapította. Az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdése alapján a  jelen esetben nem állapítható meg a  közvetlen érintettség,
tekintettel a  támadott jogegységi határozat jogi jellegére, azaz arra, hogy az  csak a  bíróságokra kötelező. Emiatt
az  indítványozó jogait érintő közvetlen hatályosulás nem állapítható meg. Hasonlóan döntött egyébként
az Alkotmánybíróság a 3023/2012. (VI. 21.) AB végzésben is {ABH 2012, 1034. Indokolás [7]–[8]}.
[28] Mindezekre tekintettel az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  alkotmányjogi panasznak a  PJE határozat
3.  pontját támadó része nem felel meg az  indítványokra vonatkozó törvényi követelményeknek, ezért az  ennek
vizsgálatára irányuló indítványt az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
[29] 1.5. Az  alkotmányjogi panasz az  Abtv. 26.  §-a alapján az  Alaptörvényben biztosított jogok védelmének eszköze.
A  3033/2013. (II. 12.) AB végzés az  Alkotmánybíróság korábbi határozatára utalva a  fentieket megerősítette: „az
alkotmányjogi panasz az  Alkotmányban szabályozott alapvető jogok védelmének eszköze, mely alapvető jogok
rendeltetése az, hogy az államhatalommal szemben alkotmányos garanciákat teremtsenek az állampolgár, az egyén
vagy egy közösség jogainak védelmére, cselekvési autonómiájának biztosítására. [65/1992. (XII. 17.) AB határozat,
ABH 1992, 289, 291.]” (Indokolás [7]). Ennek alapján alkotmányjogi panasz – a  jogbiztonság egyes elemeinek
kivételével – csak Alaptörvényben biztosított jog sérelmére alapítható, valamely államcél vagy egyéb alaptörvényi
rendelkezés megsértésének a megállapítása alkotmányjogi panasz keretében nem indítványozható. Az Abtv. 52. §
(1b) bekezdés b) pontjából is következik, hogy alkotmányjogi panaszt csak Alaptörvényben biztosított jog sérelmére
lehet alapítani. Az Alaptörvény M) cikk (2) bekezdése nem minősül az Alaptörvényben biztosított jognak, a felhívott
alaptörvényi szakaszok címzettje nem az  indítványozó, nem biztosítanak számára jogot, ezért alkotmányjogi
panaszt sem lehet közvetlenül ezekre az előírásokra alapítani [Lásd: 3267/2014. (XI. 4.) AB végzés].
[30] Mindezekre tekintettel az  Alkotmánybíróság az  M)  cikk (2)  bekezdésének sérelmét állító indítványi elemet
– tekintettel arra, hogy a  fogyasztóvédelmi rendelkezés nem Alaptörvényben biztosított jog – az  Abtv. 64.  §
d) pontja alapján érdemi vizsgálat nélkül visszautasította.
[31] 1.6. Az  Alkotmánybíróság a Tv. 1.  § (6) és (7)  bekezdésének alaptörvény-ellenességét támadó indítványi elemeket
áttekintve utal a 34/2014. (XI. 14.) AB határozatra, melyben e rendelkezések alaptörvény-ellenességét már vizsgálta.
A  határozatban az  vizsgálatot az  Alkotmánybíróság hasonló alkotmányossági összefüggésre hivatkozó indítványi
elem alapján folytatta le. Az Abtv. 31. § (1) bekezdése értelmében, ha alkotmányjogi panasz alapján az alkalmazott
jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés Alaptörvénnyel való összhangjáról az  Alkotmánybíróság már döntött,
ugyanazon jogszabályra, illetve jogszabályi rendelkezésre és ugyanazon Alaptörvényben biztosított jogra, valamint
azonos alkotmányjogi összefüggésre hivatkozással – ha a  körülmények alapvetően nem változtak meg – nincs
helye az alaptörvény-ellenesség megállapítására irányuló alkotmányjogi panasznak, valamint bírói kezdeményezés
alaptörvény-ellenesség megállapítására irányuló vizsgálatának.
[32] Tekintettel arra, hogy a Tv. 1. § (6) és (7) bekezdése tekintetében ítélt dologról van szó, ezért az érdemi vizsgálatot
mellőzve az Alkotmánybíróság az indítványt az Abtv. 64. § f ) pontja alapján visszautasította.
[33] 2. Az Alkotmánybíróság ezt követően az indítványok tartalmi vizsgálatát az alábbiak szerint folytatta le.
 [34] 2.1. Az Alkotmánybíróság először azt vizsgálta meg, hogy a Tv. 3. §-a (az árfolyamrés tisztességtelenségének törvény
által történő megállapítása) a visszaható hatályú jogalkotás tilalmába ütközik-e.
 [35] Az árfolyamrés tisztességtelenségével a  PJE határozat rendelkező részének 3.  pontja és az  ahhoz kapcsolódó
indokolás foglalkozik. Ennek értelmében a különnemű árfolyamok alkalmazása két okból is tisztességtelen. Egyfelől
mert ezekkel szemben nem áll a  fogyasztónak közvetlenül nyújtott szolgáltatás, így az  számára indokolatlan
költséget jelent, másfelől azért, mert alkalmazásuk gazdasági indoka a fogyasztó számára nem világos, nem érthető,
nem átlátható.
[36] 2.1.1. A  PJE határozat indokolása szerint – utalva a  Kúria 6/2013. PJE határozatának 1.  pontjára – deviza alapú
kölcsönszerződések esetén „a törlesztésekkor átváltásra nem, hanem csak átszámításra kerül sor. Így tehát a deviza
alapú kölcsönszerződésekben szereplő különnemű árfolyamok mögött tényleges, a fogyasztó számára közvetlenül
nyújtott pénzváltási szolgáltatás nincs”. Ez az indoka annak, hogy a PJE határozat meghozatalát követően a jogalkotó
úgy döntött, hogy az  árfolyamrésre vonatkozó szerződéses kikötéseket további bírósági eljárás nélkül ex lege
tisztességtelennek tekinti. Pénzváltási tevékenység hiányában ebben a körben a pénzügyi intézmény nem végzett
olyan valódi szolgáltatási típusú műveletet, melyért az  adóssal szemben ellenértéket számíthatna fel. Tekintettel
arra, hogy ezekben az  esetekben az  adós egy el nem végzett szolgáltatásért fizetett mégis ellenértéket, ezért
azt a  jogalkotó tisztességtelennek minősítette. Ez  a  tény azonban a  visszaható hatállyal semmilyen közvetlen
összefüggésben nem áll, ugyanis a pénzügyi intézménynek már a szerződés megkötésekor is tudnia kellett, hogy
olyan szolgáltatásért követel ellenértéket, melyet ténylegesen és valósan az  adós részére nem fog teljesíteni.
Az, hogy az  adós erről nem tudott (erről őt a  pénzügyi intézmény nem tájékoztatta), illetve, hogy a  szerződés
megkötése óta viszonylag hosszabb idő telt el, nem teszi – az  egyébként egyoldalúan meghatározott – kikötést
tisztességessé. A  visszaható hatályú jogalkotás tilalmára való hivatkozás nem adhat alapot arra, hogy a  múltban
tömegesen keletkezett tisztességtelen – ezért semmis – szerződéses kikötések érinthetetlenek maradjanak, és
annak következtében az adósok teljesítési kötelezettsége minden körülmények között, változatlanul fennmaradjon.
[37] 2.1.2. Az átláthatóság és világosság követelményével összefüggésben az Alkotmánybíróság az alábbiakra mutat rá:
 [38] Az Európai Unió Bíróságának a  C-26/13. számú ügyben 2014. április 30-án hozott ítéletének 75.  pontja szerint
a  93/13/EGK irányelv 4.  cikkének (2)  bekezdésében foglalt világos és érthető megfogalmazás követelménye
alatt nem kizárólag azt kell érteni, hogy az  érintett feltételeknek nyelvtani szempontból kell érthetőnek lennie
a fogyasztó számára, hanem azt is, hogy a szerződésnek átlátható jelleggel fel kell tüntetnie az érintett feltételben
meghatározott külföldi pénznem átváltási mechanizmusának konkrét működését, valamint az  e  mechanizmus
és a  kölcsön folyósítására vonatkozó többi feltételben előírt mechanizmus közötti viszonyt oly módon, hogy
a  fogyasztónak módjában álljon egyértelmű és érthető szempontok alapján értékelni a  számára ebből eredő
gazdasági következményeket.
[39] Ennek alapján a  PJE határozatának 3.  pontja az  alábbiakat mondja ki: „A folyósításkor a  pénzügyi intézmény
által meghatározott vételi, a  törlesztésekkor pedig az  eladási árfolyamok (különnemű árfolyamok) alkalmazása
tisztességtelen, mert ezekkel szemben nem áll a  fogyasztónak közvetlenül nyújtott szolgáltatás, így az  számára
indokolatlan költséget jelent. E  rendelkezések azért is tisztességtelenek, mert alkalmazásuk gazdasági indoka
a  fogyasztó számára nem világos, nem érthető, nem átlátható. A  deviza alapú fogyasztói kölcsönszerződésekben
szereplő vételi és eladási árfolyamok, mint átszámítási árfolyamok helyett az Magyar Nemzeti Bank hivatalos deviza
árfolyama válik a szerződés részévé a Ptk. 231. § (2) bekezdésében meghatározott diszpozitív törvényi rendelkezésre
tekintettel, mindaddig, amíg kógens törvényi rendelkezés nem lépett azok helyébe.”
[40] Az Európai Unió Bírósága által adott szempontrendszer szerint a  Kúria megvizsgálta a  pénzügyi intézményeknek
az  árfolyamréssel összefüggő gyakorlatát, és az  azzal kapcsolatos kérdéseket a  PJE határozatban rendezte. Ezzel
összhangban – a  jogalkalmazó által kidolgozott egységes elveket figyelembe véve – alkotta meg a  törvényhozó
a  támadott Tv.-t. A  szabályozás lényege az, hogy a  pénzügyi intézmények által alkalmazott védekezés ellenére
a  szabályozási mechanizmus már a  szerződés megkötésekor sem felelt meg a  világos és egyértelmű szabályozás
követelményének.
[41] A jogalkotó tehát nem tett mást, mint a  jogalkalmazó bíróság által kidolgozott, jogegységi határozatba foglalt
egységes gyakorlatot emelte jogszabályi szintre.
[42] Ezzel összhangban a  törvény indokolása úgy fogalmaz, hogy a  Tv. 3.  §-a a  alapján létrejött kikötések „azért is
tisztességtelenek, mert alkalmazásuk gazdasági indoka az  átlagos fogyasztó számára nem világos, nem átlátható.
Az  ilyen módon történő árképzés nehezíti, hogy a  fogyasztó tisztán lássa az  őt terhelő fizetési kötelezettséget,
azt, hogy azok hozzávetőleges mértékével előre számolni tudjon. Így függetlenül attól, hogy a  szerződésekben
jellemzően nyelvtanilag egyértelműen, félre nem érthető módon szerepel a  különnemű árfolyam alkalmazásának
ténye, az nem felel meg az Európai Unió Bíróságának ítélete által is értelmezett világos és egyértelmű szabályozás
követelményének.”
[43] A jogalkalmazó és a  jogalkotó ezen – a  jogegységet szolgáló értelmező –tevékenysége azonban a  visszaható
hatályú jogalkotás tilalmával közvetlen összefüggésben nincs. Mindezekre tekintettel az  Alkotmánybíróság
a  visszaható hatályú jogalkotás tilalmának sérelmét nem látta megalapozottnak, ezért az  indítványokat ebben
a tekintetben elutasította.
[44] 2.2. Az Alkotmánybíróság a tulajdonhoz való jog sérelmét állító indítványi elemmel összefüggésben az alábbiakat
állapította meg.
[45] Az Alkotmánybíróság a  tulajdonhoz való jog tartalmát és korlátozhatóságának alkotmányos kereteit átfogóan
értelmező 64/1993. (XII. 22.) AB határozatában rámutatott arra, hogy bár a  tulajdonhoz való jog alapvető jog,
az  alkotmányos tulajdonvédelem köre és módja nem szükségképpen követi a  polgári jogi fogalmakat és nem
azonosítható az  absztrakt polgári jogi tulajdon védelmével. Az  alapjogként védett tulajdonhoz való jog tartalmát
a mindenkori közjogi és (alkotmányos) magánjogi korlátokkal együtt kell érteni [ABH 1993, 373, 379.]. A tulajdonjog
magánjogi korlátja viszont nem esik szükségképpen egybe az  alapjogi korlátozással. Másrészt a  szükséges és
arányos korlátozásnak, illetve a  tulajdonjog lényeges tartalmának nincs polgári jogi megfelelője. Az  Alkotmány
a tulajdonhoz való jogot az állammal szemben biztosítja, s azt mint alapjogot – az értékgarancia követelményével,
illetőleg a közérdekű korlátozás arányosságának ismérvével – az állammal szemben védi (lásd először: 800/B/1993.
AB határozat, ABH 1996, 420, 422.).
[46] Az Alkotmánybíróság emellett egyes vagyoni jogok biztosítását is tulajdoni védelem alá helyezte, ugyanis már
viszonylag korán, 1992-ben kimondta, hogy a tulajdonhoz való jog védelme nemcsak a tulajdonjog, hanem az azzal
összefüggő minden vagyoni jog biztosítására vonatkozik [17/1992. (III. 30.) AB határozat, ABH 1992, 104, 108.]. Ebből
a szempontból hivatkoztak az indítványozók a tulajdonhoz való jog megsértésére.
[47] Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben az alábbiakra mutat rá.
 [48] Az árfolyamrést megállapító szerződési kikötések már eleve, a  szerződések megkötésének időpontjában is
tisztességtelenek – tehát semmisek – voltak, és az emiatt előálló egyensúlyhiányos helyzetet orvosolta a jogalkotó
azzal, hogy kimondta, az  adósnak nem kell a  pénzügyi intézmény saját deviza vételi és eladási árfolyama közötti
különbözetet megfizetnie, hanem minden esetben a  pénzügyi intézmény saját középárfolyamán, vagy a  Magyar
Nemzeti Bank hivatalos deviza középárfolyamán kell visszafizetnie a  kölcsönösszeg érintett részletét a  pénzügyi
intézménynek. Ebben az értelemben tehát nem egy, a pénzügyi intézmény által „már megszerzett” pénzösszegen
fennálló tulajdonjogról és annak a  fogyasztó részére történő visszafizetéséről (azaz az  indítványozó által állított
tulajdoni sérelemről) van szó, hanem a  semmiség jogkövetkezményének a  levonásáról és az  ennek a  jogi
helyzetnek megfelelő tényállapot helyreállításáról. A  támadott jogszabályi rendelkezés kizárja, hogy egy, már
eleve tisztességtelen szerződési kikötés – és az ebből eredő, a fogyasztót terhelő kifizetés – a tulajdonhoz való jog
védelmét élvezze a pénzügyi intézmény oldalán. Ehhez az érveléshez hasonlóan fogalmazott az Alkotmánybíróság
a  118/B/2009. AB határozatban, miszerint „[a] pénz megfizetésében marasztaló jogerős ítélet nem más, mint
a bíróság – rajta keresztül az állam – parancsa a marasztalt fél felé arra, hogy a megjelölt összeget fizesse meg. […]
A  kötelezettet marasztaló ítélet jogerőre emelkedésének jogkövetkezménye, hogy a  jogosult követelése jogilag
többé nem tehető vitássá; azonban a  jogosultnak a  kötelezett (adós) vagyonán ezzel nem keletkezik közvetlen
tulajdonjoga.” (ABH 2010, 1959.)
[49] Erre az elszámolási kötelezettséggel járó kötelmi helyzetre és magára az elszámolásból eredő pénzmozgásra tehát
a  pénzügyi intézmény tulajdoni védelmet nem alapíthat, ebben a  helyzetben nem értelmezhető az  indítványozó
által használt „tulajdoni váromány” sem. Emiatt az  Alkotmánybíróság az  indítványokat ebben a  tekintetben is
elutasította.
[50] 2.3. Az  indítványozó azt is sérelmezte, hogy az  árfolyamréssel összefüggésben a  Magyar Nemzeti Bank deviza
árfolyamának törvénnyel való előírása sérti a szerződéskötési szabadságot.
[51] Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben az alábbiakra mutat rá.
 [52] A Tv. 3. § (1) bekezdése értelmében az árfolyamrést tartalmazó szerződéses kikötés (folyósításra a vételi, a tartozás
törlesztésére pedig az  eladási árfolyam alkalmazása) semmis. Ennek megfelelően a  pénzügyi intézményeknek
a devizaadósokkal el kell számolniuk. Ennek az elszámolásnak – valójában forint-deviza átszámításnak – az alapját
teremti meg a  jogalkotó által előírt MNB devizaárfolyam. A  Tv. 3.  § (3)  bekezdése – utalva a  hitelintézetekről és
a  pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény 267.  §-ára – közvetve lehetőséget biztosít arra is, hogy
a  pénzügyi intézmény (az MNB középárfolyam helyett) saját deviza közép-árfolyamot alkalmazzon, ha korábban
ilyennel rendelkezett. A  pénzügyi intézmény számára ugyanis rendelkezésre kell állnia valamilyen árfolyamnak,
amelyen a  devizát át kell számítania forintra, a  törlesztett forintot pedig visszaszámítani devizára. Tekintettel arra,
hogy ez a számítás nem két külön (vételi és eladási), hanem egyazon (saját vagy MNB) árfolyamon történik, ezért
árfolyamrés ténylegesen nincs. Az indítványozó azon hivatkozása, hogy az MNB devizaárfolyam előírása hiányában
lényegében forinthitelről volna szó, nem megalapozott. A feleknek ugyanis egymással mindenképpen forint-deviza
alapon kell elszámolniuk. Önmagában az, hogy a  forint és a  deviza egymáshoz képesti árfolyama változott, nem
az árfolyamrés összegében, nagyságában jelenik meg, hanem az az árfolyammozgás körébe tartozó kérdés. Ez azt
jelenti, hogy a  forint-deviza árfolyammozgásából adódó többletfizetési kötelezettség problémája élesen elválik
az  árfolyamrés problémájától. Tekintettel arra, hogy a  törvényhozó az  árfolyamrést eleve – mindenfajta bírósági
eljárás nélkül – tisztességtelennek minősítette, abból az adósnak semmifajta fizetési kötelezettsége nem keletkezik
és nem is keletkezhet. Mindezekre tekintettel az  Alkotmánybíróság ezt az  indítványt mint megalapozatlant
elutasította.
[53] 2.4. Az  Alkotmánybíróság megvizsgálta azt az  indítványi elemet is, melyben az  indítványozó a  hátrányos
megkülönböztetés tilalmának a sérelmére hivatkozott, és ezzel összefüggésben az alábbiakat állapította meg.
[54] Az indítványban állított jogsérelem oka a  következő: a  kölcsönt igénybe vevő adós és az  indítványozó pénzügyi
vállalkozás között fogyasztói kölcsönszerződés jött létre. Mivel az indítványozó pénzügyi vállalkozás saját árfolyam
jegyzésére és pénzváltási tevékenységre nem volt jogosult, ezért a  devizaforrás biztosítása érdekében hitelkeretszerződést kötött egy másik pénzügyi intézménnyel. Ebben a jogviszonyban van szerepe az árfolyamrésnek, ugyanis
a pénzügyi vállalkozás a szerződött másik pénzügyi intézménnyel deviza vételi- és eladási árfolyamon számol el, ami
azt eredményezi, hogy az árfolyamrésből származó veszteség a közvetítő pénzügyi vállalkozást (az indítványozót) és
nem pedig a forrást nyújtó pénzügyi intézményt terheli.
[55] Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a  jogegyenlőség követelménye arra vonatkozik, hogy a  jognak mindenkit
egyenlőként kell kezelnie, azaz a  jogalkotás során a  jogalkotónak mindenki szempontjait azonos körültekintéssel,
elfogulatlansággal és méltányossággal, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell értékelnie
[vö. 9/1990. (IV. 25.) AB határozat, ABH 1990, 46, 48.]. Az  alkotmánybírósági gyakorlatban a  megengedhetetlen
megkülönböztetés tilalma a  jogi személyekre is vonatkozik [pl. 63/2008. (IV. 30.) AB határozat a  pártalapítványok
támogatása tárgyában], ezt a  gyakorlatot megerősíti egyébként az  Alaptörvény XV.  cikk (1) és (2)  bekezdésének
megfogalmazása, mely kifejezetten mindenkire vonatkoztatja az  általános jogegyenlőségi szabályt, illetve
az  alapvető jogokat megkülönböztetés nélkül mindenkinek biztosítja {lásd legutóbb összefoglalóan: 20/2014.
(VII. 3.) AB határozat, Indokolás [243]–[245]}.
[56] A hátrányos megkülönböztetés tilalma az  Alkotmánybíróság gyakorlatában a  jogrendszer egészét átható
alkotmányos alapelvként kapott értelmezést. A  tilalom elsősorban az  alkotmányos alapjogok terén tett
megkülönböztetésekre terjed ki. Személyek közötti, alkotmánysértő hátrányos megkülönböztetés akkor állapítható
meg, ha valamely személyt vagy embercsoportot más, azonos helyzetben lévő személyekkel vagy csoporttal történt
összehasonlításban kezelnek hátrányosabb módon [21/1990. (X. 4.) AB határozat, ABH 1990, 73, 78.; 32/1991.
(VI. 6.) AB határozat, ABH 1991, 146, 162.; 43/B/1992. AB határozat, ABH 1994, 744, 745.]. A  megkülönböztetés
pedig akkor alkotmányellenes, ha a  jogszabály a szabályozás szempontjából azonos csoportba tartozó (egymással
összehasonlítható) jogalanyok között tesz különbséget anélkül, hogy annak alkotmányos indoka lenne (191/B/1992.
AB határozat, ABH 1992, 592, 593.). Rámutatott az  Alkotmánybíróság arra is, hogy az  alapjognak nem minősülő
egyéb jogra vonatkozó, személyek közötti hátrányos megkülönböztetés vagy más korlátozás alkotmányellenessége
akkor állapítható meg, ha a  sérelem összefüggésben áll valamely alapjoggal, végső soron az  emberi méltóság
jogával, és a megkülönböztetésnek, illetve korlátozásnak nincs tárgyilagos mérlegelés szerint ésszerű indoka, vagyis
önkényes [35/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994, 197, 200.] {l. legutóbb összefoglalóan: 14/2014. (V. 13.) AB
határozat, Indokolás [32]}.
[57] Az Alkotmánybíróság az  irányadó gyakorlatra figyelemmel először azt vizsgálta meg, hogy a  felek egymás közötti
jogviszonyában kiket kell azonos csoportba tartozónak tekinteni.
[58] Az indítványozó lényegében azt sérelmezte, hogy a  pénzügyi vállalkozás nem részesül a  fogyasztókat a  pénzügyi
intézménnyel szemben megillető védelemben.
[59] A Tv. támadott 3. § (1) bekezdése csak a fogyasztói kölcsönszerződésben alkalmazott árfolyamrés vonatkozásában
állapít meg semmisséget. A  fogyasztói kölcsönszerződés meghatározását a  Tv. 1.  § (1) és (2)  bekezdése
tartalmazza, melynek értelmében az  ilyen típusú megállapodások szerződő felei a  pénzügyi intézmény (jelen
esetben a pénzügyi vállalkozás) és a fogyasztó. A Tv. 3. §-a jellemzően egy fogyasztóvédelmi típusú szabály, amely
kifejezetten a  fogyasztókra vonatkozik, nem pedig az  üzletszerű gazdasági tevékenységet végző vállalkozásokra.
Ez  a  rendelkezés tehát csak a  fogyasztó és a  pénzügyi vállalkozás közötti szerződésre irányadó, a  pénzügyi
vállalkozás és a  vele szerződést kötő pénzügyi intézmény közötti szerződéses kapcsolatra azonban nem.
Az indítványozó vállalkozás azzal, hogy a fogyasztó (adós) számára – mintegy közvetítőként – devizaforrást vásárol
egy másik pénzügyi intézménytől, nem válik fogyasztóvá és nem részesül a fogyasztót megillető védelemben sem.
Erre tekintettel a  fogyasztó és a  pénzügyi vállalkozás nincsenek összehasonlítható helyzetben, nem képeznek
homogén csoportot, így közöttük a hátrányos megkülönböztetés tilalmának a sérelme nem állapítható meg.
[60] A pénzügyi vállalkozás és a pénzügyi intézmény közötti jogviszonnyal kapcsolatban az indítványozó azt sérelmezte,
hogy a  jogszabály őt, mint pénzügyi vállalkozási tevékenységet folytató pénzügyi intézményt azonos szabályozási
körbe sorolja a devizaforrást nyújtó pénzügyi intézménnyel, a jogszabály azonban mégis eltérő módon kezeli őket,
mert az árfolyamrésből adódó hátrányokat ebben a speciális hárompólusú jogviszonyban a pénzügyi vállalkozásnak
kell viselnie. Az indítványozó pénzügyi vállalkozás arra hivatkozott, hogy vele szemben az árfolyamrést alkalmazza
a  folyósító pénzügyi intézmény. A  pénzügyi vállalkozásnak ugyanis azzal, hogy devizát vásárol a  pénzügyi
intézménytől és később forintot ad vissza neki, a vételi és az eladási árfolyam közti különbözetet viselnie kell.
[61] A támadott jogszabályi rendelkezés a  pénzügyi intézmény és a  pénzügyi vállalkozás egymás közti viszonyára,
illetve az  általuk megkötött szerződésre vonatkozóan nem tartalmaz semmilyen rendelkezést. Az  indítványozó
mint pénzügyi vállalkozás és a  hitel forrását nyújtó bank mint pénzügyi intézmény közötti jogviszony nem esik
a Tv. 3. §-ának a hatálya alá. Ennek a rendelkezésnek a tartalma ugyanis kizárólag a fogyasztó és a vele szerződő fél
viszonylatában értelmezhető. A fogyasztó szempontjából emiatt a két gazdasági társaságot a jogszabály egymással
ugyan közvetve azonosan kezeli (az árfolyamrésből adódó terhet nem a  fogyasztó viseli, hanem a  vele szerződő
fél), ugyanakkor nem rendelkezik arról, hogy a  közvetítő vállalkozás a  vele szerződő pénzügyi intézménnyel
szemben milyen követelést támaszthat. Az  Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy nincs olyan jogszabály, amely
kizárná, hogy a pénzügyi vállalkozás a vele szerződött pénzügyi intézmény ellen indított perben arra hivatkozzon,
hogy a vele szemben alkalmazott szerződéses feltétel tisztességtelen volt. A Tv. 3. §-ából csupán annyi következik,
hogy a  fogyasztónak nem minősülő pénzügyi vállalkozások és pénzügyi intézmények egymás közti szerződéses
viszonyára ez a rendelkezés nem alkalmazható.
[62] Emiatt az  Alkotmánybíróság a  hátrányos megkülönböztetés tilalmának a  sérelmét nem állapította meg, így
az indítványt ebben a tekintetben is elutasította.
[63] 3. Az Alkotmánybíróság a határozat Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdés második
mondata alapján, az ügy társadalmi jelentőségére és az érintettek nagy számára tekintettel rendelte el.
Budapest, 2015. március 17. Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
55/2016. (V. 18.) ME határozata az ENSZ Tengerjogi Egyezménye részes államainak, továbbá a Nemzetközi Tengerfenék Hatóság közgyűlésein való magyar részvételről.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
a külpolitikáért felelős miniszter előterjesztése alapján
 1. egyetértek azzal, hogy az  Egyesült Nemzetek Montego Bayben, 1982. december 10-én elfogadott Tengerjogi
Egyezménye részes államainak közgyűlésein, továbbá a  Nemzetközi Tengerfenék Hatóság közgyűlésein
Magyarország Kormányát képviselő küldöttség vegyen részt;
2. felhatalmazom a külpolitikáért felelős minisztert, hogy a küldöttség tagjait jelölje ki;
 3. felhívom a  külpolitikáért felelős minisztert, hogy a  küldöttség részére az  esedékes ülésen való részvételhez
szükséges meghatalmazási okiratot az adott közgyűlés előtt adja ki.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1361/2019. (VI. 19.) Korm. határozata a Terület- és Településfejlesztési Operatív Program 1., 3., 4. és 6. prioritása keretében finanszírozott egyes projektek támogatásának növeléséről.
A Kormány
 1. egyetért az 1. melléklet szerint az ott felsorolt projektek (a továbbiakban: projektek) támogatásának növelésével,
 2. egyetért a projektek 1. pont szerinti többlettámogatásának a Terület- és Településfejlesztési Operatív Program 1., 3.,
4. és 6. prioritásai rendelkezésre álló kerete terhére történő finanszírozásával,
 3. egyetért a projektek támogatási szerződéseinek az 1. melléklet szerinti módosításával.
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
10/2004. (IV. 7.) BM rendelete az Európai Parlament tagjai 2004. választása költségeinek normatíváiról, tételeiről, elszámolási és belső ellenőrzési rendjéről.
A választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény
(a továbbiakban: Ve.) 153. §-a (1) bekezdésének g) pontjában kapott felhatalmazás alapján, a 2004. június 13-án
megtartásra kerülő Európai Parlament tagjai választása
(a továbbiakban: választás) költségeinek normatíváiról,
tételeiről, elszámolási és belső ellenőrzési rendjéről, a Külügyminisztériumhoz tartozó szervek feladatai tekintetében a külügyminiszterrel egyetértésben, a következőket
rendelem el:
Általános rendelkezések 1. § (1) Az Országos Választási Iroda (a továbbiakban: OVI)
vezetője
a) felelős a választás előkészítés, szervezés és lebonyolítás pénzügyi feltételeinek feladatokhoz kötött meghatározásáért, a pénzeszközök célhoz kötött felhasználásáért;
b) gyakorolja a választás pénzeszközei feletti kötelezettségvállalásokkal kapcsolatos előzetes egyetértési jogát.
(2) A területi választási iroda (a továbbiakban: TVI) és
a helyi választási iroda (a továbbiakban: HVI) vezetője
illetékességi területén belül
a) felelős a választás előkészítés, szervezés és lebonyolítás pénzügyi feltételeinek feladatokhoz kötött meghatározásáért, a pénzeszközök célhoz kötött felhasználásáért
és ellenőrzéséért;
b) gyakorolja a választás pénzeszközei feletti kötelezettségvállalási és utalványozási jogot, valamint felhatalmazást ad az ellenjegyzési jog gyakorlására;
c) felelős a választás pénzügyi tervezéséért, lebonyolításáért, elszámolásáért;
d) gondoskodik a választás céljára szolgáló pénzeszközöknek a számvitelén belüli elkülönített kezeléséről.
(3) A HVI-k, az országgyűlési egyéni választókerületi
választási irodák (a továbbiakban: OEVI) vezetőinek személyi juttatásaira vonatkozóan meghatározott feladatokat
a TVI vezetője látja el.
(4) A Közigazgatási Hivatal vezetője, valamint a Belügyminisztérium felügyelete alá tartozó közreműködő költségvetési szerv(ek) vezetője:
a) felelős a választás számára meghatározott feladatai
pénzügyi tervezéséért, lebonyolításáért, elszámolásáért, a
pénzeszközök célhoz kötött felhasználásáért és ellenőrzéséért;
b) gyakorolja a választás pénzeszközei feletti kötelezettségvállalási és utalványozási jogot, valamint felhatalmazást ad az ellenjegyzési jog gyakorlására;
c) gondoskodik a választás céljára szolgáló pénzeszközöknek a számvitelén belüli elkülönített kezeléséről.
(5) A BM Központi Adatfeldolgozó, Nyilvántartó és Választási Hivatal (a továbbiakban: BM KÖNYVH) vezetője
a) felelős a választás pénzügyi tervezéséért, lebonyolításáért, elszámolásáért, a beszámoló elkészítéséért, ellenőrzéséért;
b) gondoskodik a választás céljára szolgáló pénzeszközöknek a BM KÖNYVH számvitelén belüli elkülönített
kezeléséről;
c) gyakorolja a választás pénzeszközei feletti, a hatáskörébe tartozó kötelezettségvállalási és utalványozási jogot, az (1) bekezdés b) pontjával összhangban,
d) megállapodik a külképviseleti szavazás tekintetében
a külügyminiszter által kijelölt szerv vezetőjével a választás
pénzügyi lebonyolításának rendjében.
(6) A külügyminiszter által kijelölt szerv vezetője, a
külképviseleti szavazás tekintetében, felelős a választás
pénzügyi tervezéséért — az e rendelet 2. számú mellékletében szereplő normatívák, valamint a nem normatív kiadások tekintetében, a BM KÖNYVH-val kötött megállapodásban rögzítettek figyelembevételével — a lebonyolításáért, az elszámolásáért, valamint az ellenőrzésért.
2. § (1) A választások helyi és területi feladatai előkészítésének
és lebonyolításának pénzügyi fedezetéül az e rendelet 1., valamint a külképviseleti szavazás tekintetében a 2. számú mellékletekben felsorolt tételek, normatívák, valamint a nem
normatív kiadások tekintetében a vonatkozó megállapodás
alapján megállapított költségvetési fedezet szolgál.
(2) A pénzügyi fedezet számításánál a népességre, a
választópolgárokra vonatkozó adatokat a BM KÖNYVH
által megállapított, a központi személyi adat- és lakcímnyilvántartásból a névjegyzék összeállításához használt,
valamint a névjegyzékhez összeállított, adatállomány
alapján kell figyelembe venni. Az egyéb adatokat a
BM KÖNYVH-nak a választások pénzügyi tervezésére vonatkozó belső szabályzata alapján kell figyelembe venni.
A pénzügyi fedezet biztosítása 3. § (1) A BM KÖNYVH vezetője az OVI vezetőjével egyetértésben, az Országgyűlés által, a választások lebonyolítására biztosított előirányzat felhasználására, az e rendelet
1. és 2. számú mellékletében meghatározott normatívák
figyelembevételével, a pénzügyi tervezésére vonatkozó belső szabályzata szerint a jogszabály hatálybalépését követő
15 napon belül, feladatsoros pénzügyi tervet készít.
(2) A BM KÖNYVH vezetője a rendelet 1. és 2. számú
mellékletében meghatározott normatívák, valamint előzetes számítások alapján a választásokhoz előleget folyósít
a) a TVI vezetője részére a területi választási bizottság
(a továbbiakban: TVB) és a TVI működési kiadásaira,
amely nem tartalmazza a TVI-k vezetőinek díjazását;
b) a TVI-k vezetőin keresztül a HVI-k részére a települést megillető normatív összegek erejéig, továbbá az
OEVI-k költségeinek fedezetére;
c) a közigazgatási hivatalok, valamint a Belügyminisztérium felügyelete alá tartozó közreműködő költségvetési
szerv(ek) működési kiadásaira, amely nem tartalmazza a
szerv(ek) vezetőjének díjazását;
d) a külképviseleti szavazás tekintetében a külügyminiszter által kijelölt szerv részére, amely nem tartalmazza
a szerv vezetőjének díjazását.
(3) Az 1. § (2)—(4), illetve (6) bekezdése hatálya alá
tartozó választási és egyéb szervek támogatását, működési
célú pénzeszköz átadás-átvételként kell kezelni.
(4) A BM KÖNYVH vezetője a szavazás napját megelőző 20. munkanapig átutalja
a) a (2) bekezdés a) és b) pontjában meghatározott támogatást a fővárosi, megyei önkormányzati hivatal bankszámlájára;
b) a (2) bekezdés c) és d) pontjában meghatározott támogatást a költségvetési szervek Magyar Államkincstárnál
vezetett előirányzat-felhasználási keretszámlájára.
4. § A TVI vezetője a szavazás napját megelőző 15. munkanapig átutalja a rendelet 3. §-a (2) bekezdésének b) pontja
alapján megállapított támogatást az illetékes települési
önkormányzatok polgármesteri hivatalai, valamint körjegyzőség esetén a körjegyzőség bankszámlájára.
A pénzeszközök felhasználási módja 5. § (1) A BM KÖNYVH vezetője, az OVI vezetőjének egyetértésével gondoskodik a központi feladatok végrehajtására
biztosított források felhasználásáról a jóváhagyott feladatsoros pénzügyi terv előirányzatain belül. A 3. § (1) bekezdés
szerinti feladatsoros pénzügyi terv tartalék keretének felhasz
nálását a belügyminiszter, a feladatok és az előirányzatok
közötti átcsoportosítást az OVI vezető engedélyezi.
(2) A rendelet 1. és 2. számú mellékletében meghatározott normatív pénzeszközök felhasználása a következők
szerint történik:
a) a feladat végrehajtásához biztosított pénzeszközöket (személyi juttatások, a munkaadókat terhelő járulékok és a dologi kiadások) az államháztartás működési
rendjéről szóló 217/1998. (XII. 30.) Korm. rendeletben
meghatározottak figyelembevételével kell felhasználni,
azonban személyi kiadásra a rendelet 1. és 2. számú melléklete szerinti feladatok tekintetében legalább az ott megállapított normatívákat kell biztosítani;
b) többletköltséget a szavazókörök számának vagy a
szavazatszámláló bizottságba bevont póttagok számának
növekedése, a külképviseleten szavazók értesítésének
tényleges postai kiadása, valamint a Ve. 21. §-ának (4) bekezdése szerinti kiadások mértékéig lehet igényelni;
c) feladatelmaradás (pl. a szavazókörök számának
csökkenése) esetén az erre a feladatra biztosított, a normatívák szerint számolt támogatást, illetve annak maradványát vissza kell utalni. Amennyiben az elmaradt feladattal
összefüggésben, annak ismertté válása előtt indokolt kifizetés vagy kötelezettségvállalás történt, annak az elszámolásban való érvényesítését a TVI vezetője, az OVI vezetőjének előzetes értesítése mellett engedélyezheti. Amenynyiben az OVI vezetője kifogást emel, döntéséről 3 munkanapon belül értesíti a TVI vezetőjét.
(3) A külügyminiszter által kijelölt szervnek, valamint a
Belügyminisztérium felügyelete alá tartozó közreműködő
költségvetési szerv(ek)nek, a (2) bekezdésben részükre
meghatározott pénzeszközökön felül, — az átalány összegben nem meghatározható feladatokra — biztosított támogatás felhasználása, a pénzeszközátadásról szóló megállapodásban rögzítettek szerint történik.
(4) A TVI vezetője a feladattípusú elszámolás elfogadásával egy időben dönt a HVI-k és az OEVI-k vezetői részére kifizethető pénzösszegről, és intézkedik a díjazások kifizetéséről.
(5) A belügyminiszter dönt az OVI vezetője és tagjai, a
TVI vezetők, a közigazgatási hivatalok vezetői, a központi
személyi adat- és lakcímnyilvántartást végző szerv vezetője,
a Belügyminisztérium felügyelete alá tartozó közreműködő költségvetési szerv(ek) vezetője, valamint a külügyminiszter által kijelölt szerv vezetője díjáról.
Az elszámolás módja 6. § (1) A választás céljára biztosított pénzeszközöket a rendelet hatálya alá tartozó szervezeteknek számvitelileg elkülönítetten kell kezelniük. A költségvetési szerv a pénzeszközök felhasználásáról feladatonként (választásonként) számol el, és a tényleges pénzforgalomról (bevétel,
kiadás) főkönyvében a választási feladatokkal kapcsolatos
szakfeladaton nyilvántartást vezet.
(2) A feladattípusú elszámolást a rendelet 1. számú és
2. számú mellékletében feltüntetett normatívák tekintetében az 1. melléklet vonatkozó függelékei szerint kell elkészíteni. A költségvetési szervet megillető pénzügyi fedezet
összegét a választás tényadatai alapján, a rendelet 5. §
(2) bekezdése figyelembevételével kell megállapítani.
(3) A külügyminiszter által kijelölt szerv, valamint a Belügyminisztérium felügyelete alá tartozó közreműködő költségvetési szerv(ek), a rendelet 5. § (3) bekezdése szerint számukra biztosított előlegről, a pénzeszközátadásról szóló
megállapodással összhangban tételes elszámolást készítenek.
Az elszámolást alapbizonylatokkal kell alátámasztani. A külügyminiszter által kijelölt szerv külképviseleti választási irodánként (a továbbiakban: KüVI) készít elszámolást.
(4) A BM KÖNYVH az éves költségvetésében biztosított előirányzatról az államháztartás szervezetei beszámolási és könyvvezetési kötelezettségének sajátosságairól
szóló, többször módosított 249/2000. (XII. 24.) Korm. rendelet szerinti határidőben és módon számol el a választásokkal kapcsolatos szakfeladaton.
A feladattípusú elszámolás lebonyolítása 7. § (1) A HVI vezetője feladattípusú elszámolást készít. A
feladattípusú elszámolást, a pénzügyi elszámolást segítő
program által előállított, és a rendelet 1. számú mellékletének 1. függeléke szerinti adattartalmú munkalapon teljesíti a
TVI vezetője részére. Az okmányiroda székhely HVI vezetője
az elszámolási kötelezettségét a pénzügyi elszámolást segítő
program igénybevételével teljesíti a TVI vezetője részére.
(2) A közigazgatási hivatal vezetője, a pénzügyi elszámolást segítő program igénybevételével, elszámolást készít
— a rendelet 1. számú mellékletének 2. függeléke szerinti
adattartalommal — a rendelkezésre bocsátott támogatásról a BM KÖNYVH vezetőjének.
(3) A TVI vezetője
a) elszámolást készít — a rendelet 1 számú. mellékleté
nek 2. függeléke szerinti adattartalommal — a TVI részére
biztosított pénzügyi fedezetről;
b) összesítő elszámolást készít — a rendelet 1. számú
mellékletének 3. függeléke szerinti adattartalommal — a
rendelet 3. §-a szerint biztosított pénzeszközökről;
c) dönt a rendelet 5. §-a (2) bekezdésének b) és c) pontjában biztosított többletköltség, illetve visszatérítés érvényesítése kérdésében és összegében.
(4) A TVI vezetője a (3) bekezdés szerinti elszámolási kötelezettségét — a pénzügyi elszámolást segítő program igénybevételével — teljesíti a BM KÖNYVH vezetője részére.
(5) A Belügyminisztérium felügyelete alá tartozó közreműködő költségvetési szerv(ek) vezetője elszámolást készít a rendelet 1. számú mellékletének 4. függeléke szerinti
adattartalommal, illetve a külügyminiszter által kijelölt
szerv vezetője KüVI-kénti, illetve összesítő elszámolást
készít a rendelet 1. számú mellékletének 4. függeléke sze
rinti adattartalommal, a rendelkezésre bocsátott támogatás felhasználásáról, melyet a BM KÖNYVH vezetőjén
keresztül küld meg az OVI vezetőjének.
(6) A BM KÖNYVH vezetője az (1)—(5) bekezdésben
foglalt elszámolások alapján, a rendelet 1. számú mellékletének 5. függeléke szerinti adattartalommal teljesíti elszámolási kötelezettségét, melyet az OVI vezetőjének
megküld. Az OVI vezetője az elszámolást köteles haladéktalanul a belügyminiszterhez felterjeszteni.
A feladattípusú elszámolás határideje 8. § (1) A HVI vezetője a rendelet 7. §-ának (1) bekezdése
szerinti, valamint a közigazgatási hivatal vezetője a rendelet
7. §-ának (2) bekezdése szerinti elszámolást a választás napját
követő 10 naptári napon belül, a TVI vezetője a rendelet
7. §-ának (3) bekezdése szerinti elszámolást a választás napját
követő 30 naptári napon belül, a Belügyminisztérium felügyelete alá tartozó közreműködő költségvetési szerv(ek), illetve
a külügyminiszter által kijelölt szerv vezetője a rendelet
7. §-ának (5) bekezdése szerinti elszámolást a választás napját
követő 45 naptári napon belül köteles teljesíteni.
(2) A BM KÖNYVH vezetője a kiadási terv végrehajtásáról szóló elszámolást a választás napját követő 60 naptári
napon belül adja át az OVI vezetőjének.
Záró rendelkezések 9. § (1) A BM KÖNYVH a Közigazgatási Hivatal, a Belügyminisztérium felügyelete alá tartozó közreműködő költségvetési szerv(ek), valamint a TVI; a TVI vezetője az OEVI és
a HVI pénzügyi ellenőrzését a rendelet 8. §-ában számára
meghatározott elszámolási határidőig köteles elvégezni.
(2) A BM KÖNYVH a gazdálkodási szabályzatában
foglaltak szerint hajtja végre az e rendelet 1. és 2. számú
mellékletében nem szereplő központi feladatokhoz kapcsolódó megrendeléseket és pénzügyi elszámolásokat.
(3) A HVI és a TVI vezetője a választások pénzügyi
kiadásainak elszámolására és utóellenőrzésére a választási
iroda tagjának ad megbízást.
(4) A BM KÖNYVH a választás kiadásainak elszámolásához, valamint az ellenőrzési feladatok végrehajtásához,
módszertani támogatást ad.
10. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 3. napon lép hatályba, és 2004. december 31-én hatályát veszti.
Dr. Lamperth Mónika s. k.,
belügyminiszter


text:
6/2004. (I. 22.) Korm. rendelete az Európai Unió közös forrásaiból származó agrártámogatások, az azokhoz kapcsolódó, nemzeti költségvetésből nyújtott kiegészítő támogatások, valamint a nemzeti hatáskörben nyújtott agrártámogatások igénybevételének általános feltételeiről.
A Magyar Köztársaság 2004. évi költségvetéséről és az
államháztartás három éves kereteiről szóló 2003. évi
CXVI. törvény (a továbbiakban: Költségvetési tv.)
108. §-ának a) pontjában kapott felhatalmazás alapján,
valamint a Magyar Köztársaságnak az Európai Unióhoz
történő csatlakozásáról szóló nemzetközi szerződésben
foglaltak alapján a Kormány az európai uniós források és
a hazai költségvetési támogatások összehangolt felhasználásának biztosítása érdekében a következőket rendeli el:
1. § (1) E rendelet hatálya:
a) a központi költségvetés XII. Földművelésügyi és
Vidékfejlesztési Minisztérium (a továbbiakban: minisztérium) fejezet 10.4.5. jogcímcsoport, valamint a 10.5. alcím
kiadási előirányzataira,
b) a központi költségvetés X. Miniszterelnökség fejezet
8.3.2. jogcímcsoport kiadási előirányzatára, valamint az
agrárpiaci rendtartásról szóló törvény eszközrendszerének
működtetéséből származó bevételekből — ideértve a
pályázati díj vissza nem fizetett részét — képződött forrás
felhasználására, valamint
c) a Költségvetési tv. 33. §-ának (1) bekezdése alapján
folyósított támogatásokra, továbbá
d) az állami támogatásnak minősülő állami kezességvállalásra, a kezességvállaló intézmények által nyújtott
kezességvállalásokra és az ezekhez kapcsolódó díjtámogatásokra terjed ki.
(2) E rendelet hatálya alá tartozó támogatási jogcímeket
a 1—3. számú mellékletek tartalmazzák.
(3) Az (1) bekezdésben meghatározott költségvetési
előirányzatok terhére nyújtott támogatások igénybevétele
tekintetében:
a) miniszter: a földművelésügyi és vidékfejlesztési
miniszter; b) az integrátor szervezet: külön jogszabályban meghatározott feltételeknek megfelelő szervezet;
c) mezőgazdasági tevékenység: a Gazdasági Tevékenységek Egységes Ágazati Osztályozási Rendszeréről szóló
9003/2002. (SK 6.) KSH közlemény (a továbbiakban:
TEÁOR) szerinti növénytermelési, állattenyésztési,
vegyes gazdálkodási termék-előállítási (TEÁOR
01.1—01.3), növénytermelési, állattenyésztési szolgáltatás
(TEÁOR 01.4), erdőgazdálkodási termék-előállítás, erdészeti szolgáltatás (TEÁOR 02), vadgazdálkodási (TEÁOR
01.50, kivéve a vadgazdálkodási szolgáltatást), illetve halgazdálkodási (TEÁOR 05.0, kivéve a halászati szolgáltatást) tevékenység;
d) mezőgazdasági termelő: a c) pont szerinti tevékenységet folytató, a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi
CXVII. törvény (a továbbiakban: Szja tv.) szerinti állandó
belföldi lakhellyel rendelkező magánszemély, egyéni vállalkozó, valamint belföldi székhelyű jogi személy, jogi személyiség nélküli gazdasági társaság, amely az Európai
Unió Közös Agrárpolitikája magyarországi végrehajtásában, illetve a nemzeti agrártámogatási rendszerben érintett
ügyfelekkel összefüggő ügyfélregiszter létrehozásáról és az
ezzel kapcsolatos nyilvántartásba vételről szóló 141/2003.
(IX. 9.) Korm. rendelet (a továbbiakban: regisztrációs
rendelet) szerinti regisztrációs számmal rendelkezik;
e) erdőgazdálkodó: az erdő tulajdonosa vagy az erdőgazdálkodási tevékenységet folytató jogszerű használó,
illetve az a földhasználó, aki nem erdő művelési ágú földterületen erdőt telepít;
f) halászatra jogosult: a halászatról és a horgászatról
szóló 1997. évi XLI. törvény szerint nyilvántartott jogosult;
g) vadászatra jogosult: a vad védelméről, a vadgazdálkodásról, valamint a vadászatról szóló 1996. évi LV. törvény
alapján nyilvántartott jogosult;
h) vízgazdálkodás: a vizek hasznosítása, hasznosítási lehetőségeinek megőrzése, a vizek kártételei elleni védelem
és védekezés (vízkárelhárítás);
i) közcélú vízgazdálkodási feladatok: a vízitársulatok érdekeltségi területén ingatlantulajdonnal rendelkező vagy
az ingatlant egyéb jogcímen használó természetes és jogi
személyek, jogi személyiséggel nem rendelkező gazdasági
társaságok érdekében végzett vízrendezési és vízkár-elhárítási feladatok összessége;
j) mezőgazdasági termékek feldolgozására irányuló
tevékenység: az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó Római Szerződés (a továbbiakban: Római Szerződés) I. melléklete szerint felsorolt mezőgazdasági
termékek feldolgozása a vonatkozó TEÁOR besorolás
szerint;
k) a feldolgozott mezőgazdasági termékek előállítására
irányuló tevékenység: a Római Szerződés I. mellékletében
fel nem sorolt (Non Annex I.) termékek előállítása a tevékenységre vonatkozó TEÁOR besorolás szerint;
l) közvetlen termelői támogatás: a Költségvetési
tv. 33. §-ának (1) bekezdése szerinti közvetlen termelői támogatás;
m) piaci támogatás: a Költségvetési tv. 33. §-ának
(1) bekezdése szerinti piaci támogatás;
n) közvetlen kifizetésű agrártámogatás: a Költségvetési
tv. 33. §-ának (1) bekezdése szerinti agrártámogatás;
o) nemzeti kiegészítő támogatás: az l) pontban meghatározott támogatásoknak az Európai Unióhoz történő csatlakozásról szóló nemzetközi szerződés alapján hazai költségvetési forrásból történő kiegészítése;
p) nemzeti hatáskörben nyújtott támogatás: az Európai
Unió vonatkozó jogszabályai alapján állami támogatásnak
minősülő, hazai költségvetési forrásból biztosított támogatás;
r) beruházás: a számvitelről szóló 2000. évi C. törvény
(a továbbiakban: számviteli tv.) 3. § (4) bekezdés 7. pontja
szerinti, illetve a személyi jövedelemadóról szóló, módosított 1995. évi CXVII. törvény (a továbbiakban: Szja tv.)
3. §-ának 32. pontja szerinti beruházás;
s) állami kezességvállalás: az államháztartásról szóló
1992. évi XXXVIII. törvény (a továbbiakban: Áht.)
33. §-ában meghatározott kezességvállalás;
t) intézményi kezességvállalás: a kezességvállaló intézmények által vállalt készfizető kötelezettség vállalás.
(4) Egyes meghatározott támogatások esetén
a) támogatásban kizárólag az az igénylő részesülhet,
aki a külön jogszabályokban meghatározott ,,helyes gazdálkodási gyakorlat’’, illetve ,,életképes mezőgazdasági
vállalkozás’’ kritériumainak bizonyíthatóan megfelel;
b) támogatás csak abban az esetben nyújtható,
amennyiben külön jogszabályokban meghatározott minimális környezetvédelmi, higiéniai és az állatok életkörülményeivel kapcsolatos elvárások teljesülnek.
(5) Az (1) bekezdésben meghatározott források felhasználása tekintetében a miniszter
a) az Európai Unió forrásaiból származó közvetlen termelői támogatásokkal, valamint az azokhoz kapcsolódó
nemzeti forrásból finanszírozott kiegészítő támogatásokkal kapcsolatos közösségi rendeletekben nem szabályozott
vagy nemzeti hatáskörbe utalt témákról, továbbá
b) a Nemzeti Vidékfejlesztési Tervhez (a továbbiakban: NVT) és a Nemzeti Fejlesztési Terv Agrár- és Vidékfejlesztési Operatív Programjához (a továbbiakban:
AVOP) kapcsolódó hazai társfinanszírozási források közösségi rendeletekben nem szabályozott, vagy nemzeti hatáskörbe utalt felhasználási szabályairól, valamint
c) az Európai Unió jogrendjével összhangban lévő,
nemzeti hatáskörben folyósított támogatásokra vonatkozó
speciális szabályokról (beleértve a támogatások felhaszná
lására, igénybevételére, folyósítására és ennek feltételrendszerére vonatkozó eljárási és intézményi rendet, valamint a jogosulatlan igénybevétel jogkövetkezményeire vonatkozó szabályozást is)
törvényi felhatalmazás alapján rendeletben intézkedik, illetve a b) és c) pontokhoz kapcsolódóan szükség szerint
pályázati felhívást tesz közzé.
(6) Az egyes közösségi támogatási intézkedésekre vonatkozóan a 3508/92/EGK tanácsi rendelettel létrehozott
integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer részletes alkalmazási szabályainak megállapításáról szóló 2419/2001/EK
bizottsági rendeletben meghatározott vis maior esetekben,
a Kormány külön határozata alapján egyes, nem tervezhető
— különösen a természeti károk enyhítésével összefüggő — intézkedések több költségvetési fejezeti előirányzatot terhelő, és az agrárgazdasági és vidékfejlesztési célok
megvalósítását szolgáló támogatás mértékének megállapításáról, az igénybevétel feltételeiről az érintett miniszterekkel együttesen kiadott rendeletben vagy külön jogszabályban kell rendelkezni.
(7) Az egyes költségvetési előirányzatok esetében legfeljebb — a korábbi években vállalt kötelezettségvállalások
figyelembevétele mellett — a központi költségvetésben
külön meghatározott mértékig vállalható fizetési kötelezettség. Ezek kiadási előirányzatait a tárgyévi, valamint az
azt követő évek költségvetésében kell előirányozni.
2. § (1) Az 1. § (1) bekezdése szerinti költségvetési forrás
terhére költségvetési támogatás az alábbi formákban
nyújtható:
a) bevételt növelő termelői támogatás;
b) közraktári hitel kamattámogatása;
c) éven túli lejáratú hitel kamattámogatása;
d) fejlesztési célú juttatás;
e) állami kezességvállalás, intézményi kezességvállalás,
valamint a kezességvállalási díjhoz adott díjtámogatás;
f) szolgáltatás jellegű tevékenységek finanszírozása és
díjtámogatása;
g) kutatás-fejlesztési feladatok támogatása [az a)—g) pontokban foglaltak a továbbiakban együtt: támogatás].
(2) Jogosulatlanul igénybe vett támogatásnak minősülnek a mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatásokhoz és
egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről és az ezzel összefüggő törvénymódosításokról szóló
2003. évi LXXIII. törvény (a továbbiakban: MVH eljárásrendi törvény) 15. § (1) bekezdése szerinti esetek.
(3) Jogszabály eltérő rendelkezése hiányában a támogatást — a jogtalanul igénybe vett támogatás kivételével —
visszafizetési kötelezettség nem terheli.
(4) A támogatás igénybevételének jogosságát igazoló
valamennyi iratot a támogatást igénybe vevőnek — jogszabály eltérő rendelkezése hiányában — legalább a támogatás igénybevételét követő öt évig meg kell őriznie.
(5) A hitel lejárata tekintetében éven túli lejáratúnak
minősül az a hitel, melynek lejárata a háromszázhatvanöt
— szökőév esetén háromszázhatvanhat — napot meghaladja.
(6) A kamattámogatás mértékét — ha jogszabály másként nem rendelkezik — a kamat terhelésének időpontjában érvényes három havi BUBOR százalékában kell
meghatározni.
(7) Kamattámogatás — ha jogszabály másként nem rendelkezik — csak olyan hitelszerződés után vehető igénybe,
amelyben
a) a hitelkamat legfeljebb három százalékponttal haladja meg a kamat terhelésének időpontjában érvényes
három havi BUBOR-t, és a hitelezéssel kapcsolatban
egyéb költség nem kerül felszámításra. Amennyiben a
futamidő alatt valamely kamatfizetési periódusban e feltétel nem teljesül, az adott kamatfizetési periódusban kamattámogatás nem vehető igénybe;
b) az (1) bekezdés c) pontja tekintetében a hitelt folyósító hitelintézet az éven túli lejáratú tárgyi eszköznek nem
minősülő anyag- és eszközvásárláshoz felvett hitelek esetében egyéves törlesztési haladékot engedélyez, valamint a
kezességvállaló intézmény által érvényesített kezességvállalási díj nem haladja meg az intézmény által kiadott szabályzatban rögzített, de legfeljebb a másfél százalékos mértéket.
(8) Jogszabály eltérő rendelkezése hiányában kamattámogatás és állami kezességvállalás csak forint fizetőeszközben felvett hitelek esetében vehető igénybe. Amennyiben jogszabály lehetővé teszi, a kamattámogatás devizahitel esetén is forintban kerül kifizetésre a Magyar Nemzeti
Bank — a támogatási igény benyújtásának napján érvényes — hivatalos devizaárfolyamán.
(9) Az (1) bekezdésben meghatározott támogatások
csak forint fizetőeszközben vehetők igénybe. Az Európai
Unió forrásaiból folyósított támogatások esetén az Európai Bizottság által meghatározott hivatalos átváltási árfolyamot kell figyelembe venni.
3. § (1) Támogatásban
a) csőd-, felszámolási, adósságrendezési vagy végelszá
molási eljárás alatt nem álló jogi személy, jogi személyiség
nélküli gazdasági társaság, továbbá
b) végrehajtási eljárás alatt nem álló egyéni vállalkozó,
c) végrehajtási eljárás alatt nem álló, az Szja tv. szerint
mezőgazdasági őstermelői igazolvánnyal rendelkező ma gánszemély (illetve külön törvényben meghatározott családi gazdálkodó), természetes személy,
d) a b) és c) pont szerinti egyéni vállalkozók és magánszemélyek társulásai,
e) vízitársulat
[az a)—e) pontban foglaltak a továbbiakban együtt:
igénylő]
részesülhet.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltakat az 1. § (3) bekezdésének n) pontja szerinti támogatások igénylésénél nem
kell alkalmazni.
(3) Amennyiben az igénylőnek az Áht. 13/A. §-ának
(5) bekezdése szerinti köztartozása áll fenn, akkor az Áht.
13/A. §-ának (6) bekezdése szerint a támogatások kedvezményezettjét terhelő köztartozások összege visszatartásra
kerülhet. Ez a rendelkezés az 1. § (3) bekezdésének
n) pontja szerinti támogatások igénylése esetében nem
alkalmazható.
(4) Jogszabály a támogatás igénybevételét adatszolgáltatási kötelezettség teljesítésétől is függővé teheti.
(5) Nem vehető igénybe a támogatás
a) valótlan adatszolgáltatás esetén;
b) bérlőnek a bérelt ingatlanon tervezett fejlesztése
esetén, ha a bérleti szerződés nem biztosítja számára kizárólagos joggal a támogatással megvalósuló létesítmény
üzemeltetésének lehetőségét;
c) ha a fejlesztés megvalósulásának helyéül szolgáló
ingatlan nem per- és igénymentes.
4. § (1) A jogi személy vagy jogi személyiség nélküli gazdasági társaság
a) a 2. § (1) bekezdésének a)—c) és f) pontjai szerinti
végleges juttatásként, visszafizetési kötelezettség nélkül
kapott támogatást egyéb bevételként elkülönítetten köteles elszámolni;
b) a 2. § (1) bekezdésének d) pontja szerinti fejlesztési
célra, visszafizetési kötelezettség nélkül kapott támogatás,
juttatás összegét tőketartalékba (tartalékba) köteles helyezni;
c) a 2. § (1) bekezdésének g) pontja szerinti kutatásifejlesztési tevékenységet ellátó közhasznú társaság alaptevékenységéhez új, korszerű K+F eszközök beszerzésére és
beruházásokhoz nyújtott támogatás összegét halasztott
bevételként, időbeli elhatárolások között elkülönítetten
köteles kimutatni és rendkívüli bevételként elszámolni;
d) a jogosulatlanul igénybe vett támogatás és kamattámogatás egyéb bevételként elszámolt összegét az egyéb
ráfordítások (költségek) terhére, a tőketartalék (tartalék)
javára elszámolt összegét a tőketartaléka (tartaléka) terhére kell visszafizetnie. Az egyszerűsített vállalkozói adóról
szóló 2002. évi XLIII. törvény alapján adózó és a számvitelről szóló 2000. évi C. törvény hatálya alá nem tartozó
jogi személyiség nélküli gazdasági társaság adóalanyra a
(2) bekezdésben foglaltak az irányadóak.
(2) Az egyéni vállalkozó az Szja tv. X. fejezete és 10. melléklete szerint, a mezőgazdasági őstermelő az Szja tv.
VI. fejezete és 2. melléklete szerint a támogatást bevételként számolja el, illetőleg az átalányadózó egyéni vállalkozó az Szja tv. 51. §-ának szabályai szerint veszi figyelembe.
(3) Az Szja tv. hatálya alá tartozó és a jövedelmét az
átalányadózás szabályai szerint megállapító mezőgazdasági termelőnek a végleges juttatásként kapott támogatást
annak a tevékenységének a bevételéhez kell hozzászámítania, amelyhez a támogatást igénybe vette.
(4) A támogatás visszafizetése esetén a kötelezettséget
ugyanabból a forrásból kell teljesíteni, amelynek javára a
támogatást kellett elszámolni.
(5) A külön jogszabályok szerint fizetendő
a) erdőfenntartási járulékot,
b) újraerdősítési költséget,
c) földvédelmi járulékot,
d) tenyésztési hozzájárulást
e) lóverseny totalizatőri forgalom jogszabályban meg
határozott részét,
f) halászatfejlesztési hozzájárulást,
g) állami halászati jog után járó haszonbérleti díjat,
h) vadvédelmi hozzájárulást,
i) az erdészeti, vadászati, továbbá a halászati hatósági
eljárásban fizetendő igazgatási szolgáltatási díjat,
j) vízkészlet járulékot
a befizető, az Szja tv. szerint kiadásként, a számviteli tv.
szerint költségként, a külön jogszabályokban meghatározott bírságokat pedig az Szja tv. szerint kiadásként, a számviteli tv. szerint ráfordításként számolhatja el.
(6) A támogatás alapjának meghatározásánál — jogszabály eltérő rendelkezése hiányában — az általános forgalmi adót nem lehet figyelembe venni.
5. § (1) Az 1. § (1) bekezdése szerinti költségvetési előirányzat forráshiánya esetén az 1. § (3) bekezdésének p) pontjában meghatározott támogatásokra vonatkozóan
a) az igényelt támogatás folyósítása felfüggeszthető, illetőleg a pályázat, kérelem befogadása visszautasítható;
b) a pályázati kiírási feltételeknek megfelelő pályázatok — valamennyi pályázatra nézve azonos módon — versenyeztethetőek, rangsorolhatóak, elbírálásuk felfüggeszthető, versenyeztetés, rangsorolás során forráshiány miatt
már nem finanszírozható pályázatok elutasíthatók;
c) a már benyújtott, de még el nem bírált támogatási
kérelmek esetében a támogatás arányosan csökkenthető.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltakat kell megfelelően alkalmazni, ha arra a nemzetközi szerződésekben vállalt kötelezettségek teljesítése miatt kerül sor, illetőleg ha az
Európai Unió forrásaiból származó támogatás részlegesen
visszavonásra kerül, vagy a közösségi szabályozás időközben módosul, valamint ha az Európai Bizottság bizonyos
nemzeti hatáskörben biztosított támogatás visszavonására
szólít fel.
(3) Az (1) bekezdés szerinti intézkedés elrendeléséről
— és szükség esetén a visszavonásáról — a miniszter, illetőleg a támogatásokat folyósító szervezetek közleményt
tesznek közzé. Azon támogatások esetében, ahol szerződés
vagy támogatási okirat alapján történik a támogatás folyósítása, az (1) bekezdés szerinti esetek lehetőségét azokban
rögzíteni kell.
6. § (1) Az agrár- és vidékfejlesztési támogatásokkal kapcsolatos feladatokat ellátó szervezetek külön jogszabályok,
illetve megállapodások alapján részt vehetnek
a) az egyes támogatási összegek felhasználásával öszszefüggő részletes feltételek kialakításában;
b) a támogatás igénybevételéhez kapcsolódó egyes feltételek meglétének igazolásában;
c) a támogatási kérelemben feltüntetett adatok valóságtartalmának, illetve a támogatás felhasználásának
ellenőrzésével kapcsolatos egyes feladatok ellátásában;
d) a támogatási kérelem véleményezésében;
e) a támogatások folyósításában.
(2) Amennyiben az igénylő a támogatási kérelmet vagy
pályázatot jogszabály alapján, vagy a minisztériummal kötött megállapodás alapján meghatározott közreműködő
szervezeten keresztül nyújtja be, a közreműködő szervezet
felelős az igénylő támogatási kérelmének, pályázatának
megfelelő határidőben történő továbbításáért.
7. § (1) Pályázat alapján igénybe vehető támogatás esetében
a támogatásban részesíthetők körét, a támogatás alapjául
szolgáló jogcímet, a pályázat tartalmi követelményeit,
szakmai szempontjait, a pályázat elbírálásának, valamint a
támogatás igénybevételének, ellenőrzésének eljárási rendjét, a jogosulatlan igénybevétel jogkövetkezményeit —
amennyiben az államháztartás működési rendjéről szóló
217/1998. (XII. 30.) Korm. rendelet (a továbbiakban:
Ámr.) hatálya alá tartozik, az e rendeletben foglaltakra is
tekintettel — külön jogszabály, pályázati felhívás vagy közlemény határozza meg.
(2) A pályázati felhívások a minisztérium és a támogatások elbírálásában és folyósításában résztvevő szervezetek
hivatalos lapjaiban, szakmai lapokban, valamint egyéb formában is közzétehetőek.
(3) Amennyiben pályázati felhívás vagy jogszabály a pályázat, illetőleg a támogatási kérelem benyújtására határnapot állapít meg, annak elmulasztása jogvesztő, kivéve ha
jogszabály ettől eltérően rendelkezik.
(4) Az 1. § (3) bekezdésének p) pontjában meghatározott támogatásokra vonatkozóan
a) a pályázati rendszerben támogatható fejlesztésekhez
egyéb, nem a minisztérium fejezet kiadások előirányzatában szereplő forrásokból is igényelhető támogatás, azonban az összes támogatás a költségek külön jogszabályban
meghatározott mértékét nem haladhatja meg;
b) az igénylőnek a kérelem benyújtásával egyidejűleg
nyilatkoznia kell arról, hogy a kérelemben megjelölt cél
megvalósítására eddig milyen jogcímen és milyen összegű
költségvetési támogatásban részesült, illetve nyújtott be
támogatási igényt;
c) amennyiben az igénylő a támogatásban részesített cél
megvalósítása érdekében több jogszabály alapján vesz
igénybe költségvetési támogatást és ennek következtében
az állami támogatások együttes összege — figyelemmel az
előírt saját forrásra — meghaladja a cél megvalósításához
a vonatkozó jogszabályban megengedett mértéket, az
igénybe vett többlettámogatás jogosulatlanul igénybe vett
támogatásnak minősül;
d) az ugyanarra a célra különböző előirányzatok terhére igénybe vehető támogatások összehangolt felhasználásának biztosítása érdekében e rendeletet az Ámr.-ben foglaltakra is figyelemmel kell alkalmazni.
8. § (1) A támogatások részletes feltételeit meghatározó miniszteri rendelet vagy az ennek alapján kiadott pályázati
felhívás, illetve közlemény előírhatja, hogy
a) az igénylő agrár- és vidékfejlesztési támogatást meghatározott összegig vehet igénybe;
b) a támogatással megszerzett eszköz, létesítmény meghatározott idő előtti — a döntéshozó előzetes engedélye
nélküli — elidegenítése, apportálása esetén a támogatás
egészét vagy az üzemeltetési kötelezettség elmulasztása
esetén időarányos részét vissza kell fizetni;
c) kamattámogatás jogszabály eltérő rendelkezése hiányában csak — a hitelintézetekről és pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvényben meghatározott —
pénzügyi intézménytől felvett hitelek után vehető igénybe;
d) egyes támogatások csak a külön jogszabályban meghatározott külön beszámoló teljesítése esetén vehetők
igénybe;
e) fejlesztési támogatás esetében támogatás csak meghatározott mértékű saját forrás biztosítása esetén vehető
igénybe. A saját forrásra az Ámr. 2. § 33. pontja az irányadó;
f) az állami támogatással megvalósuló beruházások
rendeltetésszerű használatának biztosítására és a visszavont támogatás visszafizetésének biztosítékaként, az üzemeltetési kötelezettség időtartamára a támogatás összegének megfelelő jelzálogjog és egyéb, az Ámr.-ben szabályozott biztosíték, elidegenítési és terhelési tilalom jegyezhető
be a támogatással érintett, vagy más felajánlott vagyontárgyra a köztartozásokat követő ranghelyre;
g) területileg eltérő támogatási mértékeket és feltételeket lehet megállapítani;
h) a támogatás csak megfelelő szakképzettség vagy szakmai gyakorlat előzetes igazolása esetén vehető igénybe.
(2) Amennyiben tevékenység folytatásához vehető
igénybe támogatás, abban az esetben a tevékenység tartalmi meghatározása (TEÁOR) szerinti, termékek esetében
a belföldi termékosztályozás (BTO) szerinti, illetőleg a
Kereskedelmi Vámtarifának a támogatás igénybevételének időpontjában hatályos fogalmait kell irányadónak tekinteni.
(3) Támogatás csak az adószám vagy adóazonosító jel,
valamint a regisztrációs rendeletben meghatározott regisztrációs szám feltüntetésével vehető igénybe.
(4) Pályázati úton vagy kérelemmel igényelhető támogatások esetében a támogatási igény elbírálója vagy az általa
kijelölt szervezet támogatási szerződést köt a támogatottal, vagy támogatási okiratot ad ki, amely tartalmazza a
támogatás összegét, igénybevételének feltételeit, a támogatott jogosultságait, valamint kötelezettségeit és a kötelezettségek megszegésével járó következményeket.
(5) A szerződéskötést, illetve a támogatási okirat kiadását követően meginduló felszámolási, adósságrendezési
vagy végelszámolási eljárás esetén — az 1. § (3) bekezdésének n) pontjában meghatározott támogatásokat
kivéve — támogatás nem folyósítható, csődeljárás vagy
adósságrendezési eljárás esetén az egyezség jóváhagyásáig
a támogatás folyósítását fel kell függeszteni.
9. § (1) A támogatási kérelem elbírálása a támogatásra való
jogosultság, az azzal járó kötelezettségek és a kötelezettségek megszegésével járó szankciók, továbbá a támogatás
összegének, a támogatás igénybevétele feltételeinek, mértékének, valamint a folyósítás feltételeinek meghatározását jelenti.
(2) Pályázat alapján igénybe vehető támogatások esetében a pályázati feltételek teljesítése nem jelent jogosultságot a megjelölt összegű költségvetési támogatás igénybevételére. A támogatás igénybevétele szempontjából a
pályázatot támogatási kérelemnek kell tekinteni. Az igényeltnél alacsonyabb mértékű támogatás is megítélhető,
ebben az esetben a támogatott jogosult az eredeti pályázat
műszaki tartalmát, illetve a pályázatban vállalt feladat
csökkentését kezdeményezni.
(3) A pályázat elbírálásának eredményéről a pályázót a
pályázati kiírásban meghatározott határidőn belül értesíteni kell. A támogatási kérelem elutasítása esetén az értesítésben meg kell jelölni az elutasítás okát.
(4) A támogatási feltételek teljesítésének igénylőnél
történő ellenőrzéséért, továbbá a jogosulatlanul igénybe
vett támogatás visszafizetésének elrendeléséért felelős
szervet jogszabály, illetve a pályázati felhívás határozza
meg.
(5) Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény
(a továbbiakban: Art.) 178. § 20. pontja szerint a jogosulatlanul igénybe vett állami támogatás és járulékai az arra
hatáskörrel rendelkező szerv határozata alapján köztartozásnak minősülnek. A jogosulatlanul igénybe vett támogatás visszafizetésének elrendelése és behajtása ügyében az
Áht. 13/A. §-ának (9) bekezdése szerint az arra hatáskörrel
rendelkező szerv jár el. A miniszter az 1. § (3) bekezdésének p) pontjában meghatározott támogatások esetén a
jogosulatlanul igénybe vett támogatás (és járulékai) viszszafizetési kötelezettségét mérsékelheti, vagy elengedheti,
ha magánszemély esetében az Art. 134. §-ának (1)—(3) bekezdéseiben, nem magánszemély esetében az Art.
134. §-ának (3) bekezdésében foglalt feltételek állnak
fenn.
(6) A támogatási kérelmek vagy pályázatok elbírálása
— jogszabály eltérő rendelkezésének hiányában — azok
beérkezésének sorrendjében történik.
(7) A pályázatok elbírálásakor a pályázati felhívásban
előzetesen meg nem hirdetett szempontok nem vehetők
figyelembe.
10. § (1) Az 1. § (3) bekezdésének p) pontjában meghatározott támogatásokra vonatkozóan
a) támogatási kérelem, pályázat elbírálására törvény,
kormányrendelet, miniszteri rendelet eltérő rendelkezése
hiányában kizárólag az e rendeletben, valamint a támogatás
mértékét és feltételeit tartalmazó külön jogszabályokban,
illetve pályázati felhívásban foglaltakat kell alkalmazni;
b) aki a pályázat, kérelem elbírálása során a 9. § (3) bekezdése szerinti értesítéssel nem ért egyet, a pályázat, kérelem elbírálójánál kifogást terjeszthet elő. A kifogás végleges jelleggel, további jogorvoslati lehetőség nélkül kerül
elbírálásra. Jogszabálysértés megállapítása esetén a kifogást az azonos vagy hasonló pályázatoknál alkalmazott
szempontok figyelembevételével kell elbírálni;
c) amennyiben a támogatás elemi csapással összefüggésben vehető igénybe — jogszabály eltérő rendelkezése
hiányában — a támogatásra való jogosultság szempontjából elemi csapással sújtottnak minősül az a mezőgazdasági
termelő, akinél (amelynél) a földadóról szóló 1991. évi
LXXIX. törvény 7. §-a szerinti elemi csapás az abban foglalt mértékben és számítási módszer szerint hozamkiesést
okoz;
d) a mezőgazdasági termelőnek a c) pontban foglaltakra vonatkozó számításait az illetékes megyei (fővárosi)
földművelésügyi hivatal, az erdőgazdálkodónak pedig az
illetékes erdészeti hatóság igazolja.
(2) A jogszabály alapján kötelező be- és visszafizetések
elrendelésére, végrehajtására — jogszabály eltérő rendelkezése hiányában — az államigazgatási eljárás szabályait
kell alkalmazni. Amennyiben a támogatást szerződés vagy
támogatási okirat alapján veszik igénybe, a szerződés megkötésénél, illetve támogatási okirat kiadásánál figyelembe
kell venni az Ámr.-ben foglaltakat.
(3) A jogosulatlanul igénybe vett támogatás visszafizetésére indokolt esetben — írásban benyújtott kérelem
alapján — a döntéshozó részletfizetési kedvezményt adhat.
A támogatás rendeltetésétől eltérő felhasználásnak
minősül különösen, ha a jogosult a támogatás igénybevétele feltételeként jogszabályban vagy a támogatási szerződésben, illetve a támogatási okiratban meghatározottaktól eltér, a támogatás igénybevételét előírt és hiteles
bizonylatokkal nem tudja alátámasztani, illetve a 7. §
(4) bekezdésének c) pontja szerint igénybe vett többlettámogatás.
(4) Amennyiben valamely támogatási forma esetében a
jogosulatlan igénybevétel jogkövetkezményeire közösségi
szabályozás van érvényben, annak megfelelően kell eljárni.
Ennek hiányában, illetőleg a kizárólag nemzeti hatáskörben folyósított támogatás esetében a miniszter az 1. §
(5) bekezdésében meghatározott rendeletben intézkedik a
jogosulatlan igénybevétel jogkövetkezményeiről.
(5) Ha jogszabály eltérően nem rendelkezik, a támogatást kizárólag hitelintézetnél nyitott számlára és banki átutalással lehet teljesíteni.
(6) Fejlesztési támogatások esetében a támogatás jogosulatlan igénybevétele az Ámr. 88. §-ának (1)—(2) és
(6) bekezdéseire is figyelemmel állapítható meg. Nem tekinthető jogosulatlanul igénybe vett támogatásnak, ha a
támogatási szerződésben, illetve támogatási okiratban
meghatározott kötelezettségének a kedvezményezett elháríthatatlan természeti esemény miatt igazoltan nem tud
eleget tenni.
11. § Az 1. § (3) bekezdésének p) pontjában meghatározott
támogatásokra vonatkozóan a miniszter írásban benyújtott kérelem alapján
a) engedélyezheti a csőd-, felszámolási és végelszámolási eljárás alatt álló gazdálkodó támogatott beruházásának az üzemeltetési, illetve termesztésben tartási kötele
zettség idején belüli elidegenítését, ha az új tulajdonos
— feltéve, ha az egyébként jogosult lenne a támogatás
igénybevételére — vállalja az állammal szemben fennálló
kötelezettségek teljesítését;
b) mentesítheti a gazdálkodót a végrehajtási rendelet,
illetve annak alapján kiadott támogatási okirat, illetve
szerződés egyes, a beruházás megvalósítását érintő pontjainak betartása alól, ha a beruházás a támogatási célnak,
valamint a pályázatban részletezett funkciónak megfelelően határidőre megvalósul, és az üzemeltetési kötelezettség maradéktalanul teljesíthető;
c) engedélyezheti az üzemeltetési kötelezettség teljesítésének felfüggesztését, illetve a támogatással megvalósított beruházással érintett létesítménynek az eredetitől eltérő más mezőgazdasági tevékenységgel történő hasznosítását.
12. § (1) A támogatás igénybevételére, elszámolására a támogatási kérelem vagy a pályázat benyújtásakor érvényes rendelkezéseket kell alkalmazni.
(2) A támogatásra való jogosultságot vagy a támogatás
visszafizetését érintő jogvita esetén a támogatási kérelem
vagy a pályázat benyújtásakor hatályos jogszabályokat kell
alkalmazni.
(3) Amennyiben a támogatás igénybevétele több évre
ütemezett, a támogatásnak csak a támogatási szerződésben
vagy támogatási okiratban tárgyévre ütemezett összege vehető igénybe.
13. § (1) Ez a rendelet — a (2) bekezdésben foglaltak kivételével — a kihirdetése napján lép hatályba.
(2) Az 1. § (3) bekezdésének j), k), l), m), n), illetve
o) pontja szerinti fogalmi meghatározások, az 1. § (6) bekezdésében szereplő ,,Az egyes közösségi támogatási intézkedésekre vonatkozóan a 3508/92/EGK tanácsi rendelettel
létrehozott integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer
részletes alkalmazási szabályainak megállapításáról szóló
2419/2001/EK bizottsági rendeletben meghatározott ’vis
maior’ esetekben,’’, valamint az 5. § (2) bekezdésében szereplő ,,illetőleg ha az Európai Unió közös forrásaiból származó támogatás részlegesen visszavonásra kerül, vagy a
közösségi szabályozás időközben módosul, valamint ha az
Európai Bizottság bizonyos nemzeti hatáskörben biztosított támogatás visszavonására szólít fel’’, továbbá a 10. §
(4) bekezdésében az ,,Amennyiben valamely támogatási
forma esetében a jogosulatlan igénybevétel jogkövetkezményeire közösségi szabályozás van érvényben, annak
megfelelően kell eljárni. Ennek hiányában, illetőleg a kizárólag nemzeti hatáskörben folyósított támogatás esetében’’ szövegrészek a Magyar Köztársaságnak az Európai
Unióhoz történő csatlakozásáról szóló nemzetközi szerződést kihirdető törvény hatálybalépésének napján lépnek
hatályba.
(3) E rendelet hatálybalépésével egyidejűleg hatályát
veszti az agrár- és vidékfejlesztési támogatások igénybevételének általános feltételeiről szóló 290/2002. (XII. 27.)
Korm. rendelet és az azt módosító 29/2003. (III. 18.) Korm.
rendelet, a 2002. évi termésű élelmezési búza intervenciós
felvásárlásáról és közraktári támogatásáról szóló 194/2002.
(IX. 6.) Korm. rendelet, valamint a 2002. évi termésű takarmánykukorica intervenciós felvásárlásáról és közraktári támogatásáról szóló 217/2002. (X. 24.) Korm. rendelet
azzal, hogy a folyamatban lévő ügyekben az igénybe vett
támogatás elszámolására és a támogatások igénybevételével kapcsolatos kötelezettségek teljesítésére az azokban
foglaltakat kell alkalmazni. E tekintetben kivételt képeznek az e rendelet 9. §-ának (5) bekezdésében és a
11. §-ában foglaltak, amely szabályokat a támogatás igénybevételének időpontjától függetlenül, e rendelet hatálybalépésekor már a folyamatban lévő ügyekre is alkalmazni
kell.
(4) Felhatalmazást kap a miniszter, hogy egyes, kizárólag nemzeti forrásból finanszírozott támogatási célok esetén saját hatáskörben területi támogatási kereteket állapítson meg.
(5) Az egyes támogatási jogcímek terhére e rendelet
hatálybalépése előtt vállalt, de a tárgyévben ki nem fizetett
támogatások folyósításáról a miniszter külön intézkedik.
(6) E rendelet hatálybalépése előtt keletkezett támogatási jogosultság tekintetében a mezőgazdasági termelők
kibontakozási hitelkonstrukciójáról és a gazdahitel programról szóló 30/2000. (III. 10.) Korm. rendelet
a) 4. § (1) bekezdése és a 7. § (1) bekezdése szerinti
támogatásait a 10032000-01905616 APEH Agrárfinanszírozási támogatás lebonyolítási számláról,
b) 4. § (5) bekezdése szerinti támogatásait a 1003200001905609 APEH Agrártermelés költségeit csökkentő
támogatás lebonyolítási számláról
kell folyósítani.
(7) E rendelet hatálybalépése előtt keletkezett támogatási jogosultság tekintetében a kedvezőtlen besorolású térségekben gazdálkodó mezőgazdasági termelők éven túli
hitelterheinek mérsékléséről szóló 46/2003. (IV. 3.) Korm.
rendelet
a) 5. § (1) bekezdése szerinti támogatásait a 1003200001905616 APEH Agrárfinanszírozási támogatás lebonyolítási számláról,
b) 5. § (6) bekezdése szerinti támogatásait a 1003200001905609 APEH Agrártermelés költségeit csökkentő támogatás lebonyolítási számláról
kell folyósítani.
Dr. Medgyessy Péter s. k.,
miniszterelnök


text:
148/2011. (IX. 9.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. szeptember 1-jén megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva K. G. magánszemély (a továbbiakban: beadványozó) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-7950-143).
Indokolás I. A beadványozó 2011. augusztus 2-án aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási
Bizottsághoz az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.)
2. §-a szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy a 2011. január 1-ig jogszerűen megszerzett nyugdíjjogosultságot az Országgyűlés a Magyar
Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény 70/E. § (3) bekezdésének végrehajtása során ne vonja el?”
A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvénynek (a továbbiakban: Alkotmány) az Alaptörvénnyel
összefüggő egyes átmeneti rendelkezések megalkotása érdekében szükséges módosításáról szóló 2011. évi
LXI. törvény 2. §-a szerint az Alkotmány 70/E. §-a a következő (3) bekezdéssel egészült ki: „Az általános öregségi
nyugdíjkorhatár betöltését megelőzően folyósított nyugellátás törvényben meghatározottak szerint csökkenthető és
szociális ellátássá alakítható, munkavégzésre való képesség esetén megszüntethető.”
A fentiek alapján Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a népszavazásra feltenni kívánt kérdés ellentétben
áll az Alkotmány speciális szabályozási körre vonatkozó rendelkezésével [Alk. 70/E. § (3) bekezdése]. A kérdésben
megtartásra kerülő országos népszavazás eredményének az Országgyűlés csak úgy tudna eleget tenni, ha a 70/E. §
(3) bekezdésében részére biztosított jogalkotási lehetőségek egy részét figyelmen kívül hagyná. Az Alkotmánybíróság
több határozatában is [2/1993. (I. 22.) AB, 25/1999. (VII. 7.) AB, 28/1999. (X. 6.) AB, 40/1999. (XII. 21.) AB, 50/2001.
(XI. 22.) AB, 48/2003. (X. 27.) AB határozatok] leszögezte, hogy az Alkotmány módosítására, csak az Alkotmányban
előírt eljárási rendben, az Alkotmány által feljogosított alkotmányozó hatalom által [Alkotmány 24. § (3) bekezdés]
kerülhet sor. Az Alkotmány módosítására, illetve az Alkotmány egyes rendelkezéseinek a jövőbeni
megváltoztathatóságának kizárására irányuló kérdésben választópolgárok által kezdeményezett népszavazásnak
nincs helye.
Az Országos Választási Bizottság álláspontja szerint a kérdésben kezdeményezett eredményes országos ügydöntő
népszavazás olyan normatív keretben korlátozná a törvényhozó mozgásterét, ahol az Alkotmány lehetővé teszi
az alternatív szabályozást, így a döntés következményeként az alkotmányos szabályozás tartalmát, lehetséges
értelmezési keretét is szűkíti. Az Országos Választási Bizottság tehát megállapítja, hogy a kérdés megfogalmazása
burkolt alkotmánymódosítást foglal magába.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kérdésben nem lehet országos népszavazást tartani,
így a Bizottság az Nsztv. 10. § b) pontja értelmében az aláírásgyűjtő ív hitelesítését megtagadja.
II. A határozat az Alkotmány 24. § (3) bekezdésén és a 70/E. § (3) bekezdésén, az Nsztv. 2. §-án és a 10. § b) pontján,
a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
1253/2019. (V. 2.) Korm. határozata állami tulajdonban álló ingatlan Esztergom-Budapesti Főegyházmegye részére történő ingyenes tulajdonba adásáról.
A Kormány
 1. az állami vagyonról szóló 2007. évi CVI. törvény 36. § (2) bekezdés g) pontjára figyelemmel a 36. § (3) bekezdésében
biztosított jogkörében eljárva úgy dönt, hogy a  Magyar Állam tulajdonában álló, Budapest XV. kerület, belterület
87690 helyrajzi számon felvett, természetben az  1152 Budapest, Széchenyi tér 4. szám alatt található „kivett
irodaház” megnevezésű, 857  m2 területű ingatlan (a  továbbiakban: Ingatlan) tulajdonjoga hitéleti és kulturális
feladatok ellátásának elősegítése céljából, ingyenesen az  Esztergom-Budapesti Főegyházmegye (a  továbbiakban:
egyházi jogi személy) tulajdonába kerüljön;
2. felhívja a  nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli minisztert, hogy a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő
Zártkörűen működő Részvénytársaság (a  továbbiakban: MNV Zrt.) útján tegye meg a  szükséges intézkedéseket
annak érdekében, hogy a  tulajdonosváltozás ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzésére alkalmas szerződés
(a továbbiakban: szerződés) megkötésre kerüljön az egyházi jogi személlyel;
Felelős: nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli miniszter
Határidő: azonnal
3. felhívja a  nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli minisztert, hogy a  2.  pont szerinti szerződést
az MNV Zrt. útján akként kösse meg, hogy az – a tulajdonátruházási szerződésekre vonatkozó általános jogszabályi
követelményeken túlmenően – tartalmazza az alábbiakat:
a) az Ingatlannak a tulajdonosi joggyakorló által megállapított forgalmi értékét,
b) az egyházi jogi személy kötelezettségvállalását arra vonatkozóan, hogy az Ingatlant terhelő kötelezettségeket
teljeskörűen átvállalja, ideértve az esetlegesen felmerülő általános forgalmi adó megtérítését is,
c) azt, hogy az  egyházi jogi személy – szükség esetén – saját költségvetése terhére vállalja az  Ingatlan
környezeti állapotának felmérését, kármentesítését, valamint ha az  Ingatlanon tervezett tevékenység
engedélyköteles, akkor a szükséges engedélyek megszerzését,
d) azt, hogy az  egyházi jogi személy vállalja, hogy a  nemzeti vagyonról szóló 2011.  évi CXCVI.  törvény
(a továbbiakban: Nvtv.) 13. § (4) bekezdés b) pontjában meghatározott, az átruházott vagyon hasznosításáról
szóló beszámolási kötelezettségének – a  szerződés hatálybalépését követő évtől kezdődően – minden év
december 31. napjáig írásban tesz eleget,
e) azt, hogy amennyiben az  egyházi jogi személy a  d)  pontban foglalt kötelezettségének nem tesz eleget,
az  a)  pont szerinti bruttó forgalmi érték öt százalékát mint késedelmi kötbért köteles az  MNV Zrt. erre
vonatkozó felhívásának kézhezvételétől számított 30 napon belül megfizetni,
f ) az Ingatlant az Nvtv. 13. § (4) bekezdés a) pontja szerint az egyházi jogi személy a tulajdonjog megszerzésétől
számított 15 évig nem idegenítheti el, és a  juttatás céljának megfelelően köteles hasznosítani, valamint
állagát megóvni,
g) ha az egyházi jogi személy az f ) pontban foglalt kötelezettségeinek részben vagy egészben nem tesz eleget,
az  MNV Zrt. az  Nvtv. 13.  § (7) és (8)  bekezdésének megfelelően jár el azzal, hogy az  egyházi jogi személy
a  nemteljesítési kötbért köteles a  felszólítás kézhezvételétől számított 60 napon belül az  MNV Zrt.-nek
megfizetni;
Felelős: nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli miniszter
Határidő: azonnal
4. felhívja a nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli minisztert, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket
annak érdekében, hogy a  szerződés megkötésére kizárólag abban az  esetben kerüljön sor, ha az  egyházi jogi
személy a  szerződés általa történő aláírásának időpontjában az  adózás rendjéről szóló 2017.  évi CL.  törvény
260. §-a szerinti köztartozásmentes adózói adatbázisban nyilvántartott köztartozásmentes adózónak minősül, vagy
a köztartozásmentes adózói minőséget az egyházi jogi személy az állami adó- és vámhatóság által 30 napnál nem
régebben kiállított köztartozásmentes adózói minőségről szóló igazolással igazolja, és a tulajdonosi joggyakorlóval
szemben lejárt tartozással nem rendelkezik.
Felelős: nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök