type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
410/2017. (XII. 15.) Korm. rendelete a bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtókról.
A Kormány az elektronikus kereskedelmi szolgáltatások, valamint az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások egyes
kérdéseiről szóló 2001. évi CVIII. törvény 17. § (1a) bekezdés a)–f ) pontjában kapott felhatalmazás alapján, az Alaptörvény 15. cikk
(1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. Értelmező rendelkezések 1. § E rendelet alkalmazásában
a) bejelentés-köteles szolgáltatás: az  elektronikus kereskedelmi szolgáltatások, valamint az  információs
társadalommal összefüggő szolgáltatások egyes kérdéseiről szóló 2001. évi CVIII. törvény (a  továbbiakban:
Ekertv.) 2. § j) pontja szerinti szolgáltatás;
b) bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó: az  a  magyarországi székhelyű gazdasági társaság, amely
a  hálózati és információs rendszerek biztonságának az  egész Unióban egységesen magas szintjét
biztosító intézkedésekről szóló, 2016. július 6-ai (EU) 2016/1148 európai parlamenti és a  tanácsi irányelv
III.  mellékletében meghatározott digitális szolgáltatást nyújt, és a  kis- és középvállalkozásokról, fejlődésük
támogatásáról szóló a 2004. évi XXXIV. törvény alapján nem tartozik a mikro- és kisvállalkozások körébe;
c) biztonsági esemény: minden olyan esemény, amely ténylegesen kedvezőtlen hatást gyakorol a  hálózati és
információs rendszerek biztonságára;
d) biztonsági esemény kezelése: a biztonsági események észlelése, elemzése és elszigetelése, valamint az azokra
való reagálás és a támogató eljárások összessége;
e) hálózati és információs rendszer:
ea) az elektronikus hírközlő hálózat,
eb) minden olyan eszköz vagy egymással összekapcsolt vagy kapcsolatban álló eszközök csoportja,
amelyek közül egy vagy több valamely program alapján digitális adatok automatizált kezelését
végzi vagy
ec) az ea) és eb) alpontban szereplő elemek által működésük, használatuk, védelmük és karbantartásuk
céljából tárolt, kezelt, visszakeresett vagy továbbított digitális adatok.
2. Az eseménykezelő központok feladat- és hatásköre 2. § (1) A  Kormány az  Ekertv. 6/B.  § (1)  bekezdése szerinti eseménykezelő központként (a  továbbiakban: eseménykezelő
központ) a Belügyminisztérium Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóságot jelöli ki.
(2) Az eseménykezelő központ a biztonsági esemény kezelése feladatkörében felelős
a) a biztonsági eseményekről személyes adatokat nem tartalmazó nyilvántartás vezetéséért, amely tartalmazza
a biztonsági eseményt, az annak kapcsán megtett intézkedéseket és azok eredményét, valamint
b) az érintettek számára a biztonsági események kezelése során szakmai támogatás nyújtásáért.
(3) Az eseménykezelő központ a biztonsági események megelőzése céljából a bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtók
hálózati és információs rendszereit érintő fenyegetésekkel összefüggő riasztási, tájékoztatási és tudatosítási
feladatokat lát el.
(4) A  hálózati és információs rendszereket veszélyeztető sérülékenységekkel és fenyegető kockázatokkal
összefüggésben az  eseménykezelő központ felelős a  sérülékenységekről és fenyegetésekről, valamint
a  javasolt biztonsági intézkedésekről rendszeres tájékoztatás nyújtásáért a  4.  § (2)  bekezdés a)  pontja szerinti
nyilvántartásában szereplő bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtók részére.
(5) Az eseménykezelő központ
a) nem kötelező érvényű állásfoglalásokat, ajánlásokat adhat ki,
b) a  biztonsági események kezelésére irányuló tájékoztatót tarthat, részt vehet az  információbiztonság
tudatosításáért felelős intézmények tudatosítási programjában,
c) együttműködik a  kormányzati információtechnológiai, hálózatbiztonsági és biztonsági eseménykezelési
rendszer résztvevőivel.
 (6) Az  eseménykezelő központ a  további feladatait a  kormányzati eseménykezelő központ és az  eseménykezelő
központok feladat- és hatásköréről, valamint a biztonsági események kezelésének, a biztonsági események műszaki
vizsgálatának és a sérülékenységvizsgálat lefolytatásának szabályairól szóló 185/2015. (VII. 13.) Korm. rendelet 6. §
(3a)–(3e) bekezdésében foglaltak szerint látja el.
3. § (1) Az  eseménykezelő központ a  biztonsági eseményről szigorúan zárt kezelésű technológiai naplót vezet, amely
tartalmazza a biztonsági esemény kivizsgálásának támogatása során tett intézkedéseket és azok eredményét is.
(2) A  biztonsági eseményekkel összefüggő adatok műszaki vizsgálatának célja, hogy az  eseménykezelő központ
javaslatot tegyen a  biztonsági esemény által okozott kár mérséklésére és a  bekövetkezett biztonsági események
tapasztalatairól tájékoztassa a biztonsági eseménnyel érintett vagy veszélyeztetett más szervezeteket, hatóságokat
és további érintetteket annak érdekében, hogy a  jövőben a  biztonsági esemény bekövetkezése megelőzhető
legyen.
(3) A biztonsági eseményekkel összefüggő adatok műszaki vizsgálata során az eseménykezelő központ feltárja
a) a  biztonsági esemény által érintett felhasználók számát, különös tekintettel azon felhasználókra, akik
az érintett szolgáltatásra alapozzák a saját szolgáltatásaik nyújtását,
b) más szereplők esetleges érintettségét,
c) a szolgáltatás működésében támadt zavar mértékét,
d) a biztonsági esemény által érintett elektronikus információs rendszerek, rendszerelemek körét,
e) a biztonsági eseménnyel érintett eszköz, technológia sérülékenységét,
f ) a gazdasági és társadalmi hatások mértékét,
g) a biztonsági esemény bekövetkeztének okait, körülményeit, az okozott kár mértékét.
(4) Az  eseménykezelő központ a  biztonsági esemény műszaki vizsgálatát követően hatósági eljárás megindítása
és lefolytatása céljából a  rendelkezésre álló információkat összefoglaló jelentéssel átadja a  hatáskörrel és
illetékességgel rendelkező hatóság részére.
3. A hatóság hatásköre és feladatai 4. § (1) A  Kormány az  Ekertv. 6/B.  § (3)  bekezdése szerinti hatóságként (a  továbbiakban: hatóság) a  Belügyminisztérium
Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóságot jelöli ki.
(2) A hatóság a biztonsági események megelőzése, kivizsgálása, felszámolása és terjedésének korlátozása érdekében
a) regisztráció alapján nyilvántartást vezet;
b) az eseménykezelő központtal együttműködésben tájékoztató kampányt szervez és végez;
c) kapcsolatot tart
ca) a bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtókkal,
cb) a bűnüldöző hatóságokkal,
cc) az egyedüli kapcsolattartó ponttal,
cd) más tagállamok illetékes ágazati hatóságaival,
ce) az adatvédelmi hatóságokkal,
cf ) az  Európai Unióban nem letelepedett, az  Európai Unión belül szolgáltatásait kínáló bejelentés
köteles szolgáltatást nyújtók által kinevezett képviselőkkel;
d) megbízhatja az egyedüli kapcsolattartó pontot azzal, hogy továbbítsa az eseményről küldött bejelentést más
érintett tagállamok egyedüli kapcsolattartó pontjai részére;
e) monitorozza a  hálózati és információs rendszerek biztonságának az  egész Unióban egységesen magas
szintjét biztosító intézkedésekről szóló, 2016. július 6-ai (EU) 2016/1148 európai parlamenti és a  tanácsi
irányelv alkalmazását;
f ) haladéktalanul tájékoztatja az  egyedüli kapcsolattartó pontot e  rendelet alapján bejelentett biztonsági
eseményekről;
g) a nyilvánosságot szükség szerint tájékoztatja az egyes biztonsági eseményekről;
h) szükség szerint kötelezi a bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtót a nyilvánosság tájékoztatására;
i) az  egyedüli kapcsolattartó pont útján indokolt esetben tájékoztatja a  biztonsági eseményekkel
összefüggésben érintett tagállamokat, ennek során biztosítja a szolgáltatást nyújtók biztonságát;
j) szükség szerint kötelezi a szolgáltatást nyújtókat arra, hogy
ja) bocsássák rendelkezésre a  hálózati és információs rendszereik biztonságának megállapításához
szükséges adatokat, beleértve a biztonsági szabályzataikra vonatkozóakat is,
jb) gondoskodjanak megfelelő biztonsági szint biztosításáról, biztonsági esemény megelőzéséről,
bejelentéséről, kezeléséről, továbbá a tapasztalt hiányosságok megszüntetéséről;
k) részt vesz eseménykezelő központok és más, kiberbiztonsági feladatokat ellátó szervezetek tudatosító és
felvilágosító kampányában;
l) hatósági ellenőrzést végez a bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtók kötelezettségeinek teljesítése céljából.
 (3) A hatóság a (2) bekezdés a) pontja szerinti nyilvántartásban kezeli a bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó
a) nevét,
b) székhelyét,
c) cégjegyzékszámát,
d) elektronikus kapcsolattartási adatait, valamint
e) az általa nyújtott bejelentés-köteles szolgáltatás típusát.
(4) A  bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtók adatait a  hatósági nyilvántartásból törölni kell a  gazdasági társaság
–  tevékenységének megszűnéséről a hatóság részére benyújtott – bejelentése alapján, a bejelentést követő nyolc
napon belül.
(5) A hatóság az eseménykezelő központ 3. § (4) bekezdése szerinti összefoglaló jelentése alapján hivatalból indítható
hatósági eljárása keretében
a) vizsgálja a bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó által megtett megelőző és eseményt kezelő tevékenységét;
b) vizsgálja az 5. § és 6. §-ban meghatározott követelmények teljesülését;
c) vizsgálja a  bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó kockázatelemzésének és biztonsági intézkedéseinek
megfelelőségét;
d) a vizsgálathoz a (7) bekezdés szerinti cselekményeket jogosult elvégezni;
e) a vizsgálat eredményeként hatósági döntést hoz, amelynek tartalma legalább:
ea) a biztonsági esemény bekövetkezés tényének megállapítása,
eb) az elhárításra javasolt intézkedések,
ec) a további károkozások megelőzése érdekében javasolt intézkedések;
f ) szükség szerint kötelezi a bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtót a nyilvánosság tájékoztatására.
 (6) A hatóság a hatósági eljárással összefüggésben, további intézkedés keretében
a) szükség esetén tájékoztatja az eseménykezelő központokat, egyéb érintett szervezeteket,
b) alapvető szolgáltatásokat nyújtó szereplő érintettsége esetén tájékoztatja a kijelölő hatóságot,
c) más megelőzési célú intézkedést hoz,
d) más hatóság hatáskörébe tartozó eljárást kezdeményez.
(7) A hatóság az eljárása során, feladatai ellátása érdekében – az intézkedéssel érintett bejelentés-köteles szolgáltatást
nyújtó működésének és üzemvitelének lehető legkisebb mértékű zavarása mellett – helyszíni ellenőrzés keretében
jogosult önállóan, vagy más hatósággal együtt
a) az  érintett bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó információtechnológiai tevékenységével összefüggő
helyiségeibe belépni,
b) az  érintett bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó számára adatkezelést biztosító, adatfeldolgozást végző,
vagy információtechnológiai szempontból érintett helyszínein ellenőrzést tartani, és ennek során bármely,
az  elektronikus információbiztonsággal kapcsolatos okiratot, dokumentumot, szerződést, aktív vagy
passzív eszközt, információs rendszert, biztonsági intézkedést megismerni, ellenőrizni, az  elektronikus
információbiztonsággal kapcsolatos elektronikus vagy papíralapú okiratokról, dokumentumokról,
szerződésekről, adatbázisokról másolatot készíteni, valamint
c) információtechnológiai műszaki vizsgálatokat végezni, szükség esetén az  információtechnológiai
rendszerhez egyedileg biztosított belépési jogosultsággal.
(8) A helyszíni ellenőrzés elrendeléséről az érintett bejelentés-köteles szolgáltatás nyújtó vezetőjét előzetesen írásban,
illetve elektronikus úton a helyszíni ellenőrzés megkezdése előtt tíz nappal értesíteni kell.
(9) Az ellenőrzésről az előzetes értesítés mellőzhető, ha
a) súlyos fenyegetettség áll fenn,
b) súlyos biztonsági esemény történt,
c) az a) vagy b) pont szerinti körülmény bekövetkezése valószínűsíthető, vagy
d) az  érintett bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó a  rendelkezésre álló adatok alapján a  helyszíni ellenőrzés
eredményes lefolytatását feltehetően meghiúsítaná.
 (10) A helyszíni ellenőrzéssel érintett bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó, illetve egyéb érintett közreműködő köteles
a hatósággal együttműködni. 4. A bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtók hálózati és információs rendszereinek biztonságára
vonatkozó alapvető követelmények
5. § (1) A bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó kockázatelemzést készít, amely kiterjed
a) a hálózati és információs rendszerek és létesítmények biztonságára,
b) a biztonsági események kezelésére és
c) az üzletmenet folytonosság biztosítására.
(2) A bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó a kockázatelemzés eredménye alapján a kockázatokkal arányos biztonsági
intézkedéseket vezet be és alkalmaz.
(3) Az  (1) és (2)  bekezdésben meghatározott feladatokat a  vonatkozó egyezmények, szabványok, ágazati ajánlások
figyelembevételével a rendelet hatálybalépését követő egy éven belül kell végrehajtani.
(4) Azon gazdasági társaságok, amelyek e  rendelet hatálybalépését követően kerülnek létrehozásra, a  cégbejegyzést
követő egy éven belül kötelesek az  (1) és (2) bekezdésben meghatározott feladatokat a vonatkozó egyezmények,
szabványok, ágazati ajánlások figyelembevételével végrehajtani.
(5) A  bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó a  kockázatelemzést és a  szükséges biztonsági intézkedéseket
a bekövetkezett, a 7. § (1) bekezdés szerinti biztonsági eseményt követően haladéktalanul, egyéb esetben legalább
évente dokumentáltan felülvizsgálja.
6. § (1) A  bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó e  rendelet hatálybalépését követő 90 napon belül elektronikus úton
regisztrál a hatóság honlapján közétett formában a 4. § (3) bekezdésben meghatározott adatok megadásával.
(2) Azon bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó, amely e  rendelet hatálybalépését követően kerül a  rendelet hatálya
alá, a változást követő 90 napon belül köteles a 4. § (3) bekezdésben meghatározott adatokat az  (1) bekezdésben
megjelölt formában benyújtani a hatóságnak.
(3) A  bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó a  4.  § (3)  bekezdésben meghatározott adatokban bekövetkezett
változásokról, továbbá a megszűnéséről 8 napon belül tájékoztatja a hatóságot.
5. A jelentős biztonsági eseményekkel és a bejelentéssel összefüggő részletes szabályok
7. § (1) A  bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó haladéktalanul bejelenti az  eseménykezelő központ részére a  hálózati
és információs rendszereiken bekövetkezett azon biztonsági eseményeket, amelyek jelentős hatást gyakorolnak
az általa az Európai Unión belül kínált bejelentés-köteles szolgáltatás nyújtására.
(2) A  biztonsági esemény bejelentése elsődlegesen elektronikus úton történik, ha azonban a  hálózati és információs
rendszer oly mértékben sérül, hogy az nem lehetséges, a bejelentés bármely más módon megvalósítható.
(3) Az (1) bekezdés szerinti bejelentés tartalmazza legalább
a) az esemény rövid leírását, státuszát,
b) a szolgáltatás működésében támadt zavar mértékét,
c) az esemény kezelésére az üzemeltető által kijelölt kapcsolattartó személy elérhetőségeit,
d) biztonsági esemény hatását meghatározó szempontokat.
(4) Annak meghatározása érdekében, hogy egy biztonsági esemény hatása jelentős-e, figyelembe kell venni
a) a  biztonsági esemény által érintett felhasználók számát, különös tekintettel azon felhasználókra, akik
az érintett szolgáltatásra alapozzák a saját szolgáltatásaik nyújtását,
b) a biztonsági esemény időtartamát,
c) a biztonsági esemény által érintett terület földrajzi kiterjedését,
d) a szolgáltatás működésében támadt zavar mértékét,
e) a gazdasági és társadalmi tevékenységekre gyakorolt hatás mértékét.
(5) A  biztonsági eseménnyel érintett bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó az  eseménykezelő központ felhívására
köteles a biztonsági események kezeléséhez szükséges műszaki, technikai adatokat, információkat összegyűjteni és
elektronikus formában átadni vagy egyéb módon hozzáférhetővé tenni.
(6) Ha a  biztonsági eseménnyel érintett bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó bármely okból nem képes
az  (5)  bekezdés szerinti adatok összegyűjtésére, az  eseménykezelő központ begyűjtheti az  adatokat. A  biztonsági
eseménnyel érintett bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó gondoskodik arról, hogy az  eseménykezelő központ
az adatokhoz hozzáférjen.
(7) A  biztonsági eseménnyel érintett bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó a  biztonsági esemény felszámolásához
szükséges intézkedéseket kidolgozza és haladéktalanul végrehajtja.
(8) Az  eseménykezelő központ támogatja a  biztonsági eseménnyel érintett bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtót
a biztonsági esemény felszámolásához szükséges intézkedések kidolgozásában.
(9) A  biztonsági eseménnyel érintett bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó az  esemény felszámolását követően
felülvizsgálja a  hálózati és információs rendszerei kockázatelemzésének, kockázatkezelésének teljeskörűségét,
végrehajtja a szükséges módosításokat.
6. Jogkövetkezmények alkalmazása 8. § (1) A hatóság – határidő kitűzése mellett – felhívja az érintett bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtó vezetőjét
a) az  elektronikus információbiztonságot veszélyeztető hiányosság, mulasztás, a  biztonsági követelmény
megsértésének megszüntetésére,
b) a jogszabályban meghatározott kötelezettség teljesítésére,
c) az elvárt intézkedés megtételére.
(2) A  hatóság azonnali intézkedések megtételére kötelezi az  érintett bejelentés-köteles szolgáltatást nyújtót, ha
az  elektronikus információbiztonságot veszélyeztető hiányosság, mulasztás, a  megsértett biztonsági követelmény
súlyos biztonsági esemény bekövetkeztével fenyeget. Ezzel összefüggésben fegyelmi felelősség megállapítására
tehet javaslatot a munkáltatói jogkör gyakorlója felé.
(3) A hatóság az Ekertv. 6/C. §-a alapján az 1. mellékletben megjelölt szabálytalanság esetén az ott rögzített mértékben
bírságot szabhat ki.
(4) A  kiszabható bírság ötvenezer forinttól ötmillió forintig terjedhet, amelyet a  hatóság határozatának véglegessé
válását követő nyolc napon belül kell befizetni (a  továbbiakban: befizetés) a  határozatban megjelölt, a  hatóság
Magyar Államkincstárnál vezetett számlájára.
(5) A befizetés során az átutalás közlemény rovatában fel kell tüntetni a „digitális bírság” szöveget, a határozat számát és
a bírságfizetésre kötelezett nevét.
(6) Több szabálytalanság együttes fennállása esetén a  bírság mértéke az  egyes szabálytalanságokért kiszabható
bírságok összege, amely nem haladhatja meg az ötmillió forintos felső határt.
9. § (1) A bírság megfizetése nem mentesít a büntetőjogi, illetve a polgári jogi felelősség, valamint a bírság kiszabására okot
adó szabálytalanság megszüntetésének kötelezettsége alól.
(2) A  bírság ugyanazon tényállás mellett – az  azonnal megszüntethető szabálytalanságok kivételével – a  bírságot
kiszabó végleges határozat közlését követő két hónap elteltével szabható ki ismételten.
7. Záró rendelkezések 10. § Ez a rendelet 2018. május 10-én lép hatályba.
11. § Ez a  rendelet a  hálózati és információs rendszerek biztonságának az  egész Unióban egységesen magas szintjét
biztosító intézkedésekről szóló, 2016. július 6-ai (EU) 2016/1148 európai parlamenti és tanácsi irányelvnek való
megfelelést szolgálja.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2055/2017. (XII. 27.) Korm. határozata az önkormányzati ASP rendszer működtetésének támogatása érdekében szükséges forrás biztosításáról.
A Kormány
 1. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény (a továbbiakban: Áht.) 33. § (1) bekezdésében biztosított jogkörében
eljárva elrendeli a  Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi XC.  törvény (a  továbbiakban:
Kvtv.) 1. melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezet címrendjének az 52. Az önkormányzati ASP rendszer
működtetésének támogatása címmel történő kiegészítését;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 belügyminiszter
Határidő: azonnal 2. – az  Áht. 33.  § (2)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva – az  önkormányzati ASP rendszer bevezetésében
aktívan közreműködő önkormányzati köztisztviselők munkájának elismerése érdekében 581 509 600 forint
egyszeri átcsoportosítását rendeli el a  Kvtv. 1.  melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezet, 2. A  helyi
önkormányzatok kiegészítő támogatásai cím terhére a  Kvtv. 1.  melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai
fejezet, 52. Az önkormányzati ASP rendszer működtetésének támogatása cím javára az 1. melléklet szerint;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 belügyminiszter
Határidő: azonnal 3. egyetért azzal, hogy a  belügyminiszter a  2.  pont szerint átcsoportosított előirányzat terhére, az  abban
meghatározott támogatási célra, pályázat és támogatási kérelem benyújtása nélkül, támogatási előlegként,
a  támogatás felhasználásának és elszámolásának részletes feltételeit meghatározó támogatói okirat alapján
a 2. melléklet szerinti települési önkormányzatok részére, az ott meghatározott összegben költségvetési támogatást
nyújtson;
4. egyetért azzal, hogy a  belügyminiszter a  3.  pont szerinti költségvetési támogatást a  támogatói okirat kiadását
követően folyósítsa az érintett települési önkormányzatok számára.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
20/2009. (X. 9.) PM rendelete a kötelező gépjármű-felelősségbiztosításnál alkalmazott gépjármű-kategóriákról.
A kötelező gépjármű-felelősségbiztosításról szóló 2009. évi LXII. törvény 69. § (1) bekezdés a) pontjában kapott felhatalmazás
alapján, a pénzügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 169/2006. (VII. 28.) Korm. rendelet 1. § g) pontjában meghatározott
feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § (1) A kötelező gépjármű-felelősségbiztosításról szóló 2009. évi LXII. törvény (a továb biak ban: Gfbt.) 3. § 5. pontjában
szereplő díjtarifa kialakításának, valamint a 22. § (7) bekezdésében meghatározott fedezetlenségi díj tarifája
megállapításának alapjául szolgáló gépjármű-kategóriákat e rendelet 1. és 2. számú melléklete tartalmazza.
(2) A Gfbt. kártörténeti nyilvántartásában az 1. számú mellékletben meghatározott gépjármű-kategóriákat kell
alkalmazni.
(3) A 2011. évre és az azt követő évekre vonatkozó díjtarifát, valamint a fedezetlenségi díj 2011. évre és az azt követő
évekre vonatkozó tarifáját az 1. számú mellékletben meghatározott gépjármű-kategóriánként kell meghirdetni.
(4) A 2010. évre vonatkozó díjtarifát, valamint a fedezetlenségi díj 2010. évre vonatkozó tarifáját a 2. számú mellékletben
meghatározott gépjármű-kategóriánként kell meghirdetni.
2. § (1) E rendelet 2010. január 1-jén lép hatályba.
(2) E rendelet 1. § (4) bekezdése, az 1. § (1) bekezdésének „és 2.” szövegrésze, valamint a 2. számú melléklet 2011. január
1-jén hatályát veszti. E bekezdés 2011. január 2-án hatályát veszti.
Dr. Oszkó Péter s. k.,
pénzügyminiszter


text:
1097/2019. (III. 8.) Korm. határozata a magyar divat és design fejlesztésének és a turisztikai szempontból kiemelt jelentőségű fesztiválok, kulturális nagyrendezvények támogatásáról.
A Kormány
 1. a magyar divat- és designipar átfogó megújításához és fejlesztéséhez szükséges feladatok megvalósítása érdekében
a) egyetért a  magyar divat- és designipart átfogó, megújító fejlesztési feladatok hosszú távú koncepciójával
és azzal, hogy – figyelemmel a  magyar divat- és designipar fejlesztésével kapcsolatos feladatok, valamint
a  turisztikai marketing- és kommunikációs feladatok ellátásáról szóló 1022/2018. (II. 6.) Korm. határozat
1.  pontjára – a  koncepciót a  Magyar Turisztikai Ügynökség Zártkörűen Működő Részvénytársaság
(a  továbbiakban: Ügynökség) a  Magyar Divat & Design Ügynökség Nonprofit Zártkörűen Működő
Részvénytársaságon (a továbbiakban: Magyar Divat & Design Ügynökség nZrt.) keresztül valósítsa meg;
b) felhívja a  pénzügyminisztert, hogy az  a)  alpont 2019. évi feladatainak megvalósítása érdekében
gondoskodjon – a  kifizetésekhez kapcsolódó pénzügyi tranzakciós illetékkel és kincstári díjakkal együtt –
1 004 000 000 forint összegű forrástöbbletnek a  Magyarország 2019. évi központi költségvetéséről szóló
2018. évi L. törvény 1. melléklet XXI. Miniszterelnöki Kabinetiroda fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok
cím, 1. Célelőirányzatok alcím, 10. Turisztikai célelőirányzat jogcímcsoport (a továbbiakban: TC) javára történő
biztosításáról;
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: azonnal
c) felkéri a miniszterelnök kabinetfőnökét, hogy – a b) alpontban biztosított forrás terhére, az Ügynökség mint
kezelő szerv útján – a Magyar Divat & Design Ügynökség nZrt. részére támogatást nyújtson;
Felelős: a miniszterelnök kabinetfőnöke
Határidő: a forrás rendelkezésre állását követően azonnal
2. a  turisztikai szempontból kiemelt jelentőségű fesztiválok megvalósítását támogató forrás biztosításáról szóló
1297/2018. (VII. 4.) Korm. határozatban foglaltak eredményessége okán – figyelemmel arra, hogy nagymértékben
hozzájárulhatnak a  pozitív országkép kialakításához, fenntartásához –, egyetért azzal, hogy a  turisztikai
szempontból kiemelt jelentőségű fesztiválok, kulturális nagyrendezvények további támogatása szükséges, és ennek
érdekében
a) felhívja a  pénzügyminisztert, hogy – a  miniszterelnök kabinetfőnöke bevonásával – gondoskodjon
a  megvalósításhoz szükséges – a  kifizetésekhez kapcsolódó pénzügyi tranzakciós illetékkel és kincstári
díjakkal együtt – 1 004 000 000 forint összegű forrástöbbletnek a  TC jogcímcsoport javára történő
biztosításáról;
Felelős: pénzügyminiszter
a miniszterelnök kabinetfőnöke
Határidő: azonnal b) felhívja a  miniszterelnök kabinetfőnökét, hogy az  Ügynökség mint kezelő szerv útján gondoskodjon
a támogatási jogviszonyok létrehozásáról.
Felelős: a miniszterelnök kabinetfőnöke
Határidő: az a) alpont szerinti forrás biztosítását követően azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
343/2017. (VIII. 29.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Bozsár Jusztinát
2017. szeptember 1. napjától 2020. augusztus 31. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2017. augusztus 16. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
5/2012. (II. 22.) AB határozata az Országos Választási Bizottság 383/2010. (V. 19.) OVB határozatának vizsgálatáról.
Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság országos népszavazás kitűzésére irányuló kezdeményezés
aláírásgyűjtő ívének hitelesítése tárgyában hozott határozata ellen benyújtott kifogás alapján meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 383/2010. (V. 19.) OVB határozatát helybenhagyja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. A választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 130. § (1) bekezdése alapján magánszemélyek
2010. június 2-án – a törvényes határidőn belül – kifogást nyújtottak be az Alkotmánybírósághoz az Országos
Választási Bizottság (a továbbiakban: OVB) 383/2010. (V. 19.) OVB határozata (a továbbiakban: OVBh.) ellen. Az OVB
vitatott határozatában megtagadta annak a 2010. április 24-én országos népszavazás kezdeményezés tárgyában
benyújtott aláírásgyűjtő ív mintapéldányának a hitelesítését, amelyen a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e azzal, hogy az Országgyűlés az elektronikus információszabadságról szóló 2005. évi XC. törvényt
módosítsa oly módon, hogy az Országos Választási Bizottság (OVB) köteles a honlapján nyilvánosságra hozni:
– az érkezés napját követő napon a hozzá beérkezett beadványt;
– legkésőbb az OVB ülését megelőző napon az OVB ülésének tervezett napirendjét;
– legkésőbb az OVB ülése napján a beadvány elbírálásával összefüggésben az OVB tagok részére készített
előterjesztést és egyéb írásbeli dokumentumokat;
– az OVB ülését követő napon az OVB határozatait és az OVB üléséről készült jegyzőkönyvet;
– legkésőbb a beérkezését követő napon az OVB határozata ellen előterjesztett jogorvoslati kérelmeket;
– legkésőbb a jogorvoslat elbírálásától számított 3 napon belül a jogorvoslat elbírálása tárgyában hozott bírósági és
alkotmánybírósági határozatot?”
Az OVB határozata indokolásában egyrészt megállapította, hogy az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán szereplő kérdés
nem felel meg az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban:
Nsztv.) 13. § (1) bekezdésében meghatározott egyértelműségi követelménynek, mert a népszavazásra feltenni kívánt
kérdés számos alkérdést tartalmaz, amelyek külön-külön is megválaszolhatóak. Ezáltal a választópolgárnak nincs
lehetősége az egyes kérdések között különbséget tenni és részkérdésként véleményt nyilvánítani a
kezdeményezésről. Az OVB másrészt az Alkotmánybíróság 18/2008. (III. 12.) számú határozatában foglaltakra
tekintettel arra a megállapításra jutott, hogy az, hogy az elektronikus információszabadságról szóló 2005. évi
XC. törvény részletszabályait a kezdeményezés külön-külön módosítaná népszavazás útján, és ily módon a törvény
egészét alakítaná át, sérti a rendeltetésszerű joggyakorlás követelményét.
A kifogástevők szerint a kérdés nem sérti az Nsztv. 13. § (1) bekezdését, mivel az Nsztv. nem határozza meg, hogy a
kérdés nem lehet ún. összetett kérdés. Emellett kifogásolják, hogy az OVB határozatában elmulasztotta feltüntetni
a Ve. 29/A. § (1)–(2) bekezdése és a 29/B. § (2) bekezdés e) pontja alapján az ezzel kapcsolatos tényállás megállapítását:
azaz a kérelmezők miben nem éltek rendeltetésszerűen a népszavazásra vonatkozó alkotmányos jogukkal. Erre
tekintettel a kifogástevők az emberi méltóságuk sérelme miatt kérik az OVB határozatából a rendeltetésszerű
joggyakorlás követelményére vonatkozó részének törlését, valamint azt, hogy az Alkotmánybíróság szerezze be a
Magyar Tudományos Akadémia Nyelvtudományi Intézetének szakvéleményét. A kifogástevők mindezek alapján kérik
az OVB határozat megsemmisítését és az OVB új eljárásra utasítását az Alkotmánybíróságtól.
II. 1. Az Nsztv. szerint:
„10. § Az Országos Választási Bizottság megtagadja az aláírásgyűjtő ív hitelesítését, ha (...)
c) a kérdés megfogalmazása nem felel meg a törvényben foglalt követelményeknek, (…)
13. § (1) A népszavazásra feltett konkrét kérdést úgy kell megfogalmazni, hogy arra egyértelműen lehessen válaszolni.”
2. A Ve. alkalmazandó – 2011. december 31-éig hatályban volt – rendelkezései:
„118. § (1) A 130. § (1) bekezdése szerinti jogorvoslati határidő eredménytelen elteltét követő napon, jogorvoslat
esetén az Alkotmánybíróság hitelesítő határozatot helybenhagyó döntésének a Magyar Közlönyben való közzététele
napján az Országos Választási Iroda vezetője hitelesítési záradékkal látja el az aláírásgyűjtő ív mintapéldányát.
Az aláírásgyűjtést a hitelesítési záradékkal ellátott aláírásgyűjtő ív másolatával lehet megkezdeni.”
„130. § (1) Az Országos Választási Bizottságnak az aláírásgyűjtő ív, illetőleg a konkrét kérdés hitelesítésével kapcsolatos
döntése elleni kifogást a határozat közzétételét követő tizenöt napon belül lehet – az Alkotmánybírósághoz címezve –
az Országos Választási Bizottsághoz benyújtani.
(…)
(3) Az Alkotmánybíróság a kifogást soron kívül bírálja el. Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság,
illetőleg az Országgyűlés határozatát helybenhagyja, vagy azt megsemmisíti, és az Országos Választási Bizottságot,
illetőleg az Országgyűlést új eljárásra utasítja.”
3. A hatályos Ve. rendelkezései:
„130. § (1) Az Országos Választási Bizottságnak az aláírásgyűjtő ív, illetve a konkrét kérdés hitelesítésével kapcsolatos
döntése elleni kifogást a határozat közzétételét követő tizenöt napon belül lehet – a Kúriához címezve – az Országos
Választási Bizottsághoz benyújtani.
(2) A Kúria a kifogást soron kívül bírálja el. A Kúria az Országos Választási Bizottság határozatát helybenhagyja, vagy
azt megsemmisíti, és az Országos Választási Bizottságot új eljárásra utasítja.”
„156. § (1) E törvénynek az egyes törvények Alaptörvénnyel összefüggő módosításáról szóló 2011. évi CCI. törvénnyel
megállapított rendelkezéseit – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a folyamatban lévő népszavazási és népi
kezdeményezéssel kapcsolatos ügyekben is alkalmazni kell.
(2) E törvénynek az egyes törvények Alaptörvénnyel összefüggő módosításáról szóló 2011. évi CCI. törvénnyel
megállapított rendelkezéseinek hatálybalépését megelőzően benyújtott népszavazási kezdeményezés és népi
kezdeményezés hitelesítésére a benyújtásakor hatályos rendelkezéseket kell alkalmazni.”
III. A kifogás nem megalapozott.
1. Az Alkotmánybíróság hatásköre a következő törvényi rendelkezéseken alapul. Az egyes törvények Alaptörvénnyel
összefüggő módosításáról szóló 2011. évi CCI. törvénynek (a továbbiakban: EtAmtv.) 145. § (7) bekezdése a Ve. 130. §-át
úgy módosította, hogy 2012. január 1-jétől az OVB-nak az aláírásgyűjtő ív, illetve a népszavazásra feltett kérdés
hitelesítésével kapcsolatos döntése elleni kifogás elbírálása a Kúria hatáskörébe tartozik. Az EtAmtv. 145. §
(10) bekezdésével beiktatott Ve. új 156. § (2) bekezdése szerint viszont az EtAmtv. hatálybalépését – 2012. január 1-jét –
megelőzően benyújtott népszavazási kezdeményezés hitelesítésére a Ve.-nek a kezdeményezéskor hatályos
rendelkezéseit kell alkalmazni.
Az országos népszavazásnak a Ve. XIII. fejezetében megállapított szabályai közül a Ve. 130. §-ában meghatározott
jogorvoslatra vonatkozó szabályozás annyiban változott, hogy az OVB hitelesítés tárgyában meghozott döntése elleni
kifogást mely szervhez (az Alkotmánybírósághoz vagy a Kúriához) kell benyújtani. A Ve. 156. § (2) bekezdésében
említett „hitelesítés” a Ve. 118. § (1) bekezdése szerint az aláírásgyűjtő ív mintapéldánya hitelesítési záradékkal való
ellátásával zárul vagy a jogorvoslati határidő elteltét követő napon, vagy a hitelesítő határozatot helybenhagyó
határozatnak a Magyar Közlönyben való közzététele napján. Mindezek alapján azt, hogy a Ve.-nek melyik – az
EtAmtv.-vel történt módosítás előtti vagy utáni – szabályát kell alkalmazni a jogorvoslati fórum meghatározása
tekintetében, a népszavazási kezdeményezés aláírásgyűjtő ívének, illetve a népi kezdeményezés iránti kérdés
hitelesítésére való benyújtásának időpontjától tette függővé a jogalkotó. Ezért az OVB-hez 2012. január 1-je előtt
benyújtott, a népszavazási kezdeményezés aláírásgyűjtő ívek hitelesítésével kapcsolatos OVB határozat elleni kifogás
elbírálása változatlanul az Alkotmánybíróság hatáskörébe tartozik.
2. Az Alkotmánybíróság hatásköre a jelen eljárásban jogorvoslati természetű [63/2002. (XII. 3) AB határozat, ABH 2002,
342, 344.]. Az Alkotmánybíróság feladatát e hatáskörben eljárva is alkotmányos jogállásával és rendeltetésével
összhangban látja el. [25/1999. (VII. 7.) AB határozat, ABH 1999, 251, 256.]
Az OVBh. meghozatalát követően a Magyarország Alaptörvényének átmeneti rendelkezéseiről szóló 2011. december
31-i törvény 31. cikk (3) bekezdése 2012. január 1-jei hatállyal hatályon kívül helyezte a Magyar Köztársaság
Alkotmányáról szóló, többször módosított 1949. évi XX. törvényt. Az Alkotmánybíróság az OVBh.-ban, valamint a
kifogásban foglaltak alapján azt vizsgálta, hogy az OVBh. az irányadó törvényeknek megfelel-e.
3. Az OVB határozatában megállapította, hogy a népszavazásra feltenni kívánt kérdés nem felel meg az Nsztv. 13. §
(1) bekezdésében foglalt egyértelműség követelményének.
Az Alkotmánybíróság az OVB határozatában foglalt indokolással egészében egyetértve a kifogást nem találta
megalapozottnak, ezért a 383/2010. (V. 19.) OVB határozatot az abban foglalt indokok helyességére tekintettel, azonos
indokok alapján helybenhagyta.
Az Alkotmánybíróság jelen határozatának közzétételét az OVB határozatának a Magyar Közlönyben való
megjelenésére tekintettel rendelte el.
Budapest, 2012. február 21. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


text:
57/2016. (XI. 24.) HM–MvM–BM–KKM együttes utasítása a Nemzeti Biztonsági Stratégia felülvizsgálatára létrehozott munkacsoportról.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 64. §
(1)  bekezdésében meghatározott hatáskörünkben eljárva – a  jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23.  § (4)  bekezdés
c) pontjára figyelemmel – a következő utasítást adjuk ki:
1. § A  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII.  törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 64.  § (1)  bekezdése szerint létrehozzuk a  Nemzeti Biztonsági Stratégia
felülvizsgálatát elvégző munkacsoportot (a továbbiakban: Munkacsoport).
2. § A  Munkacsoport feladata Magyarország megváltozott biztonsági környezetére, a  tömeges bevándorlásra és
a terrorveszély erősödésére, valamint a Magyar Honvédség megváltozott feladatrendszerére figyelemmel a Nemzeti
Biztonsági Stratégia felülvizsgálata és javaslat készítése ennek módosítására soron kívül az  érintett miniszterek
részére.
3. § (1) A  Munkacsoport vezetője a  Honvédelmi Minisztérium védelempolitikáért és védelmi tervezésért felelős helyettes
államtitkára.
(2) A Munkacsoport titkári teendőit, az ülések előkészítését a Munkacsoport vezetője által a Honvédelmi Minisztérium
állományából kijelölt személy látja el.
4. § (1) A Munkacsoport tagja a Ksztv. 64. § (1) bekezdése szerinti követelmények szerint
a) a honvédelmi miniszter,
b) a Miniszterelnökséget vezető miniszter,
c) a külgazdasági és külügyminiszter,
d) a belügyminiszter,
e) a Katonai Nemzetbiztonsági Szolgálat főigazgatója,
f ) az Alkotmányvédelmi Hivatal főigazgatója,
g) az Információs Hivatal főigazgatója,
h) a Terrorelhárítási Információs és Bűnügyi Elemző Központ főigazgatója,
i) a Nemzetbiztonsági Szakszolgálat főigazgatója és
j) a Terrorelhárítási Központ főigazgatója
által kijelölt 1-1 fő.
(2) A  Munkacsoport tagját akadályoztatása esetén az  (1)  bekezdés szerinti szervezet vezetője által kijelölt személy
helyettesíti.
5. § A Munkacsoport ülésén állandó meghívottként részt vehet a Magyar Nemzeti Bank elnöke és a Nemzeti Közszolgálati
Egyetem Stratégiai Védelmi Kutatóközpont vezetője által kijelölt személy.
6. § A Munkacsoport ülésén tanácskozási joggal részt vehetnek a Munkacsoport vezetője által kijelölt szakértők, valamint
a Munkacsoport vezetője által eseti jelleggel meghívott személyek.
7. § Az üléseket a Munkacsoport vezetője a titkár útján hívja össze.
8. § A Munkacsoport működésének részletes szabályait az ügyrendjében állapítja meg.
9. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba, és 2016. december 31-én hatályát veszti.
Dr. Simicskó István s. k., Lázár János s. k.,
 honvédelmi miniszter Miniszterelnökséget vezető miniszter


text:
79/2013. (VII. 9.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2013. július 2-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: régi Ve.) 131/A. § b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva J. Cs. magánszemély (a továbbiakban: beadványozó) által benyújtott országos népi kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányát hitelesíti.
A határozat ellen – a  Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – a  Kúriához címzett kifogást
lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest, Pf. 2;
fax: 06-1-7950-143). A bírósági eljárásban az ügyvédi képviselet kötelező. A  jogi szakvizsgával rendelkező személy
saját ügyében ügyvédi képviselet nélkül is eljárhat. A bírósági eljárás nem tárgyi illetékmentes. Az  illeték mértéke
15 000 Ft. A kifogás benyújtóját tárgyi illetékfeljegyzési jog illeti meg.
Indokolás I. A beadványozó 2013. június 16-án aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az  országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a  továbbiakban: Nsztv.) 2.  §-a
szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy a  gyógyíthatatlan halálos betegségben szenvedő felnőtt korúak orvosi segítséggel
vethessenek véget az életüknek?”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy az aláírásgyűjtő ív a törvényben meghatározott formai, valamint
a népi kezdeményezésre vonatkozó tartalmi követelményeknek eleget tesz, ezért a hitelesítésének akadálya nincs.
II. A határozat a  választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény 349.  § (1)  bekezdés c)  pontján, az  Nsztv. 2.  §-án,
a régi Ve. 117. § (1) bekezdésén és a 131. §-án, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a régi Ve. 130. § (1) bekezdésén,
az illetékekről szóló tájékoztatás az 1990. évi XCIII. törvény 37. § (1) bekezdésén, 39. § (3) bekezdés d) pontján, 42. §
(1) bekezdés g) pontján, valamint a 62. § (1) bekezdés s) pontján alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
 az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
940/B/2004. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára, valamint mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság a büntetőeljárásról szóló 1998.
évi XIX. törvény 117–118. §-ai alkotmányellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt
elutasítja.
2. Az Alkotmánybíróság a büntetőeljárásról szóló 1998.
évi XIX. törvény 117–118. §-aival összefüggő mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására
irányuló indítványt elutasítja.
I. Az indítványozó a büntetőeljárásról szóló 1998. évi
XIX. törvény (a továbbiakban: Be.) 117–118. §-ai alkot
mányellenességének megállapítása és megsemmisítése,
valamint e rendelkezésekkel összefüggő mulasztásban
megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítása iránt
fordult az Alkotmánybírósághoz.
A támadott rendelkezések a törvény VII. Fejezetében
„A bizonyítás” címszó alatt a büntetőeljárás alatt álló
személy, a terhelt vallomására, kihallgatására vonatkozó általános, az eljárás minden szakaszában érvényesülő
szabályokat tartalmazzák. Az indítványozó álláspontja
szerint e szabályok sértik az Alkotmány 57. § (1) bekezdésének a bíróság előtti egyenlőségre vonatkozó szabályát,
valamint az Alkotmány 57. § (2) bekezdését, ami szerint
senki nem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét a bíróság jogerős határozata nem állapította meg.
Az indítványozó álláspontja szerint alkotmányellenes
helyzetet okoz az, hogy míg a Be. 79–94. §-aiban szabályozott tanúvallomás keretében a jogalkotó rendelkezik a
tanú megjelenésével felmerült költségek megállapításáról
és megtérítéséről [Be. 79. § (3) bekezdés], addig ilyen rendelkezést a Be. 117–118. §-a nem tartalmaz. Az indítványozó gyakorlati problémája, hogy a jövedelemmel nem
rendelkező terheltek aránytalanul nehezen – vagy egyáltalán nem – tudnak eleget tenni a hatóságok részéről történő
idézésnek.
II. Az indítvánnyal érintett jogszabályi rendelkezések: 1. Az Alkotmány rendelkezései:
„57. § (1) A Magyar Köztársaságban a bíróság előtt
mindenki egyenlő, és mindenkinek joga van ahhoz, hogy
az ellene emelt bármely vádat, vagy valamely perben a jogait és kötelességeit a törvény által felállított független és
pártatlan bíróság igazságos és nyilvános tárgyaláson bírálja el.
(2) A Magyar Köztársaságban senki sem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét a bíróság jogerős határozata nem állapította meg.”
2. A Be. rendelkezései:
„79. § (1) Tanúként az hallgatható ki, akinek bizonyí
tandó tényről tudomása lehet.
(…)
(3) A tanú kérelmére a megjelenésével felmerült költsé
get a külön jogszabályban meghatározott mértékben az eljáró bíróság, ügyész vagy nyomozó hatóság megállapítja,
és megtéríti. Erre a tanút az idézésben, valamint a kihallgatásának befejezésekor figyelmeztetni kell.”
„117. § (1) A terhelt kihallgatása előtt meg kell állapítani a személyazonosságát, ennek érdekében meg kell kérdezni a terhelt nevét, születési nevét, korábbi nevét, születési idejét és helyét, anyja nevét, lakóhelyének és tartózkodási helyének lakcímét, a személyazonosító okmánya számát és az állampolgárságát. Ezekre a kérdésekre a terhelt
akkor is köteles válaszolni, ha egyébként a vallomástételt
megtagadja.
(2) A terheltet a kihallgatásának megkezdésekor figyelmeztetni kell arra, hogy nem köteles vallomást tenni, a vallomás tételét, illetőleg az egyes kérdésekre történő válaszadást a kihallgatás folyamán bármikor megtagadhatja, de
bármikor dönthet úgy, hogy vallomást tesz, akkor is, ha
korábban a vallomástételt megtagadta. Figyelmeztetni kell
arra is, hogy amit mond, illetőleg rendelkezésre bocsát, bizonyítékként felhasználható. A figyelmeztetést, valamint
a terheltnek a figyelmeztetésre adott válaszát szó szerint
kell jegyzőkönyvbe venni. A figyelmeztetés és a figyelmeztetésre adott válasz szó szerinti jegyzőkönyvezésének
elmaradása esetén a terhelt vallomása bizonyítási eszközként nem vehető figyelembe.
(3) A terhelt kihallgatása a foglalkozására, munkahelyére, iskolai végzettségére, családi, kereseti és vagyoni körülményeire, továbbá a korábbi büntetésére és az eljárás
tárgyától függően a katonai rendfokozatára és a kitüntetéseire vonatkozó kérdésekkel kezdődik. Ezt követi a terhelt
részletes kihallgatása.
(4) Ha a terhelt a vallomás tételét megtagadja, figyelmeztetni kell arra, hogy ez az eljárás folytatását nem akadályozza. Ha a terhelt vallomást tesz, figyelmeztetni kell,
hogy a vallomásában mást bűncselekmény elkövetésével
hamisan nem vádolhat. Arra a bűncselekményre nézve,
amelyre a terhelt a vallomás tételét megtagadta, a terhelthez további kérdések nem intézhetők, és a terhelt a többi
terhelttel, illetőleg a tanúkkal nem szembesíthető, kivéve,
ha előtte úgy dönt, hogy vallomást tesz. A vallomás tételének megtagadása nem érinti a terhelt kérdezési, észrevételezési és indítványtételi jogát.
(5) Ha a terhelt vallomást kíván tenni, a vallomástétel
lehetőségét biztosítani kell.
118. § (1) A terheltnek módot kell adni arra, hogy a vallomását összefüggően előadhassa, ezt követően kérdések
intézhetők hozzá. Ha a terhelt vallomása a korábbi vallomásától eltér, ennek okát tisztázni kell.
(2) A terhelt beismerése esetén – ha e törvény eltérően
nem rendelkezik – meg kell szerezni az egyéb bizonyítékokat is.
(3) A terhelteket egyenként kell kihallgatni. A terhelt a
vallomását saját kezűleg vagy más módon leírhatja, ezt az
iratokhoz kell csatolni.”
III. Az indítvány nem megalapozott. 1. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az Alkotmány 57. § (1) bekezdésében elismert bíróság előtti egyenlőség a személyek általános jogegyenlőségének a bírósági
eljárásra való vonatkoztatása (18/B/1994. AB határozat,
ABH 1998, 570, 572.). Az Alkotmány 57. § (1) bekezdése
az egyenlőséget jogérvényesítési szempontból deklarálja,
tehát valójában eljárásjogi garancia arra, hogy jogainak érvényesítése tekintetében a bíróság (törvény) előtt mindenki egyenlő eséllyel rendelkezik [191/B/1996. AB határozat, ABH 1997, 629, 631.].
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az Alkotmány
57. § (1) bekezdése nincs alkotmányosan értékelhető
összefüggésben a terhelt vallomástételére vonatkozó általános szabályokkal, még akkor sem, ha a vizsgálatba bevonja a Be. 79. § (3) bekezdését is. A terhelt megjelenésével kapcsolatos költségek elszámolása a bűnügyi költség
viselésére vonatkozó szabályok szerint történik, amelyeket a Be. 74. §-a, valamint 338–339. §-a tartalmaz.
Ugyancsak nincs alkotmányosan értékelhető összefüggés a Be. 117–118. §-ai és az Alkotmány 57. §-ának (2) bekezdésében megfogalmazott ártatlanság vélelme között.
Az Alkotmánybíróság az ártatlanság vélelmét a jogállam egyik alapelvének, az alkotmányos büntetőjog olyan
alapintézményének tekinti, amelyet nem lehet más alkotmányos jog miatt korlátozni, de fogalmilag sem lehetséges
nem teljesen érvényesíteni [11/1992. (III. 5.) AB határozat, ABH 1992, 77, 83.]. Az Alkotmánybíróság több határozata értelmezte az ártatlanság vélelmének alapjogát az
állam büntető hatalmával összefüggésben [pl.: 26/1999.
(IX. 8.) AB határozat, ABH 1999, 265, 271.; 41/2003.
(VII. 2.) AB határozat, ABH 2003, 430, 436.], valamint a
büntetőeljárás folyamatához kapcsolódó jogkövetkezmények tekintetében [pl.: 3/1998. (II. 11.) AB határozat,
ABH, 1998, 61, 67.; 26/B/1998. AB határozat, ABH 1999,
647, 649–650.; 719/B/1998. AB határozat, ABH 2000,
769, 772–774.; 1037/B/2001. AB határozat, ABH 2003,
1675, 1681–1682.; 428/B/1998. AB határozat, ABH 2004,
1236, 1238–1240.; 685/B/1999. AB határozat, ABH 2004,
1363, 1375–1376.]. Az ártatlanság vélelméből a bűnösként kezelés tilalma következik, mindaddig, amíg a bíróság jogerősen bűnösséget megállapító ítéletet nem hoz
[26/1999. (IX. 8.) AB határozat, ABH 1999, 265, 271.].
A terhelt kihallgatására vonatkozó szabályok sem önmagukban, sem pedig a terhelt idézésével felmerülő költségek előlegezésének hiányával összefüggésben nem értelmezhetők az Alkotmány 57. § (2) bekezdése alapján.
Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság a Be.
117–118. § alkotmányellenességének megállapítására és
megsemmisítésére irányuló indítványt elutasította.
2. Az Alkotmánybíróság a Be. 117–118. §-ával összefüggésben alkotmányellenes mulasztást sem állapított
meg. Az indítványban támadott rendelkezések a terhelt eljárási helyzetének, jogainak és kötelezettségeinek csupán
egy mozzanatát szabályozzák. Az Alkotmány 57. § (1) bekezdéséből és (2) bekezdéséből sem következik olyan jogalkotói kötelezettség, hogy e szabályok között a terhelt
megjelenésével összefüggő költségek előlegezéséről vagy
megtérítéséről rendelkezzék.
Ezért az Alkotmánybíróság a Be. 117–118. §-ával
összefüggő, mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítványt is elutasította.
Budapest, 2010. szeptember 27. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
456/2013. (X. 30.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Tokaji Mónika
Fruzsinát 2013. november 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2013. október 16. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1014/2013. (I. 16.) Korm. határozata a TÁMOP-5.4.10-12/1 azonosító számú, „Szociális képzések rendszerének modernizációja” című, és a TIOP-3.3.1B-12/1 azonosító számú, „Kontakt tolmácsszolgáltatás. A jelnyelvi tolmácsszolgálatok fejlesztése video alapú jelnyelvi tolmácsolás és szöveges operátori szolgáltatások bevezetésével” című projekt kiemelt projektként történő nevesítéséről.
A Kormány
1. jóváhagyja az 1. melléklet 2. sora szerint a TÁMOP-5.4.10-12/1 azonosító számú, „Szociális képzések rendszerének
modernizációja” című, egymilliárd forintot meghaladó támogatási igényű projektjavaslatot,
2. elfogadja
a) az 1. pont szerinti és
b) az 1. melléklet 3. sora szerint a TIOP-3.3.1B-12/1 azonosító számú, „Kontakt tolmácsszolgáltatás. A jelnyelvi
tolmácsszolgálatok fejlesztése video alapú jelnyelvi tolmácsolás és szöveges operátori szolgáltatások
bevezetésével” című projekt kiemelt projektként történő nevesítését, és hozzájárul a projektek támogatási
szerződéseinek a – Nemzeti Fejlesztési Ügynökség Humán Erőforrás Programok Irányító Hatósága általi –
megkötéséhez.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
326/2014. (IX. 10.) KE határozata magyarországi rendkívüli és meghatalmazott nagykövet kinevezéséhez való hozzájárulásról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére –
hozzájárulok Wening Esthyprobo Fatandari rendkívüli és meghatalmazott nagykövetnek az  Indonéz Köztársaság
magyarországi rendkívüli és meghatalmazott nagykövetévé történő kinevezéséhez, budapesti székhellyel.
Budapest, 2014. augusztus 21. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
5/2008. (HK 2.) HM KPÜ intézkedése közalkalmazotti pályázatok elbírálásának rendjéről.
A Honvédelemről szóló 2004. évi CV. tv. (Hvt.) 110. §
(2) bekezdésében biztosított jogkör és a közalkalmazottak
jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 20/A. §
(5) bekezdésében adott felhatalmazás alapján, a Honvédelmi Minisztérium Közgazdasági és Pénzügyi Ügynökségé
nél közalkalmazotti munkakörökre érkező pályázatok elbírálásáról a következők szerint intézkedem:
1. A közalkalmazotti pályázatok elbírálására Bíráló
Bizottságot jelölök ki, amely a következőkből áll:
Elnök: HM KPÜ vezérigazgató általános helyettes
Tagok: HM KPÜ vezérigazgató helyettes (civil)
HM KPÜ Jogi és Kártérítési Osztály osztályvezető
HM KPÜ Személyügyi Osztály osztályvezető
az az igazgató, melynek területéhez a megpályáztatott
munkakör tartozik
Titkár: HM KPÜ Személyügyi Osztály osztályvezetője
2. Közalkalmazotti hely betöltésének szükségessé válása
esetén a Titkár a Bizottságot 8 napon belül összehívja.
A Bizottság a közalkalmazotti hely betöltésére pályázatot ír
ki. A pályázatot a Bizottság titkára készíti elő. A pályázat
tartalmát a Bizottság szótöbbséggel hagyja jóvá.
3. A pályázatot a Bizottság Titkára a Bizottság által
meghatározott időtartamra közzéteszi.
4. A beérkezett pályázatokat a leadási határidőtől számított 3 napon belül a Bizottság elbírálja és rangsorolja.
5. A rangsorolást követően az első három pályázót személyes meghallgatáson értékeli a Bizottság.
6. A munkáltató a személyes meghallgatás időpontjáról
5 napon belül írásban értesíti a pályázókat.
7. A Bizottság azonos pályázati feltételek teljesülése
esetén – a munkaköri jegyzék függvényében – előnyben
részesíti a nála üzemi baleset, vagy foglalkozási megbetegedés folytán munkaképtelenné vált, utóbb munkaképességét visszanyerő közalkalmazottat.
8. A Bizottság szavazattöbbséggel dönt a pályázók közötti rangsorról a fenti szempontok alapján. Szavazategyenlőség esetén a Bizottság elnöke dönt.
9. A Bizottság javaslatot tesz a munkáltatói jogkört
gyakorlónak az első helyre rangsorolt pályázóval történő
jogviszony létesítésére.
10. A munkáltatói döntésről a személyes meghallgatáson részt vett pályázókat a munkáltató a döntés meghozatalát követő 3 munkanapon belül írásban értesíti.
11. Jelen intézkedés az aláírás napján lép hatályba és
visszavonásig hatályos.
Sulyok János ezredes s. k.,
HM KPÜ vezérigazgató


text:
14/2014. (V. 10.) OGY határozata a miniszterelnök megválasztásáról.
1. Az Országgyűlés az Alaptörvény 16. cikk (3) és (4) bekezdése alapján
Orbán Viktort miniszterelnökké megválasztja. 2. Ez a határozat az elfogadásakor lép hatályba.
Kövér László s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
38/2012. (IV. 5.) ME határozata az Országos Statisztikai Tanács tagjainak megbízásáról.
A statisztikáról szóló 1993. évi XLVI. törvény 7. § (4) bekezdése alapján – a közigazgatási és igazságügyi miniszter előterjesztésére –
Asztalos Viktort, a Miniszterelnökség politikai főtanácsadóját, dr. Besenyei Lajost, a Magyar Tudományos Akadémia Statisztikai és Jövőkutatási Tudományos Bizottsága elnökét,
a Miskolci Egyetem professor emeritusát, dr. Bozsonyi Károlyt, a Károli Gáspár Református Egyetem általános rektor helyettesét,
dr. Dankó Istvánt, a Honvédelmi Minisztérium helyettes államtitkárát,
Deák Ilonát, a Magyar Agrárkamara szakértőjét, Gáll Attilát, Iszkaszentgyörgy polgármesterét,
Kassai Róbertet, az Ipartestületek Országos Szövetsége alelnökét, Kálmánné Juhász Ilonát, az Országos Egészségbiztosítási Pénztár közgazdasági főigazgató-helyettesét,
dr. Laczka Évát, a Központi Statisztikai Hivatal elnökhelyettesét,
dr. Lajtai Györgyöt, a Munkástanácsok Országos Szövetsége szakértőjét,
dr. Magyariné dr. Nagy Editet, a Belügyminisztérium helyettes államtitkárát,
Misovicz Tibort, a Külügyminisztérium helyettes államtitkárát, dr. Nagy Tibort, a Legfőbb Ügyészség főosztályvezető ügyészét,
Nátrán Rolandot, a Nemzetgazdasági Minisztérium helyettes államtitkárát, dr. Németh Pált, a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete vezető statisztikusát,
dr. Novák Jánost, az Országos Bírósági Hivatal osztályvezetőjét,
dr. Obádovics Csilla Zsuzsannát, a Szent István Egyetem docensét,
Oláh Miklóst, a Települési Önkormányzatok Szövetsége szakértőjét, Sándorné dr. Kriszt Évát, a Budapesti Gazdasági Főiskola rektorát,
dr. Simon Attila Istvánt, a Vidékfejlesztési Minisztérium helyettes államtitkárát,
Skultéty Lászlót, a Nemzeti Erőforrás Minisztérium helyettes államtitkárát,
Szabó Istvánt, a Nemzeti Innovációs Hivatal főosztályvezetőjét, Szentkirályi-Szász Krisztinát, a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium helyettes államtitkárát,
dr. Takácsné dr. György Katalint, a Károly Róbert főiskola egyetemi docensét,
Tardos Ágnest, a Magyar Nemzeti Bank igazgatóját, Tevanné dr. Südi Annamáriát, a Gazdasági Versenyhivatal főtitkárát,
Vass Mária Irént, Bojt polgármesterét, Vályi-Nagy Vilmost, a Nemzeti Fejlesztési Minisztérium helyettes államtitkárát,
Vályiné Koós Ibolyát, a Magyar Kereskedelmi és Iparkamara közgazdasági igazgatóhelyettesét,
Zilahi-Sebess Gézát, a Hajdú Volán Zrt. vezérigazgatóját az Országos Statisztikai Tanács tagsági teendőinek ellátásával;
dr. Soós Lőrincet, a KSH főosztályvezetőjét az Országos Statisztikai Tanács titkári teendőinek ellátásával
– a 2012. április 1-jétől 2015. március 31-éig terjedő időtartamra – megbízom.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
1108/2010. (V. 4.) Korm. határozata Köztársasági Érdemjel adományozásáról.
A Kormány a „Köztársasági Érdemjel” díj adományozásáról szóló 104/2010. (IV. 9.) Korm. rendelet 1. § (1) bekezdésében
meghatározott hatáskörében eljárva
Arnold Ferenc,
Benkovics Zoltán,
Bérczi László,
Buránszkiné Sallai Márta,
Darázsdi Zsuzsanna,
Dénes Andrásné,
Fraknói Gyula,
Gazsi Tilla,
dr. Göndöcs Zsigmond,
Horváth Gyula,
dr. Kálnoki-Gyöngyössy István,
Kojnok Róbert,
dr. Muhoray Árpád,
Pattantyús Á. Kristóf,
Rózsa Gyöngyi,
dr. Sebe László,
Szollár Csaba,
Tóth Gabriella és
Vikor István részére Köztársasági Érdemjel díjat adományoz.
Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
15/2017. (IV. 11.) KKM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38. §
(1) bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva az alábbi utasítást adom ki:
1. § A  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII. törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38. § (2) és (5) bekezdése alapján Kalmár Ferenc Andrást 2017. április 1. napjától
a  kinevezés visszavonásáig – de legfeljebb 6 hónap időtartamra – Magyarország szomszédságpolitikájának
fejlesztéséért felelős miniszteri biztossá nevezem ki.
2. § A miniszteri biztos az 1. §-ban meghatározott feladatkörében
a) képviseli Magyarország, a  magyar állampolgárok, valamint a  magyar kisebbségek érdekeit a  nemzetközi
külpolitikai fórumokon,
b) részt vesz a szomszédos országokkal közös kisebbségi vegyes bizottságok ülésein,
c) programot készít a  külhoni magyar kisebbségek helyzetének javítása érdekében szükséges szomszédság
politikai intézkedésekről, d) összehangolja a  szomszédságpolitika irányvonalát a  Kormány nemzetpolitikai és kisebbségpolitikai
programjaival,
e) szakmai felügyeletet gyakorol a  magyar közösséggel való kapcsolattartásért felelős diplomaták felett ezen
munkaköri feladataik vonatkozásában.
3. § A miniszteri biztos a  fenti tevékenysége ellátásáért a Ksztv. 38. § (6) bekezdése szerinti illetményre és juttatásokra
jogosult.
4. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon hatályba.
5. § Hatályát veszti a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 23/2016. (IX. 15.) KKM utasítás.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter


text:
73/2010. (V. 13.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság országos népszavazás kitűzésére irányuló kezdeményezés aláírásgyűjtő ívének hitelesítése tárgyában hozott határozata ellen benyújtott kifogás alapján meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 45/2010. (I. 29.) OVB határozatát helybenhagyja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. A választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továb biak ban: Ve.) 130. § (1) bekezdése alapján magánszemélyek
kifogást nyújtottak be az Alkotmánybírósághoz az Országos Választási Bizottság (a továb biak ban: OVB) 45/2010. (I. 29.)
OVB határozata ellen. Az OVB vitatott határozatában megtagadta annak az országos népszavazás kezdeményezésre
irányuló aláírásgyűjtő ív mintapéldányának a hitelesítését, amelyen a következő szöveg szerepelt:
„Egyetért-e azzal, hogy az Országgyűlés módosítsa a Polgári Perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvényt (Pp) oly
módon, hogy az rendelkezzen arról, miszerint
– a bírósági határozat elleni fellebbezésnek, kifogásnak, felülvizsgálati kérelemnek a jogorvoslatot elbíráló bírósághoz
 való felterjesztéséről a feleket a bíróság – felterjesztéssel egyidejűleg – írásban értesíti;
– a bíróság a feleket elő ze tesen értesíti, ha a tárgyaláson tanú vagy szakértő meghallgatására kerül sor;
– a bíróság az idézésben feltünteti, hogy a tárgyalás a kitűzött határnapon várhatóan meddig fog tartani, illetve
a megidézett személy milyen időtartamra köteles rendelkezésre állni?”
Az OVB határozata indokolásában megállapította, hogy a kezdeményezés nem felel meg az országos népszavazásról
és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továb biak ban: Nsztv.) 13. § (1) bekezdésében foglalt
egyértelműség követelményének. A népszavazásra feltenni kívánt kérdés számos kérdést és alkérdést tartalmaz,
amelyek külön-külön is megválaszolhatóak. Ezáltal a választópolgárnak nincs lehetősége az egyes kérdések között
különbséget tenni, és részkérdésenként véleményt nyilvánítani.
Az OVB megállapította továbbá, hogy eredményes népszavazás esetén a népszavazási kötelezés voltaképpen elvonná
a törvényalkotó jogát, ami az Alkotmány 2. § (2) bekezdésével ellentétesen korlátozná az országgyűlés törvényhozó
hatalmát.
A kifogástevők álláspontja szerint az OVB határozata jogszabálysértő, mert az Nsztv. 10. §-ában és 13. §-ában megjelölt
elutasítási indokok alaptalanok. Véleményük szerint az aláírásgyűjtő íven feltüntetett kérdés érthető, egyértelmű
mind nyelvtani, mind jogalkotási, mind a „választópolgári megérthetőség” tekintetében. Mindezek alapján a határozat
megsemmisítését, és az OVB új eljárás lefolytatására való kötelezését kérik az Alkotmánybíróságtól.
II. A kifogás nem megalapozott.
1. Az Alkotmánybíróság hatáskörét a jelen ügyben az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény 1. § h) pontja
alapján a Ve. 130. §-a határozza meg. Az Alkotmánybíróság eljárása ebben a hatáskörben jogorvoslati természetű.
Az Alkotmánybíróság az OVB határozatában, valamint a kifogásban foglaltak alapján azt vizsgálja, hogy az OVB
az aláírásgyűjtő ív hitelesítésének megtagadása során az Alkotmánynak és az irányadó törvényeknek meg fele lően
járt-e el [63/2002. (XII. 3.) AB határozat, ABH 2002, 342, 344.]. Az Alkotmánybíróság feladatát e hatáskörben eljárva is
alkotmányos jogállásával és rendeltetésével összhangban látja el [25/1999. (VII. 7.) AB határozat, ABH 1999, 251, 256.].
2. Az OVB határozatában megállapította, hogy a népszavazásra feltenni kívánt kérdés nem felel meg az Nsztv. 13. §
(1) bekezdésében foglalt egyértelműség követelményének.
Az Alkotmánybíróság az OVB határozatában foglalt indokolással egyetértve a kifogást nem találta megalapozottnak,
ezért a 45/2010. (I. 29.) OVB határozatot az abban foglalt indokok helyességére tekintettel, azonos indokok alapján
helybenhagyta.
Az Alkotmánybíróság jelen határozatának közzétételét az OVB határozatnak a Magyar Közlönyben való megjelenésére
tekintettel rendelte el.
Budapest, 2010. május 11.
Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


text:
33/2010. (III. 31.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság a köztársasági elnöknek az Országgyűlés által elfogadott, de még ki nem hirdetett törvény alkot mány elle nességének elő ze tes vizsgálatára benyújtott indítványa alapján – dr. Kovács Péter alkotmánybíró párhuzamos indokolásával – meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az „egyes törvényeknek a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete elnökének
rendelkezés-alkotási hatásköréhez kapcsolódó módosításáról” szóló, az Országgyűlés 2009. november 23-ai ülésnapján
elfogadott törvény 1–5. §-ai, valamint a 6. § (3) bekezdés a), ille tő leg c)–e) pontjai alkot mány elle nesek.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. Az Országgyűlés 2009. november 23-ai ülésnapján a T/10997. számú törvényjavaslat alapján törvényt fogadott el
az „egyes törvényeknek a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete elnökének rendelkezés-alkotási hatásköréhez
kapcsolódó módosításáról” (a továb biak ban: Törvény). A Törvény 1–5. §-ai több ágazati törvény [a hitelintézetekről és
pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény, a tőkepiacról szóló 2001. évi CXX. törvény, a biztosítókról és
a biztosítási tevékenységről szóló 2003. évi LX. törvény (a továb biak ban: Bit), a befektetési vállalkozásokról és
az árutőzsdei szolgáltatókról, valamint az általuk végezhető tevékenységek szabályairól szóló 2007. évi
CXXXVIII. törvény, és a viszontbiztosítókról szóló 2007. évi CLIX. törvény] módosításával (konkrétan: kiegészítésével)
hatáskört teremtenek a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete (a továb biak ban: PSZÁF) elnöke számára
rendelkezés (a továb biak ban: PSZÁF rendelkezés) megalkotására. A Törvény 6. § (1) és (2) bekezdése hatályba léptető
és hatályon kívül helyező rendelkezéseket tartalmaz. A 6. § (3) bekezdés az egyik ágazati törvény, a Bit. egyes
rendelkezései módosításáról szól: az a), ille tő leg a c)–e) pontok a PSZÁF rendelkezésre történő utalást iktatják be, míg
a b) pont a „miniszter” szövegrész helyébe a „pénz-, tőke- és biztosítási piac szabályozásáért felelős miniszter
(a továb biak ban: miniszter”) új szövegrészt iktatja be.
Az Országgyűlés elnöke a Törvényt 2009. november 27-én küldte meg a köztársasági elnöknek, sürgősségi kérelem
nélkül. A köztársasági elnök az Alkotmány 26. § (4) bekezdésében foglalt jogkörében eljárva – a részére előírt határidőn
belül – 2009. december 14-én fordult az Alkotmánybírósághoz azzal, hogy megítélése szerint a Törvény
alkot mány elle nes. A köztársasági elnök az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény 1. § a) pontja alapján –
tekintettel a 21. § (1) bekezdés b) pontjára, valamint a 35. §-ára is – indítványozta a ki nem hirdetett törvény
alkot mány elle nességének elő ze tes vizsgálatát.
A köztársasági elnök indítványában kifejti, hogy a PSZÁF rendelkezés magánjogi jogalanyok absztrakt ismérvek szerint
meghatározott, lezárt módon nem nevesíthető köre számára állapítana meg kötelezettségeket, illetve jogokat.
A normaszöveg megfogalmazásából szerinte nyilván való, hogy a PSZÁF rendelkezés az annak hatálya alá tartózók számára
kötelező aktus.
A továb biak ban a köztársasági elnök utal az Alkotmánybíróság gyakorlatára, amely szerint az Alkotmány kizárólagos
szabályokat tartalmaz arra vonatkozóan, hogy mely állami szervek, milyen jogszabályokat alkothatnak. Az Alkotmány
tehát a jogszabályalkotás tekintetében zárt rendszert képez: megjelöli a kibocsátót, megjelöli a jogszabály nevét,
rendelkezik egymáshoz való hierarchikus viszonyukról. Ennek meg fele lően a jogalkotói hatáskör alkotmányon alapuló
hatáskör, ami egyebek mellett arra is vezet, hogy a jogalkotói hatáskör esetleges átruházása is az Alkotmány
szabályozási tárgya kell, hogy legyen. Az Alkotmánybíróság gyakorlatából a köztársasági elnök azt a következtetést
vonja le, hogy az Alkotmányban eddig jogalkotási hatáskörrel fel nem ruházott állami szerv jogalkotási hatáskörrel
 való felruházása csak az Alkotmány megfelelő módosításával lehetséges.
A Törvény – hangsúlyozza a köztársasági elnök – kétséget kizáró módon jogszabály alkotására hatalmazná fel a PSZÁF
elnökét. Ez következik szerinte mindenekelőtt abból, hogy a Törvény javaslatával együtt T/10996. számon benyújtott, azzal
együtt tárgyalt törvényjavaslat módosítani indítványozta az Alkotmányt is, épp annak érdekében, hogy megteremtse
a PSZÁF rendelkezés kibocsátásának alkotmányos alapját. Az Alkotmány a törvényjavaslatban javasolt új 38. § szövege
szerint:
„A jogalkotás rendjéről szóló törvény lehetővé teheti, hogy az autonóm államigazgatási szerv és a kormányhivatal vezetője
– feladatkörében eljárva, törvény felhatalmazása alapján – rendelkezést adjon ki, amely törvénnyel, a Kormány, a Kormány
tagja vagy a Magyar Nemzeti Bank elnökének rendeletével nem lehet ellentétes. A rendelkezés hatálya a jogalkotásról szóló
törvény ben meghatározott személyekre és szervezetekre terjedhet ki. A rendelkezést a hivatalos lapban ki kell hirdetni.”
A törvényjavaslat indokolása kifejezetten leszögezi: a módosítás indoka az lett volna, hogy jogszabály alkotására csak
az Alkotmány felhatalmazása alapján kerülhet sor. Ugyanakkor az Országgyűlés a T/10996. számú javaslatot elvetette.
Ezen túlmenően a Törvény javaslata a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény (a továb biak ban: Jat.) módosítását is
tartalmazta. A javasolt – de az Országgyűlés által el nem fogadott – normaszöveg a PSZÁF elnökét jogalkotónak,
az általa alkotott PSZÁF rendelkezést pedig jogszabálynak minősítette volna.
A köztársasági elnök végezetül hangsúlyozza: a PSZÁF rendelkezés Törvény szerinti fogalmának tartalmi vizsgálata is
arra az eredményre vezet, hogy jogszabállyal állunk szemben. A PSZÁF rendelkezés ugyanis a Törvény szövege alapján
olyan aktus lenne, mely egyrészt normatív jellegű – hiszen absztrakt ismérvek szerint meghatározott, nem zárt címzetti
körhöz szól – másrészt pedig az államigazgatási szervezetrendszeren kívüli magánjogi jogalanyokat is kötelez.
Mindezek alapján úgy véli, hogy a Törvény jogalkotási hatáskörrel ruházna fel egy olyan állami szervet, mely
az Alkotmány szerint azzal nem rendelkezik. Miután pedig az Alkotmány értelmében jogalkotási hatáskör csak
az Alkotmányban adható, a Törvény idevonatkozó rendelkezéseit [1–5. §-ait, valamint a 6. § (3) bekezdés a), ille tő leg
c)–e) pontjait] ellentétesnek tartja az Alkotmánynak a jogszabály-kategóriákat és a kibocsátásukra feljogosított állami
szerveket taxatíve felsoroló 19. § (3) bekezdése a) és b) pontjával, 32/D. § (4) bekezdésével, 35. § (2) bekezdésével, 37. §
(3) bekezdésével és 44/A. § (2) bekezdésével.
Tekintettel arra, hogy a köztársasági elnök indítványa kifejezetten a PSZÁF rendelkezés, mint jogszabályi forma
alkot mány elle nességének megállapítására irányul, az Alkotmánybíróság a Törvény egyéb rendelkezéseit [6. § (1) és
(2) bekezdése, valamint a (3) bekezdés b) pontja] nem vizsgálta.
II. A köztársasági elnök indítványa alapján az Alkotmánybíróság által figye lembe vett jogszabályi rendelkezések
a következők:
1. Az Alkotmány rendelkezései:
„19. § (3) E jogkörében az Országgyűlés
a) megalkotja a Magyar Köztársaság Alkotmányát;
b) törvényeket alkot;”
„32/D. § (4) A Magyar Nemzeti Bank elnöke külön törvény ben meghatározott feladatkörében rendeletet bocsát ki,
amely törvénnyel nem lehet ellentétes. A rendeletet a hivatalos lapban ki kell hirdetni.”
„35. § (2) A Kormány a maga feladatkörében rendeleteket bocsát ki, és határozatokat hoz. Ezeket a miniszterelnök írja alá.
A Kormány rendelete és határozata törvénnyel nem lehet ellentétes. A Kormány rendeleteit a hivatalos lapban ki kell
hirdetni.”
„37. § (3) A Kormány tagjai törvény ben vagy kormányrendeletben kapott felhatalmazás alapján feladatkörükben
eljárva rendeletet adnak ki, amelyek törvénnyel és kormányrendelettel nem lehetnek ellentétesek. A rendeleteket
a hivatalos lapban ki kell hirdetni.”
„44/A. § (2) A helyi képviselőtestület a feladatkörében rendeletet alkothat, amely nem lehet ellentétes a magasabb
szintű jogszabállyal.”
2. A Törvény indítvánnyal érintett rendelkezései:
„1. § A hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996 . évi CXII. törvény (a továb biak ban: Hpt .) 235. §-a
a következő (3) bekezdéssel egészül ki:
»(3) Felhatalmazást kap a Felügyelet elnöke arra, hogy rendelkezésben állapítsa meg:
a) az adósok és a fedezetek minősítésének szempontjaira,
b) a Felügyelet felé történő adatszolgáltatás tartalmára, formájára, az adatszolgáltatás módjára és időpontjára,
c) a hitelintézetek befektetési szabályzatára,
d) a belső ellenőrzési rendszerekre, eljárásokra vonatkozó részletes szabályokat.«
2. § A tőkepiacról szóló 2001. évi CXX. törvény (a továb biak ban: Tpt .) 451. §-a a következő (3) bekezdéssel egészül ki:
»(3) Felhatalmazást kap a Felügyelet elnöke arra, hogy rendelkezésben állapítsa meg:
a) a szabályozott piac, a tőzsde és az elszámolóházi, valamint a központi szerződő fél tevékenységet végző szervezet
Felügyelet részére történő adatszolgáltatási kötelezettségének tartalmát, módját és gyakoriságát;
b) a befektetési alapkezelő üzleti, szolgáltatási tevékenységéhez kapcsolódó, a Felügyelet részére történő
adatszolgáltatási kötelezettségét, az adatszolgáltatás tartalmát, felépítését, módját, gyakoriságát;
c) a kockázati tőkealapok, illetve a kockázati tőkealap-kezelők e törvény szerinti tevékenységéhez kapcsolódó,
a Felügyelet részére történő adatszolgáltatási kötelezettségét, az adatszolgáltatás tartalmát, módját, gyakoriságát és
időpontját;
d) a központi értéktár Felügyelet részére történő adatszolgáltatási, valamint tájékoztatási kötelezettségének
tartalmát, módját és gyakoriságát;
e) a belső ellenőrzési rendszerekre, eljárásokra vonatkozó részletes szabályokat;
f) az ISIN azonosítóra vonatkozó részletes szabályokat;
g) a Felügyelet által elfogadott, illetve a nemzetközi pénzügyi piacokon általában használt nyelveket.«
3. § A biztosítokról és a biztosítási tevékenységről szóló 2003. évi LX. törvény (a továbbiakban: Bit.) a 235. §-t követően a
következő 235/A. §-sal egészül ki:
»235/A. § Felhatalmazást kap a Felügyelet elnöke, hogy
a) a független biztosításközvetítői jelentés szabályait,
b) a technikai kamatláb legnagyobb mértékét,
c) a biztosítók által a Felügyeletnek teljesítendő belső adatszolgáltatás rendjét és tartalmát,
d) a biztosító kötelező gépjármű-felelősségbiztosítási terméke eredményelszámolásának és adatszolgáltatásának
szabályait,
e) az aktuáriusi jelentés tartalmi követelményeit,
f) a Felügyeletnek az összevont alapú felügyeleti feladatok ellátásához szükséges rendszeresen szolgáltatandó
adatok körét
rendelkezésben állapítsa meg.«
4. § A befektetési vállalkozásokról és az árutőzsdei szolgáltatókról, valamint az általuk végezhető tevékenységek
szabályairól szóló. 2007. évi CXXXVIII. törvény (a továbbiakban: Bszt.) 180. §-a a következő (3) bekezdéssel egészül ki:
„(3) Felhatalmazást kap a Felügyelet elnöke arra, hogy a befektetési vállalkozás és az árutőzsdei szolgáltató Felügyelet
részére történő adatszolgáltatási kötelezettségét, az adatszolgáltatás tartalmát, felépítését, módját és gyakoriságát
rendelkezésben állapítsa meg.«
5. § A viszontbiztosítókról szóló 2007. évi CLIX. törvény (a továb biak ban: Vbit.) 155. §-a a következő (3) bekezdéssel
egészül ki:
»(3) Felhatalmazást kap a Felügyelet elnöke, hogy
a) a viszontbiztosítók belső adatszolgáltatásának rendjét és tartalmát,
b) a Felügyeletnek az összevont alapú felügyeleti feladatok ellátásához szükséges rendszeresen szolgáltatandó
adatok körét
rendelkezésben állapítsa meg.«
6. §
[...]
(3) A Bit.
a) 44. §-ának (3) bekezdésében a »pénz-, tőke- és biztosítási piac szabályozásáért felelős miniszter (a továb biak ban:
miniszter) rendeletben« szövegrész helyébe a »Felügyelet elnöke rendelkezésben« szöveg,
[...]
c) 72. §-ának (5) bekezdésében a »miniszter a biztosítók belső adatszolgáltatásának rendjéről és tartalmáról szóló
rendeletben« szövegrész helyébe a »Felügyelet elnöke a biztosítók belső adatszolgáltatásának rendjéről és tartalmáról
 szóló rendelkezésben« szöveg,
d) 183. §-ának (3) bekezdésében a »miniszter által kiadott rendelet rendelkezéseinek«
szövegrész helyébe a »Felügyelet elnöke által kiadott rendelkezésben foglaltaknak« szöveg,
e) 86. §-ának (5) bekezdésében, 99. §-ának (1) bekezdésében, 110. §-ában, 171. §-ának (2) bekezdésében és 180. §-ának
(2) bekezdésében a »miniszter rendeletben« szövegrész helyébe a »Felügyelet elnöke rendelkezésben« szöveg
lép.”
III. Az indítvány megalapozott.
1. Az Alkotmánybíróság az indítvány elbírálása során először is áttekintette a jogalkotási hatáskörrel kapcsolatos
gyakorlatát.
1.1. A miniszter jogalkotási hatáskörének államtitkárra történő átruházhatóságával összefüggésben az Alkotmánybíróság
leszögezte: „[a] miniszter jogalkotó hatásköre – mint valamennyi jogalkotó hatáskör – az Alkotmányon alapul.” Az
Alkotmány 37. § (3) bekezdése ugyanis egyértelműen a Kormány tagjai (a miniszterelnök és a miniszterek)
rendeletalkotásáról szól, következésképpen az államtitkár a minisztert rendeletalkotási hatáskörében nem
helyettesítheti. A helyettesítési hatáskör a miniszter jogalkotási hatásköre tekintetében – tartalmilag – e hatáskör
vertikális átruházását jelenti, ami sérti az Alkotmány 37. § (3) bekezdését [37/2006. (IX. 20.) AB határozat, ABH 2006,
480, 485, 486.].
Az Alkotmánybíróság a hivatkozott határozatban elvi éllel kimondta: „[a]z Alkotmány tehát a jogszabályalkotás
tekintetében egy zárt rendszert képez: megjelöli a kibocsátót, megjelöli a jogszabály nevét, rendelkezik egymáshoz
 való hierarchikus viszonyukról s az Alkotmány, a 32/A. §-a révén, gondoskodik a jogforrási hierarchia Alkotmánnyal
 való összhangjának garanciájáról is. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint azáltal, hogy a jogalkotói hatáskör
alkotmányon alapuló hatáskör, e hatáskör gyakorlásának esetleges átruházása is az »alapító norma«, az Alkotmány
szabályozási tárgya kell hogy legyen, azaz a »helyettesítésnek« is az Alkotmányon kell alapulnia.” (ABH 2006, 485.)
A mulasztásban megnyilvánuló alkot mány elle nességet megállapító határozat nyomán a kormányzati szervezetalakítással
összefüggő törvénymódosításokról szóló 2006. évi CIX. törvény 1. § (9) bekezdése módosította a központi államigazgatási
szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2006. évi LVII. törvényt, amelynek hatályos 31. §
(7) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a minisztert a rendelet kiadásában nem lehet helyettesíteni.
1.2. Egy másik ügyben – a köztársasági elnök elő ze tes normakontroll-kérelme alapján – az Alkotmánybíróság
alkot mány elle nesnek ítélte a jogszabályalkotásra vonatkozó egyetértési jogot [124/2008. (X. 14.) AB határozat, ABH
2008, 988.].
Az Alkotmánybíróság ebben a határozatában rámutatott, hogy a jogalkotás közvetlenül az Alkotmányon alapuló és
ezért törvénnyel nem korlátozható közhatalmi hatáskör, az Alkotmány maga határozza meg, hogy mely állami szerv és
milyen formában bocsáthat ki jogszabályt. (ABH 2008, 999.)
Hangsúlyozta továbbá az Alkotmánybíróság: az érintett alkotmányi rendelkezésekből és ezek alkotmánybírósági
értelmezéséből egyértelműen következik, hogy jogalkotó hatáskörrel csak az Alkotmány ruházhat fel egy szervet.
Az Alkotmányban nevesített jogalkotó szervek között az egyetértési jogkörrel felruházni kívánt országos
szakszervezeti szövetségek nem szerepelnek. Az Alkotmány alapján tehát az érdekképviseletek nem jogalkotó
szervek, ezért jogszabályalkotásra a jogszabály kibocsátásához kapcsolódó egyetértési joguk alapján való törvényi
felhatalmazásuk ellentétes az Alkotmány 2. § (1) bekezdésével, a hatalommegosztás elvével és az Alkotmánynak
a Kormány, illetve a miniszterek jogalkotását szabályozó rendelkezéseivel (ABH 2008, 1000.).
1.3. A Jat. alkot mány elle nességét megállapító 121/2009. (XII. 17.) AB határozatban az Alkotmánybíróság kifejtette, hogy
jogforrást mindkét értelemben – „jogszabály”, illetve „jogalkotó hatáskör” – csak az Alkotmány határozhat meg, hiszen
a jog érvényességének végső forrása jogilag az Alkotmány. Mivel a jogszabályok fajtáit és kötelező erejét maga
az Alkotmány határozza meg, az Alkotmányban felsoroltakon kívüli jogforrás nem létezhet.
A hivatkozott határozat azt is tartalmazza, hogy az Alkotmányban meghatározott szervek, az abban megjelölt
terjedelemben, és csak az ott meghatározott elnevezéssel jogosultak jogszabály kibocsátására. Az Alkotmány szerint
jogalkotó szerv az Országgyűlés, a Kormány, a Kormány tagjai, a Magyar Nemzeti Bank elnöke és a helyi
önkormányzatok, illetve rendkívüli, valamint szükségállapot idején a Honvédelmi Tanács, valamint a köztársasági
elnök. (ABK 2009. december, 2080, 2085, 2087.)
2. Az Alkotmánybíróság változatlanul irányadónak tekinti a jogalkotási hatáskörrel kapcsolatos eddigi gyakorlatát,
amelyet a jelen ügy elbírálása során is figye lembe vett. Ennek meg fele lően azt vizsgálta, hogy a PSZÁF rendelkezés
jogszabály-e, és bevezetésére van-e alkotmányi felhatalmazás.
2.1. A T/10997. számú törvényjavaslat általános indokolása szerint szükség van arra, hogy a PSZÁF elnöke az ajánlások,
valamint határozatok mellett a felügyelt személyekre és szervezetekre kötelező erejű rendelkezéseket is kiadhasson.
A törvényjavaslat 1. §-a eredetileg a Jat. módosítására irányult, amely egyrészt kiegészítette volna a jogalkotó szervek
listáját a PSZÁF elnökével, másrészt meghatározta volna a „rendelkezés”, mint jogszabály személyi hatályának
terjedelmét, valamint előkészítésének részletes szabályait is. Az Országgyűlés az 1. §-t a jelenlévő képviselők
kétharmada támogatottságának hiányában elvetette. Az elfogadott Törvény indítvánnyal érintett rendelkezéseit
vizsgálva is megállapítható, hogy az egyes ágazati törvények módosítása révén olyan tartalmú felhatalmazást kapott
a PSZÁF elnöke, amely normatív jellegű és kötelező erejű szabályozás megalkotására jogosította fel. A PSZÁF
rendelkezések személyi hatálya kiterjed pl. a hitelintézeti adósokra (minősítés szempontjainak meghatározása),
a tőkepiaci szereplők adatszolgáltatási kötelezettsége tartalmának, módjának és gyakoriságának meghatározására,
a biztosítók adatszolgáltatási rendjére.
Ezért az Alkotmánybíróság – osztva az indítványozó álláspontját – megállapította, hogy a Törvény jogalkotási hatáskörrel
hatalmazza fel a PSZÁF elnökét, az általa kiadott rendelkezés pedig ennek meg fele lően jogszabályi kötőerővel bírna.
2.2. A T/10997. számú törvényjavaslattal egyidejűleg a T/10996. számú törvényjavaslatot is előterjesztette a Kormány,
amely az Alkotmány módosítására irányult. Elfogadása esetén megteremtette volna az autonóm államigazgatási szerv
és a kormányhivatal vezetőjének jogalkotási hatáskörét. Az Országgyűlés azonban az Alkotmány módosítására
irányuló javaslatot az összes képviselő kétharmada támogatottságának hiányában elvetette.
Az Alkotmánybíróság a jelen eljárásában is hangsúlyozza: az Alkotmány kizárólagos szabályokat tartalmaz arra
vonatkozóan, hogy az állami szervek milyen jogszabályokat alkothatnak. Így az Alkotmány 19. § (3) bekezdés a) és
b) pontja szerint az Országgyűlés alkotja meg a Magyar Köztársaság Alkotmányát, és törvényeket alkot. Az Alkotmány
35. § (2) bekezdése értelmében a Kormány a maga feladatkörében rendeleteket bocsát ki, az Alkotmány 37. §
(3) bekezdés alapján a Kormány tagjai [az Alkotmány 33. § (1) bekezdése szerint a Kormány tagja a miniszterelnök és
a miniszterek] törvény ben vagy kormányrendeletben kapott felhatalmazás alapján feladatkörükben eljárva rendeletet
adnak ki. Az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdése szól az önkormányzati rendeletalkotásról, míg az Alkotmány 32/D. §
(4) bekezdése rendelkezik arról, hogy a Magyar Nemzeti Bank elnöke külön törvény ben meghatározott
feladatkörében rendeletet bocsát ki.
Az Országgyűlés jogkörét érintően – az Alkotmány rendelkezéseinek meg fele lően kihirdetett – rendkívüli állapot
esetén az Alkotmány 19/B. § (3) bekezdése a) pontja alapján a Honvédelmi Tanács gyakorolja az átruházott jogokat,
a 19/B. § (4) bekezdés szerint a Honvédelmi Tanács rendeletet alkothat törvényhozási tárgyban. Szükségállapot idején
pedig a köztársasági elnök jogosult rendeletalkotásra, amely az Alkotmány 19/C. § (2) bekezdése értelmében
a rendkívüli intézkedések bevezetésére irányulhat.
Az Alkotmány – a jogszabályalkotásra feljogosított szervek és személyek helyettesítését illetően – szól a miniszterelnök
helyettesítéséről is. Az Alkotmány 33. § (2) bekezdése szerint a miniszterelnököt az általa kijelölt miniszter helyettesíti.
E szabály a jogszabályalkotással is összefügg, mivel egyrészt az Alkotmány 35. § (2) bekezdése kimondja:
a kormányrendeleteket a miniszterelnök írja alá, másrészt mert a miniszterelnök, mint a Kormány tagja az Alkotmány
37. § (3) bekezdés alapján maga is alkothat rendeletet. Az Alkotmány 33. § (2) bekezdésébe foglalt helyettesítési
szabály ezért a kormányrendelet és a miniszterelnöki rendelet megalkotására is irányadó.
Az Alkotmány tehát kizárólagosan és kimerítően a felsorolt szerveket ille tő leg személyeket ruházza fel jogalkotási
hatáskörrel. Ebből következően minden olyan törvényi (rendeleti, vagy bármilyen egyéb) szabályozás közvetlenül sérti
az Alkotmány ezen rendelkezéseit akkor, ha valamely más – az Alkotmányban nem nevesített – szervnek vagy
személynek is biztosít jogalkotási hatáskört.
2.3. Az Alkotmánybíróság a fentiekben kifejtettekből következően megállapította: a Törvény 1–5. §-ai, valamint a 6. §
(3) bekezdés a), ille tő leg c)–e) pontjai olyan személyt – a PSZÁF elnökét – hatalmaznak fel jogszabály (rendelkezés)
alkotási hatáskörrel, akit az Alkotmány ilyen jogosítvánnyal nem ruház fel. Az Alkotmánybíróság ennek meg fele lően
megállapította, hogy a Törvény érintett rendelkezései ellentétesek az Alkotmány 19. § (3) bekezdése a) és b) pontjával,
32/D. § (4) bekezdésével, 35. § (2) bekezdésével, 37. § (3) bekezdésével és 44/A. § (2) bekezdésével.
Az Alkotmánybíróság határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét az alkot mány elle nesség megállapítására
tekintettel rendelte el.
Budapest, 2010. március 29. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke