type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1/2011. (I. 14.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály nemzetközi szerződésbe ütközésének vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában
– dr. Kovács Péter alkotmánybíró párhuzamos indokolásával, valamint dr. Bihari Mihály, dr. Lévay Miklós és dr. Lenkovics
Barnabás alkotmánybírák különvéleményével – meghozta a következő határozatot:
1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a prostituáltak részére kiadandó orvosi igazolásról szóló 41/1999. (IX. 8.) EüM
rendelet Melléklete nemzetközi szerződésbe ütközik, ezért azt 2011. december 31-i hatállyal megsemmisíti.
2. Az Alkotmánybíróság a prostituáltak részére kiadandó orvosi igazolásról szóló 41/1999. (IX. 8.) EüM rendelet 1. §
(4) bekezdése „nyilvántartására” szövegrésze nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítása és megsemmisítése
tárgyában az eljárást megszünteti. Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. 1. Az Alkotmánybíróságnál országgyűlési képviselők kezdeményezték a prostituáltak részére kiadandó orvosi igazolásról
szóló 41/1999. (IX. 8.) EüM rendelet (a továbbiakban: R.) 1. § (4) bekezdése „nyilvántartására” szövegrésze, valamint
az R. Melléklete, amennyiben pedig az alkotmánysértés a részbeni megsemmisítéssel nem orvosolható, úgy az R.
egésze nemzetközi szerződésbe ütközés miatti alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését.
Az indítványozók szerint a támadott rendelkezések ellentétben állnak a Magyarországon az 1955. évi 34. törvényerejű
rendelettel kihirdetett, az emberkereskedés és mások prostitúciója kihasználásának elnyomása tárgyában New
Yorkban, 1950. évi március hó 21. napján kelt nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) 6. Cikkével, ezáltal
az Alkotmány 7. § (1) bekezdésével is, mert – a hatályos magyar jogi szabályozás alapján – alkalmazásuk
eredményeként a prostituáltakról nyilvántartás jön létre, továbbá mert a prostituáltak igazolványkényszeréhez vezet.
Álláspontjukat a következőkkel támasztották alá. A szervezett bűnözés, valamint az azzal összefüggő egyes jelenségek
elleni fellépés szabályairól és az ehhez kapcsolódó törvénymódosításokról szóló 1999. évi LXXV. törvény
(a továbbiakban: Szbt.) 9. § (3) bekezdése szerint a prostituált szexuális szolgáltatásra akkor ajánlkozhat fel, ha
rendelkezik a külön jogszabályban előírt orvosi igazolással, amely igazolás kiadásáról – az Szbt. 62. § (2) bekezdésének
felhatalmazása alapján megalkotott – R. rendelkezik. Az R. 1. § (4) bekezdése az orvosi vizsgálatok nyilvántartására
külön jogszabály rendelkezéseit írja elő irányadónak, tehát kifejezetten utal arra, hogy a vizsgálatokat és az azon részt
vevő személyeket nyilvántartásba kell venni. Az R. Melléklete – mind tartalmát, mind formáját (kis könyvecske)
tekintve – a gyakorlatban olyan orvosi igazolás mintája, amely egyfajta igazolványként is szolgál: tartalmazza nemcsak
a személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról szóló 1992. évi LXIII. törvény 2. § 1. pontjában
felsorolt személyes adatokat és a 2. pontban felsorolt különleges adatokat, hanem sorszámmal is el van látva, továbbá
utal birtokosa prostituált mivoltára is. E szabályozás az Egyezménnyel ellentétes, mert megvalósul a prostituáltaknak
az egészségügyi nyilvántartásban való, ebbéli minőségükben történő feltüntetése, a szűrővizsgálatokon megjelenő
prostituáltak egészségügyi kontrollját dokumentáló, illetve a részükre kiadott igazolásokat egyaránt megjelenítő
nyilvántartás jön létre. Az indítványozók végül utaltak arra is, hogy nem a prostituáltak orvosi ellenőrzését, hanem
a szabályozásnak az R.-ben foglalt, az Egyezményt sértő módját tartják alkotmányellenesnek.
2. Az Alkotmánybíróság az eljárás során – álláspontjuk megismerése végett – megkereste az egészségügyi,
az igazságügyi és rendészeti, valamint a külügyminisztert. II. Az indítványok elbírálása során figyelembe vett jogszabályok:
1. Az Alkotmány rendelkezése: „7. § (1) A Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja
továbbá a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját.”
2. Az Egyezmény rendelkezése: „6. Cikk A jelen Egyezményben részes Felek kötelesek az összes szükséges intézkedést megtenni minden hatályos törvény,
szabályzat vagy igazgatási gyakorlat hatályon kívül helyezésére vagy eltörlésére, amely szerint a prostitúcióval
foglalkozó vagy azzal gyanúsított személyek különleges nyilvántartásba tartoznak magukat vétetni, külön
igazolvánnyal kell rendelkezniök, vagy különleges ellenőrzési vagy bejelentési előírások alá esnek.”
3. Az R. támadott, az indítvány elbírálásakor hatályos rendelkezései:
„1. § (4) A különböző vizsgálati módszerekről és ezek térítési díjáról a prostituáltat tájékoztatni kell, és az általa
választott módszerrel kell a vizsgálatot elvégezni.” „Melléklet a 41/1999. (IX. 8.) EüM rendelethez
Bőr- és Nemibeteg-gondozó egészségügyi szolgáltató ............... / .......... szám
ORVOSI IGAZOLÁS
Családi név:................................................................................................................................................................................................................. Utónév:......................................................................................................................................................................................................................... Születési hely, idő:....................................................................................................................................................................................................
Lakó- és tartózkodási hely:.................................................................................................................................................................................... Személyazonosságot igazoló okmány és száma:..........................................................................................................................................
A prostituáltak részére kiadandó orvosi igazolásról szóló 41/1999. (IX. 8.) EüM rendelet 2. §-a (2) bekezdésében felsorolt
fertőzések nem mutathatók ki. A vizsgálat időpontját követően a fertőzés lehetősége nem zárható ki.
Ez az igazolás a kiállítástól számított 3 hónapig használható fel.
.......................................................... (kiállítás helye, ideje) .......................................................... az intézet orvosa”
III. Az indítvány részben megalapozott. 1. Az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta meg, hogy az indítványozók jogosultak-e az Alkotmánybíróságról szóló
1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 1. § c) pontja szerinti eljárás kezdeményezésére. Az indítványozók
országgyűlési képviselők, így az Abtv. 21. § (3) bekezdés a) pontja alapján jogosultak jogszabály nemzetközi
szerződésbe ütközésének vizsgálatára irányuló indítvány előterjesztésére. 2. Az Alkotmánybíróság eljárása során észlelte, hogy az R. 1. § (4) bekezdését az indítvány benyújtását követően,
2005. március 31-i hatállyal módosította a 6/2005. (III. 23.) EüM rendelet 1. § (2) bekezdése. E módosítás következtében
az R. támadott rendelkezése már nem tartalmazza az indítványozók által sérelmezett „nyilvántartására” vonatkozó
szövegrészt. Az Alkotmánybíróság a hatályon kívül helyezett és a módosult jogszabály alkotmányellenességét kivételesen, az Abtv.
38. §-ában foglalt bírói kezdeményezés és a 48. §-ában szabályozott alkotmányjogi panasz esetében, valamint akkor
vizsgálja, ha a hatályát vesztett jogszabály helyébe lépő jogszabály azonos rendelkezési környezetben szintén
tartalmazza a sérelmezett rendelkezést. (137/B/1991. AB határozat, ABH 1992, 456, 457.) A fentiekre tekintettel
az Alkotmánybíróság a vizsgálatot a tárgytalanná vált indítvány tekintetében – az Alkotmánybíróság ideiglenes
ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.)
Tü. határozat (ABK 2009. január, 3.) 31. § a) pontja alapján – megszüntette.
3. Az Alkotmánybíróság – jogszabályok és állami irányítás egyéb jogi eszköze [Szbt., a szabálysértésekről szóló 1968. évi
I. törvény (a továbbiakban: Sztv.), KSH közlemény] alkotmányellenességének megállapítására irányuló, valamint
mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet sérelmező indítványok alapján – korábban már folytatott
vizsgálatot a prostitúcióra vonatkozó jogi szabályozás alkotmányossága tárgyában. Az 534/E/2001. AB határozatában
az Alkotmánybíróság – az Szbt. szabályozásának alkotmányossági vizsgálata során – áttekintette a prostitúció jelenlegi
szabályozásának kialakulását. „Az Szbt. új alapokra helyezte a prostitúció, mint társadalmi jelenség jogi szabályozását.
Bár a büntető jogszabályok módosításáról szóló 1993. évi XVII. törvény dekriminalizálta az addig a Büntető
Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: Btk.) 204. §-ában szabályozott »üzletszerű kéjelgés«
vétségét, ám továbbra is fennmaradt a tiltott kéjelgés szabálysértési alakzata. Ennek alapján az (...) Sztv. 92. §
(1) bekezdése pénzbírsággal rendelte sújtani mindazokat, akik pénzért közösülnek vagy fajtalankodnak.
A prostitúcióhoz kapcsolódó járulékcselekmények (üzletszerű kéjelgés elősegítése, kitartottság, kerítés) büntetőjogi
fenyegetettsége továbbra is fennmaradt. Az Szbt. 65–67. §-ai módosították az Sztv.-nek a prostitúcióra vonatkozó
rendelkezéseit. A 65. § megváltoztatta az Sztv. 92. §-át, és így a szabálysértésként büntetendő tiltott kéjelgés fogalmát.
(...) A 2001. március 1-jétől az Sztv. helyébe lépő új szabálysértési törvény – a szabálysértésekről szóló 1999. évi
LXIX. törvény – 143–145. §-ai a prostitúció vonatkozásában az Sztv.-vel lényegében megegyező szabályokat
tartalmaznak. Az Szbt. 65. §-a megszüntette a tiltott kéjelgés általános jogi fenyegetettségét, és maga a prostituált
csak abban az esetben sújtható pénzbírsággal vagy kiutasítással, ha jogszabályban meghatározott korlátozásokat
megszeg (így például védett övezetben ajánlkozik fel, vagy nem rendelkezik az előírt orvosi igazolással.” (ABH 2002,
1283, 1289–1290.). A fenti szabályozás a határozat meghozatala óta eltelt időben a prostituáltak orvosi igazolását
érintően annyiban változott, hogy a tiltott kéjelgést megvalósító személlyel szembeni kiutasítás intézkedés
alkalmazásának lehetőségét a törvényhozó megszüntette. A 735/B/2003. AB határozatban (ABH 2005, 1204.)
az Alkotmánybíróság a prostituáltak orvosi igazolására vonatkozó szabályok közül az Szbt. 9. § (3) bekezdése, valamint
az Sztv. 143. § (2) bekezdés c) pontja alkotmányosságáról az Alkotmány 15. §-ába ütközést állító indítványok kapcsán
foglalt állást. Az Alkotmánybíróságnak a jelen ügyben előterjesztett indítványok keretei között azonban nem általában
a prostituáltak tevékenysége jogi szabályozásának alkotmányossága tárgyában kellett állást foglalnia, hanem
kizárólag azt kellett vizsgálnia, hogy az R.-nek a prostituáltak igazolványkényszerét előíró Melléklete ellentétes-e
nemzetközi szerződéssel, és ezáltal sérül-e az Alkotmány 7. § (1) bekezdése.
4. Az Egyezmény Bevezetésében a szerződő felek deklarálják, hogy a prostitúciót és a prostitúció céljait szolgáló
emberkereskedést egyöntetűen az emberi személy méltóságával és értékével összeegyeztethetetlen, az egyén,
a család és a társadalom jólétét veszélyeztető jelenségként ítélik meg. Az emberkereskedés és mások prostitúciója
kihasználásának elnyomása érdekében megfogalmazott állami kötelezettségvállalások egyrészt a prostitúcióval
szorosan összefüggő, ún. élősködő cselekmények (a magyar jogi terminológia szerint és a köznyelvben is
használatosan a kerítés, kitartottság, üzletszerű kéjelgés elősegítése kifejezésekkel jelölt magatartások, cselekmények)
és az azt elősegítő emberkereskedés üldözésére, e jelenségek megelőzésére, leküzdésére vonatkozó intézkedések
megtételére, másrészt az e cselekmények áldozataivá vált személyek védelmére, a róluk való gondoskodásra,
hazatelepítésükre, a társadalomba való visszailleszkedésükre vonatkoznak. Az 1. és 2. Cikkben felsorolt büntetni
rendelendő cselekmények között a prostituáltak által folytatott tevékenység (az Alkotmánybíróság értelmezésében
az emberek minden olyan, a nemi úton való érintkezés körébe tartozó magatartása, cselekvése, amelyet nem érzelmi
alapon, más személyek szexuális vágyának felkeltése, kielégítése érdekében, anyagi ellenszolgáltatás fejében
tanúsítanak, illetve folytatnak – függetlenül annak tevőleges vagy eltűrt voltától) nem szerepel, ennek állami
szabályozására vonatkozóan az Egyezmény nem tartalmaz előírást. Az Egyezmény a más személy kéjelgésének
elősegítésére prostitúció céljából megkerített, arra rábírt, elcsábított, kizsákmányolt személyeket – függetlenül erre
vonatkozó beleegyezésüktől – a büntetendő cselekmények sértettjeként, áldozataiként szabályozza (5. Cikk, 16. Cikk),
s a részes államok tevőleges kötelezettségeit ennek megfelelően – e cselekmények elleni védelem biztosítása
érdekében – e személyekre, nem pedig tevékenységükre vonatkozóan írja elő. Ilyen állami kötelezettséget tartalmaz
az Egyezmény 6. Cikke is, amely az összes szükséges intézkedés megtételére minden hatályos törvény, szabályzat vagy
igazgatási gyakorlat hatályon kívül helyezésére vagy eltörlésére vonatkozik, „amely szerint a prostitúcióval foglalkozó
vagy azzal gyanúsított személyek különleges nyilvántartásba tartoznak magukat vétetni, külön igazolvánnyal kell
rendelkezniük, vagy különleges ellenőrzési vagy bejelentési előírások alá esnek”. Ilyen céllal fogalmazza meg továbbá
az Egyezmény 16. Cikke a felek egyetértését abban, hogy szociális, gazdasági, nevelési, egészségügyi, valamint
az ezekkel összefüggő területeken működő szerveiken keresztül a prostitúció megelőzésére, a prostitúció és
az Egyezményben említett bűncselekmények áldozatainak újranevelésére, a normális életviszonyokba való
beillesztésükre alkalmas intézkedéseket tesznek vagy elősegítik az ilyen intézkedéseket.
A fentiek alapján látható, hogy az Egyezményben részes feleknek a prostitúció felszámolásával kapcsolatos vállalásai
középpontjában a prostitúciót elősegítő, a prostitúció veszélyének kitett személyekkel szembeni és a prostituáltakat
kizsákmányoló cselekmények üldözése és a prostituáltak, vagy a prostitúció veszélyének kitett személyek védelme áll.
A 6. Cikk ezzel összhangban – a konkrét védelmi szabályok között – közvetlenül a prostitúcióval foglalkozó vagy
az azzal gyanúsított személyekre vonatkozóan fogalmaz meg előírásokat: rendelkezik a részes államok jogalkotásában
és jogalkalmazásában fellelhető, a prostitúció folytatása, vagy annak gyanúja alapján történő különleges
nyilvántartásba vételt, külön igazolvánnyal való rendelkezést, különleges ellenőrzést és bejelentést előíró vagy
megvalósító minden szabályozás és gyakorlat megszüntetéséről. E rendelkezés értelme és célja – az Egyezmény
Bevezetésében rögzített deklarációjával és a fent ismertetett rendelkezésekkel való összevetése alapján –
a prostitúciót folytató vagy azzal gyanúsított személyek megbélyegzését jelentő, ezáltal az emberi méltósághoz való
joguk, valamint információs önrendelkezési joguk sérelmét előidéző jogalkotás és jogalkalmazás felszámolása.
A 6. Cikk előírásából következően tehát a részes államok nem alkothatnak olyan szabályozást, illetve kötelesek
intézkedni minden szabályozás és joggyakorlat megszüntetéséről, amelyek alapján a prostitúcióval foglalkozó vagy
azzal gyanúsított személyek különleges, vagyis az érintettek személyi adatait és prostituált „státuszukra”, vagy annak
gyanújára vonatkozó adatot tartalmazó, ezen adatokat összekötő nyilvántartásba tartoznak magukat vétetni, továbbá
amelyek alapján e személyek külön igazolvány birtoklására lennének kötelezhetők, illetve e személyekre különleges,
tehát kizárólag e jogalanyi körre vonatkozó ellenőrzés vagy bejelentés (jelentkezési kötelezettség) valósulna meg. Ezt
az értelmezést támasztja alá az Egyezmény 18. Cikke is, amely kivétel-szabályként – nyilvánvalóan még
kiszolgáltatottabb helyzetük és külön intézkedéseket igénylő védelmük érdekében – a prostitúciós célú
emberkereskedelem külföldi áldozatai (a hazájukat kényszer, fenyegetés, megtévesztés hatására elhagyó, illetve
elhurcolt, a prostitúció útjára terelt személyek) esetében kifejezetten elrendeli e személyek adatainak gyűjtését, s
azoknak a származási állam illetékes hatóságaival való közlését (azonosságuk és személyi állapotuk megállapítása,
valamint az őket hazájuk elhagyására rábíró személyek megtalálása, esetleges hazatelepülésük elősegítése céljából).
Az Egyezmény 6. Cikke a tilalmat „minden hatályos törvény, szabályzat vagy igazgatási gyakorlat” tekintetében
fogalmazza meg, amely jelenti a felsorolt igazgatási cselekményeket kifejezetten előíró jogi szabályozás eltörlését, de
ennek hiányában is minden szabályozási mód, vagy bármely jogalkalmazói gyakorlat megszüntetését és az ilyen
szabályozás és gyakorlat jövőbeni létrejöttének megakadályozását is, amelyek eredményeként az érintett személyek
különleges nyilvántartásba vétele, a külön igazolvánnyal való rendelkezés, valamint a különleges ellenőrzési vagy
bejelentési előírások alá kerülése megvalósulna. A 6. Cikk „minden hatályos törvény” kitételén értelemszerűen nem
csupán a magyar jogforrási hierarchiában legmagasabb szinten álló jogforrás értendő, hanem – a nemzetközi bírói
fórumok értelmezésének megfelelően – valamennyi, a szerződő államok különböző jogrendszerei által jogi normának
minősített, az adott állam jogrendszere által annak megalkotására feljogosított szerv vagy személy által megalkotott,
állami úton kikényszeríthető szabályozások is – függetlenül azoknak a szerződő felek jogrendje szerinti jogforrási
hierarchiában elfoglalt helyétől, megnevezésétől. 5. Tekintettel arra, hogy a prostituáltak orvosi igazolásáról a magyar jogrendben más jogszabályok is rendelkeznek,
az Alkotmánybíróság a támadott szabályozás Egyezménybe ütköző voltának vizsgálatát az R. jogszabályi környezetére
figyelemmel végezte el. A R. megalkotására az Szbt. 62. § (2) bekezdése alapján került sor. Az Szbt., amelyet
a törvényhozó a szervezett bűnözés, valamint az azzal összefüggő jelenségek közigazgatási-jogi eszközökkel történő
visszaszorítása érdekében alkotott, meghatározza a prostitúció kezelésének egyes közrendvédelmi szabályait
(Különös rendelkezések, III. fejezet). A prostitúciót folytató jogalanyok e tevékenységének jogi kereteit az Szbt.-ben
– többek között – a 7–11. §-okban foglalt szabályok jelölik ki, amelyek közül a 9. § (3) bekezdés előírja, hogy „a
prostituált szexuális szolgáltatásra akkor ajánlkozhat fel, ha rendelkezik a külön jogszabályban előírt orvosi
igazolással”. Az Szbt. által megkövetelt igazolás azonos az R. alapján kiállított igazolással, amelynek hiányában
a prostituált az Szbt. 9. § (3) bekezdésében foglalt „felajánlkozással” a szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény
(a továbbiakban: Szabs.tv.) 143. § (2) bekezdés c) pontjában szabályozott „Tiltott kéjelgés” szabálysértési tényállását
valósítja meg. A Szabs.tv. által elzárással vagy pénzbírsággal szankcionált szabálysértés miatti eljárás lefolytatására
a bíróság rendelkezik hatáskörrel. Az Szbt. által a prostitúció jogszerű folytatásához előírt igazolás kiadására irányuló eljárást az R. szabályozza. Az orvosi
vizsgálat elvégzését a bőr-nemibeteg gondozó egészségügyi szolgáltatónál – az Szbt. 4. § e) pontjában definiált –
prostituált kezdeményezi [R. 1. § (1) és (4) bekezdés]. A különböző nemi úton terjedő betegségek szűrését szolgáló,
térítés ellenében történő vizsgálatok elvégzését és eredményének kiértékelését követően az igazolás kiadására akkor
kerül sor, ha az érintett személynél az R.-ben felsorolt fertőzések [vérbaj (syphilis), kankó (gonorrhoea), HIV, szexuális
úton terjedő chlamydia, hepatitis B] egyike sem mutatható ki. Az orvosi igazolás a személyazonosságot igazoló
okmánnyal együtt érvényes és a kiállítástól számított három hónapig használható fel [R. 2–4. §]. Az orvosi igazolás
tartalmát és formáját az R. Melléklete egy formanyomtatványon határozza meg: az „Orvosi igazolás” cím felett
tartalmazza a kibocsátó bőr- és nemibeteg gondozó egészségügyi szolgáltató megnevezését, az igazolás sorszámát,
a sorszámban, annak részeként a „/” jel feltüntetéséből következően a kibocsátás évét, az igazolás cím alatt pedig
a „családi név, utónév, születés hely, idő, lakó- és tartózkodási hely, személyazonosságot igazoló okmány és száma”
adatokat. A személyi adatok alatt az igazoláson a következő szöveg olvasható: „A prostituáltak részére kiadandó orvosi
igazolásról szóló 41/1999. (IX. 8.) EüM rendelet 2. § (2) bekezdésében felsorolt fertőzések nem mutathatók ki.
A vizsgálat időpontját követően a fertőzés lehetősége nem zárható ki. Ez az igazolás a kiállítástól számított 3 hónapig
használható fel.” Legalul a kiállítás helye, ideje és a kiállító intézet orvosának aláírása szerepel.
A fent ismertetett szabályozás alapján megállapítható, hogy az R. olyan orvosi vizsgálatok elvégzését és azok negatív
eredményét tanúsító igazolás kiadásának szabályozását tartalmazza, amelyek a prostitúció legális folytatásának
elengedhetetlen feltételét képezik. E feltételek közül az Alkotmánybíróságnak az indítvány keretei között az igazolásra
vonatkozó szabályozás nemzetközi szerződésbe ütközéséről kellett döntenie. Az igazolás tartalmát és formáját
jogszabály határozza meg, jogszabály jelöli ki a kibocsátására jogosult, illetve köteles egészségügyi intézményeket is.
Az igazolás kiállítása és kiadása során az egészségügyi szolgáltató igazgatási feladatot lát el: olyan okiratot bocsát ki,
amely – a személyazonosságot igazoló okmánnyal együtt – a hatályos jog által legálisnak tekintett tevékenység
jogszerű folytatásához előírt feltétel teljesülését hivatott hitelt érdemlő módon tanúsítani az Szbt. 9. §
(3) bekezdésében foglalt előírás betartását ellenőrző állami szervek előtt. Ez az okirat más, az R.-ben meghatározott
betegségek fenn nem állását bizonyító orvosi dokumentációval, igazolással nem pótolható, birtokosát – a személyi
igazolvánnyal együttesen használva – kizárólag ez jogosítja fel arra, hogy az Szbt. 9. § (3) bekezdésében foglalt
magatartást, tevékenységet (szexuális szolgáltatásra való felajánlkozás) szankció nélkül tanúsíthassa, illetve végezze.
A Melléklet szerinti tartalommal kiállított igazolás sorszámmal van ellátva, amely jellemzően a jog által meghatározott
keretek között végezhető tevékenységek folytatásához rendelt feltételek megvalósulását igazoló igazolványoknak,
okiratoknak, engedélyeknek, bizonyítványoknak, nem pedig az egészségi állapotot (betegségek fenn nem állását)
dokumentáló orvosi igazolásoknak a tartalmi kelléke. Az R. alapján kiadott igazolás az Szbt. 4. § c) pontja szerinti
prostituált személyes adatait, egészségi állapotára vonatkozó adatát rögzíti, és utal arra is, hogy birtokosa prostituált.
A fenti tartalommal kiadott „orvosi igazolás” önmagában nem minősíthető igazolványnak, személyi igazolvány nélkül
ez az irat alkalmatlan arra, hogy a prostitúció folytatására, az Szbt. 9. § (3) bekezdése szerinti szexuális szolgáltatásra
felajánlkozás jogosultságát az állami szervek előtt indult eljárásokban igazolja. Az igazolás „érvényességét”,
felhasználhatóságát a személyi igazolvánnyal való együttes használathoz kötő szabályozás folytán azonban nemcsak
az „igazolvány”, hanem – tartalmára és rendeltetésére tekintettel – az Egyezmény által tiltott „külön igazolvány”
kritériumának is megfelel. Magyarország az Egyezmény 6. Cikkében a prostitúcióval foglalkozó személyekre vonatkozó, az állami szervek által
alkotott olyan jogi szabályozás hatályon kívül helyezését és azon alapuló, vagy attól függetlenül kialakult gyakorlat
eltörlését vállalta, amely e személyeknek a prostitúció folytatásával összefüggésben a külön igazolvánnyal (a
köznyelvben elterjedt és a jogtörténetben ismert kifejezéssel élve „bárcával”) való ellátását, azzal való „rendelkezését”
írja elő – mindezt az érintettek stigmatizálását jelentő, az emberi méltósághoz való jogukat sértő vagy azt
eredményező jogi szabályozás, vagy jogalkalmazói gyakorlat felszámolása érdekében. E vállalásnak azonban nem felel
meg az a szabályozás, amely a prostitúció jogszerű folytatásához olyan, az állami hatóságok, illetve – meghatározott
ügycsoportokra vonatkozóan – hatósági jogkörrel felruházott szervek által kiállított okiratokat követel meg, amelyek
– akár együttesen vagy külön-külön, kifejezetten vagy utalásszerűen – közhitelesen tanúsítják azt a tényt is, hogy
birtokosuk prostituált. Erre tekintettel megállapítható, hogy az R. Melléklete nemzetközi szerződésbe ütközik: sérti
az Egyezmény 6. Cikke „külön igazolvánnyal kell rendelkezniük” fordulatát.
Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott: „[a]z Alkotmány 7. § (1) bekezdése azt is jelenti, hogy a Magyar
Köztársaság az Alkotmány rendelkezéseinél fogva részt vesz a nemzetek közösségében; ez a részvétel tehát a belső jog
részére alkotmányi parancs”. Ebből azt a következtetést vonta le az Alkotmánybíróság, hogy az Alkotmány 7. §
(1) bekezdése kifejezett rendelkezésénél fogva a nemzetközi jog bizonyos szabályai, a „vállalt” nemzetközi
kötelezettségek kötelezően érvényesülnek. [53/1993. (X. 13.) AB határozat, ABH 1993, 323, 327.; 2/1994. (I. 14.) AB
határozat, 1994, 41, 53; 15/2004. (V. 14.) AB határozat, ABH 2004, 269, 273–274.]
Az Abtv. 45. § (1) bekezdése értelmében, ha az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a nemzetközi szerződést
kihirdető jogszabállyal azonos vagy annál alacsonyabb szintű jogszabályi rendelkezés nemzetközi szerződésbe
ütközik, akkor a nemzetközi szerződésbe ütköző jogszabályi rendelkezést megsemmisíti. A jelen esetben a nemzetközi
szerződésbe ütköző jogszabályi rendelkezés a nemzetközi szerződést kihirdető jogszabálynál alacsonyabb szintű,
ezért az Alkotmánybíróság az R. Mellékletét, mint nemzetközi szerződésbe ütköző jogszabályi rendelkezést
megsemmisítette. Az Alkotmánybíróság a megsemmisítés időpontját az Abtv. 43. § (4) bekezdése alapján – pro futuro hatállyal – úgy
állapította meg, hogy a jogalkotónak megfelelő idő álljon rendelkezésére ahhoz, hogy az alkotmányellenes helyzet
megszüntetéséhez szükséges feladatának eleget tudjon tenni. Bár a jelen ügyben vizsgált szabályozás megalkotására
a prostitúció kezelésének közrendvédelmi szabályai érvényesülése érdekében adott felhatalmazást a törvényhozó,
kétségtelen, hogy az R. előírásai a jellemzően nemi úton terjedő betegségek veszélyének leginkább kitett személyek
egészségvédelmét, közegészségügyi szempontok érvényesülését is célozni kívánják. A vizsgált szabályozás
e tekintetben nyilvánvalóan összefügg az Alkotmány 70/D. §-ával, amelyből az állam számára kötelezettség
következik a különböző fertőző betegségek, köztük a nemi úton terjedő megbetegedések elleni védelem
biztosítására, ennek érdekében megfelelő egészségügyi intézményhálózat működtetésére, az orvosi ellátás
megszervezésére. A fertőző betegségek veszélyének fokozottan kitett személycsoportok egészségvédelmére és
a prostitúció egészségügyi kockázatot jelentő káros hatásainak kiküszöbölésére szolgáló jogi eszközök megválasztása
során azonban a jogalkotónak a nemzetközi kötelezettségvállalásokra és az Alkotmány rendelkezéseire figyelemmel
kell eljárnia, amelynek során gondoskodnia kell arról, hogy a szabályozásokkal érintettek alapvető emberi jogai,
az emberi méltósághoz fűződő és információs önrendelkezési jogai ne szenvedjenek sérelmet.
Az Alkotmánybíróság a határozat Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 41. §-a alapján rendelte el.
Budapest, 2011. január 10. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1117/2019. (III. 13.) Korm. határozata az Iskola Alapítvány programjának finanszírozásához szükséges forrás biztosításáról.
A Kormány felhívja a  pénzügyminisztert, hogy – a  miniszterelnök általános helyettesének bevonásával –
gondoskodjon az  Iskola Alapítvány programjának finanszírozása érdekében a 2019. évben szükséges legfeljebb
380 000 000 forint központi költségvetési forrás biztosításáról a Magyarország 2019. évi központi költségvetéséről
szóló 2018. évi L. törvény 1.  melléklet XLII. A  költségvetés közvetlen bevételei és kiadásai fejezet, 42. Alapok
támogatása cím, 2. Bethlen Gábor Alap támogatása alcím javára.
Felelős: pénzügyminiszter
a miniszterelnök általános helyettese Határidő: 2019. július 1.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2010. LXXV. törvény az egyszerűsített foglalkoztatásról.
1. § (1) E törvény szabályai szerint, egyszerűsített módon létesíthető munkaviszony (a továbbiakban: egyszerűsített
foglalkoztatás)
a) mezőgazdasági, továbbá turisztikai idénymunkára vagy
b) alkalmi munkára.
(2) Az alkalmi munkára irányuló egyszerűsített foglalkoztatás esetén az egyszerűsített munkaviszonyban egy naptári
napon legfeljebb foglalkoztatott munkavállalók létszáma – a munkáltatónak az adott hónapot megelőző hat havi
átlagos statisztikai létszámát alapul véve – nem haladhatja meg
a) a Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény (a továbbiakban: Mt.) hatálya alá tartozó főállású személyt
nem foglalkoztató munkáltató esetén az egy főt,
b) egy főtől öt főig terjedő munkavállaló foglalkoztatása esetén a két főt,
c) hattól húsz főig terjedő munkavállaló foglalkoztatása esetén a négy főt,
d) húsznál több munkavállaló foglalkoztatása esetén a munkavállalói létszám húsz százalékát.
(3) A (2) bekezdésben meghatározott napi alkalmi munkavállalói létszámkeretet a munkáltató a tárgyév napjaira
egyenlőtlenül beosztva is felhasználhatja, a 2. § 3. pontjára is figyelemmel. Ennek során a tárgyévben fel nem használt
létszámkeret a következő naptári évre nem vihető át.
(4) Ha a munkáltató és a munkavállaló
a) idénymunkára, vagy
b) idénymunkára és alkalmi munkára
létesít egymással több ízben munkaviszonyt, akkor ezen munkaviszonyok együttes időtartama a naptári évben
a százhúsz napot nem haladhatja meg.
(5) E törvény szabályai nem zárják ki, hogy az (1) bekezdésben foglalt esetekben a munkáltató és a munkavállaló az Mt.
általános szabályai szerint létesítsen munkaviszonyt.
2. § E törvény alkalmazásában:
1. mezőgazdasági idénymunka: a növénytermesztési, erdőgazdálkodási, állattenyésztési, halászati ágazatba tartozó
olyan munkavégzés, amely az előállított áru vagy a nyújtott szolgáltatás természete miatt – a munkaszervezés
körülményeitől függetlenül – évszakhoz, az év adott valamely időszakához vagy időpontjához kötődik, illetve
a megtermelt mezőgazdasági termékeknek a munkáltató saját gazdasága területén történő anyagmozgatása,
csomagolása, feltéve, hogy azonos felek között a határozott időre szóló munkaviszony időtartama nem haladja meg
egy naptári éven belül a százhúsz napot,
2. turisztikai idénymunka: a kereskedelemről szóló törvényben meghatározott kereskedelmi jellegű turisztikai
szolgáltatási tevékenységet folytató munkáltatónál végzett idénymunka, feltéve, hogy azonos felek között
a határozott időre szóló munkaviszony időtartama nem haladja meg egy naptári éven belül a százhúsz napot,
3. alkalmi munka: a munkáltató és a munkavállaló között
a) összesen legfeljebb öt egymást követő naptári napig, és
b) egy naptári hónapon belül összesen legfeljebb tizenöt naptári napig, és
c) egy naptári éven belül összesen legfeljebb kilencven naptári napig
létesített, határozott időre szóló munkaviszony,
4. külföldi személy: a magyar állampolgársággal nem rendelkező természetes személy,
5. harmadik országbeli állampolgár: a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló
törvényben meghatározott harmadik országbeli állampolgár,
6. tagállam: az Európai Unió tagállama, valamint az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes más
állam, továbbá olyan állam, amelynek állampolgára az Európai Közösség és tagállamai, valamint az Európai Gazdasági
Térségről szóló megállapodásban nem részes állam között létrejött nemzetközi szerződés alapján a szabad mozgás és
tartózkodás joga tekintetében az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes állam állampolgárával
azonos jogállást élvez.
A törvényt az Országgyűlés a 2010. július 5-i ülésnapján fogadta el.
Az egyszerűsített foglalkoztatás céljára létrehozott munkaviszony 3. § (1) Egyszerűsített foglalkoztatás céljából létrejött munkaviszony a felek megállapodása alapján, a munkáltató 11. §-ban
meghatározott bejelentési kötelezettségének teljesítésével keletkezik. Amennyiben azt a munkavállaló kéri, illetve
a jogszabály alapján nem elektronikus úton bevallásra kötelezett munkáltató választása szerint, az egyszerűsített
foglalkoztatás céljából munkaviszonyt az e törvény melléklete szerinti szerződés megkötésével kell létesíteni, és azt
legkésőbb a munka megkezdéséig kell írásba foglalni.
(2) Nem létesíthető egyszerűsített foglalkoztatásra munkaviszony olyan felek között, akik között a szerződés
megkötésekor már az Mt. szabályai szerint létesített munkaviszony áll fenn.
(3) Ha a munkaviszony nem egyszerűsített foglalkoztatás céljából jött létre, a munkaszerződés nem módosítható annak
érdekében, hogy a munkáltató a munkavállalót egyszerűsített foglalkoztatás keretében foglalkoztassa.
(4) Nem létesíthető egyszerűsített foglalkoztatásra irányuló jogviszony a köztisztviselők jogállásáról szóló 1992. évi
XXIII. törvény 1. §-ában, valamint a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 1. § (1) bekezdésében
meghatározott munkáltató által az alaptevékenységébe tartozó feladatai ellátására.
4. § (1) Egyszerűsített foglalkoztatás céljára létesített munkaviszonyra az Mt., valamint a kötelező legkisebb munkabérről és
a garantált bérminimumról szóló külön jogszabály rendelkezéseit az e törvényben meghatározott eltérésekkel kell
alkalmazni.
(2) Egyszerűsített foglalkoztatás esetén nem lehet alkalmazni az Mt.-nek
a) a munkaviszony időtartamára vonatkozó 79. § (4) és (6)–(7) bekezdését,
b) a munkaszerződéstől eltérő foglalkoztatásra vonatkozó 83–83/A. §-át,
c) a munkaszerződés módosítására vonatkozó 84–84/A. §-át,
d) a munkáltató jogállásváltozására vonatkozó 86. § d) pontját, valamint 86/A–86/E. §-át,
e) a kiküldetésre, kirendelésre, más munkáltatónál történő munkavégzésre vonatkozó 105–106/B. §-át,
f) az egyéb hátrányos jogkövetkezményekre vonatkozó 109. §-át,
g) a munkaidőre vonatkozó szabályai közül a 117/A. §-át,
h) a vasárnap történő munkavégzésre vonatkozó 124. § (1) bekezdését,
i) a szabadság kiadására vonatkozó 134. §-át,
j) a foglalkoztatási kötelezettségnek a munkavállaló más munkáltatónál történő munkavégzéssel való teljesítésére
vonatkozó 150. §-át,
k) az állásidőre vonatkozó 151. § (4) bekezdését,
l) a vezető állású munkavállalókra vonatkozó X. fejezetét,
m) a távmunkavégzésre vonatkozó X/A. fejezetét,
n) a munkaerő-kölcsönzésre vonatkozó XI. fejezetét, valamint
o) a közigazgatási szerveknél foglalkoztatott munkavállalókra vonatkozó eltérő rendelkezésekről szóló XII. fejezetét.
(3) Alkalmi munkára létesített egyszerűsített foglalkoztatás esetén a (2) bekezdésben foglaltakon túlmenően
a) nem kell alkalmazni az Mt. betegszabadságra, egyéb munkaidő-kedvezményekre vonatkozó 137–140. §-át,
b) a munkaidő-beosztás az Mt. 119. §-ától eltérően az egybefüggő munkavégzés első napján is közölhető,
c) a munkáltató munkaidőkeret hiányában is elrendelhet az Mt. 120. §-a szerint egyenlőtlen munkaidő-beosztást,
d) nem kell alkalmazni az Mt. 97–99. §-ában rögzített, a munkaviszony megszűnése esetén a munkaviszonyra
vonatkozó szabályban és egyéb jogszabályokban előírt igazolások kiadására vonatkozó előírásokat.
5. § (1) Harmadik országbeli állampolgár – a bevándorolt vagy letelepedett jogállású személy kivételével – kizárólag
mezőgazdasági idénymunka keretében foglalkoztatható e törvény szerint létesített munkaviszony alapján.
(2) Az állami foglalkoztatási szerv a harmadik országbeli állampolgár kérelmére haladéktalanul megkeresi
a) az egészségbiztosítási szervet a társadalombiztosítási azonosító jel (a továbbiakban: TAJ-szám), valamint
b) az állami adóhatóságot az adóazonosító jel
kiadása érdekében.
(3) Az egészségbiztosítási szerv, illetve az adóhatóság az igazolványt közvetlenül a munkavállalónak adja ki.
(4) A (2) bekezdés szerinti kérelem esetén az állami foglalkoztatási szerv ellenszolgáltatás nélkül hatósági bizonyítványt ad
ki a harmadik országbeli állampolgárnak, amely igazolja, hogy a harmadik országbeli állampolgár az állami
foglalkoztatási szervet megkereste annak érdekében, hogy a jövőben egyszerűsített foglalkoztatási jogviszony
keretében vállaljon munkát.
6. § Egyszerűsített foglalkoztatás esetén a munkavégzés megkezdése előtt a munkáltatónak meg kell győződnie arról,
hogy a munkavállaló a munka elvégzésére alkalmas állapotban van.
Az egyszerűsített foglalkoztatáshoz kapcsolódó közteherfizetés 7. § (1) Az egyszerűsített foglalkoztatás keretében alkalmazott személy utáni személyi jövedelemadó- és járulékfizetési
kötelezettségekre – a (2) bekezdésben meghatározott kivételekkel – a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi
CXVII. törvény (a továbbiakban: Szja.tv.), illetve a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról,
valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Tbj.) rendelkezéseit kell
alkalmazni.
(2) A személyi jövedelemadó- és járulékfizetési kötelezettségekre az egyszerűsített foglalkoztatás esetén
a) a 2. § 1. és 2. pontjában meghatározott mezőgazdasági és turisztikai idénymunka esetén,
b) a 2. § 3. pontjában meghatározott alkalmi munka eseteiben
az Szja.tv. és a Tbj. rendelkezéseit a 8–9. §-ban foglalt eltérésekkel kell alkalmazni.
8. § (1) A munkáltató a 7. § (2) bekezdésében meghatározott egyszerűsített foglalkoztatásra irányuló munkaviszony alapján
a (2) bekezdésben meghatározott közterhet fizet.
(2) Egyszerűsített foglalkoztatásban foglalkoztatott munkavállaló esetében a munkáltató által fizetendő közteher
mértéke a 7. § (2) bekezdés a) pontja esetén a munkaviszony minden naptári napjára munkavállalóként 500 forint,
a 7. § (2) bekezdés b) pontja esetén a munkaviszony minden naptári napjára munkavállalóként 1000 forint.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben szabályozott közteher megfizetésével nem terheli
a) a munkáltatót társadalombiztosítási járulék, szakképzési hozzájárulás, egészségügyi hozzájárulás és rehabilitációs
hozzájárulás, valamint az Szja.tv.-ben a munkáltatóra előírt adóelőleg-levonási kötelezettség,
b) a munkavállalót nyugdíjjárulék (tagdíj), egészségbiztosítási és munkaerő-piaci járulékfizetési, egészségügyi
hozzájárulás-fizetési és személyi jövedelemadóelőleg-fizetési kötelezettség.
(4) Ha a munkáltató a (2) bekezdésben szereplő közteherrel terhelt munkára az 1. § (2)–(4) bekezdésében és a 2. §
1–3. pontjaiban meghatározott létszám-, illetve időkorlátok túllépésével létesít, illetve tart fenn e törvény szerinti
munkaviszonyt, attól a naptól, hogy az előzőek szerinti feltételek nem teljesülnek, a munkáltató a munkavállalóira nem
alkalmazhatja az (1)–(3) bekezdés rendelkezéseit. A munkáltató a 7. § (1) bekezdésében meghatározott jogszabályokat
köteles továbbá alkalmazni az előzőek szerinti feltételek megsértése feltárásának időpontjától annyi ideig, ameddig
az (1)–(3) bekezdéseket jogosulatlanul alkalmazta.
(5) Az (1) bekezdésben foglaltaktól eltérően, ha
a) a munkavállaló a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról és annak végrehajtásáról szóló uniós rendeletek,
vagy a Magyar Köztársaság által kötött kétoldalú szociálpolitikai, szociális biztonsági egyezmény alapján másik
tagállamban, illetőleg egyezményben részes másik államban biztosított és
b) a 11. § (4) bekezdés szerinti igazolással, vagy az egyezmény alapján kiállított, az egyezményben részes másik
államban fennálló biztosítást tanúsító igazolással rendelkezik,
a munkáltató közterhet nem fizet. 9. § (1) E törvény alkalmazásában a 7. § (2) bekezdésében említett foglalkoztatásból származó jövedelemnek a kifizetett
(nettó) munkabér száz százalékát kell tekinteni.
(2) A 7. § (2) bekezdésében említett foglalkoztatásból származó jövedelemről a természetes személynek nem kell
bevallást benyújtania, kivéve, ha
a) külföldi személy vagy
b) egyszerűsített foglalkoztatásból származó jövedelme az adóévben a 840 ezer forintot meghaladja vagy
c) az egyszerűsített foglalkoztatásból származó jövedelme mellett az Szja.tv. alkalmazásában adóterhet nem viselő
járandóságnak minősülő jövedelmén kívül más, az Szja.tv. szerinti adóbevallási kötelezettség alá eső jövedelme is
volt.
Ellátásra való jogosultság 10. § (1) A 7. § (2) bekezdésében említett foglalkoztatás keretében alkalmazott munkavállaló e törvény szerinti foglalkoztatása
alapján
a) nem minősül a Tbj. szerinti biztosítottnak,
b) nyugellátásra, baleseti egészségügyi szolgáltatásra, valamint álláskeresési ellátásra szerez jogosultságot.
(2) A nyugellátás számításának alapja napi 500 forint közteher esetén 1370 forint/nap, napi 1000 forint közteher esetén
2740 forint/nap.
(3) A 8. § (5) bekezdésében említett személy nyugellátásra, baleseti egészségügyi szolgáltatásra és álláskeresési ellátásra
nem szerez jogosultságot.
Bejelentési és bevallási szabályok 11. § (1) Egyszerűsített foglalkoztatás esetén a munkáltató köteles az illetékes elsőfokú állami adóhatóságnak a munkavégzés
megkezdése előtt bejelenteni a (3) bekezdés szerinti adatokat. A munkáltató bejelentési kötelezettségét – választása
szerint –
a) elektronikus úton, központi elektronikus szolgáltató rendszeren keresztül (a továbbiakban: ügyfélkapu),
b) telefonos ügyfélszolgálaton keresztül telefonon, vagy
c) rövid szöveges üzenet (SMS) útján
teljesítheti.
(2) A munkáltató akkor élhet az (1) bekezdés a)–c) pontjában felsorolt bejelentési lehetőségek valamelyikével, ha
elő zetesen regisztrálta magát az ügyfélkapun.
(3) A (2) bekezdés szerinti regisztrációt követően a munkáltató bejelentési kötelezettségét az (1) bekezdés
a)–c) pontjában meghatározott módon, az egyszerűsített foglalkoztatás céljából létesített munkaviszonyra vonatkozó
alábbi adatok közlésével teljesíti:
a) a munkáltató adószáma,
b) a munkavállaló adóazonosító jele és TAJ száma,
c) az egyszerűsített foglalkoztatás 1. § (1) bekezdése szerinti jellege,
d) az (1) bekezdés c) pontjában meghatározott bejelentés kivételével a munkaviszony napjainak száma.
(4) Amennyiben a munkavállaló a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról és annak végrehajtásáról szóló uniós
rendeletek, vagy a Magyar Köztársaság által kötött kétoldalú szociálpolitikai, szociális biztonsági egyezmény alapján
másik tagállamban, illetőleg egyezményben részes másik államban biztosított és ezt a munkáltató előtt igazolta,
az egyszerűsített foglalkoztatásra irányuló jogviszony létesítésekor ezen körülményt az illetékes állami adóhatóságnak
a munkáltató az egyszerűsített foglalkoztatás bejelentésével egyidejűleg bejelenteni köteles.
(5) a) SMS küldésével a munkáltató az egyszerűsítetten foglalkoztatott munkavállaló foglalkoztatásával járó,
a bejelentés naptári napjára eső bejelentési kötelezettségének eleget tesz.
b) A munkáltató az (1) bekezdés a)–c) pontjaiban meghatározott esetekben a tárgyhót követő hó 12-éig
az egyszerűsítetten foglalkoztatott munkavállaló foglalkoztatásával járó közteher-fizetési kötelezettségének tesz
eleget. Bevallási kötelezettségét ezen időpontig az ügyfélkapun történő bevallás benyújtásával teljesíti.
(6) Az a munkáltató, aki a tárgyhónapban 300 ezer forintot, vagy ezt meghaladó összegű adótartozást halmoz fel a 8. §
(2) bekezdésében és/vagy a 8. § (3) bekezdés a) pontjában szereplő adók tekintetében, további egyszerűsített
foglalkoztatásra nem jogosult mindaddig, míg adótartozását ki nem egyenlíti.
(7) Az egyszerűsített foglalkoztatás (1) bekezdés b) és c) pontja szerint történő bejelentése az elektronikus
közszolgáltatásokról szóló törvény szerint a központi elektronikus szolgáltató rendszerben működő központi
ügyfélszolgálat által fenntartott ügyfélvonalon keresztül történik, a bejelentő adóazonosító jelének megadásával.
A központi ügyfélszolgálat a bejelentést az elektronikus közszolgáltatásról szóló törvény szabályai szerint rögzíti, és
a bejelentőt a bejelentés eredményéről egyidejűleg tájékoztatja. A központi ügyfélszolgálat az adatokat
haladéktalanul továbbítja az állami adóhatóság számára. A központi ügyfélszolgálat a bejelentett adatokat
a bejelentést követő ötödik év december 31-éig őrzi meg, azt követően törlésre kerül. A központi ügyfélszolgálat
e törvényben meghatározott személyes adatokat, továbbá az adótitkot feladat a teljesítéséhez szükséges mértékben
megismerheti és kezelheti.
(8) Az adóhatóság részére teljesített bejelentés esetleges visszavonására és módosítására – így különösen a foglalkoztatás
jellegének változása, illetve a munkavégzés meghiúsulása esetén –
a) az egyszerűsített foglalkoztatás bejelentését követő két órán belül,vagy
b) ha a bejelentésben foglaltak szerint a foglalkoztatás a bejelentés napját követő napon kezdődött, vagy ha
a bejelentés egy napnál hosszabb időtartamú munkaviszonyra vonatkozott, a módosítás bejelentés napján
délelőtt 8 óráig
van lehetőség, ezt követően a munkáltató a közteher-fizetési kötelezettségének köteles eleget tenni. A bejelentés
módosítására az (1) bekezdés a)–c) pontjaiban foglaltak szerint kerülhet sor, függetlenül attól, hogy bejelentési
kötelezettségének eredetileg a munkáltató melyik módon tett eleget.
(9) Az állami adóhatóság a hozzá elektronikus úton teljesített bejelentést, illetve a központi ügyfélszolgálattól hozzá
érkező bejelentett adatokat az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban: Art.) 16. §
(5)–(6) bekezdésének és az egyes pénzügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2006. évi CXXXI. törvény 203. §-ának
rendelkezései szerint továbbítja.
12. § (1) A munkáltató az egyszerűsített foglalkoztatással összefüggő bevallási kötelezettségét az Art. 31. §-ának (2) bekezdése
szerint az ügyfélkapun keresztül teljesíti.
(2) Az (1) bekezdéstől eltérően – az Art. 31. § (2) bekezdése szerinti bevallásra elektronikusan kötelezettek
kivételével – a munkáltató választhatja azt, hogy bevallási kötelezettségét az Art. 31. § (2) bekezdésében
meghatározott adattartalommal papír alapon havonta, a tárgyhót követő hó 12-éig teljesíti.
13. § (1) A munkáltató a közteher-fizetési kötelezettséget az Art. 38. §-a rendelkezéseinek megfelelően a tárgyhót követő hó
12-éig, az állami adóhatóság által erre a célra meghatározott beszedési számla javára teljesíti.
(2) Az adóhatóság a 8. § (1) bekezdése alapján fizetett közteher összegéből
a) magán-nyugdíjpénztári tagsággal nem rendelkező munkavállaló esetén 91,8%-ot, magán-nyugdíjpénztári tag
esetén 69,9%-ot a Nyugdíjbiztosítási Alapnak,
b) 21,9%-ot a munkavállaló magánnyugdíjpénztárának,
c) 1,4%-ot az Egészségbiztosítási Alapnak és
d) 6,8%-ot a Munkaerőpiaci Alapnak
utal át.
(3) A (2) bekezdésben meghatározott átutalást naponta, ettől eltérően a magánnyugdíjpénztárnak történő átutalás
esetén a bevallás feldolgozását követően haladéktalanul kell teljesíteni.
14. § Az e törvényben nem szabályozott adózást érintő kérdésekben az Art. rendelkezéseit kell alkalmazni. Nem kell
alkalmazni az Art. 46. §-ának azon előírását, hogy a munkáltató az elszámolási évet követő év január 31-éig összesített
igazolást ad a magánszemélynek.
Záró rendelkezések 15. § (1) Felhatalmazást kap a Kormány, hogy
a) az egyszerűsített foglalkoztatásra vonatkozó, a bejelentett adatok rögzítésének, állami adóhatóság részére
történő átadásának, valamint törlésének módját és technikai feltételeit,
b) elektronikus úton, központi elektronikus szolgáltató rendszeren keresztül, mobil rádiótelefonon, illetve telefonon
teljesíthető bejelentéssel használt alkalmazással összefüggő azonosítást, az alkalmazással szemben támasztott
biztonsági követelményeket, valamint az alkalmazás használatának biztonsági és egyéb feltételeit,
c) a 2. § 6. pontja szerinti tagállam állampolgára egyszerűsített foglalkoztatására előírt bejelentési kötelezettség
részletszabályait
rendeletben szabályozza.
(2) Felhatalmazást kap az adópolitikáért felelős miniszter, hogy az egyszerűsített foglalkoztatásból származó jövedelem
és közteher bejelentésére, befizetésére vonatkozó eljárási szabályokat rendeletében meghatározza.
16. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – 2010. augusztus 1-jén lép hatályba.
(2) E törvény 24. §-a a kihirdetéssel egyidejűleg, a 11. § (1) bekezdés c) pontja, a 11. § (5) bekezdés a) pontja
2010. december 1-jén lép hatályba. (3) E törvény hatálybalépését követően az alkalmi munkavállalói és egyszerűsített foglalkoztatási jogviszonyból származó
adóbevallási és -befizetési kötelezettségre egységesen e törvény, a hatálybalépését megelőző időszakra vonatkozó
bejelentési, bevallási és fizetési kötelezettségre a 2010. március 31-éig tartó adómegállapítási időszakra vonatkozóan
az alkalmi munkavállalói könyvvel történő foglalkoztatásról és az ahhoz kapcsolódó közterhek egyszerűsített
befizetéséről szóló 1997. évi LXXIV. törvény, a 2010. április 1.–július 31. közötti adómegállapítási időszakra vonatkozóan
az egyszerűsített foglalkoztatásról szóló 2009. évi CLII. törvény (a továbbiakban: Eftv.) rendelkezéseit kell alkalmazni.
(4) 2010-ben az e törvény hatálybalépéséig az alkalmi munkavállalói könyvvel történő foglalkoztatásban és egyszerűsített
foglalkoztatásban eltöltött napok számát az e törvény szerinti időtartamok számításánál nem kell figyelembe venni.
(5) Az Eftv. szerinti egyszerűsített foglalkoztatás e törvény hatálybalépésével megszűnik, e törvény hatálybalépését
követően egyszerűsített foglalkoztatásra csak e törvény rendelkezései szerint létesíthető munkaviszony. Ettől eltérően
az e törvény hatálybalépését megelőzően közhasznú szervezet által az Eftv. alapján létesített munkaviszonyt az Mt.
hatálya alá tartozó, megszakítás nélkül fennálló munkaviszonynak kell tekinteni azzal, hogy a 2010. március 31-éig
tartó adómegállapítási időszakra vonatkozóan az alkalmi munkavállalói könyvvel történő foglalkoztatásról és az ahhoz
kapcsolódó közterhek egyszerűsített befizetéséről szóló 1997. évi LXXIV. törvény, a 2010. április 1.–július 31. közötti
adómegállapítási időszakra vonatkozóan az Eftv. rendelkezéseit kell alkalmazni.
(6) Az Eftv. alapján a növénytermesztési idénymunkát végeztető munkáltató az Eftv. rendelkezései szerint megfizetett
közteher-előleg figyelembevételével teljesíti az e törvény szerinti fizetési kötelezettségét, illetve ha a megfizetett
közteher-előleg összege magasabb, mint a 2010. évre fizetendő közteher összege, a különbözetről az Art. túlfizetésre
vonatkozó szabályai szerint rendelkezhet.
17. § (1) A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény (a továbbiakban: Flt.) 14. §
(9) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(9) Nem folyósítható keresetpótló juttatás azokra a napokra, amelyeken a képzésben részt vevő személy neki
felróható okból óralátogatási kötelezettségének nem tett eleget.”
(2) Az Flt. 25. §-a a következő új (6) bekezdéssel egészül ki:
„(6) Az álláskeresési járadék folyósításának időtartama alatt folytatott alkalmi foglalkoztatásnak minősülő
munkaviszony időtartama az álláskeresési járadék folyósítási idejének kimerítését vagy megszüntetését követően
megállapított álláskeresési járadék esetében nem vehető figyelembe jogosultsági időként.”
(3) Az Flt. 28. § (1) bekezdés d) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
[(1) Meg kell szüntetni az álláskeresési járadék folyósítását, ha az álláskereső]
„d) kereső tevékenységet folytat, kivéve a 29. § (1) bekezdés d) pontjában foglaltakat, valamint az 58. § (5) bekezdés
n) pontjában foglalt alkalmi foglalkoztatási jogviszonyban foglalkoztatottakat,”
(4) Az Flt. 29. §-a (1) bekezdésének d) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
[Szüneteltetni kell az álláskeresési járadék folyósítását, ha az álláskereső]
„d) rövid időtartamú, legfeljebb kilencven napig tartó kereső tevékenységet folytat – az 58. § (5) bekezdés
n) pontjában meghatározott alkalmi foglalkoztatásnak minősülő munkaviszony kivételével – feltéve, hogy bejelentési
kötelezettségének eleget tett.”
(5) Az Flt. 58. § (5) bekezdés n) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
[(5) E törvény alkalmazásában]
„n) alkalmi foglalkoztatásnak minősülő munkaviszony: az egyszerűsített foglalkoztatásról szóló törvény által
szabályozott munka,”
18. § Az Art. 31. §-a a következő (15) bekezdéssel egészül ki:
„(15) Az a munkáltató, amely (aki) a tárgyhóban az egyszerűsített foglalkoztatásról szóló törvény rendelkezései szerint
foglalkoztat munkavállalót, a 31. § (2) bekezdése szerinti adatokból kizárólag a következő adatok megadására köteles:
a munkáltató adóazonosító száma, a magánszemély neve, adóazonosító jele, a magánszemély nyugdíjas státusza,
a magánnyugdíjpénztár azonosító kódja, valamint a 27. pont szerinti adatok.”
19. § (1) Az Szja.tv. 3. számú mellékletének V. A jövedelem megállapításakor költségként figyelembe nem vehető kiadások
fejezete a következő 12. ponttal egészül ki:
„12. az egyszerűsített foglalkoztatásról szóló törvény szabályai szerint létesített munkaviszonyban foglalkoztatott
részére a magánszemély által az egy napi munkáért kifizetett munkabérből a minimálbér napi összegének kétszeresét
meghaladó mértékű kifizetés.”
(2) Az Szja.tv. 11. számú mellékletének V. A jövedelem megállapításakor költségként figyelembe nem vehető kiadások
fejezete a következő 15. ponttal egészül ki:
„15. az egyszerűsített foglalkoztatásról szóló törvény szabályai szerint létesített munkaviszonyban foglalkoztatott
részére a vállalkozó által az egy napi munkáért kifizetett munkabérből a minimálbér napi összegének kétszeresét
meghaladó mértékű kifizetés.”
20. § A társasági adóról és az osztalékadóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény 3. számú mellékletének A) Nem a vállalkozási
tevékenység érdekében felmerülő egyes költségek, ráfordítások fejezete a következő új 14. ponttal egészül ki:
„14. az egyszerűsített foglalkoztatásról szóló törvény szabályai szerint létesített munkaviszonyban foglalkoztatott
részére az adózó által az egy napi munkáért kifizetett munkabérből a minimálbér napi összegének kétszeresét
meghaladó mértékű kifizetés.”
21. § A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 28/B. §-a a következő
új (2) bekezdéssel egészül ki, egyidejűleg az eredeti (2)–(6) bekezdés (3)–(7) bekezdésre változik:
„(2) Külön jogszabályban meghatározott esetben írásbeli kapcsolattartás akkor is,
a) ha az ügyfél az iratot vagy bejelentést rövid szöveges üzenet útján vagy telefonos ügyfélszolgálaton keresztül
telefonon küldi meg a hatóságnak,
b) a hatóság az iratot, illetve a bejelentés eredményességéről szóló visszajelzést rövid szöveges üzenet útján,
telefonos ügyfélszolgálaton keresztül telefonon, illetve központi rendszeren küldi meg az ügyfélnek vagy
a hatóságnak.”
22. § A pályakezdő fiatalok, az ötven év feletti munkanélküliek, valamint a gyermek gondozását, illetve a családtag ápolását
követően munkát keresők foglalkoztatásának elősegítéséről, továbbá az ösztöndíjas foglalkoztatásról szóló 2004. évi
CXXIII. törvény 3. § (3) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(3) A (2) bekezdés c) pontjában a foglalkoztatásra irányuló jogviszony első ízben történő létesítésének megítélése
szempontjából figyelmen kívül kell hagyni a tanulói és a hallgatói jogviszony mellett fennálló, illetve az iskolai szünet
időtartama alatt létesített foglalkoztatásra irányuló jogviszonyokat, továbbá a tanulói és a hallgatói jogviszony
megszűnése után alkalmi munkavállalói könyvvel, valamint 2010. április 1-jét követően az egyszerűsített
foglalkoztatás körébe tartozó alkalmi munkára létesített jogviszonyt.”
23. § E törvény hatálybalépésével egyidejűleg hatályát veszti:
a) az Eftv.,
b) az Flt. 14. § (8) bekezdése, 29. § (3) bekezdése és 36. § (2) bekezdése.
24. § Az Eftv. 15. § (2) bekezdés c) pontja nem lép hatályba.
Sólyom László s. k., Dr. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


text:
15/2003. (II. 19.) Korm. rendelete a felnőttképzési normatív támogatás részletes szabályairól.
A Kormány a felnőttképzésről szóló 2001. évi CI. törvény (a továbbiakban: Fktv.) 4. §-a (1) bekezdésének
b) pontjában foglalt felhatalmazás alapján a következőket
rendeli el:
Általános rendelkezések 1. § (1) E rendelet hatálya kiterjed az Fktv. 3. §-a (2) bekezdésének a) pontja szerinti képzést folytató akkreditált felnőttképzési intézmények (a továbbiakban: felnőttképzési
intézmény) normatív támogatására.
(2) A felnőttképzési normatív támogatás (a továbbiakban: támogatás) az e rendelet 2. §-ában meghatározott
képzésben részt vevő azon felnőtt után vehető igénybe,
akinek a képzése — a teljes képzési díj normatív támogatást meghaladó részének biztosításához a felnőtt által
igénybe vett támogatás kivételével — más állami támogatásban nem részesül.
(3) A támogatásban kizárólag a Foglalkoztatáspolitikai
és Munkaügyi Minisztériummal (a továbbiakban: minisztérium) a felnőttképzés támogatásáról szóló megállapodást (a továbbiakban: megállapodás) kötő felnőttképzési
intézmény részesülhet.
(4) A felnőttképzési intézmény e rendelet szerint támogatott képzésének meghirdetése esetén köteles a hirdetés
szövegében feltüntetni, hogy az adott képzés állami normatív támogatással valósul meg.
(5) E rendelet alkalmazásában
a) állam által elismert, az Országos Képzési Jegyzékben
(a továbbiakban: OKJ) szereplő szakképesítéssel nem rendelkező felnőtt: az OKJ-ban szereplő szakképesítéssel, illetve felsőfokú végzettséggel nem rendelkező, e rendelet
alapján támogatott képzésben részt vevő felnőtt;
b) első szakképesítés megszerzésére irányuló képzés:
olyan, a szakképzésről szóló 1993. évi LXXVI. törvényben
meghatározott szakmai képzés, amely az OKJ-ban felsorolt szakképesítéssel nem rendelkező felnőttnek az
OKJ-ban felsorolt valamely szakképesítés megszerzését
eredményező vizsgára történő — e rendelet alapján támogatott — felkészítését első alkalommal célozza;
c) felnőtt: az Fktv. 29. §-ának 5. pontjában meghatározott személy;
d) fogyatékos felnőtt: az Fktv. 29. §-ának 8. pontjában
meghatározott azon személy, akinek a fogyatékosságra
vonatkozó adatait az Fktv. mellékletének 1. pontja alapján
a felnőttképzési intézmény kezeli;
e) állami támogatás: az államháztartás alrendszereiből
a felnőtt — e rendelet alapján támogatott — képzéséhez
nyújtott, az államháztartási alrendszerek költségvetései
számára kiadást vagy bevételkiesést jelentő támogatás,
különös tekintettel a Munkaerőpiaci Alapból nyújtott
képzési célú támogatásokra;
f) képzési óraszám: az Fktv. 3. §-a (2) bekezdésének
a) pontjában meghatározott képzések időtartamának
tanórában kifejezett egysége, mely időtartam a vizsgáztatást nem foglalja magában;
g) tanóra: a képzés legalább 45 percet elérő időtartamú
egysége;
h) képzés lezárása: a képzés záróvizsgával történő befejezése;
i) adott naptári év: az a naptári év, amelyre vonatkozóan
a minisztérium a felnőttképzési intézménnyel az 1. §
(3) bekezdés szerinti támogatási megállapodást megköti.
A támogatás tartalma és mértéke 2. § A támogatás
a) az első, állam által elismert, az OKJ-ban szereplő
szakképesítés megszerzésére irányuló képzések,
b) a fogyatékos felnőttek általános célú, valamint nyelvi
és szakmai képzésének támogatására igényelhető, illetve használható fel.
3. § (1) A támogatás éves előirányzatát és fajlagos mértékeit
a költségvetési törvény határozza meg.
(2) A felnőttképzési intézmény részére az adott naptári
évre vonatkozó támogatás a 2. §-ban meghatározott képzésben részt vevő felnőttek tervezett összlétszáma és a
képzés adott naptári évre jutó óraszáma alapján kerül
megállapításra.
4. § A felnőttképzési normatívával a 2. §-ban meghatározott
körből azon képzés támogatható, ahol a felnőttképzésben
részt vevő által fizetendő képzési díj nem haladja meg a
felnőttképzési szerződésben feltüntetett teljes képzési díj
és a támogatás különbözetét.
A támogatás igénylése 5. § (1) A felnőttképzési intézmény az adott naptári évre,
illetve az év közben történő igénylés esetén a naptári év
második félévére vonatkozó támogatást az 1. számú mellékletben meghatározott igénylőlap alapján igényelheti, az
éves képzési tervében feltüntetett, a 2. § alapján támogatható, az igénylés határnapját követően induló képzéseiben
részt vevő felnőttek után.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott igénylőlaphoz
mellékelni kell
a) a gazdasági társaságokról szóló 1997. évi
CXLIV. törvény hatálya alá tartozó felnőttképzési intéz
mény esetében 30 napnál nem régebbi cégkivonatot, egyéb
felnőttképzési intézmény esetében a létesítő okirat hiteles
másolatát;
b) a felnőttképzési intézmény akkreditációjáról az
Fktv. 12. §-ának (2) bekezdése alapján a Felnőttképzési
Akkreditáló Testület által kiállított tanúsítvány másolatát;
c) a felnőttképzési intézménynek az igényléssel érintett
naptári évre vonatkozó, az Fktv. 15. §-a szerinti képzési
tervét;
d) a felnőttképzési intézmény székhelye szerint illetékes 30 napnál nem régebbi APEH igazolását arról, hogy a
felnőttképzési intézménynek köztartozása nincs;
e) fogyatékosok képzése esetén az Fktv. 16. §-a szerinti
képzési programot.
(3) A (2) bekezdés szerinti mellékletek közül
a) a felnőttképzési intézmény által az adott évre vonat
kozó támogatás igénylésekor benyújtott első igénylőlaphoz az a)—d) pontban meghatározott valamennyi iratot
csatolni kell,
b) az e) pontban meghatározott képzési programot
minden igénylés esetén csatolni kell,
c) az a) és c) pontokban meghatározott iratokat az
újabb igénylés mellékleteként akkor kell csatolni,
amennyiben azok adattartalmában változás történik.
(4) Az adott naptári évre vonatkozó képzésekről — a
képzésenként, valamint összesítetten — kitöltött igénylőlapokat a minisztériumhoz kell benyújtani az adott naptári
évet megelőző év december 31-ig, valamint a képzés tárgyévében június 30-ig.
(5) A minisztérium — az igénylőlapok felülvizsgálatát
követően — az igénylés határidejének utolsó napját követő
30 napon belül a felnőttképzési intézménnyel az adott
naptári évre vonatkozó megállapodást köt. Hiányos vagy
ellentmondó adatokat tartalmazó igénylőlap benyújtása
esetén a határidőt a hiánypótlási felhívás teljesítésének
időpontjától kell számítani.
(6) A minisztérium a megállapodás megkötését a
Kormány által az Fktv. 22. §-ának (3) bekezdése alapján
meghatározott összlétszám elérése esetén felfüggesztheti.
(7) Nem köthető megállapodás
a) hiányosan kitöltött, vagy
b) ellentmondó adatokat tartalmazó, vagy
c) nem cégszerű aláírással ellátott, vagy
d) nem a számviteli szabályoknak megfelelően javított
igénylőlap alapján, valamint
e) olyan felnőttképzési intézménnyel,
ea) amely nem szerepel a felnőttképzést folytató intéz
ményeknek az Fktv. 8. §-a szerinti nyilvántartásában, vagy
eb) amely érvényes akkreditációval nem rendelkezik,
vagy
ec) amely korábbi, támogatással érintett időszakra vonatkozóan a 8. § szerinti ellenőrzést szándékosan megakadályozta, vagy
ed) amelynek köztartozása áll fenn, f) olyan képzésre vonatkozóan, amelyet a felnőttképzési intézmény éves képzési terve az igényléssel érintett
évben nem tartalmaz.
(8) A megállapodásnak tartalmaznia kell
a) a megállapodást kötő felek nevét (cégnevét), székhe
lyét, azonosító adatait, képviselőik nevét, a felnőttképzési
intézmény adószámát, bankszámlaszámát;
b) a felnőttképzési intézmény nyilvántartásba vételéről
kiállított tanúsítványnak, valamint akkreditációs tanúsítványnak a számát, érvényességének idejét, a felnőttképzési
tevékenység szempontjából érintett telephelyeit;
c) a támogatott képzések megnevezését, azonosító
számát, a képzési programban meghatározott összes óraszámát, adott naptári évre jutó óraszámát;
d) a támogatott képzésekben részt vevő felnőttek tervezett létszámát;
e) az éves támogatás meghatározásának módját;
f) a minisztériumnak a képzések támogatására vonat
kozó kötelezettségvállalását azzal, hogy a támogatás folyósítása a felnőttképzési intézmény és a minisztérium között
a naptári évre — a jogszabályi feltételek teljesülése esetén —
megkötött megállapodás alapján, a Kormány által az Fktv.
22. §-ának (3) bekezdése alapján megállapított összlétszám figyelembevételével történik;
g) a felnőttképzési intézménynek a támogatás képzési
célra történő felhasználására vonatkozó kötelezettségét;
h) a felnőttképzési intézménynek a minisztérium
8. §-ban meghatározott ellenőrzési jogköre tudomásul
vételére vonatkozó nyilatkozatát;
i) a támogatás igénybevételének, folyósításának és elszámolásának egyéb feltételeit;
j) a megállapodásban vállalt kötelezettségek nem szerződésszerű teljesítésének jogkövetkezményeit.
A támogatás folyósítása és elszámolása 6. § (1) A támogatást a minisztérium folyósítja. A támogatás
folyósítása képzésenként, negyedévenként történik.
(2) A felnőttképzési intézmény a megállapodáson alapuló igényét a 2. számú mellékletben szereplő — képzésenként a támogatásban részesíthető képzésben részt vevő
felnőttek tényleges létszáma és teljesített óraszáma alapján
kitöltött és negyedéves időszakra összesített — bejelentőlapoknak a minisztériumhoz történő benyújtásával érvényesíti.
(3) A bejelentőlapokat a képzés megkezdése negyedévének utolsó napjáig, majd azt követően minden negyedév utolsó napjáig kell benyújtani.
(4) A minisztérium a beérkezett bejelentőlapok alapján,
a (3) bekezdésben meghatározott határidő utolsó napját
követő 15 napon belül utalja át az éves támogatás negyedévre jutó időarányos részét a felnőttképzési intézmény
bankszámlaszámára. Hiányos vagy ellentmondó adatokat
tartalmazó igénylőlap benyújtása esetén a határidőt a hiánypótlási felhívás teljesítésének időpontjától kell számítani.
(5) Áthúzódó képzés esetén a képzés adott naptári évet
követő évre jutó óraszáma alapján igényelhető támogatást
a felnőttképzési intézmény az 5. §-ban meghatározott szabályok szerint igényelheti, melynek folyósítása az
(1)—(4) bekezdés szerint történik.
7. § (1) A támogatás elszámolása képzésenként, december
31-i fordulónappal a 3. számú mellékletben szereplő elszámoló lapon történik.
(2) A képzésenként, és a felnőttképzésben részt vevő
felnőttek tényleges létszáma és teljesített óraszáma alapján
kitöltött elszámoló lapokat a felnőttképzési intézmény köteles a támogatással érintett naptári évet követő év
január 31. napjáig a minisztériumhoz benyújtani.
(3) Az elszámoló laphoz mellékelni kell a képzésen való
részvételt igazoló, a 3. számú melléklet szerinti összesített
kimutatást.
(4) Áthúzódó képzések esetén a képzés tárgyévre jutó
óraszáma alapján az (1)—(3) bekezdésekben megjelölt
módon és határnapig részelszámolást kell benyújtani a
felnőttképzésben részt vevő felnőttek tényleges létszáma
és teljesített óraszáma alapján. Az áthúzódó képzésre
vonatkozó végelszámolást a képzés lezárását követő
30 napon belül kell benyújtani.
(5) Az (1)—(3) bekezdések szerint benyújtott elszámolások elfogadásáról a minisztérium a benyújtást követő
30 napon belül dönt.
Ellenőrzés 8. § (1) A támogatás igénylésének, elszámolásának és
felhasználásának jogszerűségét a minisztérium, illetve a
minisztérium által megbízott személy, illetőleg szervezet
ellenőrzi.
(2) Az ellenőrzés során az (1) bekezdésben meghatározott szervezet, illetve személy a megállapodás teljesülésével kapcsolatosan vizsgálatot tarthat, iratokat és más dokumentációkat kérhet, azokról másolatot, illetve kivonatot
készíthet, az adott intézmény bármely dolgozójától szóban
vagy írásban felvilágosítást kérhet.
(3) A felnőttképzési intézmény köteles
a) az ellenőrzésre jogosult megkeresésének soron kívül
eleget tenni,
b) az ellenőrzésre jogosult részére szóban vagy írásban
tájékoztatást adni, és a dokumentációs anyagokba a betekintést lehetővé tenni,
c) az ellenőrzést végző személy kérésére az általa szolgáltatott adatok és rendelkezésre bocsátott dokumentáció
teljességéről nyilatkozatot tenni,
d) az ellenőrzés zavartalan elvégzéséhez szükséges
egyéb feltételeket megteremteni.
Jogkövetkezmények 9. § (1) Jogszabálysértés, illetve a megállapodásban rögzített
kötelezettségek nem szerződésszerű teljesítése esetén,
továbbá a 8. §-ban meghatározott ellenőrzés során, valamint a minisztériumhoz az adott naptári évben becsatolt
bejelentőlapok adattartalma alapján megállapítható jogszerűtlen támogatásigénylés és elszámolás esetén a felnőttképzési intézményt visszafizetési, illetve kamatfizetési kötelezettség terheli.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott eseteken túlmenően visszafizetési kötelezettség terheli a felnőttképzési
intézményt abban az esetben is, ha
a) az ellenőrzést szándékosan meghiúsította, vagy az
ellenőrzés lefolytatását akadályozta, vagy
b) az ellenőrzéshez szükséges dokumentumokat felhívásra nem bocsátotta rendelkezésre, vagy
c) a normatív támogatás ellenőrzése szempontjából
szükséges, az Fktv. mellékletében meghatározott adatokat
nem kezeli.
A visszafizetési kötelezettség attól az időponttól kezdődően terheli a felnőttképzési intézményt, amikortól az
igénylés jogszerűségének ellenőrzését nem lehetett elvégezni.
(3) Az (1) bekezdésben meghatározott kamatfizetési
kötelezettség azon a napon keletkezik, amikor a felnőttképzési intézmény részére a jogszerűtlen igénylést tartalmazó bejelentőlap alapján a minisztérium a támogatást
folyósította.
(4) A kamat napi mértéke a mindenkori jegybanki alapkamat 365-öd részének kétszerese.
Záró rendelkezések 10. § (1) E rendelet — a (2) bekezdés kivételével — a kihirdetését követő 3. napon lép hatályba.
(2) A felnőttképzési intézmény a 2003. évre vonatkozó
támogatást — az 5. § (4) bekezdésében meghatározott
határidőtől eltérően — 2003. március 31-ig, május 15-ig,
augusztus 15-ig, illetve november 15-ig igényelheti a határidő leteltét követő időszakra.
Dr. Medgyessy Péter s. k.,
miniszterelnök


text:
1710/2015. (X. 5.) Korm. határozata a magyarországi, kínai nyelven folytatott alapfokú oktatás feltételeinek fejlesztésére és a középfokú oktatás kialakításának céljaira fordítandó források biztosításáról.
A Kormány
 1. döntött arról, hogy a  magyarországi, kínai nyelven folytatott alapfokú oktatás feltételeinek fejlesztése és
a  középfokú oktatás kialakítása érdekében 743 425 ezer forint támogatást biztosít Budapest Főváros XV. kerületi
Önkormányzat részére a XV. kerületi Neptun utcai iskola épületének fejlesztésére,
2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert és a  belügyminisztert, hogy a  2016. évben gondoskodjanak az  1.  pontban
meghatározott összeg biztosításáról.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 belügyminiszter
Határidő: 2016. január 31.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
123/2010. (V. 7.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízása alóli felmentéséről.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére Somogyi Ferenc rendkívüli
és meghatalmazott nagykövetet – érdemei elismerése mellett – felmentem a Magyar Köztársaság washingtoni nagykövetségének
vezetésére kapott megbízása alól. Budapest, 2009. július 10.
Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
17/2011. (II. 3.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. január 26-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 131/A. § b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva F.-Sz. A. és Sz. S. magánszemélyek által benyújtott országos népi kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-795-0143).
Indokolás I. A beadványozó 2010. december 31-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási
Bizottsághoz az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.)
2. §-a szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy az országgyűlés hosszabbítsa meg a deviza alapú hitelek esetében a kilakoltatási
moratóriumot?”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezés nem felel meg az Nsztv. 17. §-ában foglaltaknak,
amely szerint a népi kezdeményezésnek pontosan és egyértelműen kell tartalmaznia a megtárgyalásra javasolt
kérdést.
Az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán szereplő kérdés nem felel meg az egyértelműség követelményének, mivel a kérdés
megfogalmazásából sem a választópolgár sem a jogalkotó számára nem derül ki, hogy a kilakoltatási moratórium
meghosszabbítását a beadványozó milyen időtartamhoz, időponthoz vagy esetleg valamilyen esemény
bekövetkezéséhez köti.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja továbbá, hogy a népi kezdeményezés tárgyát képező kérdés
megfogalmazása megtévesztő a választópolgárok számára, ugyanis azt a téves látszatot kelti, mintha az Országgyűlés
nem alkotott volna eddig jogszabályt ezen témakörben.
II. A határozat az Nsztv. 2. §-án, 17. §-án, a 18. § b) pontján, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának
(1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
1/2016. (I. 29.) OBH utasítása a VI. Bíróságok fejezet fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának 2015. rendjéről.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés d) pontja alapján – a Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről
szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 90. § 2. pontjában meghatározott feladatkörében eljáró nemzetgazdasági miniszterrel
egyetértésben – a következő utasítást adom ki:
1. § Az utasítás hatálya
a) a Magyarország központi költségvetéséről szóló törvénynek a Bíróságok fejezetében eredeti előirányzatként
megállapított fejezeti kezelésű előirányzatokra,
b) a költségvetési évet megelőző évek központi költségvetéséről szóló törvényeiben a Bíróságok fejezetében
megállapított fejezeti kezelésű előirányzatok költségvetési maradványára és
c) az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet alapján a Bíróságok
fejezetében a költségvetési év során megállapított új fejezeti kezelésű előirányzatokra
[az a)–c) pont a továbbiakban együtt: előirányzatok] terjed ki.
2. § A Bíróságok fejezetébe tartozó fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának szabályait a Melléklet tartalmazza.
3. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
4. § Hatályát veszti a 2013. évi fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának rendjéről szóló szabályzatról szóló
6/2013. (VI. 25.) OBH utasítás.
Dr. Handó Tünde s. k.,
 elnök


text:
1660/2012. (XII. 20.) Korm. határozata a IX. Helyi önkormányzatok támogatásai és helyben maradó személyi jövedelemadója fejezeten belüli előirányzat átcsoportosításáról.
A Kormány a Magyarország 2012. évi központi költségvetéséről szóló 2011. évi CLXXXVIII. törvény (a továbbiakban: Kvtv.)
27. § (1) bekezdésében meghatározott jogkörében eljárva 1. elrendeli a Kvtv. 1. melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai és helyben maradó személyi jövedelemadója
fejezetben a 82. Belterületi utak szilárd burkolattal való ellátása egyes fővárosi kerületi önkormányzatoknál cím
létrehozását; Felelős: nemzetgazdasági miniszter belügyminiszter Határidő: azonnal 2. elrendeli a Kvtv. 1. melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai és helyben maradó személyi jövedelemadója
fejezet, 4. Központosított előirányzatok cím terhére 750,0 millió forint 1. melléklet szerinti átcsoportosítását a Kvtv.
1. melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai és helyben maradó személyi jövedelemadója fejezet, 82. Belterületi
utak szilárd burkolattal való ellátása egyes fővárosi kerületi önkormányzatoknál cím javára;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter belügyminiszter Határidő: azonnal 3. felhívja a belügyminisztert, hogy a 2. pont szerinti támogatást soron kívül folyósítsa a 2. melléklet szerinti
önkormányzatok számára. Felelős: belügyminiszter Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
56/2016. (VIII. 19.) FM rendelete a földművelésügyi miniszter hatáskörébe tartozó szakképesítések szakmai és vizsgakövetelményeiről.
A szakképzésről szóló 2011. évi CLXXXVII. törvény 90.  § a)  pontjában kapott felhatalmazás alapján, a  Kormány tagjainak
feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 65. §-ában meghatározott feladatkörömben eljárva – a Kormány
tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 90. § 16. pontjában meghatározott feladatkörében eljáró
nemzetgazdasági miniszterrel egyetértésben – a következőket rendelem el:
1. § (1) Az 1. melléklet tartalmazza a földművelésügyi miniszter hatáskörébe tartozó szakképesítések felsorolását.
 (2) A 2. melléklet tartalmazza az 1. mellékletben felsorolt szakképesítések szakmai és vizsgakövetelményeit.
 (3) A  3.  melléklet tartalmazza az  egyes szakmacsoportok tekintetében a  szakképzés megkezdéséhez szükséges
bemeneti kompetenciák felsorolását.
 (4) A 4. melléklet tartalmazza az Országos Képzési Jegyzékről szóló 37/2003. (XII. 27.) OM rendeletben [a továbbiakban:
37/2003. (XII. 27.) OM rendelet], az Országos Képzési Jegyzékről és az Országos Képzési Jegyzékről és az Országos
Képzési Jegyzékbe történő felvétel és törlés eljárási rendjéről szóló 1/2006. (II. 17.) OM rendeletben [a továbbiakban:
1/2006. (II. 17.) OM rendelet], az  Országos Képzési Jegyzékről és az  Országos Képzési Jegyzék módosításának
eljárásrendjéről szóló 133/2010. (IV. 22.) Korm. rendeletben [a továbbiakban: 133/2010. (IV. 22.) Korm. rendelet]
és  az  Országos Képzési Jegyzékről és az  Országos Képzési Jegyzék módosításának eljárásrendjéről szóló
150/2012.  (VII. 6.) Korm. rendeletben [a továbbiakban: 150/2012. (VII. 6.) Korm. rendelet] szereplő szakképesítések
tekintetében megszerzett jogosultságok megfeleltetését.
2. § A 2. mellékletben megállapított szakmai és vizsgakövetelmények 2. pontjában feltüntetett szakmai előképzettségen
túl az adott szakképesítés tekintetében szakmai előképzettségnek kell tekinteni
a) az  állam által elismert, korábbi jogszabályok alapján kiadott azonos megnevezésű szakképesítéseket,
szakmunkás képesítéseket, technikus képesítéseket, valamint
b) a 2. melléklet 2. pontjában nevesített szakképesítéseknek megfelelő munkakör betöltésére képesítő, korábbi
jogszabály alapján kiadott egyéb képesítéseket is. 3. § Ez a rendelet a kihirdetését követő nyolcadik napon lép hatályba.
4. § (1) Az  e  rendelet hatálybalépésekor folyamatban lévő képzéseket a  megkezdésükkor hatályos szakmai és
vizsgakövetelményeket megállapító rendelet alapján kell befejezni.
(2) A  vidékfejlesztési miniszter hatáskörébe tartozó szakképesítések szakmai és vizsgakövetelményeiről, valamint
egyes, szakmai és vizsgakövetelmények kiadásáról szóló miniszteri rendeletek hatályon kívül helyezéséről szóló
41/2013. (V. 28.) VM rendelet [a továbbiakban: 41/2013. (V. 28.) VM rendelet] e rendelet hatálybalépését megelőző
napon hatályos rendelkezései alapján kell befejezni
a) a 2016. szeptember 1-jét megelőzően kezdett iskolarendszeren kívüli képzéseket, és
b) a  2016. szeptember 1-jén szakképzési évfolyamon induló iskolai rendszerű 35 621 01 azonosító számú
Állattartó szakmunkás, a  34 541 02 azonosító számú Élelmiszeripari szakmunkás, az  54 623 01 azonosító
számú Erdészeti és vadgazdálkodási technikus, az  54 812 02 azonosító számú Lovastúra-vezető,
a 34 811 02 azonosító számú Mezőgazdasági gazdaasszony, falusi vendéglátó szakképesítések képzését.
5. § Hatályát veszti a 41/2013. (V. 28.) VM rendelet.
Dr. Fazekas Sándor s. k.,
 földművelésügyi miniszter