text:
336/2005. (XII. 30.) Korm. rendelete a szénipari szerkezetátalakítási támogatás meghatározásának és kezelésének részletes szabályairól.
A Kormány a villamos energiáról szóló 2001. évi
CX. törvény (a továbbiakban: VET) 4. §-ának l) pontjában
és a 113. §-ának a) pontjában foglalt felhatalmazás alapján, a VET 123. §-a (3) bekezdésének végrehajtására a következőket rendeli el:
1. § Szénipari szerkezetátalakítási támogatásra a VET
3. §-ának 48. pontjában meghatározott bányavállalkozóként a Vértesi Erőmű Rt. vagy annak jogutódja (a továbbiakban együtt: bányavállalkozó) jogosult.
2. § E rendelet alkalmazásában:
1. piaci ár: a villamosenergia-piacon értékesített villa
mos energia Magyar Energia Hivatal (a továbbiakban:
Hivatal) által – adott időszakokra és villamosenergiatermékekre (órás, napi, havi, negyedéves, féléves, éves)
vonatkozó adatokat figyelembe véve – számított átlagára;
2. indokolt ráfordítás: a bányavállalkozó által termelt
szén felhasználásával előállított villamosenergia-termelés
indokolt ráfordítása, amelyet a Hivatal naptári évenként
határoz meg;
3. eladási árbevétel: adott időszakra a bányavállalkozó
által értékesített villamos energiából származó árbevétel;
4. szénipari szerkezetátalakítási díjelem: a miniszter
által a hatósági árak és áralkalmazási feltételek megállapításakor a következő naptári évre meghatározott díjelem,
melyet az adott naptári évben a rendszerirányítási díj részeként a rendszerirányítónál elkülönített számlára a fogyasztók fizetnek meg.
3. § (1) A bányavállalkozó az indokolt ráfordításának és a
villamosenergia-értékesítésből származó eladási árbevételének különbözete alapján számított támogatásra jogosult.
(2) A támogatás a piaci ár mellett elérhető árbevétel és
az erőmű adott időszakra vonatkozó indokolt ráfordításának különbsége alapján számítandó, ha az erőmű adott
időszakban villamosenergia-értékesítésből elért értékesítési árbevétele a piaci ár mellett elérhető árbevételnél kisebb.
(3) Ha a bányavállalkozó külön jogszabályban megállapított támogatásban is részesül, akkor az (1) és (2) bekezdések alapján adható támogatást a külön jogszabály szerinti támogatás mértékével csökkenteni kell.
4. Az M. „C) Az ideiglenes vételezés árszabása” fejezetében az „1. Árak (díjtételek)” pont helyébe a következő
pont lép:
„1. Árak (díjtételek) Sorszám Feszültségszint
Alapdíj Áramdíj (egész napos)
Ft/kWhFt/Amper/nap Ft/kVA/nap
1. Nagyfeszültség 43,30 12,30 2. Középfeszültség 44,10 17,90
3. Kisfeszültség 6,60 22,40 5. Az M. „D) Közvilágítási árszabás” fejezetében az „1. Árak” pont helyébe a következő pont lép:
„1. Árak Teljesítménydíj: 59 028 Ft/kW/év
Áramdíj: 21,00 Ft/kWh”
6. Az M. „E) A meddő villamos energia elszámolása” fejezetében a 3. pont helyébe a következő pont lép:
„3. A meddő villamos energia díja, Ft/kVArh: – nagyfeszültségen: 2,10
– középfeszültségen: 2,50
– kisfeszültségen: 3,50”
(4) A szénipari szerkezetátalakítási támogatás nem haladhatja meg 2006. évben a 10,053 milliárd forintot és
2010-ben a 6,9 milliárd forintot, valamint 2006–2010. között naptári évenként csökkenő mértékű és legfeljebb
41,456 milliárd forint lehet.
4. § A szénipari szerkezetátalakítási támogatás megvalósítása során a szénipar részére nyújtott állami támogatásról
szóló, 2002. július 23-i 1407/2002/EK tanácsi rendeletben
(a továbbiakban: Rendelet) meghatározott szabályokkal
összhangban kell eljárni. A Rendelet 9. cikkében foglalt
adatszolgáltatási és jelentéstételi kötelezettségeket a Gazdasági és Közlekedési Minisztérium teljesíti.
5. § (1) A Hivatal évente becslést készít a következő évben
várható
a) indokolt ráfordításról,
b) a szabad villamosenergia-piacon és a szervezett vil
lamosenergia-piacon kialakuló áraknak egyes időszakra és
egyes villamosenergia-termékekre vonatkozó áraiból számított átlagárról a megelőző időszak adatainak és nemzetközileg elfogadott energetikai szervezet, vagy működő európai energia tőzsde nyilvános előrejelzési adatainak felhasználásával,
c) szénipari szerkezetátalakítási támogatás mértékéről. (2) Az (1) bekezdésben meghatározott becslés elkészítéséhez a bányavállalkozó a Hivatal által összeállított kérdőív alapján adatszolgáltatást nyújt a Hivatalnak.
(3) A Hivatal a villamosenergia-ellátásban alkalmazott
hatósági árak és áralkalmazási feltételek előkészítésekor
– az (1) bekezdés alapján elkészített becslésre figyelemmel – tesz javaslatot a szénipari szerkezetátalakítási díjelem mértékére.
6. § A rendszerirányítónak a szénipari szerkezetátalakítási
díjelem kezelésére szolgáló számlája terhére történő bármilyen kifizetés csak a miniszter határozata alapján történhet.
7. § (1) A bányavállalkozó a naptári évben felmerült támogatás iránti igényére vonatkozó kérelmét a naptári évet követő év január 5. napjáig nyújtja be a Hivatalhoz.
(2) A kérelemben meg kell jelölni az érvényesíteni kívánt igény jogcímét és mértékét, valamint meg kell adni a
külön jogszabályban foglalt adatokat.
8. § A Hivatal a szénipari szerkezetátalakítási támogatásra
vonatkozó kérelmet megvizsgálja és javaslatot készít az
elismert támogatásra. A Hivatal tájékoztatja a bányavállalkozót az általa támogatásra nem javasolt költségelemekről.
9. § (1) A Hivatal javaslata alapján a miniszter az adott naptári évet követő év január 31. napjáig állapítja meg a
bányavállalkozónak kifizetendő támogatás összegét.
(2) A Hivatal javaslatára a miniszter – a bányavállalkozó adott naptári évet megelőzően benyújtott igénye
alapján – az adott naptári évre miniszteri határozatban
évente legfeljebb hat alkalommal támogatási előleget állapíthat meg és dönthet ennek az adott naptári évben történő
kifizetéséről. A kifizetett támogatási előleg nem haladhatja meg a rendszerirányító szénipari szerkezetátalakítási támogatás céljára elkülönített kasszájában rendelkezésre
álló összeget.
(3) A rendszerirányító a támogatás jóváhagyását követően haladéktalanul gondoskodik a bányavállalkozót megillető összegnek a beszedett szénipari szerkezetátalakítási
díjelemek terhére történő megfizetéséről.
(4) Ha a szénipari szerkezetátalakítási díjelemből befolyt, a rendszerirányítónál elkülönített számlán nyilvántartott egyenleg
a) túllépi az adott évben a bányavállalkozónak kifizetendő támogatás összegét, a különbözetet a Hivatal a
tárgyévet követő második évre vonatkozó szénipari szerkezetátalakítási díj meghatározásának előkészítése során
csökkentő tételként veszi figyelembe,
b) nem éri el az adott évben a bányavállalkozónak kifizetendő támogatás összegét, a különbözetet a tárgyévet
követő évben beszedett szerkezetátalakítási díjelemből
képződött összegből kell a bányavállalkozó számára a
tárgyévet követő év június 30. napjáig átutalni, és a különbözetet a Hivatal a tárgyévet követő második évre vonatkozó szénipari szerkezetátalakítási díjelem meghatározásának előkészítése során növelő tételként veszi figyelembe.
(5) A (4) bekezdés szerint az adott naptári évet követően
utólagosan elszámolt különbözetet a 3. § (4) bekezdésében
foglalt rendelkezés alkalmazása során az utólagos elszámolással érintett naptári évben figyelmen kívül kell
hagyni.
10. § Ez a rendelet megállapítja a szénipar részére nyújtott állami támogatásról szóló, 2002. július 23-i 1407/2002/EK
európai tanácsi rendelet végrehajtásához szükséges rendelkezéseket.
11. § Ez a rendelet 2006. január 6. napján lép hatályba.
A miniszterelnök helyett: Kiss Péter s. k.,
a Miniszterelnöki Hivatalt vezető miniszter


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
14/2016. (II. 9.) ME határozata helyettes államtitkár felmentéséről.
A közszolgálati tisztviselőkről szóló 2011. évi CXCIX. törvény 221.  § (2)  bekezdésének c)  pontja alapján
– a belügyminiszter javaslatára –
Farkasné dr. Gasparics Emesét, a Belügyminisztérium helyettes államtitkárát e tisztségéből
– 2016. január 31-ei hatállyal – felmentem. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
32/2015. (XI. 19.) AB határozata a Quaestor károsultak kárrendezését biztosító követeléskezelő alap létrehozásáról szóló 2015. XXXIX. törvény egyes rendelkezései alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panaszok tárgyában – dr. Kiss László, dr. Salamon László és
dr. Stumpf István alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint dr. Balsai István, dr. Dienes-Oehm Egon,
dr. Juhász Imre, dr. Pokol Béla, dr. Szívós Mária és dr. Varga Zs. András alkotmánybírók különvéleményével – meghozta
a következő
1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Quaestor károsultak kárrendezését biztosító követeléskezelő alap
létrehozásáról szóló 2015. évi XXXIX. törvény 1. §-a alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisíti.
2. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Quaestor károsultak kárrendezését biztosító követeléskezelő alap
létrehozásáról szóló 2015. évi XXXIX. törvény 4. § (5)–(9) bekezdése, a 6. § d) pontja és a 13. §-a alaptörvényellenesek, ezért azokat megsemmisíti.
3. Az  Alkotmánybíróság a  Quaestor károsultak kárrendezését biztosító követeléskezelő alap létrehozásáról
szóló 2015. évi XXXIX. törvény egésze, 4.  § (1)–(4) és (10)  bekezdései, a  10.  § (6)–(7)  bekezdései és a  11.  §
(1)–(3) bekezdései alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi
panaszokat elutasítja.
4. Az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszokat egyebekben visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság e határozatát a Magyar Közlönyben közzé kell tenni.
I. [1] 1. Az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 26.  § (2)  bekezdése alapján három
jogi személy, a  Befektető-védelmi Alap (a  továbbiakban: BEVA) tagja lényegében egyező tartalmú alkotmányjogi
panaszt terjesztett elő a  Quaestor károsultak kárrendezését biztosító követeléskezelő alap létrehozásáról szóló
2015. évi XXXIX. törvény (a továbbiakban: Tv.) egészével, illetve egyes rendelkezéseivel szemben, mivel álláspontjuk
szerint e  szabályok az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésébe, a  C)  cikk (1)  bekezdésébe, M)  cikkébe, az  I.  cikk
(3)  bekezdésébe, a  XIII.  cikk (1) és (2)  bekezdéseibe, valamint a  XV.  cikk (1) és (2)  bekezdéseibe ütköznek. Ezen
túlmenően egy BEVA tag indítványozó a  törvény egészével összefüggésben (konkrét jogszabályi rendelkezések
megjelölése nélkül) terjesztett elő alkotmányjogi panaszt az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésének, az  I.  cikk
(3)  bekezdésének, a  XII.  cikk (1)  bekezdésének, a  XIII.  cikk (1) és (2)  bekezdésének valamint a  XV.  cikk (1) és
(2) bekezdésének a sérelmét állítva.
[2] Emellett Buda-Cash károsult magánszemélyek is indítványozták a Tv. 1. § (1) bekezdése alaptörvény-ellenességének
megállapítását és megsemmisítését. A támadott jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességét a magánszemély
indítványozók az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdésének sérelmére alapozzák.
[3] 2. A  BEVA tagok indítványukban elsősorban azt sérelmezték, hogy a  Quaestor károsultak kárrendezését biztosító
alapba (a továbbiakban: Quaestor Alap) a Tv. befizetési kötelezettséget keletkeztet számukra.
[4] 2.1. A Tv. egyes rendelkezéseivel összefüggésben az alábbiakat adták elő.
[5] Álláspontjuk szerint a  Tv. 14.  §-a – amelynek értelmében a  Tv. a  kihirdetést követő napon lépett hatályba –
nem biztosít kellő felkészülési időt az  érintettek részére, ezért sérti az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdését.
Az  indítványozók a  kellő felkészülési idő követelményének megsértését egyfelől a  Tv. egésze, másfelől
az  előlegfizetés [4.  § (5)–(6)  bekezdései] tekintetében, konkrétabban pedig a  2015. évre vonatkozó előlegfizetési
kötelezettséget megállapító 4.  § (8)  bekezdésével összefüggésben látták megalapozottnak. A  rendelkezések
hatálybalépését figyelembe véve – mint érintett pénzügyi intézmények – nincs lehetőségük a fizetési kötelezettség
megfelelő előirányzására, a  teljesítésre való felkészülésre. Az  indítványozók előadták, hogy a  pénzügyi
intézményeknek az  üzleti évet számos körülményt figyelembe véve kell megtervezniük. Különösen sérelmes
a  szabályozás módosítása a  2015-ös év vonatkozásában. E  rendelkezésekkel összefüggésben az  indítványozók
a jogállami jogbiztonság alaptörvényi rendelkezésének [B) cikk (1) bekezdés] a sérelmét is állították.
[6] 2.2. A Tv. 1. § (1) és (2) bekezdéseivel, 4. §-ával, valamint a 10. § (1)–(4) bekezdéseivel és a 11. §-ával kapcsolatban
az indítványozó BEVA tagok a hátrányos megkülönböztetés tilalmának megsértését is állították.
[7] 2.2.1. Az  indítványozók arra hivatkoztak, hogy a  Tv. a  megkárosított befektetők közül egy csoportot (a  Quaestor
károsultakat) kiemelte és a Tv. alanyi hatálya miatt a BEVA által nyújtott kártalanítás mértékéhez képest megemelt
összegű kártalanítás kizárólag rájuk vonatkozik (pozitív diszkrimináció). Ugyanakkor az  indítványozók szerint
a 2014–2015. évek folyamán több más befektetői csoport is sérelmet szenvedett különböző befektetési szolgáltatók
(a  Hungária Értékpapír Zrt., a  Buda-Cash Brókerház, a  DRB Bank, az  Orgovány és Vidéke Takarékszövetkezet, vagy
az ALBA Takarékszövetkezet) fizetésképtelen helyzete miatt.
[8] 2.2.2. A  biztosított követelések körének meghatározása (a  törvény tárgyi hatálya) is szokatlan az  indítványozók
szerint. A  tőkepiacról szóló 2001. évi CXX. törvénytől (a  továbbiakban: Tpt.) eltérően, a  Tv. szerint a  kártalanítás
a Quaestor által ki sem bocsátott értékpapírokra, azaz az érvénytelen jogügyletekre is kiterjed.
[9] 2.2.3. A  kárrendezés mértékét is a  hátrányos megkülönbözetés tilalmába ütközőnek vélték az  indítványozók. Arra
hivatkoztak ugyanis, hogy a  Tv. 11.  § (1)  bekezdése szerint a  kárrendezés a  BEVA által kifizetendő kártalanítást
meghaladó követelésre vonatkozik, annak összege személyenként legfeljebb 30 millió forint lehet a  BEVA által
fizetett kártalanítással együtt. [A Tpt. 217. § (2) bekezdése értelmében a BEVA egyébként a kártalanításra jogosult
befektető részére követelését – személyenként és Alap tagonként összevontan – legfeljebb húszezer euró
összeghatárig (kb. 6 millió forint) fizeti ki kártalanításként.]
[10] 2.2.4. A  kárrendezés időpontja sem egyértelmű az  indítványozók szerint. Utaltak arra, hogy a  Tpt. 216.  §-a
szerint a  BEVA kártalanítási kötelezettsége akkor következik be, amikor a  bíróság elrendeli az  érintett társaság
felszámolását, ugyanakkor a  Quaestor károsultak a  Quaestor felszámolásánál korábbi időpontban kaphatnak
kártalanítást.
[11] 2.2.5. A Tv. 4. §-a szerinti előlegfizetési kötelezettséget is sérelmezték a BEVA tag indítványozók. E rendelkezés szerint
a BEVA tagoknak előlegfizetési kötelezettsége áll fenn, az Európai Unió más tagállamában engedéllyel rendelkező
és Magyarországon befektetési szolgáltatási tevékenységet folytató szolgáltatóknak azonban ilyen kötelezettségük
nincs, amely a Tpt.-hez képest a BEVA tagoknak kedvezőtlenebb helyzetet eredményez.
[12] 2.3. Az  indítványozók a  tulajdonhoz való jog [Alaptörvény XIII.  cikk (1)  bekezdés] sérelmét abban látták, hogy
a Tv. alapján a BEVA tagok a Quaestor Alap működéséhez – a 4. § „(4) bekezdés szerinti hitel törlesztő részleteinek
(lejáratainak) megfizetése céljából” – előleg fizetése formájában adott esetben hozzájárulni kötelesek. Ezáltal
a  jogalkotó lényegében kölcsön nyújtására kötelezi az  érintett befektetési szolgáltatókat és hitelintézeteket úgy,
hogy bár a visszafizetés kötelezettségét a Tv. rögzíti, ennek garanciáit azonban nem tartalmazza. Sőt, a Tv. 13. §-a
kifejezetten számol annak a  lehetőségével, hogy az  előleg visszafizetésére nem fog sor kerülni (erre az  esetre
adóból történő levonást irányoz elő, később megalkotandó külön törvény alapján). Az  indítványozók szerint még
visszafizetés esetében is tulajdonkorlátozásról van szó, amennyiben pedig ez  elmarad, már tulajdonelvonásról,
mely alaptörvény-ellenes, hiszen az  alapjog-korlátozást sem más alapjog vagy alkotmányos érték védelme, sem
pedig a közérdek nem indokolja. E körben az indítványozók több törvényi rendelkezést is megjelöltek az indítvány
különböző részeiben [2. oldal: Tv. 4. § (4)–(7) bekezdés; 16. oldal: Tv. 4. § (4)–(8) bekezdés, 6. § d) pont, 11. §; 17. oldal:
Tv. 4. § (5)–(6) bekezdés, 6. § d) pont, 13. §; 19. oldal: Tv. preambuluma, 1. §, 4. §, 5. § és 13. §, illetve a Tv. egésze].
[13] 2.4. A Tv. egyes szabályai [1. §, 2. § (1) és (2) bekezdések, 3. § (1) és (3)–(4) bekezdések, a 4. § (4)–(8) bekezdések,
a  10.  § (1)–(7)  bekezdések, a  11.  § (1)–(3)  bekezdések, valamint a  13.  §] az  indítványozók szerint a  jogbiztonság
(normavilágosság, egyértelműség) követelményét is sértik. A  visszafizetés szabályai nincsenek kidolgozva,
a  befizetők e  szabályokat nem ismerik, erre vonatkozó garanciális szabályt a  rendszer nem tartalmaz. A Tv. tárgyi
hatálya sem állapítható meg pontosan és egyéb értelmezési problémák is felvetődnek a Tv. alkalmazása során. Ilyen
például az, hogy a Tv. a kártalanítás, kárrendezés, kártérítés fogalmakat következetlenül használja.
[14] 2.5. Végül az  indítványozók azt állították, hogy a  Tv. egyes rendelkezései [1.  §, 4.  §, 10.  § (6)–(7)  bekezdések,
valamint a 11. § (1)–(3) bekezdések] a vállalkozáshoz való jogot is sértik [Alaptörvény M) cikk], ugyanis a vállalkozás
működése a  speciális előleg-biztosítási kötelezettség miatt elnehezül. Nem derül ki a  jogszabályból – állították
az  indítványozók –, hogy a  vállalkozáshoz való jog korlátozása milyen másik alapjog érvényre juttatását célozza,
valamint az sem, hogy a korlátozás arányos-e.
[15] 3. A magánszemélyek indítványai a következőket tartalmazzák:
 [16] 3.1. Az  indítványozók valamennyien a  Buda-Cash Brókerház Zrt. károsultjai, amely társasággal szemben
– az  indítvány szerint – 2015. március 5. napján felszámolási eljárás indult. A  megindult felszámolási eljárásban
az indítványozók valamennyien hitelezői igényt nyújtottak be.
[17] Az indítványozók álláspontja szerint a  támadott rendelkezés (a Tv. 1.  §-a), amely a Tv. személyi hatályát határozza
meg, ellentétes az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdésében rögzített megkülönböztetés tilalmával, mivel a jogalkotó
nem kezelte egyenlő méltóságú személyekként a mind időben, mind jogalap szempontjából azonos problémával
küzdő károsultakat.
[18] Az indokolatlan és diszkriminatív megkülönböztetés alátámasztásaként az  indítvány az  alábbi körülményekre
hivatkozik.
[19] A Quaestor támadott jogszabályhely által meghatározott károsultjainak a  Tv. rendelkezései alapján – soron
kívül – térítik meg a  veszteségüket, míg a  Buda-Cash károsultjainak ki kell várniuk a  felszámoló vizsgálatát arra
vonatkozóan, hogy ténylegesen milyen mértékű pénzügyi és pénzeszközök állnak rendelkezésre.
[20] A Buda-Cash károsultjait csupán a  BEVA kártalanítja, amely kártalanítás mértéke maximum 20  000 euró
(6  105  400  Ft), míg a Tv. szerint a  Quaestor meghatározott károsultjai 30  000  000 Ft erejéig kapnak kártalanítást.
Az indítvány szerint köztudomású tény, hogy a Quaestor által forgalmazott, kiemelten magas kamatozású kötvényt
nem biztosította a  BEVA sem, azaz valamennyi ügyfél tisztában volt azzal, hogy a  magasabb hozam reményében
nagyobb kockázatot vállal, mint ha más befektetési szolgáltatóhoz fordult volna.
[21] További indokolatlan megkülönbözetésként hivatkozik az  indítvány arra, hogy a  Tv. olyan befektetések esetére
biztosítja a  jelentős összegű további kártalanítást, amelyre egy brókercég vállalt garanciát, míg az  egyéb
károsultaknak, akik például a Magyar Állam által garantált államkötvénybe, vagy diszkont kincstárjegybe fektettek
be, csak a BEVA által biztosított kártalanítás áll rendelkezésükre.
[22] Az alaptörvény-ellenesség további indokaként hivatkozott az  indítvány arra, hogy a  Quaestor károsultak döntő
hányada soron kívül és teljes mértékben hozzájut a  követeléséhez, szemben a  Buda-Cash károsultjaival, akik
kénytelenek lesznek a BEVA által nem rendezett káruk érvényesítése érdekében további jelentős többletköltséggel
járó, és valószínűsíthetően több évig elhúzódó peres eljárás keretében érvényesíteni igényüket, amelynek
kimenetele és eredménye bizonytalan.
[23] 3.2. Egy másik alkotmányjogi panasz indítványozója, aki szintén a Buda-Cash ügyfele, az Abtv. 26. § (2) bekezdése
alapján elsődlegesen a Tv. egészének, másodlagosan a Tv. 1. § (1) és (2) bekezdései, 3. § (1) és (3)–(4) bekezdései,
10. § (1)–(7) bekezdései, 11. § (1)–(3) bekezdései, 13. §-a, illetve 14. §-a alaptörvény-ellenességének megállapítását
és megsemmisítését kérte. A támadott rendelkezések alaptörvény-ellenességét illetően az indítvány az Alaptörvény
B)  cikk (1)  bekezdésének, C)  cikk (1)  bekezdésének, I.  cikk (3)  bekezdésének, XIII.  cikk (1) és (2)  bekezdésének,
valamint XV. cikk (1) és (2) bekezdésének sérelmére hivatkozott.
[24] Az indítvány szerint a  Quaestor károsultak körének a  befektetői-betételhelyezői károsultak homogén csoportján
belüli kiemelése olyan alkotmányellenes megkülönböztetés, amelyet más alapvető jog érvényre juttatása nem
indokol, illetve tárgyilagos mérlegelés szerint nincs ésszerű indoka.
[25] Az alkotmányjogi panaszban foglaltak szerint a Tv. 1. §-a által meghatározott, a kárrendezéssel biztosított követelés
fogalma lényegesen szélesebb kört fog át, mint a Tpt. által meghatározott követeléskör. A Tpt. 213. § (2) bekezdése
szerint ugyanis a  BEVA által fedezett kártalanítás csak az  érintett társaság birtokába került és a  befektető nevén
nyilvántartott vagyon (értékpapír, pénz) kiadására vonatkozó követelésekre terjed ki, további követelésekre – így
különösen a kibocsátó fizetésképtelensége miatti nemfizetésből fakadó kockázatra – nem. A Tv. hatálya alá tartozó
követeléskör viszont kiterjed nem csak a  teljesedésbe ment (a  társaság által ténylegesen kibocsátott és előállított
kötvényeken alapuló), hanem az  érvénytelen jogügyletekre is, amelyek esetében kötvény, mint dematerializált
értékpapír tényleges kibocsátására és előállítására nem került sor. A  jogalkotó tehát a  Tpt. szabályaitól eltérően
kibocsátói (fizetésképtelenségi) kockázatbiztosítást teremt utólag a ténylegesen ki nem bocsátott kötvényekre, azaz
érvénytelen jogügyletekre vonatkozóan is, amely azonban más kötvénykibocsátók vonatkozásában nem áll fenn,
illetve a jogalkotó ilyen típusú biztosítást más kötvénykibocsátók esetében korábban sem biztosított.
[26] Az alkotmányjogi panaszban foglaltak szerint a Tv. 10. § (1)–(4) bekezdései alapján nem egyértelmű a kárrendezés
kifizetésének időpontja, mivel maga a Tv. egyáltalán nem rendelkezik annak konkrét időpontjáról.
[27] Az indítványozó szerint – a  pénzügyi intézmények által előterjesztett érveléshez hasonlóan – a  Tv. 11.  §-ában
meghatározott kártalanítási határ súlyosan sérti a nem Quaestor károsultak tulajdonhoz való jogát is.
[28] Az Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében rögzített jogállamiság részét képező normavilágosság követelményének
sérelmét állította az indítvány a Tv. 1. §-a, 3. § (1), (3)–(4), bekezdései, 10. §-a, 11. §-a és 13. §-a tekintetében, hasonló
érvek mentén, mint a  BEVA tag indítványozók. A  Tv. 1.  § (1)  bekezdése szerint a  Quaestor károsultak követelése
akkor is a Tv. hatálya alá tartozik, ha a  jogügylet érvénytelen. Ebben az  esetben azonban nem világos, hogy a Tv.
1.  § (2)  bekezdése szerinti „követelés”-nek mi a  jogalapja, érvénytelen jogügyletből semmiféle „követelés” nem
keletkezik, így a Tv. 1. §-a nem tesz eleget a normavilágosság követelményének, mivel így a Tv. tárgyi hatálya nem
állapítható meg. Minthogy azonban az  1.  § alaptörvény-ellenessége az  egész Tv.-re kihat, ez  a  jogbizonytalanság
a Tv. egészének alaptörvény-ellenességét vonja maga után.
[29] A Tv. 1.  § (2)  bekezdése szerint a Tv. alanyi hatálya – kárrendezésre jogosultként – kiterjed „egyéb szervezetek”-re
is anélkül, hogy ezek meghatározását a  Tv. tartalmazná. Az  alanyi hatály meghatározásának bizonytalansága
sérti a  normavilágosság követelményét, a  jogbiztonságot, ezért – az  indítványozó álláspontja szerint – a  Tv. 1.  §
(2) bekezdésének alaptörvény-ellenessége megállapítható.
[30] 4. Az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panaszokat az  Abtv. 58.  § (2)  bekezdése alapján egyesítette, és egy
eljárásban bírálta el.
[31] 5. Az alkotmányjogi panaszokkal kapcsolatban az Alkotmánybíróság beszerezte a Magyar Nemzeti Bank véleményét.
II. [32] 1. Az Alaptörvény alkotmányjogi panasszal érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„C) cikk (1) A magyar állam működése a hatalom megosztásának elvén alapszik.”
„M) cikk (1) Magyarország gazdasága az értékteremtő munkán és a vállalkozás szabadságán alapszik.
(2) Magyarország biztosítja a  tisztességes gazdasági verseny feltételeit. Magyarország fellép az  erőfölénnyel való
visszaéléssel szemben, és védi a fogyasztók jogait.”
„I.  cikk (3) Az  alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog
más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges
mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan, az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával
korlátozható.”
„XIII. cikk (1) Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.
(2) Tulajdont kisajátítani csak kivételesen és közérdekből, törvényben meghatározott esetekben és módon, teljes,
feltétlen és azonnali kártalanítás mellett lehet.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.
(2) Magyarország az  alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési
vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.”
[33] 2. A Tv.-nek az alkotmányjogi panaszokkal támadott rendelkezései:
„1.  § (1) A  törvény hatálya azokra az  ügyletekre terjed ki, amelyeknél az  ügyfél jognyilatkozata a  QUAESTOR
FINANCIAL HRURIRA Tanácsadó és Szolgáltató Korlátolt Felelősségű Társaság által kibocsátott, vagy ilyenként
megjelölt, a  QUAESTOR Értékpapírkereskedelmi és Befektetési Zártkörűen Működő Részvénytársaság vagy annak
a számviteli jogszabályok szerinti kapcsolt vállalkozása által értékesített kötvények vásárlására irányult, és az ügyfél
az ellenérték fizetési kötelezettségének eleget tett, függetlenül attól, hogy a jogügylet érvényesen létrejött-e, illetve
teljesedésbe ment-e.
(2) Kárrendezésre jogosultak azok a  magánszemélyek, jogi személyek és egyéb szervezetek, akik az  (1)  bekezdés
szerinti kötvénykibocsátásából eredően az  (1)  bekezdésben említett gazdasági társaságokkal szemben e  törvény
hatálybalépésének napján fennálló követeléssel rendelkeznek.”
„2.  § (1) Az  1.  § szerinti követelésekből eredő igények rendezése érdekében e  törvény erejénél fogva létrejön
a Quaestor Károsultak Kárrendezési Alapja (a továbbiakban: Alap).
(2) A kárrendezésre jogosultak követeléseinek ellenérték fejében e törvény alapján az Alapra történő átszállása nem
érinti a tőkepiacról szóló 2001. évi CXX. törvény (a továbbiakban: Tpt.) 213. §-a szerinti kártalanítást.”
„3. § (1) Az Alap feladata a kárrendezés, amely során az 1. § szerinti követelések – e törvény erejénél fogva az Alapra
történő átszállása esetén – ellenértékét kifizeti, és a  rá szállt követelésekre vonatkozóan az  igényeket érvényesíti.
Az  Alap a  honlapján közzéteszi az  1.  § szerinti gazdasági társaságok számviteli jogszabályok szerinti kapcsolt
vállalkozásainak listáját.
[…]
(3) A kárrendezésre a követelés pénznemében kerül sor.
(4) A kárrendezés mentes a közteherfizetés alól.”
„4.  § (4) Az  Alap működésének biztosítása érdekében – az  állam kezességvállalása mellett – legfeljebb 10 éves
futamidőre kötvényt bocsáthat ki, hitelintézettől legfeljebb 10 éves futamidőre kölcsönt vehet fel, és az  MNB-től
– az állam kezességvállalása mellett – legfeljebb 3 hónapos futamidejű áthidaló kölcsönt vehet fel.
(5) Az  Alap igazgatósága a  Befektető-védelmi Alap (a  továbbiakban: BEVA) tagjaitól a  (4)  bekezdés szerinti
hitel törlesztő részleteinek (lejáratainak) megfizetése céljából, saját forrásainak kiegészítéséhez visszafizetési
kötelezettséggel előleget igényelhet.
(6) Az  előleg fizetésére a  BEVA tagok a  2014. naptári évben a  BEVA felé fennálló éves díjfizetési kötelezettségük
arányában kötelesek. Az éves előleg megállapításakor az arány kiszámítása során
a) a BEVA felé fennálló éves díjfizetési kötelezettségét figyelmen kívül kell hagyni annak a BEVA tagnak,
aa) amely jogutód nélkül megszűnt, valamint
ab) amelynek felszámolását jogerősen elrendelték,
b) a 2015. április 10-e után keletkezett BEVA tagság esetén e tagok éves tagdíjfizetési kötelezettségét 2014-es éves
tagdíjfizetési kötelezettségként kell figyelembe venni.
(7) E  törvény alkalmazása során BEVA tagnak minősül az  a  nem BEVA tag vállalkozás is, amely 2015. április 10-én
még a  BEVA tagja volt, valamint azon vállalkozások jogutódai is, amelyek 2015. április 10-én vagy azt követően
a BEVA tagjai voltak.
(8) A  naptári évben fizetendő előleget évente egyszer, legkésőbb a  naptári évet megelőző év december 15-ig
kell megállapítani. A  2015. naptári évben fizetendő előleget e  törvény hatálybalépését követő 150. napig kell
megállapítani. Az  éves előleg megállapítását követően létrejött BEVA tagság esetén csak az  új tag előlegét
kell – a  tagság létrejöttét követő 60 napon belül – megállapítani, a  már megállapított előlegeket nem kell újra
meghatározni.
(9) Egyebekben az előleg megfizetésére az BEVA tagdíj fizetésére vonatkozó szabályokat kell alkalmazni.
(10) Az Alapra átszállt 1. § szerinti követelések megtérülését, valamint az Alap vagyonának hozamát az Alap köteles
a  (4)  bekezdés szerinti hitel előtörlesztésére és a  kibocsátott kötvények lejárat előtti visszavásárlására fordítani.
A  (4)  bekezdés szerinti hitel felvételekor csak olyan szerződés köthető, ami a  kibocsátott kötvények lejárat előtti
visszavásárlását, a  felvett hitel előtörlesztését legalább félévente egy alkalommal, korlátlan összegben lehetővé
teszi.”
„6. § Az igazgatóság
[…]
d) meghatározza a BEVA tagok által fizetendő éves előleg összegét, és rendelkezik az előleg visszatérítéséről,
[…]”
„10. § (1) Az Alap a kérelmet annak kézhezvételétől számított 30 napon belül megvizsgálja, e határidő a kárrendezés
feltételeinek megállapítása érdekében meghosszabbítható.
(2) A  kárrendezés feltételeinek megállapítása érdekében az  Alap jogosult a  kérelmezők BEVA által nyilvántartott
személyes adatait és a  kérelemben megadott követeléseire vonatkozó adatait kezelni, és ennek érdekében
az  1.  § (1)  bekezdése szerinti gazdasági társaságoktól adatszolgáltatást kérni. Az  adatszolgáltatást soron kívül kell
teljesíteni.
(3) A  3.  § (2)  bekezdés a) és b)  pontja szerinti kizáró feltétel ellenőrzése érdekében az  Alap jogosult a  kizárt
személyek megállapításához az  érintett szervezetektől – ide értve az  állami adóhatóságot is – adatszolgáltatást
igényelni. Az adatszolgáltatást soron kívül kell teljesíteni.
(4) Ha a kérelem megfelel a kárrendezés feltételeinek, az Alap erről tájékoztatja a kárrendezésre jogosultat. Az Alap
a tájékoztatást követő 30 napon belül teljesíti a kifizetést a kárrendezésre jogosultnak.
(5) A kifizetés teljesítését követően a BEVA által teljesített kártalanítás erejéig a követelés jogosultjává a BEVA válik.
(6) A  kárrendezésre jogosult követelésének biztosítékai, illetve a  követeléshez kapcsolódó igények – ide értve
a  bűncselekménnyel okozott kár megtérítése, illetve az  egyéb kártérítés iránti igényeket is – a  tájékoztatással
egyidejűleg, e törvény erejénél fogva az Alapra szállnak át.
(7) Az  1.  § szerinti jogügyletekkel összefüggésben a  pénzkövetelések és a  kötvények Alapra való átszállási aránya
megegyezik az összes követeléseken belül a pénzkövetelések és a kötvények arányával.”
„11.  § (1) A  kárrendezés a  BEVA által kifizetendő kártalanítást meghaladó követelésre vonatkozik, annak összege
személyenként nem haladja meg az  1.  § szerint fennálló követelések összegét, legfeljebb azonban a  BEVA által
fizetett kártalanítással együtt a harmincmillió forintot.
(2) A harmincmillió forintot meg nem haladó összegű, 1. § szerinti követeléseket tőkeértéken, a kötvényeket pedig
névértéken kell figyelembe venni.
(3) Ha a befektető követelése e törvény szerint átszáll az Alapra, az (1) bekezdésben foglaltakon kívül a BEVA az Alap
útján fizeti ki a Tpt. alapján a befektetőt az 1. § szerinti követelés alapján megillető kártalanítást is.”
„13.  § Az  Alap záró beszámolóját követően az  Alapba előleget befizetők által megelőlegezett, de az  éves
visszafizetésekből meg nem térült követeléseinek adóból történő levonásáról külön törvény rendelkezik.”
„14. § Ez a törvény a kihirdetését követő napon lép hatályba.”
III. [34] Az alkotmányjogi panaszok részben megalapozottak. [35] 1. Az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt azt vizsgálta meg, hogy az  indítványok megfelelnek-e az  Abtv.-ben előírt
formai és tartalmi feltételeknek.
[36] A formai feltételek teljesítése körében azt kellett megvizsgálni, hogy az  alkotmányjogi panaszok határidőben
érkeztek-e [Abtv. 30. §], illetve, hogy azok a határozott kérelem Abtv. 52. §-ában írt feltételeinek eleget tesznek-e.
[37] 1.1. Az  Abtv. 30.  §-a szerint az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdése alapján benyújtott alkotmányjogi panaszt a  jogszabály
hatálybalépésétől számított 180 napon belül kell benyújtani. A  Tv. a  kihirdetését követő napon, tehát 2015.
április 18-án lépett hatályba. Az  alkotmányjogi panaszokat 2015. június 1-jén, 4-én, 12-én és július 15-én, tehát
határidőben adták postára, illetve érkeztek közvetlenül az Alkotmánybíróságra.
[38] 1.2. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  benyújtott panaszok egy része az  Abtv. 52.  § (1) és
(1b)  bekezdésében foglalt feltételeknek megfelelő, határozott kérelemnek minősülnek, mivel tartalmazzák
az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdése szerinti, az  Alkotmánybíróság hatáskörére vonatkozó indokolt hivatkozást, az  eljárás
megindításának az  indokait és a  jogsérelem lényegét, a  támadott rendelkezések alaptörvény-ellenességére
vonatkozó részletes okfejtést, továbbá a  panasz kifejezett kérelmet fogalmaz meg az  alaptörvény-ellenesnek ítélt
jogszabály(i rendelkezések) megsemmisítésére.
[39] Ugyanakkor az  egyik indítvány a  törvény egészének megsemmisítését kérte, ezzel összefüggésben azonban
pontos jogszabályi rendelkezéseket nem jelölt meg. A  fent kifejtetteknek megfelelően ezen indítvány nem felel
meg a határozott kérelem feltételeinek, így az Alkotmánybíróság ezt az  indítványt az Abtv. 64. § d) pontja alapján
visszautasította.
[40] 2. Az alkotmányjogi panaszok tartalmi vizsgálata során a testület az Abtv. 26. § (2) bekezdése szerinti érintettséget
és a jogorvoslat kimerítését vizsgálta.
[41] 2.1. Az  alkotmányjogi panaszt benyújtók az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdés szerinti hatáskörben kérték
az  Alkotmánybíróság eljárását. Az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdése szerint az  Alkotmánybíróság eljárása kivételesen
kezdeményezhető, abban az  esetben, ha az  alaptörvény-ellenes jogszabály rendelkezésének alkalmazása vagy
hatályosulása folytán közvetlenül, bírói döntés nélkül következett be a jogsérelem, és nincs a jogsérelem orvoslására
szolgáló jogorvoslati eljárás. „Az Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés c) és d)  pontja szerinti alkotmányjogi panasz
jogintézményének egyaránt elsődleges célja [...] az  egyéni, szubjektív jogvédelem: a  ténylegesen jogsérelmet
okozó alaptörvény-ellenes jogszabály, illetve alaptörvény-ellenes bírói döntés által okozott jogsérelem orvosolása.
[...] a  panasz befogadhatóságának feltétele az  érintettség, nevezetesen az, hogy a  panaszos által alaptörvényellenesnek ítélt jogszabály a panaszos személyét, konkrét jogviszonyát közvetlenül és ténylegesen, aktuálisan érintő
rendelkezést állapít meg, s ennek következtében a  panaszos alapjogai sérülnek. {33/2012. (VII. 17.) AB határozat,
Indokolás [61]–[62], [66]}” {3367/2012. (XII. 15.) AB végzés; Indokolás [13], [15]}. Tehát „[a] kivételes panasz esetében,
mivel az közvetlenül a norma ellen irányul, különös jelentősége van az érintettség vizsgálatának, hiszen a panaszos
alapjogában való személyes, közvetlen és aktuális sérelme különbözteti meg a  kivételes panaszt az  utólagos
normakontroll korábbi, bárki által kezdeményezhető változatától. [Az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi
XXXII. törvény (régi Abtv.) 20. § (2) bekezdés]” {3105/2012. (VII. 26.) AB végzés, Indokolás [3]}.
[42] 2.2. Ennek megfelelően az  Alkotmánybíróságnak azt kellett megvizsgálnia, hogy az  indítványozók (BEVA
tagok, illetve magányszemélyek) érintettsége megállapítható-e, illetve milyen indítványi elemek tekintetében
megalapozott.
[43] 2.2.1. Először a BEVA tag indítványozók érintettségét vizsgálta az Alkotmánybíróság.
 [44] Az indítványozók a  Tv. 1.  § (1) és (2)  bekezdéseivel, a  4.  §-ával, valamint a  10.  § (1)–(4)  bekezdéseivel és
a  11.  §-ával kapcsolatban azt sérelmezték, hogy azok sértik a  hátrányos megkülönböztetés tilalmát (csak
a  Quaestor károsultakra terjed ki a  jogszabály hatálya, a  követelések köre a Tpt.-ben foglaltaktól eltér, a  kártérítés
mértéke a  BEVA-kártalanításhoz képest jóval magasabb, a  kárrendezés időpontja nem egyértelmű, és más
károsultakhoz képest kedvezőbb.) Az  Alkotmánybíróság azt állapította meg, hogy az  indítványozók érintettsége
ebben az  összefüggésben nem áll fenn. A  Quaestor Alap részére teljesítendő befizetési kötelezettség ugyanis
az  a  körülmény, mely az  indítványozó BEVA tagok érintettségét megalapozza, az  azonban, hogy a  Quaestor Alap
milyen szabályok szerint teljesíti a  kifizetéseket a  károsult befektetők számára, az  indítványozókra nézve nem bír
relevanciával. A  BEVA tagok érdekeltsége azzal összefüggésben áll ugyanis fenn, hogy a  Quaestor Alap részére
a  befizetést (valójában hitelt vagy kölcsönt) teljesít, illetve, hogy ezen pénzösszeg részére történő visszafizetése,
jóváírása milyen szabályok szerint valósul meg. Az azonban, hogy a Quaestor Alap az indítványozók által előlegezett
pénzösszegből kinek és milyen rendelkezések alapján juttat, a  befizetésre kötelezettet nem érinti. Mindezekre
tekintettel az Alkotmánybíróság az  indítványok ezen részét érintettség hiányában az Abtv. 64. § d) pontja alapján
visszautasította.
[45] 2.2.2. A  megjelölt jogszabályi rendelkezések közül csak a  Tv.-nek a  BEVA tagok előlegfizetésével összefüggő
szabályai hozhatók összefüggésbe az  indítványozó BEVA tagok tulajdonhoz való jogával [Tv. 4. § (5)–(9) bekezdés;
6.  § d)  pont, 13.  §]. A  Tv. egésze, illetve egyéb, támadott rendelkezései a  kérelemben megjelölt indokok alapján
az  indítványozó tulajdonhoz való jogát nem érintik. Ezért az  Alkotmánybíróság a  Tv. egésze, preambuluma,
1.  §-a, a  4.  § (1)–(4) és (10)  bekezdése, 5.  §-a, illetve 11.  §-a alaptörvény-ellenességének megállapítására és
megsemmisítésére irányuló, az Alaptörvény XIII. cikkére alapított alkotmányjogi panaszokat az Abtv. 64. § d) pontja
alapján visszautasította.
[46] 2.2.3. Az  indítványozó BEVA tagok alkotmányjogi panaszukban az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésének sérelmét
állították a  Tv. egyes rendelkezéseivel [1.  §, 2.  § (1) és (2)  bekezdések, a  3.  § (1) és (3)–(4)  bekezdések, a  4.  §
(4)–(8) bekezdések, a 10. § (1)–(7) bekezdések, a 11. § (1)–(3) bekezdések, valamint a 13. §] összefüggésben.
[47] Az alkotmányjogi panasz az Abtv. 26–27. §-ai alapján csak Alaptörvényben biztosított jogok védelmének eszköze.
Az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény hatálybalépése után is fenntartotta korábbi értelmezését, mely szerint
a  jogbiztonság önmagában nem alapjog, így a  B)  cikk (1)  bekezdésének a  sérelmére alkotmányjogi panaszt
csak kivételes esetben – a  visszaható hatályú jogalkotás és a  felkészülési idő hiánya esetén {3268/2012. (X. 4.)
AB végzés, Indokolás [14]–[17]; 3322/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [10]; 3323/2012. (XI. 12.) AB végzés,
Indokolás [9]; 3324/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [9]; 3325/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [11]} –
lehet alapítani. Az  indítványozók a  felkészülési idő hiányát sérelmezték, e  tekintetben tehát nincs akadálya
az  érdemi vizsgálatnak, ugyanakkor az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésére alapított – alkotmányjogi panaszban
megfogalmazott – további kifogások (pl. normavilágosság) alkotmányossági vizsgálatára az  Abtv. 26.  §
(2) bekezdése alapján folyó eljárásban nincs mód. Erre tekintettel az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszokat
ebben a vonatkozásban is az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
[48] 2.2.4. A  BEVA tagok indítványai kapcsán a  Tv. egészével, a  4.  § (5), (6)  bekezdésével, valamint a  14.  §-ával
összefüggésben az Alkotmánybíróság az alábbi megállapításokat teszi.
[49] A Tv. egészének megsemmisítésére irányuló kérelem előterjesztésére a  szűkebb körű érintettségre tekintettel
az indítványozóknak nincs lehetősége. A Tv. hatálybalépését megállapító 14. §-a – ugyanezen okból – jelen esetben
szintén nem támadható az alkotmányjogi panasszal, mivel annak alkotmányos megítélése szükségképpen kihat a Tv.
egészére.
[50] A Tv.-nek az  indítványozók által támadott 4.  § (5)  bekezdése teremti meg az  előleg igénylésének alapját, míg
a (6) bekezdése arról rendelkezik, hogy az előlegfizetést kiknek, milyen mértékben kell teljesíteni. E rendelkezések
ugyanakkor nem hozhatók érdemi kapcsolatba a  kellő felkészülési idő követelményével, mivel csak megteremtik
az előlegfizetés igénylésének – az előlegfizetési kötelezettségnek – a jogi alapjait.
[51] Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság az indítványok ezen részét egyrészt az érintettség hiányára tekintettel
az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította, illetve az érdemi összefüggés hiánya miatt elutasította.
[52] 2.2.5. A  magánszemély indítványozók valamennyien egy, a  Tv. hatálya alá nem tartozó befektetési szolgáltató
ügyfelei, érintettségüket az  indítványhoz csatolt egyenlegközlőkkel, számlakivonatokkal illetve szerződéssel
igazolták. A  Tv. támadott, 1.  §-ába foglalt rendelkezés a  Tv. hatályát állapítja meg, és ez  nem terjed ki
az indítványozókkal kapcsolatban álló befektetési szolgáltatóra. Az Alkotmánybíróság rámutat arra, hogy egy adott,
valamely előnyt juttató jogszabály személyi hatályával összefüggésben a  hátrányos megkülönböztetés sérelmét
az  a  homogén csoportba tartozó jogalany is állíthatja, akire az  adott jogszabály hatálya csak közvetve terjed ki.
Alaptörvény-ellenes diszkrimináció ugyanis azáltal is megvalósulhat, hogy a jogalkotó meghatározott személyeket
– kifejezett rendelkezéssel vagy hallgatással – kizár egy adott jogszabály alkalmazásából (a jogszabály által nyújtott
előnyökből). Az  ezzel ellenkező értelmezés nem állna összhangban az  Alaptörvény XV.  cikke által biztosított
jogegyenlőség követelményével és az  alapjogi sérelmek orvoslása érdekében intézményesített alkotmányjogi
panasz céljával. Amennyiben az  alapul fekvő norma alkotmányossági vizsgálatától az  Alkotmánybíróság
elzárkózna, a diszkrimináció alaptörvényi tilalma kiüresíthetővé válna. Az Alaptörvény XV. cikkének vonatkozásában
az  indítványozók jogsérelmét éppen az  eredményezheti, hogy a  Tv. által biztosított kedvezőbb feltételek és
körülmények nem terjednek ki az azonos, vagy hasonló helyzetűnek állított más személyekre. Ennek alapján a Tv.
hatályát meghatározó 1.  §-a tekintetében az  Alkotmánybíróság megállapította az  indítványozóknak az  Abtv. által
megkövetelt személyes, közvetlen és aktuális érintettségét.
[53] Ugyanakkor a  Tv. azon rendelkezései tekintetében, amelyek a  Quaestor Károsultak Kárrendezési Alapjára,
a  kárrendezésre, illetve a  Quaestor Alapba befizető BEVA tagokra vonatkozó rendelkezéseket tartalmaznak,
a  magánszemély indítványozók érintettsége nem állapítható meg. Ezért a  Tv. egésze, valamint 3.  § (1),
(3)–(4)  bekezdései, 10.  §-a, 11.  §-a, 13.  §-a és 14.  §-a tekintetében az  Alkotmánybíróság a  magánszemély
indítványozók alkotmányjogi panaszait az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
IV. [54] Ezt követően az Alkotmánybíróság az indítványok tartalmát az alábbiak szerint vizsgálta meg.
[55] 1. Először azt bírálta el érdemben, hogy a Tv. 4. § (8) bekezdése vonatkozásában – a Tv. hatálybalépését megállapító
14. §-át figyelembe véve – a kellő felkészülési idő biztosított volt-e.
[56] 1.1. Az  Alkotmánybíróság a  BEVA tag indítványozók kérelmével összefüggésben áttekintette eddigi, a  kellő
felkészülési idő követelményével összefüggésben kialakított, a jelen határozatban figyelembe vett gyakorlatát.
[57] Az Alkotmánybíróság működésének kezdete óta a  jogállamiság, illetve a  jogbiztonság szerves részeként tekintett
a  kellő felkészülési idő követelményére. Az  Alkotmánybíróság a  28/1992. (IV. 30.) AB határozatában összegezte
a  kellő felkészülési idő értelmezésének legfőbb kritériumait. A  határozat szerint: „[a] demokratikus jogállam
[…] – sok egyéb mellett – abban is különbözik a  diktatúrától, hogy […] garanciákkal megteremti annak a  reális
lehetőségét, hogy a  jogalanyok valóban megismerhessék a  reájuk irányadó jogszabályi rendelkezéseket s
módjukban álljon magatartásukat azokhoz igazítani. […] [a] jogszabály hatálybalépésének időpontját úgy kell
meghatározni, hogy kellő idő maradjon
a) a jogszabály szövegének megszerzésére […] és áttanulmányozására;
b) a jogalkalmazó szervek számára a jogszabály alkalmazására való felkészüléshez;
c) a  jogszabállyal érintett személyek és szervek számára annak eldöntéséhez, hogy miként alkalmazkodjanak
a  jogszabály rendelkezéseihez” (ABH 1992, 156–157.). Az  Alkotmánybíróság ezen kritériumokat újfent rögzítette
az Alaptörvény Negyedik módosítását követően is, többek között a 34/2014. (XI. 14.) AB határozat (a továbbiakban:
Abh.), Indokolás [58] bekezdésében.
[58] Az Alkotmánybíróság gyakorlatát (Abh. Indokolás [57]–[59], 6/2013. (III. 1.) AB határozat, Indokolás [241], 20/2014.
(VII. 3.) AB határozat, Indokolás [122]) összegezve: a  kellő felkészülési idő követelményének való megfelelés
vizsgálata minden esetben az adott körülmények – a jogszabály kihirdetése és hatálybalépése, vagy a szabályozás
normatív tartalmának kifejtése között eltelt idő, a szabályozás új kötelezettséget előíró vagy többletkötelezettséget
megállapító jellege – figyelembevételével történik. Alaptörvény-ellenesség megállapításának pedig akkor
van helye, ha az  előbbiekre tekintettel a  felkészülési idő oly mértékben rövid, hogy az  új szabályozáshoz való
alkalmazkodás rendkívüli nehézségekkel járna, lehetetlen, vagy felkészülési idő egyáltalán nincs biztosítva.
[59] 1.2. Az  Alkotmánybíróság a  Tv. támadott rendelkezéseit megvizsgálva megállapította, hogy a  Tv. ugyan nem
közvetlenül rendel el előlegfizetési kötelezettséget a  BEVA tagok részére, azonban nemcsak megteremti
a kötelezettség előírásának a lehetőségét, hanem azzal reálisan, tervként számol. A Tv. 4. § (5) bekezdése a „előleget
igényelhet” megfogalmazást tartalmazza, ugyanakkor az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint az  „igényelhet”
kifejezéssel a  Tv. nem csupán lehetőségként tekint a  BEVA tagok általi előlegfizetésre, hanem azt burkoltan,
normatív módon írja elő. Az „igényelhet” kifejezés ugyanis magában foglalja, hogy azt az  érintett nem vitathatja,
tehát számára az  teljesítendő kötelezettség. Tovább erősíti az  előző megállapítást a Tv. 4.  § (8)  bekezdése, amely
a  Tv. hatálybalépése évében, majd az  azt követő években is számol az  előlegfizetési kötelezettséggel (lásd: „kell
megállapítani” szóhasználat).
[60] 1.3. A  Quaestor károsultak kárrendezését biztosító követeléskezelő alap létrehozásáról szóló T/4347. számú
törvényjavaslat 2015. április 10-én került benyújtásra. A  törvényjavaslatot 2015. április 14-én fogadta el
az Országgyűlés, majd az 2015. április 17-én kihirdetésre került. A Tv. – annak 14. §-a értelmében – a kihirdetését
követő napon, 2015. április 18-án lépett hatályba.
[61] A törvényjavaslat benyújtása és a  Tv. hatálybalépése között tehát rövid idő telt el, ez  a  körülmény azonban
– tekintettel az  Alkotmánybíróság gyakorlatára – önmagában még nem alapozza meg az  alaptörvény-ellenesség
kimondását. {lásd például: Abh., Indokolás [60]}.
[62] 1.4. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az előlegfizetés a Tv. szerint lényegében kötelezettségként jelentkezik
a  BEVA tagokra – így az  indítványozókra – nézve. Az  előlegfizetés tehát egy korábban nem létező, a  befektetési
szolgáltatókat csak a Tv. hatálybalépését követően terhelő többletkötelezettség. A kellő felkészülési idő megtartása
szempontjából így annak van jelentősége, hogy a  többletkötelezettség pontos mértékét és időtartamát
az indítványozók megismerhették-e, illetve a teljesítésre megfelelő idő volt-e számukra biztosítva.
[63] A Tv. 4.  § (5)  bekezdése rögzíti, hogy a  Quaestor Alap igazgatósága a  BEVA tagoktól a  (4)  bekezdés szerinti hitel
törlesztő részleteinek megfizetése céljából – saját forrásainak kiegészítésére –, visszafizetési kötelezettséggel
előleget igényelhet. A 4. § (6) bekezdése értelmében az előleg fizetésére a BEVA tagok a BEVA felé a 2014. évben
fennálló éves díjfizetési kötelezettségük arányában kötelesek. A  Tv. 4.  § (9)  bekezdése alapján a  Tv.-ben nem
rendezett kérdésekben a Tpt.-nek a BEVA tagdíj fizetésére vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni. A BEVA tagok
által megfizetendő éves díj konkrét mértékét a Tpt. 222.  § (4) és (5)  bekezdése határozza meg. A Tv. ugyanakkor
akként rendelkezik, hogy az  előleg összegét nem a  BEVA tagok éves díjfizetésének konkrét összege, hanem
az egyes BEVA tagot terhelő díjfizetési kötelezettség aránya alapján kell megállapítani. A Tv. az előlegfizetés pontos
mértékéről nem rendelkezik, csupán annyit állapít meg, hogy azt a BEVA tagok a BEVA tagdíjfizetési kötelezettségük
arányában, a  Quaestor Alap igazgatóságának megállapítása szerint fizetik meg. Ez  tehát azt jelenti, hogy a  BEVA
tagoknak kizárólag a  fizetési kötelezettségük egymás között fennálló arányáról van információja, azt azonban,
hogy e  kötelezettségnek mekkora a  mértéke, nem tudják meghatározni, ez  ugyanis kizárólag a  Quaestor Alap
igazgatóságának a döntésétől függ, ami olyan mértékű jogbizonytalanságot eredményez, mely a kellő felkészülési
idő alkotmányos követelményét is sérti. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a teljesítendő kötelezettség nincs
egyértelműen – az  érintettek, így az  indítványozó által – pontosan kalkulálható módon meghatározva. Adott
esetben az  előlegfizetési kötelezettség jelentős is lehet, amely különösen sérelmessé válhat az  érintetteknek,
mivel olyan rendkívüli, törvény által előírt fizetési kötelezettségként jelentkezhet, amellyel nem számolhattak
a  gyakorlatukban megszokott pénzügyi év megtervezésekor. A Tv. szerinti előlegfizetés tehát azt várja el a  BEVA
tagoktól, hogy egy egyértelműen meg nem határozható pénzösszeget tartsanak rendelkezésre, amelyből
az  igényelt összeget teljesíteni tudják. Az  előlegfizetés mértékének bizonytalansága ennél fogva kérdésessé teszi,
hogy az érintettek pontosan milyen kötelezettség teljesítésére kell, hogy felkészüljenek.
[64] Összefoglalóan: a  BEVA tagok oldalán az  előlegfizetés praestare kötelezettségként jelenik meg, annak lehívása
nyitott, ami azt eredményezi, hogy azzal előre nem tudnak számolni, üzleti évük megtervezését ez  megnehezíti.
Az Alkotmánybíróságnak ugyanakkor figyelembe kellett vennie, hogy a Tv. által felállított Quaestor Alap működése,
illetve a kárrendezési mechanizmus eleve bizonytalanná teszik, hogy az előlegfizetési kötelezettséggel terhelt BEVA
tagok megismerhessék a  teljesítendő fizetési kötelezettség mértékét. A  Tv. ugyanis az  előlegfizetést a  Quaestor
Alap működése biztosítása érdekében felvett hitel törlesztésére irányozza elő [4. § (5) bekezdés]. Az előlegfizetési
kötelezettség tehát eleve a  kár – a  Tv. hatálybalépéséig fel nem mért – nagyságától, a  Quaestor Alap által
kibocsájtott kötvények lejegyzésének arányától, ezen felül pedig legfőképpen, a Quaestor Alap működéséhez felvett
hitel mértékétől függ [4. § (4) bekezdés].
[65] Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy a BEVA tagok részére a BEVA igazgatósága rendkívüli befizetést a Tpt. 222. §
(7)  bekezdése értelmében jelenleg is elrendelhet. Ezen rendelkezés lényege, a  rendkívüli befizetés lehetősége
(különböző módosításokkal ugyan, de) a Tpt. hatálybalépése óta a normaszöveg része. Az érintett BEVA tagok tehát
a  BEVA igazgatósága által elrendelhető rendkívüli befizetési kötelezettséggel számolhattak és azzal számolniuk is
kellett. A Tv.-en alapuló előlegfizetési kötelezettség viszont nem egyezik meg az esetleges BEVA rendkívüli befizetési
kötelezettséggel, ezért az nem fedezhető az erre – előre – elkülönített vagyonelemekből. A 2015. évre vonatkozóan
tehát az érintett BEVA tagok számolhattak rendkívüli BEVA befizetéssel, a Tv. általi előlegfizetéssel ugyanakkor nem.
Az Alkotmánybíróság rámutat továbbá arra, hogy a rendkívüli befizetés mértéke a Tpt.-ben maximalizált, pontosan
meghatározható összeg [lásd: Tpt. 222. § (7) bekezdése], míg az előlegfizetésre ez a szabály nem alkalmazandó, így
a befizetendő összegnek a vizsgált esetben felső határa nincsen.
[66] 1.5. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az érintettek – így az indítványozók – számára a Tv. szövege alapján
nem egyértelmű, hogy pontosan milyen mértékű, milyen ütemezésű és időtartamú fizetési kötelezettséget jelent
a  Quaestor Alap igazgatósága által igényelt előlegfizetés. Az  érintetteknek kizárólag akkor lesz lehetőségük
megismerni az őket terhelő kötelezettség pontos tartalmát, amikor az előlegfizetést a Quaestor Alap igazgatósága
igényli, illetve azt megállapítja. A kötelezettség tartalma a Tv. szövegéből nem vezethető le, azt legfeljebb becsülni
lehet. A  kellő felkészülési idő követelményéből – figyelembe véve az  Alkotmánybíróság következetes gyakorlatát
– az  is következik, hogy az  új norma által bevezetett többletkötelezettséget pontosan kell meghatározni. A  kellő
felkészülési idő követelményének a  sérelme ennélfogva nem csak egyértelmű szabályozás viszonylatában
állapítható meg, hanem akkor is, ha a  kötelezettség nincs pontosan meghatározva. Az  Alkotmánybíróság
a  kellő felkészülési idővel kapcsolatosan kialakított gyakorlata során eddig csak egyértelműen meghatározott
kötelezettség tekintetében folytatta le eljárását. A  normatartalom és – kizárólag e  vonatkozásban – a  kellő
felkészülési idő vizsgálata azonban elválaszthatatlan, egymást feltételező kritériumok. A  Tv. által megállapított
előlegfizetést szabályozó normatartalom pontatlansága – mind a  2015., mind az  azt követő évekre vonatkozóan
– azt eredményezi, hogy az  érintettek adott esetben csak rendkívüli nehézségek árán tudnák kötelezettségüket
teljesíteni, arra csak (akár jelentős) érdeksérelem mellett vagy – a kötelezettség mértékének meghatározatlansága
miatt – egyáltalán nem tudnának felkészülni. A  jogállami jogalkotásba vetett bizalom – ami jelen esetben nem
az  Alkotmánybíróság által korábban kibontott, az  úgynevezett „bizalomvédelem” elvére való utalást jelenti –
megköveteli, hogy egyfelől egy újonnan megállapított kötelezettség pontosan meghatározható legyen, másrészt,
hogy vonatkozásában biztosított legyen az  alkotmánybírósági gyakorlatban lefektetett elveknek megfelelő kellő
felkészülési idő. Különösen igaz az  előbbi megállapítás olyan többletkötelezettségek bevezetése esetén, amelyek
nem minősülnek köztehernek, de olyan probléma megoldását szolgálják, amit nem a kötelezettek idéztek elő.
[67] A Tv. 4. § (8) bekezdése – a Tv. egészével azonos módon – 2015. április 18-án lépett hatályba. A rendelkezés azonban
az előlegfizetési kötelezettséget több lépcsőben írja elő, mivel a 2015. évre vonatkozóan azt a Tv. hatálybalépésétől
számított 150. napig, míg ezt követően az  éves mértéket az  előző év december 15-ig állapítja meg a  Quaestor
Alap igazgatósága. Jelen esetben az  Alkotmánybíróságnak nem a  rendelkezés hatálybalépését, hanem normatív
tartalma kifejtésének időpontját kellett figyelembe vennie. A  Tv. ugyanis hiába lépett hatályba a  kihirdetését
követő napon, az  előlegfizetési kötelezettség csak később, a  4.  § (8)  bekezdése szerint terheli az  érintett BEVA
tagokat, így az  indítványozókat is. A  4.  § (8)  bekezdése csupán az  előlegfizetési kötelezettség megállapításáról
rendelkezik, azonban a  bekezdés egésze egyértelművé teszi – mivel az  előlegfizetést évenkénti bontásban
szabályozza –, hogy annak ténylegesen is meg kell történnie az adott évben. A 2015. évre vonatkozó előlegfizetési
kötelezettséget a Quaestor Alap igazgatóságának a Tv. hatálybalépésétől számított 150. napig kell megállapítania.
A Tv. megfogalmazása bizonytalanná teszi azt, hogy egy eleve pontatlan kötelezettséget mikor kell az érintetteknek
teljesítenie. A  Tv. szövegéből következik, hogy az  előlegfizetés megállapítására ugyan nem közvetlenül
a  Tv. hatálybalépését követően kerül sor – mivel megelőzi a  Quaestor Alap felállítása, kár meghatározása,
a  kötvénykibocsátás, valamint a  hitelfelvétel –, azonban az  akár rendkívül szűk időkereten belül is megtörténhet.
Az  előbb kifejtetteket figyelembe véve – összevetve azzal, hogy az  előlegfizetés akár jelentős érdeksérelmet is
jelenthet – a  Tv. nem biztosít kellő felkészülési időt az  érintettek számára a  2015. évre vonatkozó előlegfizetés
vonatkozásában.
[68] Mindezeket figyelembe véve az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Tv. 4. § (8) bekezdése – a kötelezettség
pontatlansága miatt a  bekezdés egésze, a  2015. évre vonatkozóan pedig a  tényleges felkészülés lehetőségének
hiánya miatt – nem biztosít kellő felkészülési időt az érintettek számára, ezért alaptörvény-ellenes.
[69] 2. Másodszor az  Alkotmánybíróság a  Tv. 1.  §-a alaptörvény-ellenességét állító indítványi elemet vizsgálta meg,
amelyet magánszemélyek terjesztettek elő a hátrányos megkülönböztetés tilalmának sérelmével összefüggésben.
[70] 2.1. A  pénzügyi befektetők védelmének alapvető intézménye a  Tpt.-ben szabályozott Befektető-védelmi Alap
(BEVA). A  BEVA célja, hogy a  befektetési szolgáltató tevékenységet végző vállalkozások felszámolása esetén
a  befektetők részére részleges kártalanítást biztosítson. [A Tpt. 210. (1)  bekezdéses szerint rendszeres gazdasági
tevékenység keretében, pénzügyi eszközre vonatkozóan végzett megbízás felvétele és továbbítása, megbízás
végrehajtása az  ügyfél javára, sajátszámlás kereskedés, valamint portfóliókezelés (a  befektetési vállalkozásokról és
az  árutőzsdei szolgáltatásokról, valamint az  általuk végezhető szolgáltatásokról szóló 2007. évi CXXXVIII. törvény
5.  §) csak a  BEVA tagjaként végezhető]. A  BEVA kártalanítási kötelezettsége abban az  esetben következik be, ha
a bíróság a BEVA tagjának felszámolását rendeli el [Tpt. 216. § (1) bekezdés], a kártalanítás mértéke pedig legfeljebb
húszezer euró [Tpt. 217.  § (2)  bekezdés]. (A BEVA által fizetett kártalanítás mértéke egymillió forint összeghatárig
száz százalék, egymillió forint összeghatár felett egymillió forint és az  egymillió forint feletti rész kilencven
százaléka.) A  BEVA által kifizetett kártalanítás mértékéig a  befektető követelése az  ügyfélről a  BEVÁ-ra száll át, és
követelését a felszámolási eljárás során érvényesíti [Tpt. 220. § (2)–(3) bekezdés].
[71] A BEVA által biztosított kártalanítás a fenti formában tehát a pénzügyi befektetők teljes körére kiterjed, tekintettel
arra, hogy a befektetési szolgáltatási tevékenység csak a pénzügyi szolgáltató BEVA tagsága mellett végezhető.
[72] A BEVA által történő, Tpt. szerinti kártalanítás rendszerét a Tv. a  hatálya alá eső szabályozási körben is fenntartja,
amikor kimondja azt, hogy az  általa biztosított kárrendezés a  BEVA által kifizetendő kártalanítást meghaladó
követelésre vonatkozik [Tv. 11.  § (1)  bekezdés]. Ezen túlmenően (e mellett) azonban a  Tv. sajátos kártalanítási
rendszert tartalmaz.
[73] A Tv. személyi hatályát a  károsult pénzügyi befektetők egy meghatározott csoportjára, az  indítványozók által
támadott 1.  § által meghatározott személyi körre szűkíti. Ez  a  károsult személyi kör meghatározott befektetési
szolgáltatókkal (Quaestor vállalatcsoport tagjai) kötött meghatározott ügyletek (kötvénykibocsátás) alapján fennálló
követeléssel rendelkező pénzügyi befektetőket fog át. Az így meghatározott károsulti kör részére a Tv. – a BEVA által
biztosított (kb. hatmillió forintig terjedő) kártalanítással együtt – harmincmillió forint összegig terjedő kártalanítást
biztosít. Ezt a  kártalanítást a  Tv. a  Quaestor csoport egyik tagja által kibocsátott, vagy ilyenként megjelölt, és
a  csoport egy másik tagja által értékesített kötvények befektetői (vásárlói) számára biztosítja, függetlenül attól,
hogy a  jogügylet érvényesen létrejött-e, illetve teljesedésbe ment-e. A Tv. tehát az  említett kártalanítást egyaránt
biztosítja a  befektetők részére a  ténylegesen ki nem bocsátott (fiktív) kötvényekkel összefüggő, és érvénytelen
jogügyletek alapján is. Ezzel szemben a  BEVA által fizetendő kártalanítás kizárólag olyan követelés alapján
állapítható meg, amely a  befektető és a  pénzügyi szolgáltató között létrejött megállapodás teljesítése érdekében
a  szolgáltató birtokába került és a  befektető nevén nyilvántartott vagyon (értékpapír, pénz) kiadására vonatkozó
kötelezettségen alapul [Tpt. 213. § (2) bekezdés].
[74] További sajátossága a szabályozásnak, hogy az általa konstituált igények érvényesítésére naptárilag meghatározott
határidőt állapít meg [Tv. 9. § (4) bekezdés], valamint a kérelem vizsgálatára és a kárigény teljesítésére vonatkozóan
is speciális szabályokat tartalmaz [Tv. 10. § (1) és (4) bekezdés].
[75] A Tv. 9. § (1) bekezdése szerint a törvény alapján érvényesített követelések – ellenérték fejében – a törvény erejénél
fogva átszállnak a Tv. 2. § (1) bekezdése szerinti Quaestor Alapra. Megismétli azonban a hivatkozott szabály a Tpt.
220.  § (2)  bekezdésének azt a  rendelkezését, amely szerint a  BEVA által teljesített kártalanítás erejéig a  követelés
jogosultjává a  BEVA válik [Tv. 10.  § (5)  bekezdés]. A  további követelések azonban nem csak a  teljesített kárigény
erejéig szállnak át a  Quaestor Alapra, hanem teljes egészükben, sőt a  kárrendezésre jogosult követelésének
biztosítékai, illetve a  követeléshez kapcsolódó igények – ide értve a  bűncselekménnyel okozott kár megtérítése,
illetve az  egyéb kártérítés iránti igényeket is – a  törvény erejénél fogva a  Quaestor Alapra szállnak át [Tv. 10.  §
(6) bekezdés].
[76] 2.2. A  Tv. tehát a  Quaestor vállalatcsoport kötvények kibocsátásával érintett, károsult befektetői számára
egy kárrendező és követeléskezelő alapot hoz létre, amely a  Tv.-nek az  indítványok által támadott 1.  §-ában
meghatározott jogosultak számára a  BEVA kártalanításával együtt harmincmillió forintig garantálja a  befektetők
számára befektetéseik megtérítését. Ez  az  összeg – a  Tv. javaslatának indokolása szerint – lényegesen nagyobb
arány, mint amihez egy egyedi perben, illetve a felszámolási eljárásban az ügyfelek reálisan juthatnának.
[77] A befektetési szolgáltatók fizetésképtelensége illetve felszámolása estére vonatkozó – teljes vagy részleges  –
kártalanításra egyetlen befektetőnek sincs alanyi joga. A  pénzügyi intézményrendszer akár törvényes, akár
jogszabálysértő működéséből adódó kockázatok mérséklése érdekében az  állam sajátos intézményrendszert
hozhat létre, és természetesen meghatározhatja ezek működésének szabályait, feltételeit is. Tekintettel arra,
hogy a  kártalanítására az  érintetteknek nincs alanyi joguk, a  kártalanítás intézményrendszerének létrehozása,
és működésének szabályozása méltányossági alapú, ex gratia jellegű megoldás, még akkor is, ha a  jogalkotó
ezek terheit jelenleg nem közvetlenül az  államra telepíti, hanem azt a  Magyar Nemzeti Bank előlegezi [ld. Tv.
4.  § (4)  bekezdés: áthidaló kölcsön], végső soron pedig – a Tv. 4.  § (4)  bekezdésében írt állami kezességvállalásra
és a  4.  § (5)  bekezdésében írt visszafizetési kötelezettségre tekintettel – az  állam viseli. Az  ex gratia jellegű
megoldások jellemzője, hogy „a jogalkotó nem jogi igényeket elégít ki, nem eleve jogosultakat különböztet meg,
hanem méltányosságból juttat javakat” (775/B/2009. AB határozat, ABH 2010, 2125, 2128.). Mivel „nincs senkinek
joga arra, hogy egy ex gratia juttatás meghatározott formájában részesüljön” [16/1991. (IV. 20.) AB határozat,
ABH 1991, 58, 62.], következésképp a  jogalkotót „széles körű mérlegelési jog illeti meg mind a  jogosulti körnek,
mind a  juttatás mértékének és egyéb feltételeinek a  meghatározása tekintetében. A  megkülönböztetés korlátja
a  pozitív diszkrimináció elvi határa: az  egyenlő méltóságú személyként való kezelés feltétlen betartása, illetve
az  Alkotmányban megfogalmazott alapjogok meg nem sértése. […] Ezen belül csak az  követelhető meg, hogy
a  nem egyenlő kezelésnek ésszerű oka legyen, azaz ne minősüljön önkényesnek. [16/1991. (IV. 20.) AB határozat,
ABH 1991, 58, 62.; 922/B/2000, AB határozat, ABH 2001, 1444, 1452.]” (775/B/2009. AB határozat, ABH 2010, 2125,
2128.) Ez azt jelenti, hogy bár ex gratia jellegű kedvezményre senkinek nincs alanyi joga, ha a jogalkotó – mérlegelés
alapján – az  ilyen jellegű megoldások alkalmazása mellett dönt, a  jogosulti kör, a  jogosultság mértéke és egyéb
feltételei nem határozhatók meg önkényes módon. {vö. 3147/2015. (VII. 24.) AB határozat, [32]}
[78] 2.3. Az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdése kimondja, hogy a törvény előtt mindenki egyenlő, az indítványozók által
hivatkozott (2) bekezdés szerint pedig Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés,
nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül
biztosítja. Az  Alaptörvény XV.  cikke tehát „egyaránt tartalmazza az  általános egyenlőségi szabályt [(1)  bekezdés]
és az  alapjogok egyenlőségét, illetve a  diszkrimináció tilalmát [(2)  bekezdés]” {42/2012. (XII. 20.) AB határozat,
Indokolás [22]}.
[79] A magánszemély indítványozók kérelmüket az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdésére alapították, amely rendelkezés
az  abban említett tulajdonságok alapján történő különbségtételt tiltja (a  felsorolás nem taxatív, hanem nyitott,
mivel az  úgynevezett „egyéb helyzet” szerinti különbségtétel is tiltott). A  felsorolt tulajdonságok elsősorban
„az egyén tulajdonságai” {42/2012. (XII. 20.) AB határozat, Indokolás [41]}. A  Tv. hatályának meghatározása
által teremtett differenciálás azonban nem köthető egyetlen, az  Alaptörvény XV.  cikk (2)  bekezdése szerinti
tulajdonsághoz sem. Ebből következően a támadott jogszabályi rendelkezés alkotmányosságát nem az Alaptörvény
XV.  cikk (2), hanem az  (1)  bekezdése alapján kell megítélni, amely az  általános jogegyenlőségi szabály alapján
„a jogrend valamennyi szabálya tekintetében azért biztosítja az egyenlő kezelés követelményét, mert az egyenlőség
végső alapja az egyenlő méltóság” {8/2015. (IV. 17.) AB határozat, Indokolás [41]}.
[80] A megkülönböztetés alkotmányosságának a  vizsgálatakor alapvetően abból kell kiindulni, hogy „a diszkrimináció
tilalma nem jelenti azt, hogy minden különbségtétel tilos, hanem azt az  elvárást fogalmazza meg, hogy a  jognak
mindenkit egyenlő méltóságú személyként kell kezelnie” {3024/2015. (II. 9.) AB határozat, Indokolás [47]}.
Az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésének sérelme miatti alaptörvény-ellenesség akkor állapítható meg, ha
a  jogszabály a  szabályozás szempontjából azonos – homogén – csoportba tartozó (egymással összehasonlítható
helyzetben lévő) jogalanyok között tesz különbséget, és a különbségtétel nem igazolható: az eltérő szabályozásnak
nincs ésszerű, kellő súlyú alkotmányos indoka, vagyis önkényes {ld. különösen: 3009/2012. (VI. 21.) AB határozat,
Indokolás [54], 43/2012. (XII. 20.) AB határozat, Indokolás [41], 14/2014. (V. 13.) AB határozat, Indokolás [32]}
[81] 2.4. A Tv. hatályát meghatározó – az indítványok által támadott – 1. § szerint a törvény hatálya azokra az ügyletekre
terjed ki, amelyeknél az ügyfél jognyilatkozata a QUAESTOR FINANCIAL HRURIRA Tanácsadó és Szolgáltató Korlátolt
Felelősségű Társaság által kibocsátott, vagy ilyenként megjelölt, a QUAESTOR Értékpapírkereskedelmi és Befektetési
Zártkörűen Működő Részvénytársaság vagy annak a  számviteli jogszabályok szerinti kapcsolt vállalkozása által
értékesített kötvények vásárlására irányult, és az  ügyfél az  ellenérték-fizetési kötelezettségének eleget tett,
függetlenül attól, hogy a  jogügylet érvényesen létrejött-e, illetve teljesedésbe ment-e. Kárrendezésre jogosultak
azok a  magánszemélyek, jogi személyek és egyéb szervezetek, akik az  (1)  bekezdés szerinti kötvénykibocsátásból
eredően az  (1)  bekezdésben említett gazdasági társaságokkal szemben e  törvény hatálybalépésének napján
fennálló követeléssel rendelkeznek. A  Tv. 11.  § (1)  bekezdése alapján a  kárrendezés a  BEVA által kifizetendő
kártalanítást meghaladó követelésre vonatkozik, annak összege személyenként nem haladja meg az  1.  § szerint
fennálló követelések összegét, legfeljebb azonban a  BEVA által fizetett kártalanítással együtt a  harmincmillió
forintot.
[82] A Tv. 11.  § (1)  bekezdése tehát kifejezetten a  BEVA által kifizetendő kártalanítást meghaladó követelésekről
rendelkezik, amely körben az  1.  § által meghatározott jogosultak számára biztosítja a  harmincmillió forint értékig
terjedő kártalanítást. Vagyis a  szabályozás abból indul ki (joggal), hogy az  1.  § szerinti jogosultak mindegyikének
követelése úgynevezett biztosított követelés, vagyis a Tv. által lehetővé tett kártalanítás egy részét a  BEVA fedezi.
A  BEVA által – a Tpt. szabályai szerint – fedezett követelések pedig minden egyes károsult pénzügyi befektetőre
kiterjednek (ld. Indokolás [70]–[75]). Mindebből következően a  szabályozás konstrukcióját akként (is) lehet
definiálni, hogy az  a  (potenciálisan) károsult pénzügyi befektetők köréből kiemeli a Tv. 1.  §-a által meghatározott
személyi kört, és számukra biztosítja a Tv. 11. § (1) bekezdése szerinti többletkártalanítást.
[83] A Tv. által a  jogosultak számára harmincmillió forint összegig biztosított a kártalanítás, szemben az egyéb károsult
befektetők számára a  BEVA által lehetővé tett húszezer eurós (hatmillió forint) összeghatárú kártalanítással.
Ez  nyilvánvalóan hátrányos az  utóbbiakra nézve. Ez  a  megkülönböztetés azonban alaptörvény-ellenességet
csak abban az  esetben okoz, ha az  eltérő szabályozás egymással összehasonlítható helyzetben lévő – homogén
csoportba tartozó – jogalanyokat érint, és ha igen, akkor a  különbségtételnek ésszerű indoka nincs, tehát
az önkényes.
[84] Az első kérdés tehát az, hogy a  Tv. 1.  §-a által meghatározott személyi kör (Quaestor károsultak) és a  BEVA
által kártalanítandó más károsult pénzügyi befektetők (köztük az  indítványozók) egymással összehasonlítható
helyzetben vannak-e?
[85] A vizsgált törvény esetében a  legjelentősebb csoportképző ismérv az, hogy a  károsultak kárát a  velük üzleti
kapcsolatban álló pénzügyi befektetési szolgáltató magatartása – illetve fizetésképtelensége és felszámolása
– eredményezte, és azt részben a  BEVA fedezi. Az  érintett befektetési vállalkozások mindegyike esetében ún.
értékpapírhiány mutatkozik (vélhetően fiktív ügyletkötések, illetve egyéb szabálytalanságok történtek), ebben
a  vonatkozásban a  károsult befektetők összehasonlítható helyzetben vannak, homogén csoportnak minősülnek.
A Tv. hatálya azonban csak a Quaestor vállalatcsoporttal kapcsolatban álló károsultakra terjed ki.
[86] A kérdés ezek után az, hogy a  különbségtételnek van-e ésszerű indoka, vagyis hivatkozik-e a  jogalkotó olyan
szempontokra, amelyek kizárják a megkülönbözetés önkényes voltát.
[87] A Tv. javaslatának indokolása a  következőket tartalmazza. „A törvény célja a  Quaestor vállalatcsoport
kötvénykibocsátásával érintett befektetők helyzetének a  rendezése. A  Quaestor vállalatcsoport jogszabálysértő és
részben nem valós kötvénykibocsátása mintegy 32 000 befektető számára tette bizonytalanná korábbi befektetéseik
megtérülését.
A Quaestor vállalatcsoport által elkövetett visszaélésekhez számos egyedi – a  pénzpiacon tapasztalható más
anomáliáktól eltérő – jellegzetesség kapcsolódik. A  kötvények kibocsátására és forgalomba hozatalára egyrészt
kizárólag a cégcsoport javára, annak finanszírozására került sor.
Másrészt ez  a  tevékenység több szempontból is hasonlít a  betétgyűjtésre. Az  ügyfelek pénzt helyeztek el
a  vállalatcsoport tagjainál, amelyekért értékpapírt kaptak. Ezeknek az  értékpapíroknak egy jelentős részéről
utóbb kiderült, hogy fiktív, vagyis tényleges értékpapír kibocsátásra nem is került sor. Ettől függetlenül azonban
a  kötvényeket forgalmazó társaság, valamint a  készpénzt adó ügyfél között polgári jogi jogviszony jött létre.
Ez  részben a  kölcsönszerződés, részben pedig a  betétszerződés jellegzetességeit mutatja, hiszen az  ügyfél kamat
ellenében adta a pénzt a vállalatcsoport érintett tagjának.
A külön törvény megalkotására azért is szükség van, mert a  károsultak nagy számára tekintettel az  egyedi
igényérvényesítés rendkívüli nehézségekkel járna. A bíróságok számára nehezen leküzdhető kihívást jelentene, ha
a károsultak egyenként érvényesítenék igényüket. Mindez a károsultakat is hátrányos helyzetbe hozná, hiszen vagy
polgári peres eljárást kellene indítaniuk befektetésük visszaszerzése érdekében, vagy hitelezőként a vállalatcsoport
tagja elleni felszámolási eljárásba kellene hitelezőként bejelentkezniük, viselve annak kockázatát, hogy követelésük
a fizetésképtelenségi eljárásban mikor és milyen hányadban térül meg.”
[88] A törvényjavaslat indokolása és a  Magyar Nemzeti Bank elnökhelyettesének tájékoztatása alapján
az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Quaestor csoport a  tevékenysége finanszírozását jelentős részben
kötvénykibocsátással biztosította, amelynek révén a  mindenkori banki kamatokat meghaladó hozamígéretekkel
jelentős kötvényállományt épített fel. A kialakított folyamatos árjegyzési mechanizmus és a korlátlan visszavásárlási
gyakorlat segítségével likvid befektetés, illetve kvázi „bankszerű” működés látszatát kelthette. Az  ügyfelek
– a  szokásosnál magasabb kockázatra történő figyelmeztetés ellenére is – azt hihették, hogy likvid pénzügyi
eszközbe fektettek be, ezáltal tévesen azt a  következtetést vonhatták le, hogy az  általuk megvásárolt vállalati
kötvény kockázati karakterisztikái alapján közelebb áll a bankbetéthez, mint a tőkepiaci ügyletekhez.
[89] Egyes befektetési szolgáltatók működési sajátosságaiból adódó különbségek – gondos (gazdaságpolitikai, pénzügypolitikai, szociális szempontú) mérlegelés mellett – adott esetben lehetővé tehetik a károsultak egyik csoportjának
a többi közüli kiemelését és esetükben speciális kártalanítási szabályok bevezetését.
[90] A törvényjavaslat indokolása azonban csupán a fiktív értékpapírok forgalmazására, illetve a károsultak nagy számára
utal, e  szempontok azonban korántsem csak a  Quaestor károsultakra vonatkoztathatók, így azok önmagukban
a különbségtétel kellő súlyú indokainak nem tekinthetők. Az Alkotmánybíróság korábbi határozataiban többször, és
hangsúlyosan kimondta azt, hogy a megkülönböztetés alkotmányosságának alátámasztására az Alkotmánybíróság
nem fogadhat el a  preferált csoportokra vonatkozó olyan érveket, amelyek nem kizárólag erre a  csoportra
érvényesek [16/1991. (IV. 20.) AB határozat, ABH 1991, 58, 62.; 11/2003. (IV. 9.) AB határozat, ABH 2003, 153,
167.]. Továbbá a  károsult befektetők szempontjából nincs relevanciája annak, hogy a  kötvények kibocsátására
és forgalomba hozatalára kizárólag egyetlen, a  Tv.-ben nevesített cégcsoport javára, annak a  veszteségeinek
a finanszírozására került sor. Egyéb érveket pedig az indokolás nem tartalmaz.
[91] Ezért az indoklás érveit a különbségtétel tárgyilagos mérlegelés szerinti ésszerű okaként az Alkotmánybíróság nem
tudta elfogadni.
[92] Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Tv. 1. §-a az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésének
sérelme folytán alaptörvény-ellenes, ezért azt a rendelkező részben foglaltak szerint megsemmisítette.
[93] Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza: a Tv. 1. §-ának a megsemmisítése nem jelenti azt, hogy a Quaestor károsultak
kárrendezése önmagában alaptörvény-ellenes lenne. A  megsemmisítésnek pusztán az  az oka, hogy – a  fentiek
szerint – a  választott, a  Tv.-ben szereplő jogalkotói megoldás jelen formájában – mivel a  jogalkotó nem kezelte
azonos módon az összehasonlítható helyzetben lévő károsultakat – nem elégíti ki a hátrányos megkülönböztetés
tilalmának alkotmányos követelményét. A jogalkotónak lehetősége van a kárrendezés alkotmányos szempontoknak
megfelelő újraszabályozására. Ennek során a  kárrendezés módja, feltételei és mértéke – körültekintő mérlegelés
alapján – a jogalkotó döntési kompetenciája.
[94] Ezen túlmenően az  Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy a  hátrányos megkülönböztetés szempontjából aggályos
lehet az körülmény is, ha a károsultak kártalanítása a korábban realizált előnyök figyelmen kívül hagyásával történik.
Ez ugyanis azt jelentené, hogy egyes befektetők (akik lényegében a korábbi évek – piacinál feltehetően magasabb –
hozamát is évente „tőkésítették”) nemcsak a  tőkére, hanem a  hozamra is kiterjedő kártalanításban részesülnének.
Erre a körülményre a jogalkotónak az esetleges újraszabályozás esetében figyelemmel kell lennie.
[95] 3. Az  Alkotmánybíróság ezt követően a  befektetési szolgáltatók indítványai azon részét vizsgálta meg, melyek
a tulajdonhoz való jog sérelmét állították.
[96] 3.1. A Tv. nem rendeli el közvetlenül, hogy a  BEVA tagok befizetést teljesítsenek a  Quaestor Alapba, ugyanakkor
megteremti a befizetés elrendelésének a jogi alapját (a Tv. 6. § d) pontja a BEVA igazgatóságát mint a Quaestor Alap
irányítását végző szervet hatalmazza fel a befizetésről szóló döntés meghozatalára). A Tv. szabályaiból egyértelműen
következik, hogy a  jogalkotó a  befizetéssel nem csupán távoli, esetleges, hanem reális lehetőségként számol.
Kifejezetten szabályozza ugyanis, hogy a  Tv. alkalmazásában kik minősülnek BEVA tagnak [4.  § (7)  bekezdés],
azt, hogy a  BEVA tagok milyen arányban kötelesek befizetést teljesíteni [Tv. 4.  § (6)  bekezdés], illetve a  naptári
évenként fizetendő előleg megállapításának határidejét is [Tv. 4.  § (8)  bekezdés]. A Tv. az  előleg visszatérítésének
szabályait ugyanakkor nem tartalmazza: a Tv. 6. § d) pontja annyit ír elő, hogy a visszatérítésről történő rendelkezés
az  igazgatóság hatáskörébe tartozik; továbbá a  vissza nem fizetett követelések „adóból történő levonásáról külön
törvény rendelkezik” a  Quaestor Alap záró beszámolóját – tehát a  Quaestor Alap tevékenységének befejezését –
követően (Tv. 13. §).
[97] 3.2. A  támadott Tv. által előírt előlegfizetési kötelezettség a Quaestor károsultak kárrendezése céljából létrehozott
Quaestor Alap működésének a biztosítását (így például a Quaestor Alap által felvett kölcsön törlesztő részleteinek
a megfizetését) szolgálja.
[98] A Tv. által elrendelt, pénzvagyont érintő fizetési kötelezettség nem minősül köztehernek. A Quaestor Alap ugyanis
nem része a  költségvetésnek, nem állami/közösségi feladatok ellátása vagy a  társadalom közös szükségleteinek
a  fedezése a  célja [vö. Alaptörvény O)  cikk és XXX.  cikk, illetve 2011. évi CXCIV. törvény Magyarország gazdasági
stabilitásáról, 28.  § (1)  bekezdés a  közterhekről], hanem – preambuluma szerint – egy meghatározott gazdasági
társaság által kibocsátott kötvényeknek az  érintett cégcsoporthoz tartozó másik cég (és kapcsolt vállalkozásai)
„általi értékesítési tevékenysége következtében megkárosított befektetők kárrendezése”. Lényeges tényező
továbbá az  is, hogy közterhek esetében a  befizetett összeg pénzbeli visszatérítésére nem kerül sor – nem
minősíthető visszatérítésnek az, ha a befizető adott esetben a befizetésekből finanszírozott állami szolgáltatásokból,
juttatásokból, ellátásokból való részesedésre jogosultsággal rendelkezik (pl. a  személyi jövedelemadót fizető
személy juttatásra válik jogosulttá). A  Quaestor Alap esetében viszont a  Tv. a  BEVA tagok által fizetendő előleg
visszatérítésével számol, tehát valójában kölcsönről van szó. Ez a tény pedig kizárja az előlegfizetés köztehernek való
minősítését.
[99] 3.3. Hangsúlyozandó azonban, hogy a  közérdeket nem csak a  közterhek szolgálhatják. Amennyiben a  Quaestor
Alap igazgatósága elrendeli az  előlegfizetést, azt a  BEVA tagoknak a Tv. szerinti módon teljesíteniük kell meglévő
forrásaikból. A Quaestor Alap a BEVA tagok által teljesített hozzájárulást („előleget”) az általa a Quaestor károsultak
kárrendezése céljából felvett kölcsön törlesztő részleteinek, illetve az  általa kibocsátott kötvény lejáratainak
a  megfizetésére fordítja. Ez  tehát egyértelműen azt jelenti, hogy a  BEVA tagok forrásainak (vagyonának) egy
része közvetett jogi megoldás útján a  Quaestor károsultak kárrendezése érdekében időlegesen igénybe vehető.
Az  Alkotmánybíróság megítélése szerint ez  a  megoldás alkotmányjogi szempontból az  Alaptörvény XIII.  cikk
(1) bekezdésében biztosított tulajdonhoz való jog korlátozásának minősül.
[100] Emlékeztet rá az Alkotmánybíróság, hogy az alapjogok az Alaptörvény I. cikk (4) bekezdése szerint nem feltétlenül
csak természetes személyeket illetnek meg, egyes jogok sérelmére hivatkozhatnak jogi személyek is. A tulajdonjog
e jogok közé tartozik.
[101] Az Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdése értelmében alapvető jog más alapvető jog érvényesülése vagy valamely
alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan,
az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával korlátozható. Alkotmányellenes tehát a  korlátozás,
ha nem elkerülhetetlen, vagyis ha kényszerítő ok nélkül történik, továbbá ha a  korlátozás súlya a  korlátozással
elérni kívánt célhoz képest aránytalan. Tulajdonkorlátozás alkotmányosságának a  megítélésekor azonban
az  Alkotmánybíróság abból indul ki, hogy mivel az  Alaptörvény a  kisajátításhoz (tehát a  legsúlyosabb
beavatkozáshoz, a  tulajdon elvételéhez) is csupán a  közérdeket kívánja meg, ezért ennél szigorúbb szükségesség
a  korlátozás esetében sem alkotmányos követelmény, továbbá „[a] törvénnyel érvényesített közérdek
alkotmánybírósági vizsgálata [...] nem a törvényhozó választásának feltétlen szükségességére irányul, hanem – még
ha formálisan nem is a közérdek fennállására irányul, hanem a szükségesség-arányosság ismérveit alkalmazza – arra
kell szorítkoznia, indokolt-e a  közérdekre hivatkozás, illetve, hogy a  közérdekű megoldás nem sért-e önmagában
is valamely más alkotmányos jogot […]. A  közérdek és a  tulajdonkorlátozás arányossága vizsgálatánál viszont
az Alkotmánybíróság általában is meghatározhatja azokat az ismérveket, amelyek a beavatkozás alkotmányosságát
eldöntik. Ezzel ellensúlyozhatja azt a  kényszerű veszteséget, amelyet a  jogbiztonság közérdek szükségességének
korlátozott felülvizsgálata miatt szenved. Aránytalannak tekinti például az Alkotmánybíróság a tulajdonkorlátozást,
ha annak időtartama nem kiszámítható. […] Más esetekben a  tulajdonkorlátozás arányosságához szükséges
lehet a  kártalanítás.” {64/1993. (XII. 22.) AB határozat, ABH 1993, 373, 381–382.; e  gyakorlatot az  Alaptörvény
hatálybalépése után – a  13/2013. (VI. 17.) AB határozat Indokolása [28]–[34] bekezdésében foglaltak alapján –
a 20/2014. (VII. 3.) AB határozat, Indokolás [154] megerősítette}.
[102] Összefoglalva: a támadott rendelkezésekkel [Tv. 4. § (5)–(9) bekezdés; 6. § d) pont, 13. §] összefüggésben azt kellett
mérlegelnie az  Alkotmánybíróságnak, hogy 1. a  korlátozás szükségessége fennáll-e, tehát, hogy a  jogszabály
valamely alapvető jog érvényesülése vagy alkotmányos érték, esetleg a közérdek védelme érdekében korlátozza-e
a tulajdonhoz való jogot; s ha igen, akkor 2. a korlátozás arányos-e. Mivel az arányosság tekintetében a tulajdonhoz
való jog Alaptörvényben meghatározott szabályából nem származik sajátos követelmény, az  arányosság általános
vizsgálati mércéje alkalmazandó: a  korlátozással elérni kívánt cél fontosságának és az  ennek érdekében okozott
alapjog-sérelem súlyának összhangban kell állnia.
[103] 3.4. A  fentieknek megfelelően az  Alkotmánybíróság először azt vizsgálta meg, hogy a  korlátozás szükségessége
fennáll-e, e körben is először azt, hogy arra közérdekből került-e sor.
[104] A gazdaság fenntartható működésének előfeltétele a  stabil pénzügyi szektor. A  pénzügyi rendszer stabilitásához
pedig nagymértékben hozzájárul az  ügyfelek bizalma a  szektor megbízható működésében, betéteik és
befektetéseik biztonságában. A  jogalkotó feladata ennek a  jogi feltételeit és eszközeit megteremteni. Az államnak
egyrészt megelőző jelleggel, proaktív módon szükséges fellépnie (e körbe tartozik a  befektetési szolgáltatók
működése jogi kereteinek a kialakítása, illetve annak felügyelete), bizonyos esetekben azonban utólag is szükséges
lehet a megfelelő korrekciók végrehajtása, egyedi intézkedések alkalmazása.
[105] A Tv. elfogadásával a jogalkotó úgy döntött, hogy méltányosságból konkrét, egy adott cégcsoportba tartozó – a Tv.
preambulumában és 1. §-ában is nevesített – befektetési szolgáltatók „tevékenysége következtében megkárosított
befektetők kárrendezéséről” rendelkezik. A Quaestor Alap tehát nem kockázatközösség, kockázatközösség esetében
ugyanis a  résztvevők egy jövőben bekövetkező (kár)esemény pénzügyi kockázatát osztják meg egymás között
oly módon, hogy bármelyik résztvevő – illetve ügyfele – potenciális haszonélvezője lehet ennek a konstrukciónak.
A Tv. azonban egy konkrét, a múltban már bekövetkezett esemény negatív hatásainak az elhárítását tűzte ki célul.
A BEVA tagok részvétele továbbá egyoldalú: esetleges – az igazgatóság által elrendelt – befizetésük révén is pusztán
hozzájárulnak a kárrendezéshez, azonban fordított helyzetben (pl. ha ők néznének szembe pénzügyi nehézséggel)
az  alap forrásaiból nem részesedhetnének (csupán abban reménykedhetnének, hogy a  jogalkotó a  Quaestor
Alaphoz hasonló pénzügyi kárrendezési alap felállításáról rendelkezik).
[106] A kedvezményezett személyek köre tehát egy pontosan meghatározható, viszonylag szűk csoportot érint: kizárólag
egy adott cégcsoport ügyfelei által elszenvedett veszteséget kívánja kompenzálni a  jogalkotó, s az  érintett cég
ügyfelei közül is csak azokat, akik egy meghatározott terméket vásároltak (pontosabban: ha az ügyfél az ellenértékfizetési kötelezettségének eleget tett, akkor a kárrendezésre attól függetlenül sor kerül, hogy az ügylet érvényesen
létrejött-e, illetve teljesedésbe ment-e).
[107] A csoport nagysága, illetve az  a  tény, hogy egy konkrét cégcsoport befektetőit kedvezményező jogszabályról
van szó, a  közérdek megállapíthatóságát önmagában még nem zárja ki. Emlékeztet rá az  Alkotmánybíróság,
hogy –  elsősorban az  ingatlantulajdont érintő korlátozások kapcsán kialakított – gyakorlatában a  közérdek tág
értelmezést kap: „a közérdek értelmezésénél elfogadható, hogy bár közvetlenül a  magánérdek áll előtérben,
közvetetten a  társadalmi problémák megoldása révén az  egész közösség érdekeinek szolgálatáról van szó”
{42/2006. (X. 5.) AB határozat, ABH 2006, 520, 529.; a  13/2013. (VI. 17.) AB határozat Indokolása [28]–[34]
bekezdésében foglaltak alapján megerősítette: 18/2015. (VI. 15.) AB határozat, Indokolás [25]}. E  megközelítés
kiindulópontját már a  64/1993. (XII. 22.) AB határozat tartalmazta, mely úgy fogalmazott, hogy bár „egyre több
tulajdonkorlátozásért jár a kisajátításhoz hasonló védelem, egyre több korlátozást kell minden ellentételezés nélkül
elviselni. Különösen érintik a  korlátozások az  ingatlantulajdont, ahol a  klasszikus kisajátítás közérdekűségének
tartalmát adó közhasznúság vagy közcélúság is megváltozik abban az értelemben, hogy a tulajdonkorlátozás vagy
a tulajdonelvonás gyakran közvetlenül más magánszemélyek javára szól (és csak a társadalmi problémák megoldása
által a köz javára) – mint pl. a városrendezés, földreformok, bérlővédelem sok esetében” (ABH 1993, 373, 381.).
[108] A közérdek megállapíthatóságára lehetőség van abban az  esetben, ha a  jogszabály alapján előtérben álló
magánérdek mögött a  közérdek egyértelműen és nyilvánvalóan fellelhető. A  kedvezményezett csoport nagysága
nem konkluzív érv a  közérdek szempontjából. Adott esetben egy szűkebb csoport érdekében hozott szabály is
megtestesíthet közérdeket, ha például a  vizsgált normának a  csoportra gyakorolt hatásánál tágabb, általánosabb,
esetleg társadalmi szintű hatása van. A kedvezményezett csoport nagysága – illetve a kedvezményezettek körének
a  kiválasztása – azonban befolyásolhatja annak a  megítélését, hogy a  normában megtestesülő alapjog-korlátozás
közérdekből történik-e. Minél kisebb a  kedvezményezett csoport, annál szigorúbb vizsgálatot és igazolást
követelhet a tulajdonkorlátozás.
[109] A közérdek vizsgálata azonban nem keverhető össze a  diszkrimináció vizsgálatával. A  közérdekűségi vizsgálatnak
minden esetben arra kell irányulnia, hogy a  kedvezményezett csoport érdekében alkalmazott megoldás mögött
fellelhető-e a  közérdek. Az, hogy adott esetben kiket zárt ki a  jogalkotó a  kompenzáció igénybevételéből, nem
a közérdek vizsgálata körében értékelendő.
[110] A befektetési szolgáltatók tevékenysége következtében elszenvedett károk méltányosság és társadalmi szolidaritás
alapján történő teljes vagy részleges megtérítése hozzájárulhat az  ügyfelek pénzügyi szektort érintő bizalmának
a  fenntartásához (helyreállításához), s ez  a  szektor működésének a  biztonságára pozitív hatással lehet. Az  állami
beavatkozás megnyilvánulhat akár – mint jelen esetben is – ex gratia jellegű megoldás formájában. A Tv. esetében
egyértelműen előtérben áll az érintett – viszonylag nagyszámú – befektető magánérdeke (a tulajdonhoz való joguk
védelme), hiszen a  jogszabály célja az  általuk elszenvedett veszteségek kompenzálása, a  kárrendezés. E  mögött
azonban a  pénzügyi szektor stabilitásának a  védelme is fellelhető mint jogalkotói cél. A  Quaestor vállalatcsoport
működése miatt ugyanis a pénzügyi szektor szereplői iránti bizalom kritikusan megrendült, amely komoly működési
zavart is okozhatott volna az  egész értékpapírpiacon, így más befektetési szolgáltatók vagy akár a  pénzügyi
intézmények (a  bankszektor egésze) működésében is. A  BEVA tagok így tulajdonképpen közvetlenül ugyan
az  érintett károsultak kártalanításához járulnak hozzá, valójában azonban a Tv. az  értékpapírpiachoz és tágabban
az  egész pénzpiachoz fűződő piaci bizalom visszaállítását segíti elő. Ahogyan a  magánjog egyik alapvető értéke
a  vagyoni forgalom biztonsága, úgy a  pénzügyi piac egyik alapvető értéke a  pénzforgalom biztonsága. Az  állam
utólag történő beavatkozása akkor, ha nagyszámú károsult érintett, nem csupán a  károsult ügyfelek, hanem
közvetve minden betétes és befektető pénzügyi szektort érintő bizalmát erősítheti. E  bizalom pedig hozzájárul
a  pénzügyi rendszer működésének stabilitásához, ami közvetve nemzetgazdasági, össztársadalmi érdek, azaz
közérdek is. A szabályozás tehát kétségtelenül túlmutat a kártalanításban részesülők körén, azok egyéni érdekein.
[111] A közérdekre történő hivatkozást az Alkotmánybíróság mindezek alapján nem tartja megalapozatlannak.
 [112] 3.5. Tekintettel arra, hogy az  Alkotmánybíróság a  fentiek szerint megállapíthatónak tartotta, hogy a  BEVA tagok
tulajdonának a  korlátozására közérdekből került sor, ezt követően azt kellett megvizsgálni, hogy a  korlátozás
arányossága megállapítható-e. Az  alapjogi korlátozás arányossága azt követeli meg, hogy a  korlátozás ne legyen
nagyobb, mint amennyit az  alkotmányosan igazolt cél elérése megkíván. Ez  azt jelenti, hogy az  elérni kívánt cél
fontosságának és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlyának megfelelő arányban kell állniuk egymással.
Továbbá törvényhozó a  korlátozás során köteles az  adott cél elérésére alkalmas legenyhébb – legkevésbé
korlátozó – eszközt alkalmazni.
[113] Az Alkotmánybíróság áttekintette a Tv. által szabályozott előlegfizetés előírásait, és a következőket állapította meg.
A Tv. lehetővé teszi a  BEVA tagok pénzvagyona egy részének az  időleges igénybevételét a  nagyszámú Quaestor
károsult kárrendezése céljából, e körben nem rendelkezik azonban 1) a hozzájárulás éves mértékéről (csupán arról,
hogy milyen arányban kell azt elosztani a fizetésre kötelezettek között), 2) arról, hogy az előlegfizetést összesen hány
alkalommal – hány éven keresztül – rendelheti el az igazgatóság, illetve 3) a Tv. szabályaiból az sem derül ki, hogy
maximálisan mennyi időre kell rendelkezésre bocsátani az  előleget. A  jogszabály előírásainak összevetése alapján
előlegfizetésre akár minden évben sor kerülhet, s végső esetben ez  a  folyamat akár több, mint tíz évig is tarthat:
a „meg nem térült követelések” (értsd: a BEVA tagok által előleg címén kifizetett hozzájárulás, amit az adott évben
a Quaestor Alap nem fizet vissza) adóból történő levonására a Quaestor Alap záró beszámolóját követően kerülhet
sor, a záró beszámolót pedig a Quaestor Alap tevékenységének befejezését követően fogadják el. Mivel a Quaestor
Alap a működés biztosítása érdekében maximum tíz évre vehet fel kölcsönt (illetve maximum tíz éves futamidejű
kötvényt bocsáthat ki), működése akár több mint tíz évig is tarthat, s ez alatt az időtartam alatt akár minden évben
elrendelhető előlegfizetés [Tv. 4. § (4)–(5), (8) bekezdés, 6. § e) pont, 13. §]. A  jogszabály továbbá 4) előírja ugyan
a  visszafizetési kötelezettséget [Tv. 4.  § (5)  bekezdés], azonban az  erről szóló döntést az  alap igazgatóságának
diszkrecionális döntési jogkörébe utalja, illetve a  Tv. megemlíti az  adóból történő levonás lehetőségét mint
végső megoldást, azonban e külön jogszabály még nem született meg. (E körben említendő meg az  is, hogy a Tv.
„az adóból történő levonás” perspektívájáról szól, a  társasági adó azonban például nyereségadó, tehát a  levonás
csak akkor lehetséges, ha az  adóalap pozitív.) Végezetül pedig 5) a Tv. a  Quaestor Alap rendelkezésére bocsátott
összegek használatáért ellenszolgáltatást (pl. kamatot) sem állapít meg.
[114] A szabályozásból az a következtetés vonható le, hogy az állam a Tv. megalkotásával méltányosságból döntött egy
adott cégcsoport ügyfeleinek kártalanítása mellett, tehát a  kárrendezés ex gratia jellegű megoldásnak minősül,
ennek terheit azonban – közvetett módon, átmenetileg, de egyértelműen – a BEVA tagokra kívánja hárítani. A BEVA
tagok által ily módon elszenvedett tulajdonkorlátozásra ellenszolgáltatás nélkül kerül sor, ráadásul annak mértéke
és időtartama is teljes mértékben kiszámíthatatlan. Végezetül, bár az  előleg visszafizetését a  Tv. elrendeli ugyan,
azonban ennek garanciáit nem tartalmazza. A  tulajdonkorlátozás mindezen törvényi rendelkezések, illetőleg azok
hiányosságai miatt aránytalanul súlyos mértékű.
[115] Az elérni kívánt cél fontossága (a  károsultak kárrendezése és közvetve a  pénzügyi szektor stabilitásához
való hozzájárulás, az  ügyfeleknek a  szektor megbízható működésébe vetett bizalmának a  helyreállítása)
az  Alkotmánybíróság megítélése szerint nem áll arányban a  BEVA tagok által elszenvedett tulajdonkorlátozás
súlyával. Az alapjog-korlátozás aránytalansága miatt az Alkotmánybíróság a Tv. vonatkozó rendelkezéseit – a Tv. 4. §
(5)–(9) bekezdését, a 6. § d) pontját és a 13. §-át – megsemmisítette.
[116] 4. Ezt követően az  Alkotmánybíróság a Tv. 4.  §-ának a  hátrányos megkülönböztetés tilalmába való vélt ütközése
kapcsán az alábbi megállapításokat teszi.
[117] A Tv. 4.  § (1)–(4) és (10)  bekezdései a  Quaestor Alap vagyonával és pénzeszközeivel, illetve a  követelések
megtérülésével kapcsolatos szabályokat tartalmazzák, melyek a  hátrányos megkülönböztetés tilalmával
az  indítványozó érvelése alapján nem hozhatók közvetlen összefüggésbe. Erre tekintettel az  Alkotmánybíróság
az  alkotmányjogi panaszok ezen részét elutasította. A Tv. 4.  § (5)–(9)  bekezdései tekintetében az  alkotmányossági
vizsgálatot az  Alkotmánybíróság a  tulajdonhoz való jog szempontjából elvégezte és e  szabályok alaptörvényellenességének megállapítása mellett a  rendelkezéseket megsemmisítette. Erre tekintettel a  hátrányos
megkülönböztetés tilalmának a sérelmét az Alkotmánybíróság e rendelkezések tekintetében nem vizsgálta meg.
[118] 5. A BEVA tag indítványozók azt is sérelmezték, hogy a Tv. egyes rendelkezései [1. §, 4. §, 10. § (6)–(7) bekezdések,
valamint a 11. § (1)–(3) bekezdések] a vállalkozáshoz való jogot is sértik, ugyanis a vállalkozás működése a speciális
előleg-biztosítási kötelezettség miatt elnehezül. Nem derül ki a  jogszabályból – állítják az  indítványozók –, hogy
a  vállalkozáshoz való jog korlátozása milyen másik alapjog érvényre juttatását célozza, valamint az  sem, hogy
a korlátozás arányos-e.
[119] Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben megállapította, hogy a  Tv. 4.  § (1)–(4) és (10)  bekezdései, a  10.  §
(6)–(7)  bekezdései, valamint a  11.  § (1)–(3)  bekezdései az  indítványozók érvelése alapján nem hozhatók
összefüggésbe a  vállalkozás szabadságával. Erre tekintettel az  Alkotmánybíróság az  indítványokat ebben
a vonatkozásban elutasította.
[120] A Tv. 1. §-át és 4. §-ának egyéb rendelkezéseit pedig az Alkotmánybíróság a hátrányos megkülönböztetés tilalmának
sérelme, a  kellő felkészülési idő, illetve a  tulajdonhoz való jog szempontjából már alaptörvény-ellenesnek
minősítette és megsemmisítette, ezért a  vállalkozáshoz való jog szempontjából e  rendelkezést ismételten nem
vizsgálta.
[121] 6. A határozatot az Abtv. 44. § (1) bekezdésének első mondata alapján a Magyar Közlönyben közzé kell tenni.
Budapest, 2015. november 17. Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


text:
2/2010. (I. 15.) PM–ÖM együttes rendelete a helyi önkormányzatokat és a többcélú kistérségi társulásokat 2008. évben egyes központi költségvetési kapcsolatokból megillető forrásokról szóló 2/2008. (I. 30.) PM–ÖTM együttes rendelet végrehajtásának elszámolásáról.
A Magyar Köztársaság 2008. évi költségvetésének végrehajtásáról szóló 2009. évi CXXIX. törvény 28. §-ában kapott felhatalmazás
alapján, a pénzügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 169/2006. (VII. 28.) Korm. rendelet 1. § a) pontjában meghatározott
feladatkörben és az önkormányzati miniszter feladat- és hatásköréről szóló 132/2008. (V. 14.) Korm. rendelet 1. § a) pontjában
meghatározott feladatkörben eljárva a következőket rendeljük el:
1. § A helyi önkormányzatok és többcélú kistérségi társulások (a továb biak ban együtt: helyi önkormányzatok)
– az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény 64. § (7) bekezdése, 64/A. § (4) és (8) bekezdése, valamint 64/B. §
(1) bekezdése szerinti elszámolás alapján – visszafizetési kötelezettségeinek, valamint többlettámogatási
jogosultságainak
a) a normatív állami hozzájárulások és normatív részesedésű átengedett személyi jövedelemadó, valamint
a normatív, kötött felhasználású támogatások, továbbá a megyei önkormányzatokat az általuk fenntartott
intézményekben ellátottak után megillető személyijövedelemadó-részesedés helyi önkormányzatonként és
jogcímenként részletezett elszámolását az 1. és 2. melléklet,
b) a helyi önkormányzatok jövedelemdifferenciálódását mérséklő kiegészítések és beszámítások ténylegesen
teljesített mutatószámok alapján történő elszámolását önkormányzatok szerinti részletezésben a 3. számú
melléklet,
c) az a) és b) pontok elszámolása alapján, a törvény ben meghatározott mértéket meghaladóan igénybe vett
támogatások, illetve kiegészítések utáni kamatfizetési kötelezettségeket a 4. melléklet,
d) a központosított előirányzatok és egyéb kötött felhasználású támogatások helyi önkormányzatonként és
jogcímenként részletezett elszámolását az 5. melléklet,
e) az önhibájukon kívül hátrányos helyzetben lévő települési önkormányzatok támogatásának elszámolását a 6.
melléklet,
f) a 2007. december 31-én feladattal terhelt normatív, kötött felhasználású támogatások és központosított
előirányzatok, valamint egyéb kötött felhasználású támogatások előirányzat maradványainak elszámolását
a 7. melléklet
tartalmazza. 2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba.
Dr. Oszkó Péter s. k., Varga Zoltán s. k.,
pénzügyminiszter önkormányzati miniszter