text:
634/B/2007. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság az igazságügyi szakértői kamaráról szóló 1995. évi CXIV. törvény 3/C. § (1) bekezdésének
a) pontja, valamint a (3) bekezdés első fordulata alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
I. Az indítványozó az igazságügyi szakértői kamaráról
szóló 1995. évi CXIV. törvény (a továbbiakban: Iszktv.)
3/C. § (1) bekezdésének a) pontja, valamint (3) bekezdésé-
nek első fordulata megsemmisítését kérte. A támadott rendelkezések az igazságügyi szakértő kamarai tagságának a
büntetőeljárás jogerős befejezéséig tartó felfüggesztését
írják elő, amennyiben a szakértő ellen közvádra üldözendő
szándékos bűncselekmény miatt emelt vádat az ügyész. Az
indítványozó álláspontja szerint a felfüggesztés azáltal,
hogy annak időtartama alatt a szakértő igazságügyi szakértői tevékenységet nem végezhet, szükségtelenül és aránytalanul korlátozza az érintettek rendszeres jövedelemszerző tevékenységét, mely alkotmányos tulajdonvédelem
alatt áll. Indítványozó szerint emellett az ártatlanság vélelmének alkotmányos követelményét korlátozza az a körülmény, hogy a felfüggesztés jogkövetkezményét a kamarának kötelező jelleggel kell alkalmaznia, anélkül, hogy ennek kiszabását megelőzte volna egy olyan eljárás, amelyben az alapvető eljárási garanciák érvényesülhettek volna.
Az igazságügyi szakértői státust az ügyvédekkel összehasonlítva az indítványozó arra a megállapításra jut, hogy az
ügyvédekre vonatkozó fegyelmi eljárásban alkalmazott
kötelező felfüggesztés feltételeihez képest [az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény (a továbbiakban: Ütv.)
54. § (1) és (2) bekezdés] az Iszktv. megtámadott rendelkezései a szakértőkre nézve aránytalanul súlyosabb hátrányt
jelentenek, ily módon az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésébe ütköző hátrányos megkülönböztetés valósul meg. Az
indítványozó álláspontja szerint az igazságügyi szakértői
kamarai tagsággal járó jogosultságok, így az igazságügyi
szakértői tevékenység gyakorlása az emberi méltóság
összetevőjét jelentő, a személyiség szabad kibontakozásához fűződő jog részét képezik. A felfüggesztést ezek önkényes korlátozásaként értékeli. Mindezek alapján az indítványozó kéri az Iszktv. 3/C. § (1) bekezdése a) pontjának,
továbbá a (3) bekezdése első fordulatának megsemmisítését.
II. 1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezései:
„13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdon
hoz való jogot.”
„54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek
veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.”
„57. § (2) A Magyar Köztársaságban senki sem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét a
bíróság jogerős határozata nem állapította meg.”
„70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve
az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más
vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni,
születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.”
2. Az Iszktv. vizsgálatba bevont rendelkezései:
„3/C. § (1) A szakértő kamarai tagságát fel kell függesz
teni, ha:
a) a szakértő ellen közvádra üldözendő szándékos bűn
cselekmény miatt emelt vádat az ügyész,
b) a névjegyzékbe két éven belül a szakértő késedelmé
re vonatkozóan öt bejegyzés történt.
(2) A szakértő kamarai tagságának felfüggesztése az
igazságügyért felelős miniszter indítványára történik.
(3) A felfüggesztés az (1) bekezdés a) pontja esetében
az eljárás jogerős befejezéséig, a b) pont esetében egy évig
tart.
(4) A felfüggesztés ellen a szakértő, képviselője és az
igazságügyért felelős miniszter a határozat kézbesítésétől
számított tíz munkanapon belül fellebbezést nyújthat be a
MISZK elnökségéhez. A területi elnökség az (1) bekezdés
a) pontja szerinti döntést – fontos közrendvédelmi okból –
fellebbezésre tekintet nélkül végrehajthatónak nyilváníthatja.
(5) Ha a MISZK elnöksége a fellebbezést elutasította, a
határozata ellen a szakértő, képviselője és az igazságügyért felelős miniszter a határozat kézbesítésétől számított 30 napon belül bírósághoz fordulhat.
(6) A szakértő a felfüggesztés időtartama alatt igazságügyi szakértői tevékenységet nem végezhet, a kamarai tagságból és az igazságügyi szakértői tevékenységről szóló
törvényből eredő jogai és kötelezettségei szünetelnek.”
III. Az indítvány nem megalapozott. 1. Az indítványozó az Iszktv. megtámadott rendelkezéseinek alkotmányellenességét részben arra alapozta, hogy
a kamarai tagság – kötelező és általa fegyelmi szankcióként értékelt – felfüggesztéséhez vezető (mint szankciót
kiszabó, de nem bírósági) eljárásban is érvényesülnie kell
az ártatlanság vélelme alkotmányos alapelvének, annak
mellőzése pedig csak megfelelő jogi, bírói biztosítékok
mellett lehetne alkotmányos.
Az Alkotmánybíróság számos határozatában foglalkozott az ártatlanság vélelmének érvényesülésével; a büntetőeljáráson kívüli jogi eljárásokban az ártatlanság vélelmének alkotmányjogi értékelése tekintetében álláspontját
a következők szerint összegezte: „Az Alkotmánybíróság
több határozatában is kifejtette, hogy az ártatlanság vélelme alkotmányos alapelvként nem csupán a büntetőjogi felelősségre vonásra nézve irányadó, hanem egyéb eljárásokra is. [41/1991. (VII. 3.) AB határozat, ABH 1991, 193,
195.; 1284/B/1990. AB határozat, ABH 1991, 562, 563.;
63/1997. (XII. 11.) AB határozat, ABH 1997, 365, 372.]
Ugyanakkor az Alkotmánybíróság gyakorlata következetes abban a tekintetben is, hogy az Alkotmány 57. § (2) bekezdésének rendelkezéséből eredő alkotmányos védelem
korlátlanul nem terjeszthető ki. (26/B/1998. AB határozat,
ABH 1999, 647, 650.) Ennek megfelelően esetenként
vizsgálandó, hogy az adott jogszabály az ártatlanság vélelmének alkotmányos elvével összefüggésben áll-e. Az
összefüggés csak azokban az esetekben állhat fenn, ha az
alkotmányossági vizsgálat felelősség megállapítását is
magában foglaló eljárásra irányul.” (ABH 2004, 367,
376.)
Az Alkotmánybíróság a 941/B/1995. AB határozatában
a köztisztviselőknek a fegyelmi eljárás jogerős befejezéséig tartó (nem kötelező) felfüggesztéséről, az eljárás során hozott átmeneti intézkedésekről így fogalt állást: „Az
Alkotmány 57. § (2) bekezdésében rögzített ártatlanság
vélelme nem akadálya az eljárás során közbeeső intézkedések megtételének.” (ABH 1996, 548, 550.)
A 428/B/1998. AB határozatában az Alkotmánybíróság
kifejtette: „Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint nem tekinthető az ártatlanság vélelmével ellentétesnek
az, ha a büntetőeljárás megindulásához kapcsolódva egyes
kedvezmények, továbbá jogosultságok megvonásra kerülnek. (…) Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az
ártatlanság vélelme nem terjeszthető ki az Ütv. 54. §
(1) bekezdésének a) pontjában meghatározott, szándékosan elkövetett, súlyos bűncselekmény miatt történt vádemeléshez kapcsolódva, a kötelezően elrendelt felfüggesztés esetére, mivel ez az eljárásban alkalmazott közbeeső
intézkedésnek minősül, melyek mellett az eljáró hatóságok sokkal súlyosabb, az eljárás alá vont személy jogait
korlátozó intézkedéseket is foganatosíthatnak. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az ügyvédi tevékenység
gyakorlásának kötelező felfüggesztése nem minősül
szankciónak, hanem olyan ideiglenes, átmeneti korlátozás,
amely az ügyfelek és az ügyvédi kar védelmét szolgálja.”
(ABH 2004, 1236, 1239-1240., a továbbiakban: Abh1.)
Az Iszktv. felelősségi szabályokat tartalmazó V. fejezetének vizsgálata alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a szakértő kamarai tagságának vádemelés miatti felfüggesztése nem tartozik az ott szabályozott fegyelmi
eljárás hatálya alá, és nem is minősül fegyelmi szankciónak. Az Iszktv. taxatíve meghatározza a szakértővel szemben kiszabható fegyelmi büntetéseket, melyek között nem
szerepel határozatlan idejű (azaz a büntetőeljárás jogerős
befejezéséig tartó) felfüggesztés. [Az Iszktv. 26. § (2) bek.
d) pontban megtalálható ugyan a felfüggesztés, amely legfeljebb 2 évig tarthat, ez a felfüggesztés azonban nem azonos a 3/C. § (3) bekezdésével.] Az Iszktv. 27. § (1) bekezdése alapján az igazságügyi szakértővel szemben a területi
kamara elnöksége, elnöke, a Magyar Igazságügyi Szakértői Kamara (a továbbiakban: MISZK) elnöksége, elnöke
vagy a panaszos (a továbbiakban együtt: kezdeményező)
kezdeményezhet etikai eljárást. Ehhez képest a kamarai
tagságnak az Iszktv. 3/C. § (1) bek. a) pontjában meghatározott felfüggesztését kizárólag az igazságügyért felelős
miniszter kezdeményezheti. A 36. § első mondata pedig
egyértelműen rendelkezik a bírósági és az etikai eljárás viszonyáról: „Ha a cselekmény – amely miatt a kezdeményező szerint etikai vétség elkövetésével gyanúsítható a
panaszolt szakértő – folyamatban lévő bírósági vagy más
hatósági eljárást érint, az etikai tanács az etikai eljárást
annak megindításával egyidejűleg határozattal felfüggeszti a bíróság vagy más hatóság határozatának jogerőre
emelkedéséig.”
A támadott rendelkezésekkel szabályozott kamarai tagság kötelező felfüggesztése tehát nem fegyelmi büntetésnek, hanem a fent idézett közbeeső intézkedéshez hasonló,
a megindult büntetőeljáráshoz szorosan kapcsolódó átmeneti, ideiglenesjellegű intézkedésnek tekintendő, amely a
bírósági eljárásban résztvevő felek, valamint az igazságszolgáltatás működésének védelmét szolgálja. Az Iszktv.
felelősségi szabályainak vizsgálata alapján megállapítható, hogy az Iszktv. támadott rendelkezései nem esnek az
ártatlanság vélelmének Alkotmánybíróság által fentebb
kifejtett hatálya alá, mivel a kamarai tagságnak a támadott
szabály alapján való kötelező felfüggesztése pusztán időleges, átmeneti jellegű intézkedés, amely a szakértő etikai
felelőssége megállapítását és az esetleges jogkövetkezmények levonását egyáltalán nem foglalja magában. Rámutat
az Alkotmánybíróság továbbá, hogy az Iszktv. 3/C. §
(4) és (5) bekezdése szabályozza a felfüggesztéshez kapcsolódó jogorvoslati lehetőségeket, melynek során végső
fórumként bírósághoz lehet fordulni, a felfüggesztés törvényességének ellenőrzése végett; a megfelelő jogi, bírói
biztosíték tehát itt is adott.
Ezekre figyelemmel az Alkotmánybíróság az indítványt
az Alkotmány 57. § (2) bekezdése, az ártatlanság vélelme
tekintetben elutasította.
2. Az indítványozó megítélése szerint az Iszktv. támadott rendelkezései sértik a hátrányos megkülönböztetés tilalmának alkotmányos alapelvét is, mivel azok az ügyvédi
tevékenység felfüggesztésére vonatkozó rendelkezésekhez [Ütv. 54. § (1)–(2) bekezdés] képest kellő súlyú alkotmányos indok hiányában szabályozzák hátrányosabban a
vád alá helyezett igazságügyi szakértő helyzetét.
Az Alkotmánybíróság a diszkrimináció tilalmával kapcsolatban több határozatában rámutatott arra, hogy személyek közötti diszkriminációról csak akkor lehet szó, ha valamely személyt vagy embercsoportot más, azonos helyzetben lévő személyekkel vagy csoporttal történt összehasonlításban kezelnek hátrányosabb módon. [21/1990.
(X.4.) AB határozat, ABH 1990, 73, 78., 32/1991 (VI. 6.)
AB határozat, ABH 1991, 146, 162., 43/B/1992. AB határozat, ABH 1994, 744, 745.] Az Alkotmánybíróság korábban az ügyészek és a közjegyzők vonatkozásában – hasonló jellegű szabályozás kérdésében, az igazságszolgáltatáshoz kapcsolódó hivatások elhatárolási módját kijelölve –
vizsgálta az összehasonlíthatóság kritériumait: „Az indítványozó az ügyészségi szolgálati viszonyról és az ügyészségi adatkezelésről szóló 1994. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Üsztv.) 54. § (1) bekezdése első mondata alkotmányellenességének megsemmisítését kérte. Álláspontja szerint az ügyészekre irányadó azon szabály, miszerint nem folytatható fegyelmi eljárás, ha a fegyelmi vétség
felfedezése óta három hónap vagy annak elkövetése óta
három év eltelt, előnyben részesíti őket (…) a közjegyzőkkel szemben, ahol az általános elévülési idő a közjegyzők-
ről szóló 1995. évi XLI. törvény szerint öt év. (…) A közjegyzőkkel kapcsolatban a 108/B/1992. AB határozatban
(a továbbiakban: Abh.) az Alkotmánybíróság kifejtette,
hogy »a modern jogállamokban a közjegyzőket a törvény
közhitelességgel ruházza fel. A közjegyző – egyebek közt
az általa szerkesztett és hitelesített közokiratok által – a
jogviták megelőzése érdekében végez olyan szolgáltatást,
amely tehermentesíti a bíróságokat, az igazságszolgáltatást, de elősegíti a forgalom szabadságát, biztonságát és a
szerződési fegyelem erősödését is« (ABH 1994, 523,
525.). (…) Az igazságszolgáltatás rendszerén belül elkülönül a vád, a védelem és az ítélkezés funkciója. Az ügyészség önálló szervezet, amely – a bíróságokkal szemben –
bár nem önálló hatalmi ág, de önálló alkotmányos szervezet (ABH 2004, 48, 58.). A fent kifejtettekre tekintettel a
közjegyzők és az ügyészek – noha mindkét tevékenység
folytatása jogi diplomához kötődik – csoportja tehát nem
tekinthető azonosnak, nem képeznek közös homogén csoportot, ezért az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében foglalt diszkrimináció tilalmát deklaráló alkotmányi rendelkezés sérelme nem állapítható meg (…).” (1083/B/2007.
AB határozat, ABK 2009/1., 79, 79–80.; a továbbiakban:
Abh2.).
Az Alkotmánybíróság jelen esetben – az Abh2.-ben is
idézett gyakorlatát megfelelően figyelembe véve – azt
vizsgálta, hogy fennáll-e a hátrányos megkülönböztetés
megállapíthatóságának alapfeltétele, nevezetesen, hogy az
igazságügyi szakértők homogén csoportot képeznek-e az
ügyvédséggel, alkotmányos értelemben egymással összehasonlíthatóak-e, túlmenően azon, hogy – mint ahogy az
indítványozó fogalmaz – mindketten a bírósági eljárás
meghatározó szereplői.
Az igazságügyi szakértői tevékenységről szóló 2005. évi
XLVII. törvény (a továbbiakban: Sztv.) 1. § (1) bekezdése
alapján az igazságügyi szakértő feladata, hogy a bíróság,
közjegyző, az ügyészség, a rendőrség és a jogszabályban
meghatározott más hatóság kirendelése vagy megbízás alapján, a tudomány és a műszaki fejlődés eredményeinek felhasználásával készített szakvéleménnyel segítse a tényállás
megállapítását, a szakkérdés eldöntését. A büntető- és a polgári eljárások vonatkozásában tehát az igazságügyi szakértő
a bíróság hiányzó, különleges szakértelmét hivatott pótolni
az érdemi döntéshez szükséges tények észlelése, illetve
megítélése terén. Ahogy arra az Alkotmánybíróság egy korábbi határozatában rámutatott, eljárásjogi értelemben igazságügyi szakértőnek csak a perbíróságok által kirendelt
szakértők tekintendők (102/B/2003. AB határozat, ABH
2005, 1112, 1119.). Ezen eljárásjogi helyzetből következően
terjednek ki rájuk a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi
III. törvény (a továbbiakban: Pp.) és a büntetőeljárásról
szóló 1998. évi XIX. törvény (a továbbiakban: Be.) szakértőkre vonatkozó rendelkezései. Az igazságügyi alkalmazottak szolgálati jogviszonyáról szóló 1997. évi LXVIII. törvény 2. § (2) bekezdésének c) pontja alapján pedig az igazságügyért felelős miniszter által vagy vele egyetértésben alapított igazságügyi szakértői intézetben foglalkoztatott szakértők igazságügyi alkalmazottaknak minősülnek.
Míg az ügyvédek a bírósági eljárás valamennyi szakaszában – akár védőként, akár jogi képviselőként – eljárhatnak, addig az igazságügyi szakértő részvétele az eljárásnak csak egy meghatározott, ugyanakkor kiemelkedően
fontos szakaszára, a bizonyítás felvételére korlátozódik.
Bár a szakértők az eljárási törvények értelmében személyi
bizonyítási eszköznek tekintendők, és emiatt nem helyezhetők el az igazságszolgáltatás funkcióit meghatározó
vád-védelem-ítélkezés tengelyben, az Sztv. által meghatározott feladatuk, a bizonyítás során végzett tevékenységük
alapján okkal kapcsolhatók az ítélkezést ellátó bírósághoz.
A döntés alapjául szolgáló tényállás felderítése a bíróság
feladata, amelyet azonban adott esetben csak a kirendelt
igazságügyi szakértő által elkészített szakvélemény segítségével képes megállapítani. A szakértő ezen tevékenysége során különösen fontos követelmény az objektivitás, a
szakvélemény tartalma tekintetében a szakértő nem utasítható [Sztv. 16. § (1) bekezdés], azt a mindenkori technikai
és tudományos eredmények felhasználásával kell elkészítenie, tekintet nélkül a felek érdekeire. Az objektivitást
elősegítendő a Be. és a Pp. is előírja, hogy a szakértőt meghallgatásakor figyelmeztetni kell a hamis szakvéleményadás következményeire [Be. 110. § (1) bekezdés; Pp.
180. § (1) bekezdés], amely cselekmény a hamis tanúzásra
vonatkozó szabályok szerint büntetendő [a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény 238. § (2) bekezdés a) pont]. Az igazságügyi szakértői tevékenység
pártatlanságának törvényi garantálása – egyebek mellett a
bírákéhoz hasonló kizárási szabályok révén – az Alkotmány 57. § (1) bekezdésében foglalt tisztességes eljáráshoz való jog részét képezi. A tudomány fejlődésének köszönhetően a szakértői tevékenység mind a polgári, mind a
büntető ügyekben egyre hangsúlyosabb szerepet tölt be,
szakvéleményük számos esetben döntő jelentőséggel kihathat az ügyek érdemi végkimenetelére is, ily módon közreműködve az igazságszolgáltatás megfelelő működésében.
Az Ütv. 1. § első mondata szerint az ügyvéd hivatásának
gyakorlásával – törvényes eszközökkel és módon – elősegíti
megbízója jogainak érvényesítését és kötelezettségeinek teljesítését. A bíróságoktól – és a bíróságok különleges szakértelmét pótló igazságügyi szakértőktől – eltérően tehát a védő
és a jogi képviselő nem köteles feltétlen objektivitásra; ügyvédi esküje, hivatásának szakmai, etikai szabályai arra predesztinálják, hogy tevékenységével a törvényes kereteken
belül ügyfele érdekeit szolgálja. A büntetőeljárások vonatkozásában az Alkotmány 57. § (3) bekezdése is széles szabadságot biztosít e tekintetben a védő számára azáltal, hogy
a védelem ellátása során kifejtett véleménye miatt kizárja
esetleges későbbi felelősségre vonását. Az Alkotmánybíróság számos határozatában elemezte az ügyvédi hivatás sajátosságait, így különösen közjogi jellegét és szabályozottságát [22/1994. (IV. 16.) AB határozat, ABH 1994, 127,
130–131.], az ügyvédi függetlenség kiemelkedő fontosságú
követelményét, továbbá a védő szerepének, eljárási státusának, önálló jogosítványainak súlyát, alkotmányos szempontból alapvető jellegét. „…[A]z Alkotmánybíróság gyakorlatában megjelenő értékelés szerint sok tekintetben eltérőek
más olyan – hasonlónak feltételezett, az eddigi vizsgálatok
során összehasonlítási alapul szolgáló – hivatás, foglalkozás
lényeges vonásaitól, mint például a bírói, az ügyészi, a közalkalmazotti, köztisztviselői életpálya. Az ügyvédi hivatás
jellemzőinek összessége alapján e hivatásoktól – fennálló
hasonlóságaik ellenére – alkotmányos szempontból elkülönül. [108/B/1992. AB határozat, ABH 1994, 523, 525–526.,
22/1994. (IV. 16.) AB határozat, ABH 1994, 127, 132.]”
(Abh1., ABH 2004, 1236, 1242–1243.) Az Alkotmánybíróság az Abh1.-ben egyértelműen kizárta az ügyvédi hivatás
egyéb foglalkozásokkal való összevethetőségét is: „Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint tekintettel arra, hogy a
vizsgált tevékenységek foglalkozások alkotmányos szerepe,
feladatköre, jellege érdemi eltérést mutat, nem állapítható
meg, hogy a törvényhozó ezen eltérő jellegű tevékenységek,
foglalkozások folytatóira nézve önkényesen, a tárgyilagos
mérlegelésen alapuló ésszerű indok nélkül alkotott eltérő
szabályozást. A vizsgálat tárgyát képező szempontból az
ügyvédek nem hasonlíthatók össze más – jogászi – hivatások művelőivel, így hátrányos megkülönböztetésük sem merülhet fel. Az ügyvédi hivatás az említett szempontok alapján valamennyi hivatástól eltérő jellegű, mert ez utóbb említettek számára biztosítottnál lényegesen nagyobb mértékű,
szélesebb körű, hozzájuk képest kivételes függetlenséggel
párosul.” (Abh1., ABH 2004, 1236, 1243.)
A fent kifejtettek alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a két hivatás között úgy tevékenységük célját, mint a bírósági eljárásban betöltött szerepüket tekintve
jelentős eltérés található, ezért az Abh1.-ben és Abh2.-ben
követett gyakorlatnak megfelelően az igazságügyi szakértők és az ügyvédek csoportja jelen vizsgálat szempontjából nem tekinthető alkotmányossági szempontból homogén csoportnak, így összehasonlíthatónak. Emiatt az Alkotmánybíróság az indítványt az Alkotmány 70/A. §
(1) bekezdésében meghatározott diszkrimináció tilalma tekintetében is elutasította.
3. Az indítványozó az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében
foglalt tulajdonhoz való jog sérelmét látta abban, hogy a
vádemelés következtében kamarai tagságából felfüggesztett
szakértő a felfüggesztés időtartama alatt igazságügyi szakértői tevékenységet nem végezhet. Álláspontja szerint ez egyúttal az érintettek rendszeres jövedelemszerző tevékenységének ellehetetlenítését is jelenti. Mivel az indítványozó
nem az Alkotmány 70/B. §-át, a foglalkozás gyakorlásához
való jog korlátozását hívta fel indítványa indokolásaként,
hanem a tulajdonhoz való jogot, ezért az Alkotmánybíróság
– az indítvány keretei között maradva – e tekintetben folytatta le a vizsgálatát. Az indítványozó érvelésének alátámasztására felhívta a 40/1997. (VII. 1.) AB határozatot.
Rámutat az Alkotmánybíróság arra, hogy abban az ügyben a technikusi végzettséggel rendelkező tervezők és
szakértők tervezési jogosultságának elvonása volt az alkotmányossági kérdés, s az Alkotmánybíróság nem találta
alkotmánysértőnek a megszerzett tervezési jog elvonását.
Jelen indítvány által érintett kérdés nem hozható összefüggésbe a felhívott határozattal, mert a most vizsgált esetben
a szakértőtől nem egy korábban megszerzett jogosítványát
vonja el a jogalkotó, hanem a szakértővel szembeni vádemelés váltja ki a felfüggesztést. A hivatás gyakorlásának
az időleges korlátozása tehát éppen hogy nem független az
alanytól – ahogy a 40/1997. (VII. 1.) AB határozatban
vizsgált esetben nem a technikusok jogsértő magatartására
volt visszavezethető tervezési jogosultságuk elvonása –,
hanem kifejezetten a jogszabály alanyának, a szakértőnek
a közvádra üldözendő bűncselekménye miatti vádemelés
az alapja a támadott szabály érvényesülésének. A felhívott
precedens tehát nem alkalmazható, mert amíg ott szerzett
jog elvonását az alanyok jogszerű magatartása előzte meg
(s ezt sem találta alkotmányellenesnek az Alkotmánybíróság), addig itt a szakértői tevékenység időleges korlátozását a szakértő jogellenes cselekménye előzi meg. Ennek
nyomán az Alkotmánybíróság az Alkotmány 13. § (1) bekezdésére vonatkozó indítványi részt az alkotmányjogi
összefüggés hiánya miatt elutasította.
4. Az indítványozó álláspontja szerint az igazságügyi
szakértői kamarai tagsággal járó jogosultságok, így az
igazságügyi szakértői tevékenység gyakorlása az emberi
méltóság összetevőjét jelentő, a személyiség szabad kibontakozásához fűződő jog részét képezik. Vélekedése
szerint azonban a felfüggesztett szakértőt a vádemelés
megfosztja ezen alapjogának gyakorlásától.
Az Alkotmánybíróság szerint a támadott rendelkezések
nem érintik az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében biztosított emberi méltósághoz való jogot, mert hiányzik az alkotmányjogi összefüggés. A felfüggesztés ténylegesen
csak azt korlátozza, hogy a szakértő betölthesse az igazságügyi szakértő eljárási státusát, e minőségében járhasson el, gyakorolva az eljárási törvényekben meghatározott, az igazságügyi szakértőket megillető speciális jogokat. A kifogásolt törvényhely azonban semmilyen korlátot
nem állít az elé, hogy az igazságügyi szakértői kamarai
tagságából felfüggesztett szakértő a felfüggesztés tartama
alatt szakmai tudását az igazságszolgáltatáson kívüli
területeken akadálytalanul kamatoztathassa. Emiatt az Alkotmánybíróság az indítványt e részében is elutasította.
Budapest, 2010. február 23. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
2/2009. (IV. 3.) HM VTI SZÁT közleménye NATO egységesítési egyezmények elfogadásáról.
Az egységesítési, szabványosítási tevékenységről és a NATO egységesítési dokumentumok feldolgozásáról és végrehajtásáról szóló 102/2008. (HK 19.) HM utasítás 4. §-a alapján, az egységes védelmi előírások kidolgozása, az egységesítési egyezményekben foglaltak megvalósítása és végrehajtása érdekében az alábbi NATO-dokumentumok magyar elfogadására, illetve alkalmazásba vételére vonatkozó nyilatkozatot adom ki.
– Fenntartás nélküli elfogadás
– A dokumentum alkalmazásba vételének előzetes időpontja: 2009. június 1. a légierőnél
– Fenntartás nélküli elfogadás
– A dokumentum alkalmazásba vételének előzetes időpontja: 2009. május 1. a légierőnél.
Tekintettel arra, hogy a STANAG 3758 (EDITION 3) dokumentumot a NATO már kihirdette és így hatályos, a
102/2008. (HK 19.) HM utasítás 4. § (1) bek. c) pontjában előírtaknak megfelelően egyúttal elrendelem a bevezetését az
alábbiak szerint:
– Témafelelős: MH Összhaderőnemi Parancsnokság
– Témakezelő: MH Összhaderőnemi Parancsnokság Hadműveleti Központ
– Bevezetés időpontja: 2009. május 1.
– Végrehajtás módja: MH ÖHP intézkedés
– Fenntartás nélküli elfogadás
– A dokumentum alkalmazásba vételének előzetes időpontja: 2009. május 1. a légierőnél.
Tekintettel arra, hogy a STANAG 3767 (EDITION 2) dokumentumot a NATO már kihirdette és így hatályos, a
102/2008. (HK 19.) HM utasítás 4. § (1) bekezdés c) pontjában előírtaknak megfelelően egyúttal elrendelem a bevezetését az alábbiak szerint:
– Témafelelős: MH Összhaderőnemi Parancsnokság
– Témakezelő: MH Összhaderőnemi Parancsnokság Hadműveleti Központ
– Bevezetés időpontja: 2009. május 1.
– Végrehajtás módja: MH ÖHP intézkedés
– Fenntartás nélküli elfogadás bevezetés nélkül. 6. STANAG 4294 (EDITION 3) (RATIFICATION DRAFT 1) HAND EMPLACED MUNITIONS (HEM),
PRINCIPLES FOR SAFE DESIGN
– Fenntartás nélküli elfogadás
– A dokumentum alkalmazásba vételének előzetes időpontja: DOP + 24 hónap a teljes haderőnél
– Fenntartás nélküli elfogadás
– A dokumentum alkalmazásba vételének előzetes időpontja: 2009. október 1. a szárazföldi haderőnél
– Fenntartás nélküli elfogadás
– A dokumentum alkalmazásba vételének előzetes időpontja: 2010. január 1. a szárazföldi haderőnél
– Fenntartás nélküli elfogadás
– A dokumentum alkalmazásba vételének előzetes időpontja: 2010. január 1. a szárazföldi haderőnél
– Fenntartás nélküli elfogadás bevezetés nélkül. Dr. Füredi Károly s. k.,
védelmi tervezési és infrastrukturális szakállamtitkár


text:
4/2015. (III. 6.) KKM utasítása a sajtóval való kapcsolattartásról és a nyilatkozatok rendjéről, valamint a sajtófigyelésről.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjában foglalt jogkörömben eljárva a Külgazdasági és
Külügyminisztériumban a sajtóval való kapcsolattartásra és a nyilatkozatok rendjére a következőket rendelem el:
1.1. Jelen utasítás személyi hatálya a Külgazdasági és Külügyminisztérium (a továbbiakban: minisztérium) szervezeti
egységeiben foglalkoztatott,
a) a minisztériummal kormányzati szolgálati jogviszonyban álló kormánytisztviselőre, szakmai vezetőre,
kormányzati ügykezelőre,
b) a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII. törvény 6–7. §-a alapján a minisztériummal állami vezetői szolgálati jogviszonyban álló személyekre,
c) a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény és a közszolgálati tisztviselőkről szóló 2011. évi
CXCIX. törvény 258. §-a alapján a minisztériummal munkaviszonyban álló közszolgálati munkavállalóra
terjed ki.
1.2. Jelen utasítás alkalmazásában
a) sajtó: a nyomtatott és elektronikus sajtótermék-szolgáltató, valamint a rádió- és audiovizuális médiaszolgáltatást
nyújtó szolgáltató,
b) sajtótermék: a nyomtatott és elektronikus sajtótermék, valamint a rádió- és audiovizuális médiaszolgáltatás.
2. A sajtóval való kapcsolattartás célja a gyors, objektív és hatékony tájékoztatás, valamint a minisztériumról kialakult
pozitív kép erősítése az egységes kormányzati kommunikáció keretében.
3. A sajtóval való kapcsolattartást a sajtófőnök koordinálja.
4.1. A sajtó részéről érkező megkereséseket a Miniszteri Kabinet továbbítja a feladat- és hatáskör szerint illetékes szervezeti
egységnek (a továbbiakban: illetékes szervezeti egység). Az illetékes szervezeti egység a Miniszteri Kabinet által
megküldött sajtómegkeresésekre elektronikus visszaigazoló üzenetet küld.
4.2. A válasz elkészítéséért, szükség esetén más főosztályokkal való egyeztetéséért, valamint a válasznak az illetékes
szervezeti egységet felügyelő helyettes államtitkári vagy államtitkári jóváhagyásáért az illetékes szervezeti egység
vezetője felel. A Konzuli és Állampolgársági Főosztály vezetője meghatározott esetekben saját hatáskörben vállalja
a felsővezetői jóváhagyás esetleges mellőzését.
4.3. A sajtó részéről érkező megkeresésekre a sajtónyilvános választ a lehető legrövidebb idő alatt kell elkészíteni.
A  Miniszteri Kabinet az illetékes szervezeti egységek által készített, jóváhagyott választervezeteket kizárólag
kommunikációs szempontból jogosult ellenőrizni. A válaszoknak a sajtóhoz történő eljuttatásáról a Miniszteri Kabinet
gondoskodik.
5.1. A minisztérium szervezeti egysége minden esetben köteles a Miniszteri Kabinetet tájékoztatni a miniszter,
az államtitkárok és a helyettes államtitkárok sajtónyilvános programjairól. A tájékoztatásnak tartalmaznia kell a sajtó
tájékoztatásának tervezett módját (sajtótájékoztató, közlemény stb.).
5.2. A sajtó útján nyilvánosságra hozott közleményt – a programot megelőzően két nappal – az illetékes szervezeti egység
készíti el, és gondoskodik a közleménynek a szervezet egységet felügyelő helyettes államtitkár, államtitkár vagy
nagykövet általi jóváhagyásáról.
5.3. A Miniszteri Kabinet a közleményeket kizárólag kommunikációs szempontból jogosult ellenőrizni.
A sajtóközleményeket a Miniszteri Kabinet elektronikusan teszi közzé.
6.1. A Miniszteri Kabinet tájékoztatásával a sajtónak írásbeli vagy szóbeli nyilatkozatot tehetnek az alábbi személyek:
a) a miniszter vagy a miniszter által kijelölt személy,
b) az államtitkárok vagy az általuk kijelölt személy,
c) államtitkári felhatalmazással a helyettes államtitkárok,
d) a külképviseletek vezetője a 6.3. b) pontban foglaltaknak megfelelően,
e) a miniszteri biztosok.
6.2. A nyilatkozattevő felkészítéséért – többek között a háttéranyagok, a sajtómeghívók és a közlemények elkészítéséért –
a nyilatkozó személy sajtóreferense felelős. Miniszteri nyilatkozat esetén a Miniszteri Kabinet felel a felkészítésért.
6.3. A sajtó tájékoztatásával kapcsolatos eljárásra a Külgazdasági és Külügyminisztérium Szervezeti és Működési
Szabályzatáról szóló 12/2014. (XI. 17.) KKM utasításban foglaltakat kell alkalmazni azzal, hogy a nyilatkozatot minden
esetben egyeztetni kell a Miniszteri Kabinettel, valamint hogy:
a) konzuli ügyekben a Konzuli és Állampolgársági Főosztály vezetője, helyettese, a sajtófőnök, illetve sajtófőnöki
jóváhagyással a konzul is nyilatkozhat,
b) külképviseleten a külképviselet működéséről, a fogadó országban történt eseményekről, konzuli
intézkedésekről a külképviselet vezetője vagy az általa kijelölt személy nyilatkozhat.
7. A Miniszteri Kabinet a külképviseletek és szükség esetén külső fél bevonásával naponta sajtófigyelő szolgálatot
működtet. Ennek keretében összeállítja a nemzetközi szemlét és a reggeli szemlét.
8.1. A nemzetközi szemle célja a minisztérium vezetésének és munkatársainak tájékoztatása a mérvadó nemzetközi
sajtóban megjelent magyar vonatkozású híradásokról és kommentárokról.
8.2. A nemzetközi szemlét a Miniszteri Kabinet a külképviseletek sajtójelentései alapján naponta állítja össze.
 8.3. A szemlézett és felterjeszteni kívánt sajtótermékről és összefoglalókról naponta egy sajtójelentés készül. Csak
kiemelkedően fontos esemény esetében készíthető további sajtójelentés. A nemzetközi szemléhez küldött anyagban
csak a Miniszteri Kabinet által kért vagy a külképviselet által különösen fontosnak ítélt esetben szerepelhet
televízióműsor-felvétel vagy sajtótermék teljes szövege, illetve annak magyar fordítása. Ezeket minden esetben el kell
látni rövid magyar nyelvű összefoglalóval.
8.4. A külképviselet a sajtóterméket a megjelenésük napján terjeszti fel, a hétvégén megjelent sajtótermékek
összefoglalóját a következő hétfői sajtójelentésben küldi meg. A hetilapok szemlézése a lapok megjelenésének
napján esedékes.
9.1. A reggeli szemle célja a minisztérium vezetőinek és munkatársainak tájékoztatása a mérvadó hazai és nemzetközi
sajtóban megjelent, a Külgazdasági és Külügyminisztérium működéséhez és a magyar külpolitikához kapcsolódó
híradásokról és kommentárokról.
9.2. A reggeli szemlét a Miniszteri Kabinet külső fél bevonásával készíti el.
10. A 8. pontban foglaltak figyelembevételével a külképviselet soron kívül tájékoztatja a Miniszteri Kabinetet, ha
meghatározó nemzetközi sajtóban Magyarországot, a magyar külpolitikát kiemelten pozitív vagy negatív
hangnemben feltüntető írás jelenik meg. A külképviselet a jelentéshez csatolja a vonatkozó írás szövegét és javaslatot
tesz a reagálásra mind a minisztériumban, mind a fogadó államban. A Miniszteri Kabinet a jelentést annak tartalmának
megismerését követően kommunikációs javaslataival ellátva haladéktalanul továbbítja a minisztérium illetékes
vezetőinek.
11. Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
12. Hatályát veszti a sajtóval való kapcsolattartásról és a nyilatkozatok rendjéről, valamint a sajtófigyelésről szóló 3/2011.
(III. 1.) KüM utasítás.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter


text:
1304/B/2007. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány alapján meghozta a következő h a t á r o z a t o t : Az Alkotmánybíróság a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. LXXXIII. törvény 20. §-a és 20/A. §-a, valamint a várólista alapján nyújtható ellátások részletes szabályairól szóló 287/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
I. Az indítványozó a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény (a továbbiakban
Ebtv.) 20. §-a és 20/A. §-a, valamint a várólista alapján
nyújtható ellátások részletes szabályairól szóló 287/2006.
(XII. 23.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Vhr.) egésze,
vagyis a várólistára vonatkozó rendelkezések alkotmányellenességének utólagos vizsgálatát kezdeményezte.
Álláspontja szerint ezek a szabályok az Alkotmány
70/A. § (3) bekezdését és 70/D. §-át sértik, mert alapvető
jog lényeges tartalmát korlátozzák, az ilyen korlátozást viszont tiltja az Alkotmány 8. § (2) bekezdése.
Azzal érvelt, hogy a várólistára helyezés és a műtét elvégzése közötti időtartamban az érintett személyek nem
kapják meg „a járulékfizetéssel megszerzett jog alapján részükre járó, az Alkotmány szerint lehető legmagasabb
szintű egészséget biztosító, orvos-szakmailag szükségesnek tartott, de pénzügyi kerethiányra hivatkozással késleltetett, szükséges ellátást”. Véleménye szerint az Alkotmány említett rendelkezéseiben szereplő követelmények
„azt támasztják alá, hogy a magas szintű egészségügyi ellátáshoz járulékfizetéssel szerzett jognak elsőbbsége van a
pénzügyi megfontolásokkal szemben”.
Azzal is érvel, hogy az Alkotmány 70/D. §-ának (1) bekezdése a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogot nem korlátozó értelemben, hanem
„a magyar állampolgárokat megillető, minőségileg felsőfokú, maximális jogosultságként említi. Így tehát a járulékfizetéssel szerzett jogot az Alkotmány összekapcsolja a
korlátozásmentes egészségügyi szolgáltatáshoz való joggal, amit nem limitálhat a várólista”.
Álláspontja szerint a várólista alkalmazása legfeljebb
technikai tartalmú lehet, vagyis mindössze arra szolgálhat,
hogy pl. megfelelő donor időleges hiánya miatt várakozni
kénytelen betegeket nyilvántartsák.
Az indítvány benyújtását követően az Ebtv. 20. §-a
többször módosult, de ez a felvetett alkotmányjogi problémát nem érintette, ezért az Alkotmánybíróság a vizsgálatot
a hatályos szabályok tekintetében folytatta le.
II. 1. Az Alkotmány felhívott szabályai szerint:
„70/A. § (…)
(3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósu
lását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti. (…)
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az
egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.”
2. Az Ebtv. szabályai szerint:
„20. § (1) A finanszírozási szerződés szerinti ellátásra
kötelezett szolgáltató
a) a fekvőbeteg-gyógyintézeti ellátások elvégzését – amennyiben a biztosított egészségi állapota nem indokolja az azonnali ellátását, figyelemmel a (3) bekezdésben
foglaltakra is – a (2) bekezdésben meghatározott esetben
intézményi várólista alapján teljesíti,
b) a járóbeteg-szakellátások elvégzését a külön jogszabály szerinti betegfogadási lista alapján teljesíti,
és az a) és b) pont szerinti teljesítésről, valamint az azonnali ellátásokról külön jogszabályban meghatározott módon rendszeres jelentést küld az egészségbiztosítási felügyeleti hatóság részére.
(2) Intézményi várólistát kell kialakítani
a) külön jogszabály szerinti ellátások esetén,
b) az a) pont hatálya alá nem tartozó esetben akkor, ha a
biztosított ellátására tartós kapacitáshiány miatt nincs lehetőség. (3) Amennyiben a kezelőorvos a biztosított részére az
(1) bekezdésben szereplő ellátást rendel, a biztosított az ellátásra a várólistára, illetve betegfogadási listára történő
felkerülés időpontja szerint jogosult. Az így meghatározott időponttól eltérni az ellátás szakmai indokoltsága, az
ellátás várható eredménye, illetve a biztosított kérése alapján lehet. Az eltérés lehetőségének egészségügyi szakmai
feltételeit és szabályait az egészségbiztosításért felelős miniszter rendeletben szabályozza.
(4)
(5) A transzplantációs várólistára való felvételre jogo
sult:
a) a Tbj. 5. §-a szerinti biztosított,
b) a Tbj. 16. §-ának (1) bekezdése alapján egészségügyi
szolgáltatásra jogosult személy,
c) az a)–b) pont hatálya alá nem tartozó személyek kö
zül az, akinek egészségbiztosítója az ellátás igénybevételét a Közösségi rendelet 22. cikke 1. bekezdésének c) pontja, illetve kétoldalú egyezmény alapján előzetesen, vagy
az egyezményben meghatározottak szerint engedélyezte.
(6) A biztosított jogosult a kezelőorvosánál mindazon
vizsgálatok kezdeményezésére és – a kezelőorvos javaslata alapján – elvégeztetésére, amelyek a várakozás sorrendjét befolyásoló egészségi állapotváltozás megállapításához szükségesek.
(7) Az egészségügyi államigazgatási szerv területileg illetékes szerve köteles megvizsgálni, hogy az egészségügyi
szolgáltató megfelel-e a működési engedély kiadásának
feltételéül külön jogszabályban meghatározott szakmai
minimumfeltételeknek, amennyiben a várólista szakember, gép, műszer, orvostechnikai eszköz hiánya miatt
hosszú.
(8) A biztosítottat a várólistáról vagy betegfogadási listáról törölni kell, ha egészségi állapotában olyan változás
áll be, amely az adott beavatkozás elvégzését véglegesen
lehetetlenné vagy orvosszakmai szempontból indokolatlanná teszi.
20/A. § (1) A várólista az adott egészségügyi ellátásra
besorolt biztosítottak legfontosabb személyazonosító adatait (családi és utónév, anyja neve, nem, születési év, lakóhely, társadalombiztosítási azonosító jel), az ellátásra való
jogosultság sorrendjét, valamint az ellátás várható, illetve
– amint ismertté válik – pontosan meghatározott időpontját tartalmazza. A biztosítottak egyéb adatait az egészségügyi dokumentáció tartalmazza. A várólistán szereplő adatokat és a biztosítottak egyéb adatait az egészségügyi és
személyazonosító adatok kezelésére vonatkozó jogszabályokban meghatározott rendelkezések szerint kell kezelni.
Várólista vezetésére az egészségbiztosítási felügyeleti
hatóság által külön jogszabályban meghatározott módon
minősített szoftvert kell alkalmazni.
(2) A központi várólistát kormányrendeletben kijelölt
szerv működteti. A kormányrendeletben kijelölt szerv a működtetéshez a külön jogszabályban meghatározott közreműködőt vehet igénybe. Az intézményi várólistát az adott ellátást nyújtó egészségügyi szolgáltató szervezeti és működési
szabályzatában e feladatra kijelölt személy vezeti.
(3) A várólista adatai – kizárólag személyazonosításra
alkalmatlan módon – intézményi várólista esetében az ellátást nyújtó egészségügyi szolgáltató honlapján, központi
várólista esetén a kormányrendeletben kijelölt szerv honlapján megtekinthetőek, ebben a formájukban nyilvánosak. A transzplantációs várólista kivételével az ellátás
igénybevételének várható időpontját is közzé kell tenni.
Az egészségbiztosítási felügyeleti hatóság honlapjáról a
várólista alapján ellátást nyújtó egészségügyi szolgáltatók
és a kormányrendeletben kijelölt szerv honlapjának is közvetlenül elérhetőeknek kell lenniük.
(4) A várólista adatait a honlapon – folyamatosan, de legkésőbb a változást követő 3 napon belül – úgy kell közzétenni, hogy abból egyértelműen megállapítható legyen az adott
biztosított számára a várólistán elfoglalt helye. A közzétételre vonatkozó részletes szabályokat az egészségbiztosításért
felelős miniszter rendeletben határozza meg.
(5) A (3) bekezdés rendelkezéseinek alkalmazása érdekében az egészségügyi szolgáltatónál az intézményi várólista
kezeléséért felelős személy, illetve a kormányrendeletben
kijelölt szerv egyedi azonosítót határoz meg. Az egyedi azonosító nem tartalmazhat a biztosított egészségügyi és személyazonosító adataival összefüggő, továbbá a várólistára
történő felvétel időpontjára vonatkozó adatot. Az egészségügyi szolgáltatónál az intézményi várólista kezeléséért felelős személy, illetve a kormányrendeletben kijelölt szerv az
egyedi azonosítót annak meghatározásakor, személyesen
vagy kezelőorvosa útján közli a biztosítottal.
(6) Az egyedi azonosító tartalmára vonatkozó szabályokról a biztosítottat kezelőorvosa tájékoztatja. Amenynyiben a kormányrendeletben kijelölt szerv, illetve az
egészségügyi szolgáltatónál az intézményi várólista kezeléséért felelős személy észleli, hogy az adott várólistára érkező egyedi azonosító egy másik, az adott várólistán levő
biztosított egyedi azonosítójával megegyezik, akkor a később beérkezett egyedi azonosítót olyan sorszámmal látja
el, amely egyértelműen alkalmas az egyedi azonosítók
megkülönböztetésére. Erről a biztosítottat a kezelőorvos
útján a kormányrendeletben kijelölt szerv, illetve az intézményi várólista kezeléséért felelős személy tájékoztatja.
(7) A betegfogadási lista az adott egészségügyi ellátásra
előjegyzett biztosítottak családi és utónevét, társadalombiztosítási azonosító jelét valamint az ellátásra történő jelentkezés és az ellátás igénybevételének pontosan meghatározott időpontját és helyét tartalmazza.
(8) A betegfogadási lista külön jogszabályban meghatározottak szerint összesített statisztikai adatait – kizárólag
személyazonosításra alkalmatlan módon – az egészségbiztosítási felügyeleti hatóság honlapján közzé kell tenni.”
3. A Vhr. egyebek között a rendelet hatályáról, az egyes
fogalmakról (pl.: központi várólista, intézményi várólista,
szervriadó, betegfogadási lista, azonnali ellátást igénylő
eset), a várólisták és befogadási listák működtetéséről, vezetéséről, a várólistákkal kapcsolatos egyes döntésekről
(pl. felkerülés, törlés), a döntésre jogosult bizottságok működéséről, összetételéről, a várólistával érintett ellátásokról, e tevékenységek ellenőrzéséről és felügyeletéről valamint a jogorvoslatról rendelkezik.
4. Az Ebtv. 20. § (2) bekezdés a) pontja alapján külön
jogszabály szól a központi várólistáról, amely a nagyköltségű ellátások igénybevételére váró betegek jegyzéke, továbbá a szerv, illetve vérsejtképző őssejt átültetésére váró
betegek listája (transzplantációs várólista).
A nagy költségű ellátások jegyzékét (1. PET/CT, 2. Gamma Sugársebészet) a Vhr. 1. számú melléklete tartalmazza.
Az Ebtv. 20. § (3) bekezdése alapján várólistára, illetve
betegfogadási listára történő felkerülés időpontjától el lehet térni az ellátás szakmai indokoltsága, az ellátás várható
eredménye, illetve a biztosított kérése alapján. A várólista-sorrend kialakításának és az eltérés lehetőségének
egészségügyi szakmai feltételeiről a 45/2006. (XII. 27.)
EüM rendelet (a továbbbiakban: R.) szól.
III. Az indítvány nem megalapozott. 1. Az Alkotmánybíróság – az Alkotmánybíróságról
szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.)
20. §-a szerint – az arra jogosult indítványa alapján jár el.
Az Alkotmánybíróság ezért a támadott rendelkezések alkotmányellenességét abban az általánosságban vizsgálta,
amilyen általánosságban és amilyen okok alapján azt az
eljárást kezdeményező indítvány támadja.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata értelmében a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogosultságként meghatározott alkotmányi követelmény az államnak
azt az alkotmányos kötelezettségét jelenti, hogy a nemzetgazdaság teherbíró képességéhez, az állam és a társadalom
lehetőségeihez igazodva olyan gazdasági és jogi környezetet teremtsen, amely a legkedvezőbb feltételeket bizto-
sítja a polgárok egészséges életmódjához és életviteléhez.
E feltételeket konkretizálja egyebek között az Alkotmány
70/D. §-ának (2) bekezdésében írt rendelkezés, amely az
állam kötelezettségévé teszi a megfelelő egészségügyi intézmények létesítését és az orvosi ellátás megszervezését.
Az Alkotmánybíróság elvontan, általános ismérvekkel
csak egészen szélső esetekre korlátozottan határozhatja
meg az állami kötelezettség kritikus nagyságát, vagyis azt
a szükséges minimumot, amelynek hiánya már alkotmányellenességhez vezet. A szélső eseteken túl azonban az Alkotmány 70/D. §-ának nincs alkotmányos mércéje. A lehető legmagasabb testi és lelki egészséghez való jog tehát
önmagában alanyi jogként értelmezhetetlen, az az Alkotmány 70/D. § (2) bekezdésében foglalt állami kötelezettségként fogalmazódik meg, amely magában foglalja azt a
kötelezettséget, hogy a törvényhozó a testi és lelki egészség bizonyos területein alanyi jogokat határozzon meg.
[56/1995. (IX. 15.) AB határozat, ABH 1995, 260, 270.;
54/1996. (XI. 30.) AB határozat, ABH 1996, 173, 186,
198.; 1316/B/1995. AB határozat, ABH 1996, 735, 737.;
261/B/1997. AB határozat, ABH 1998, 689, 692.]
Az Alkotmánybíróság 54/1996. (XI. 30.) AB határozatában megállapította, hogy „az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdése szerinti alkotmányos jog biztosítása olyan alkotmányos
állami feladatot jelent, amelynek alapján az állam – egyebek
között – a lehető legmagasabb szintű egészségügyi intézményhálózat kiépítésére és orvosi ellátás biztosítására köteles. A »lehetséges szint« nyilvánvalóan nemcsak az orvostudományi, műszaki és technikai szempontokra vonatkozik,
de magában foglalja a gazdasági, szervezeti-szervezési lehetőségeket és az állam – továbbá a társadalombiztosítás – teherbíró képességét is. (...) Annak megítélése ugyanis, hogy
az állam az Alkotmány 70/D. §-án alapuló kötelezettségének
milyen rendszerű, típusú és milyen finanszírozású egészségügyi intézményhálózat és orvosi ellátás megszervezésével
tesz eleget, a törvényhozó szabadságába és felelősségébe
tartozik, és a rendszer alkotmányos megítélésének – szélső
esetektől eltekintve – alkotmányos mércéje nincs.” (ABH
1996, 173, 198.).
Az Alkotmánybíróság gyakorlata értelmében az alkotmányossági vizsgálat az Alkotmány 70/D. § (2) bekezdése körében csak arra szorítkozhat, hogy az állam eleget tesz-e az
egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésére vonatkozó alkotmányos kötelezettségének vagy sem.
[38/2000. (X. 31.) AB határozat, ABH 2000, 293, 297.]
Ennek következményeként a szakmai, szervezési, tudományos szempontok megítélése az alkotmányosság kérdéskörén kívül esik. [lásd: 54/1996. (XI. 30.) AB határozat, ABH 1996, 173, 189.]
A 16/2003. (IV. 18.) AB határozat pedig az tartalmazza,
hogy „az állam az egészségügy szervezeti és intézményi
rendszereinek kialakítása és azok finanszírozási elveinek
meghatározása során nagyfokú szabadságot élvez. A törvényhozónak ez a szabadsága mindaddig nem vet fel alkotmányossági kérdéseket, amíg az valamely alkotmányos
jog (tulajdonhoz való jog, az egészségbiztosítás alapján ér
vényesülő ellátási jogosultság) megsértéséhez nem vezet.”
(ABH 2003, 214, 227.).
Számos országban (pl. Egyesült Királyság, Hollandia,
Szlovákia) keresik a megoldást arra a jelenségre, amely a
társadalombiztosítás keretében kínált ellátások, az ellátásokat igénybe venni óhajtó biztosítottak igényei, az egészségügyi ellátók tényleges teljesítménye és a nemzetgazdaság teljesítőképessége közötti egyes ellentmondásokban
nyilvánul meg az egészségügyi szakellátás területén.
Az utóbbi esztendőkben azzal a jelenséggel is lehet találkozni, hogy az egyik állam teljesítményfelesleggel rendelkező szolgáltatói, megállapodás alapján, más ország
várólistás betegeit fogadják (úgynevezett „pácienshíd”, pl.
Németország és Norvégia között). Az Európai Bíróság egy
döntése alapján pedig nem tagadható meg a külföldi
gyógykezelés, ha az adott ellátás igénybe vehető ugyan a
lakóhely szerinti tagállamban, de az megfelelő időben nem
biztosítható (2006. május 16., a Bíróság C-372/04 sz. ügyben hozott ítélete, Yvonne Watts kérelmére The Queen
kontra Bedford Primary Care Trust and Secretary of State
for Health; a másik tagállamban nyújtott kórházi ellátások
megtérítésére vonatkozó kötelezettség az említett szolgáltatásokat ingyen nyújtó nemzeti egészségügyi szolgáltatóra is vonatkozik).
A magyar várólista-szabályok értelmében abban az esetben, ha a biztosított egészségi állapota nem indokolja az
azonnali ellátást, azt a szolgáltató várólista alapján teljesíti.
A szabályozás elvi éllel mondja ki, hogy kizárólag várólista
alapján nyújtható ellátások esetén a várólistára történő felkerülés időpontja a döntő – csak szakmai indokoltság vagy az
ellátás várható eredménye alapján lehet ettől eltérni.
Az egészségügyi szolgáltatások minden jogosult számára biztosított igénybevételének lehetőségével kapcsolatban a 77/1995. (XII. 21.) AB határozat hangsúlyozta:
„A 70/D. § (1) bekezdése szerint az ország területén élő
minden polgárnak joga van a lehető legmagasabb szintű
egészséghez. Az államnak a (2) bekezdésben e jog megvalósulása érdekében meghatározott, az egészségügyi intézmények és orvosi ellátás megszervezésére irányuló kötelezettsége a piacgazdaság feltételei között nem értelmezhető
oly módon, hogy az állam köteles létrehozni, fenntartani és
működtetni az egészségügyi intézményrendszert. Ám
annyit feltétlenül jelent, hogy az állam köteles megteremteni egy olyan intézményrendszer működésének a garanciáit, amely mindenki számára biztosítja az egészségügyi
szolgáltatások igénybevételének lehetőségét, azaz azt,
hogy a szolgáltató intézmények hiánya miatt senki ne maradjon ellátatlanul.” (ABH 1995, 390, 396.) A határozat
ehhez hozzátette: „A törvényhozó szabadon dönt arról,
hogy a többszektorú egészségügyi szolgáltatási rendszerben milyen módon alakítja ki az Alkotmány 70/D. §-ában
megfogalmazott alapvető jog érvényesülésének garanciáit. Ám ez a szabadsága nem terjed odáig, hogy anélkül
üresítse ki az egyik legfontosabb garanciális intézmény
tartalmát, hogy helyette nem építi ki az alapvető jog megvalósulásának azonos súlyú biztosítékait.” (ABH 1995,
390, 397.)
A várólista intézménye az orvosi ellátás megszervezésének körébe tartozik, az ellátások gazdasági és jogi környezetének része. Az Alkotmánybíróság – említett gyakorlata értelmében – elvontan, általános ismérvekkel csak
egészen szélső esetekre korlátozottan határozhatja meg
ebben a körben az állami kötelezettség kritikus nagyságát,
vagyis azt a szükséges minimumot, amelynek hiánya már
alkotmányellenességhez vezet a 70/D. § sérelme miatt.
Ilyen szélső eset a hatályos szabályozásban nem ismerhető fel. Az Ebtv. 20. §-a, 20/A. § és a Vhr. abban az általánosságban, ahogyan azt az indítványozó állítja, nem ellentétes az Alkotmány 70/D. §-ával.
A módosított Ebtv., a törvényhozó szándéka szerint, a
várólista alapján nyújtható egészségügyi ellátásokkal kapcsolatos szabályozás átalakításakor azt célozta, hogy a várólistarendszer átláthatóbb, az egyes egészségügyi szolgáltatásokhoz való hozzáférés lehetősége magasabb szintű
legyen. Ezeket a célokat szolgálja az, hogy a biztosított a
várólistára történő felkerülés időpontja szerint jogosult az
ellátásra. Ugyanakkor az egyedi esetek, egyéni szempontok mérlegelésére is lehetőség van: a várólistától szakmai
indokoltság, illetve a várható eredmény alapján el lehet
térni. A várólista alapján nyújtható ellátásokkal összefüggésben fontos szerepe van a biztosítónak és az egészségbiztosítási felügyeleti hatóságnak is: a biztosító döntése
alapján lehetőség van az ellátásnak a beutalási rendtől eltérő más egészségügyi szolgáltatónál történő igénybevételére, ha az ellátásra történő várakozás a biztosított egészségügyi állapotát nagymértékben hátrányosan befolyásolja.
Az R. értelmében az Ebtv. 20. § (3) bekezdésében foglalt,
a várólistára és a betegfogadási listára való felkerülés időpontja szerinti sorrendtől való eltérés szakmai indokoltsága akkor állapítható meg, ha a várólistára és a betegfogadási listára felvett valamely beteg esetében az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény 3. § i) pontja szerinti
sürgős szükség áll fenn, és ellátásának késedelme nagyobb
kockázattal jár, mint a sorrend megváltoztatásának következtében hátrébb sorolandó betegeké [2. § (1) bekezdés].
A „sürgős szükség” az egészségi állapotban bekövetkezett
olyan változás, amelynek következtében azonnali egészségügyi ellátás hiányában a beteg közvetlen életveszélybe
kerülne, illetve súlyos vagy maradandó egészségkárosodást szenvedne.
A kifejtettekre figyelemmel megállapítható, hogy az
Ebtv., a Vhr. és az R. szabályozása összességében alkalmas arra, hogy alkalmazásuk során olyan döntések születhessenek, amelyek megfelelő egyensúlyt teremtenek a betegek érdekei, az orvos-szakmai szabályok érvényesülése,
a finanszírozási szerződés keretei és a kapacitásból eredő
lehetőségek között.
2. Az Alkotmánybíróság gyakorlata értelmében az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében megfogalmazott megkülönböztetési tilalom értelmezésénél megállapítható: „a diszkrimináció tilalma nem jelenti azt, hogy minden, még a végső
soron nagyobb társadalmi egyenlőséget célzó megkülönböztetés is tilos. A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik,
hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú
személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel,
az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével
kell a jogosultságok és a kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni.” [9/1990. (IV. 25.) AB határozat,
ABH 1990, 46, 48.] Az Alkotmánybíróság a pozitív diszkrimináció alkotmányos lehetőségét és fogalmi elemeit is meghatározó fenti döntésében megállapította, hogy pozitív
diszkriminációt akkor lehet alkalmazni, ha „valamely – az
Alkotmányba nem ütköző – társadalmi cél, vagy valamely
alkotmányos jog csakis úgy érvényesíthető, hogy [a] szűkebb értelemben vett egyenlőség nem valósítható meg”.
(ABH 1990, 48–49.)
Ha valamely – Alkotmányba nem ütköző – társadalmi
cél vagy valamilyen alkotmányos jog csakis úgy érvényesíthető, hogy a legszűkebb értelemben vett egyenlőség
nem valósítható meg, akkor az ilyen pozitív diszkriminációt nem lehet alkotmányellenesnek minősíteni. A pozitív
diszkrimináció előnyben részesítést jelent, amelyre valamely csoport vagy személy valamilyen szempontból a
többséghez képest hátrányos helyzete ad indokot. Habár a
formális jogegyenlőség ilyen esetben sérülni látszik,
hatása az esélyegyenlőség kialakulására kedvező.
A pozitív diszkrimináció éppen ahhoz szükséges, hogy
a formális egyenlőség alapján adódó hátrányokat ki lehessen küszöbölni, vagy éppen csökkenteni.
A várólistára vonatkozó szabályozásban nem ismerhető
fel a formális jogegyenlőség sérelme. A szabályozás valamennyi biztosítottra azonosan vonatkozik. Nem állapítható meg az indítvány alapján az sem, hogy a várólistára vonatkozó szabályozásnak valamely csoportot, hátrányos
helyzeténél fogva, előnyben kellene részesítenie a jogegyenlőség megvalósulása érdekében az esélyegyenlőtlenséget kiküszöbölő intézkedéssel.
Az Alkotmánybíróság szerint az Ebtv. 20. §-a, 20/A. §
és a Vhr. abban az általánosságban, ahogyan azt indítványozó állítja, nem ellentétes az Alkotmány 70/A. § (3) bekezdésével.
Mindezekre figyelemmel az Alkotmánybíróság az indítványt elutasította. Budapest, 2010. március 9.
Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


text:
75/2013. (I. 29.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés f) pontja, illetve a Magyarország címerének és zászlajának használatáról, valamint állami
kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18. § (1) bekezdése alapján – a miniszterelnök előterjesztésére –
a magyar–palesztin kapcsolatok fejlesztése, valamint a két nép helyi közösségei közötti együttműködés kialakítása
érdekében végzett tevékenysége elismeréseként
dr. Nassar Judeh Khamis nyugalmazott főorvos, Magyarország tiszteletbeli konzulja részére a
MAGYAR ÉRDEMREND TISZTIKERESZTJE
polgári tagozata; a keresztény zenei hagyományok szentföldi ápolása, valamint az e területen Magyarországgal kialakított kapcsolatok
fejlesztése érdekében végzett tevékenysége elismeréseként
Armando Pierucci, a jeruzsálemi Magnificat Zenei Intézet alapító elnöke, a Szent Sír Székesegyház orgonaművésze
részére,
a szentföldi zenepedagógia fejlesztésében és a keresztény zenei hagyományok ápolásában, valamint
a Magyarországgal történő együttműködés kialakítása érdekében végzett tevékenysége elismeréseként
Hania Soudah Sabbara karnagy, a jeruzsálemi Magnificat Zenei Intézet igazgatója részére a
MAGYAR ÉRDEMREND LOVAGKERESZTJE
polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2013. január 16.
Áder János s. k.,
köztársasági elnök


text:
15/2009. (X. 6.) HM–EüM együttes rendelete a hadkötelesek katonai szolgálatra való alkalmassága elbírálásának rendjéről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2004. évi CV. törvény 207. § (5) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján,
a honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2004. évi CV. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 71/2006. (IV.
3.) Korm. rendelet 32/A. § (1) bekezdésében, valamint az egészségügyi miniszter feladat- és hatásköréről szóló 161/2006. (VII. 28.)
Korm. rendelet 1. § a) pontjában meghatározott feladatkörünkben eljárva a következőket rendeljük el.
A rendelet hatálya 1. § A rendelet hatálya a hadkötelezettség fennállásának időszakában
a) a hadkötelesekre, illetve a 13. § (2) bekezdés szerinti esetben a hadköteles tartására, gondozására kötelezett
személyre, b) a hadkiegészítő parancsnokságokra, c) a sorozóbizottságokra,
d) a hadköteles sorozás előtti, illetve bevonulási helyen történő orvosi vizsgálatát végző egészségügyi
szolgáltatókra és orvosokra, valamint e) a katonai szolgálatra behívott hadköteleseket fogadó katonai szervezetekre (továbbiakban: fogadó katonai
szervezet) terjed ki. A katonai szolgálatra való alkalmasság
2. § (1) A hadköteles katonai szolgálatra való alkalmassági vizsgálatának célja a hadköteles katonai alkalmassági fokozatának
megállapítása. (2) A katonai szolgálatra való alkalmasság a hadköteles olyan egészségi, pszichikai állapota, amely alapján a hadköteles
képes a katonai szolgálat teljesítésére, az ezzel kapcsolatos sajátos fizikai és pszichikai terhelésekhez történő megfelelő
alkalmazkodásra és a katonai szakmai szabályok teljesítésére. A hadköteles sorozás előtti orvosi vizsgálata
3. § (1) A hadkiegészítő parancsnokság a honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2004. évi CV. törvény
(a továbbiakban: Hvt.) 12. §-ában meghatározott jogkörében eljárva a sorozásra tervezett hadkötelest – felhívásában –
előzetes orvosi vizsgálaton történő megjelenésre kötelezi. (2) A hadkiegészítő parancsnokság felhívása alapján a hadköteles a felhíváshoz két példányban mellékelt Hadköteles
Egészségügyi Törzslapja megnevezésű nyomtatvánnyal (a továbbiakban: Törzslap) a választott háziorvosánál, ennek
hiányában a lakóhelye szerint illetékes háziorvosnál (a továbbiakban együtt: háziorvos) köteles jelentkezni. A Törzslap
mintáját az 1. melléklet tartalmazza. (3) Az előzetes orvosi vizsgálat magában foglalja a háziorvosi vizsgálatot, valamint a háziorvos által szükségesnek ítélt
kiegészítő vizsgálatokat. Erről az előzetes orvosi vizsgálaton megjelenésre kötelező felhívásban a hadkötelest
tájékoztatni kell. (4) A háziorvos az előzetes orvosi vizsgálatra jelentkező hadkötelest a hadkiegészítő parancsnokság felhívása alapján –
a személyazonosság ellenőrzését követően –megvizsgálja és a vizsgálati eredményeket a Törzslap mindkét példányán
feljegyzi. A Törzslapot aláírásával és személyi orvosi bélyegzőjével hitelesíti.
(5) A háziorvos az előzetes orvosi vizsgálat alapján a hadkötelest a szükségesnek ítélt kiegészítő vizsgálatokra, különösen
labor, EKG, egyéb szakorvosi vizsgálatokra beutalja. (6) A katonai szolgálatra való alkalmasságot a háziorvos, valamint az (5) bekezdés szerinti kiegészítő vizsgálatokat végző
orvos nem véleményezheti, arra utaló megállapítást nem tehet.
(7) Ha a hadköteles az előzetes orvosi vizsgálatot megelőző 1 éven belül szűrővizsgálaton nem vett részt, a tüdőgondozói
szűrővizsgálati tuberculosis lelet beszerzéséről a területileg illetékes tüdőgondozó intézet megkeresésével
a háziorvos gondoskodik. A szűrővizsgálat eredményét a háziorvos a Törzslaphoz csatolja.
(8) A háziorvos a megfelelően kitöltött Törzslapot – a szükségesnek ítélt kiegészítő vizsgálatok adatait tartalmazó,
eredetiben csatolt leletekkel, igazolásokkal együtt – a hadkötelesnek átadja, aki a Törzslap másodpéldányán az
átvételt aláírásával igazolja. A háziorvos a Törzslap másodpéldányát orvosi személyi bélyegzőjével lebélyegzett, zárt
borítékban 5 napon belül megküldi az előzetes orvosi vizsgálatot elrendelő hadkiegészítő parancsnokságnak.
(9) A hadköteles a háziorvos által átadott Törzslapot a kiegészítő vizsgálatok adatait tartalmazó leletekkel, igazolásokkal
együtt köteles a sorozásra magával vinni, és a sorozóbizottság orvos tagjainak átadni.
4. § (1) A hadkötelesnek a sorozást megelőzően, illetve minden esetben, ha a katonai szolgálatra való alkalmasságát érintő
megbetegedése, baleseti vagy egyéb eredetű egészségkárosodása megállapításra került, az ezt igazoló orvosi
dokumentációnak a hadkiegészítő parancsnokságra történő benyújtása előtt a háziorvosnál kell jelentkeznie. A
háziorvos a bemutatott orvosi dokumentációt személyi orvosi bélyegzőjének lenyomatával és aláírásával
(a továbbiakban együtt: láttamozás) látja el, továbbá szükség szerint intézkedik a hadköteles gyógykezeléséről.
(2) Ha a háziorvosnak a hadköteles által bemutatott – nem általa kezdeményezett – vizsgálatokról szóló dokumentáció
szakmai hitelességét illetően kételyei merülnek fel, a láttamozás mellett javasolja a sorozóbizottságnak a hadköteles
ellenőrző vizsgálatra történő beutalását. (3) Olyan orvosi dokumentáció (például igazolás, vizsgálati lelet, zárójelentés) – a Hvt. 9. § (1) bekezdés a) pontjában és a
9. § (2) bekezdés a) pontjában előírt adatszolgáltatás tárgya szerinti dokumentáció kivételével – a sorozáson nem
kerülhet értékelésre, amelyet a hadköteles háziorvosa nem láttamozott.
(4) A hadkiegészítő parancsnokság a sorozásra rendelő felhívásában tájékoztatja a hadkötelest az orvosi vizsgálattal
kapcsolatos jogairól, kötelezettségeiről. Az egészségi és pszichikai alkalmassági minősítések
5. § (1) A katonai alkalmassági fokozatot az egészségi és pszichikai alkalmasság minősítése alapján kell megállapítani.
(2) Az egészségi (orvosi) vizsgálat alapján megállapítható alkalmassági minősítések:
a) „Egészségileg alkalmas” („A”), b) „Egészségileg ideiglenesen alkalmatlan ........ -ig” („I”),
c) „Egészségileg alkalmatlan” („E”). (3) A pszichikai (pszichológusi) vizsgálatok alapján megállapítható alkalmassági minősítések:
a) „Pszichikailag alkalmas”, b) „Pszichikailag ideiglenesen alkalmatlan ......... -ig”,
c) „Pszichikai követelményeknek nem felelt meg”. A katonai szolgálatra való alkalmassági fokozatok és ismérveik
6. § (1) A Hvt. 16. § (2) bekezdése szerint – a sorozáskor megállapítható – (összesített) alkalmassági fokozatok ismérveit a
(2)–(4) bekezdés tartalmazza. (2) „Katonai szolgálatra alkalmas” alkalmassági fokozatot kell megállapítani, ha a vizsgált személy egészséges, vagy nincs
olyan szervi működési szervrendszeri működési elváltozása, amely az élettani tűréshatárokat meghaladja, illetve az
elváltozás a vizsgált személyt a szolgálat ellátásában nem korlátozza, egészségét a szolgálatteljesítés a szervi
működésbeli eltérése mellett sem veszélyezteti, továbbá a pszichikai követelményeknek is megfelel.
(3) „Katonai szolgálatra ideiglenesen alkalmatlan ....... ig” alkalmassági fokozatot kell megállapítani, ha a vizsgált személy
olyan betegségben szenved, vagy csak olyan szervi működési, szervrendszeriműködési elváltozása van, amely
várhatóan az orvosi kezelések hatására maradandó egészségkárosodás nélkül belátható időn belül gyógyul. „Katonai
szolgálatra ideiglenesen alkalmatlan ....... -ig” alkalmassági fokozat az egészségi és a pszichikai alkalmasság
minősítésén egyaránt alapulhat. (4) „Katonai szolgálatra alkalmatlan” alkalmassági fokozatot kell megállapítani, ha a vizsgált személynek olyan mérvű
vagy jellegű egészségkárosodása van, amely a katonai szolgálattal járó fokozott egészségi, pszichikai igénybevételre
figyelemmel kizárja a szolgálattal járó kötelezettségek teljesítését. „Katonai szolgálatra alkalmatlan” alkalmassági
fokozat valamennyi katonai beosztásra való alkalmatlanságot jelent és az alkalmassági összetevők (az egészségi és a
pszichikai alkalmasság minősítésén) bármelyikén alapulhat. A hadköteles alkalmasságának megállapítása
7. § (1) A hadköteles alkalmasságának elbírálása a) a Törzslap és a korábban végzett orvosi vizsgálatok (például a gyógyintézeti zárójelentések, szakorvosi vizsgálati
leletek, orvosi igazolások) adatain, b) a sorozóorvosoknak és a sorozópszichológusnak a sorozáson személyesen végzett vizsgálatainak az
eredményein, valamint c) a sorozóbizottság által elrendelt szakorvosi vizsgálatok megállapításain
alapul. (2) Ha az (1) bekezdés a) pontja szerinti dokumentáció bizonytalan, vagy szakmailag ellentmondásos adatokat,
megállapításokat tartalmaz, illetve szakmai hitelessége tekintetében kétely merül fel, a sorozóbizottság a vizsgálat
jellege szerint a hadköteles ellátására egyébként illetékes egészségügyi szolgáltatónál a kérdéses vizsgálatok
elvégzéséről intézkedik. 8. § (1) Az előzetes háziorvosi, szakorvosi, valamint a sorozáson végzett orvosi, pszichológiai vizsgálatok eredménye,
valamint a rendelkezésre álló szakorvosi leletek alapján megállapított alkalmassági fokozatot a sorozóorvos jegyzi be
a Törzslap megfelelő rovatába. A bejegyzést aláírással és személyi orvosi bélyegzővel kell hitelesíteni.
(2) A „Katonai szolgálatra ideiglenesen alkalmatlan” minősítés esetében a sorozóorvos és a sorozópszichológus
javaslata alapján a sorozóbizottság határozatában a minősítés fennállásának időtartamáról is dönt, amely legfeljebb
egy év lehet. 9. § A sorozóbizottság tagjai között felmerülő, a hadköteles egészségi állapotával, illetve alkalmasságával kapcsolatos
véleményeltérést a hadköteles távollétében kell megvitatni. 10. § (1) Ha a katonai szolgálatra való alkalmasság minősítése a sorozáson egyértelműen nem állapítható meg, a hadkötelest
a megfelelő szakorvosi vizsgálatra kell utalni, és sorozásra vissza kell rendelni.
(2) A sorozóbizottság által elrendelt szakorvosi vizsgálat végrehajtása céljából a hadkiegészítő parancsnokság vezetője
a honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2004. évi CV. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló
71/2006. (IV. 3.) Korm. rendelet 38. § (1) bekezdés a) pontja alapján a területileg illetékes megyei közgyűlés elnökétől,
fővárosban a főpolgármestertől egészségügyi intézmény kijelölését kéri. (3) A (2) bekezdés alapján kijelölt egészségügyi szolgáltató a szakorvosi vizsgálatot köteles elvégezni. A szakorvosi
vizsgálat eredményét a sorozóbizottság beutaló határozatának megfelelő rovataiba kell bevezetni. A szakorvosi
vizsgálat eredményét tartalmazó beutaló határozat sorozóbizottsághoz való továbbítását a hadköteles nem
tagadhatja meg 11. § A sorozással kapcsolatos, a hadköteles egészségi állapotára vonatkozó dokumentációt, különösen a Törzslapot,
a szakorvosi leleteket a sorozást követően zárt borítékban kell tárolni, illetve továbbítani a szolgálati adatlappal együtt.
A borítékon a sorozó szakfőorvos feltünteti a sorozás dátumát, az alkalmassági minősítést. A borítékot a szakfőorvos a
ragasztás fölött aláírásával és személyi orvosi bélyegzője lenyomatával látja el. A borítékot csak az arra felhatalmazott
sorozó-, csapat-, katonai egészségügyi intézeti orvos, illetve felülvizsgáló bizottsági orvos bonthatja fel, és a fentebb
előírt módon kell lezárni. 12. § A hadkiegészítő parancsnokság vezetője sorozóorvosként és sorozópszichológusként elsősorban olyan orvosok és
pszichológusok kijelölését kéri, akik katonaorvosként, illetve katonapszichológusként teljesítettek hivatásos vagy
szerződéses katonai szolgálatot, illetve katonai orvosi vagy pszichológusi továbbképzésben részesültek.
A hadköteles egyes feladatai 13. § (1) A hadköteles – a hadkiegészítő parancsnokság sorozásra rendelő felhívásában foglaltak alapján – a rendelkezésére álló
orvosi dokumentáció eredeti példányát bemutatás céljából a sorozásra köteles magával vinni. A sorozóbizottság
a bemutatott orvosi dokumentációról másolatot készít. (2) Ha a hadköteles megjelenési kötelezettségének teljesítésére a Hvt. 13. § (3) bekezdésében meghatározott betegsége
vagy kóros állapota miatt nem képes, és gyógykezelésben részesítő intézeti gondozásban nem részesül, az állapotáról
szóló orvosi vagy egyéb dokumentációt a tartására, gondozására kötelezett személy szerzi be, és juttatja el
a hadkiegészítő parancsnokságnak. (3) Ha a hadköteles egészségi okból kialakult átmeneti járóképtelensége miatt nem tud eleget tenni megjelenési
kötelezettségének, akadályoztatását köteles az akadály megszűnése után haladéktalanul bejelenteni a hadkiegészítő
parancsnokságnak. A bejelentéshez csatolni kell, személyes megjelenés esetén pedig be kell mutatni
a járóképtelenségét igazoló orvosi dokumentációt. Az egészségi alkalmasság vizsgálata és elbírálása
14. § (1) A hadköteles egészségi alkalmasságát az orvosi vizsgálatok eredményeinek és a 2. melléklet szerinti betegségek és
fogyatékosságok című táblázat (a továbbiakban: Táblázat) szerinti követelményeknek az egybevetésével kell elbírálni.
(2) Haa sorozóbizottság a hadköteles behívását a) légi mozgékonyságú feladatokat is ellátó katonai szervezethez,
b) lövész, tüzér, harckocsizó, búvár, tűzszerész és aknakutató, felderítő beosztásba, vagy
c) radioaktív anyagokkal, ionizáló sugárforrásokkal és rakéta üzemanyaggal foglalkozó beosztásba
tervezi, az egészségi alkalmasságot a Táblázat I. rovata szerint kell minősíteni.
(3) A hadköteles behívásának a (2) bekezdésben nem szereplő beosztásba történő tervezése esetén a hadköteles
egészségi alkalmasságát a Táblázat II. rovata szerint kell minősíteni.
(4) Ha a Táblázat valamely betegséghez kapcsolódva „Különleges elbírálás” („KLGS”) megjelölést tartalmaz, az 5. §
(2) bekezdése szerinti minősítések valamelyikét kell megállapítani, az alábbi szempontok figyelembevételével:
a) a betegség súlyosságának fokát és a vele együtt járó működési zavarokat, rendellenességet,
b) a szervezet kompenzáló képességét, az elváltozások kiegyenlítődésének, illetve regenerálódásának lehetőségét,
a gyógykezelés hatását a szolgálatképes állapot fenntartására, c) a megbetegedésnek a szolgálat teljesítésében rejlő, reális súlyosbodási lehetőségét,
d) az egészségi állapot befolyását a tervezett beosztás ellátására,
e) az egyes fegyvernemek munkaköri, a szolgálati tevékenység munkaegészségügyi jellemzőit,
f) a már megszerzett szolgálati tapasztalatokat, képzettséget, az eltelt szolgálati időt.
15. § (1) A sorozáson a sorozóorvosok tájékozódnak a hadköteles kórelőzményeiről (például korábbi betegségeiről, műtéteiről,
baleseteiről, egészségi állapotáról, panaszairól), valamint értékelik a Törzslap és az egyéb rendelkezésre álló orvosi
dokumentáció adatait. Ezt követően elvégzik – az alapvető idegrendszeri vizsgálatot is magában foglaló –
belgyógyászati és sebészeti irányú klinikai vizsgálatot. (2) Az (1) bekezdés szerint elvégzett orvosi vizsgálatok során észlelteket, különösen az egészségi panaszokat, a
kórelőzményi adatokat, az élettanilag elfogadottól eltérő klinikai elváltozásokat a Törzslapon röviden fel kell tüntetni.
A sorozóorvosok az egészségi alkalmassági minősítésre vonatkozó megállapításukat a Törzslapon jegyzik fel.
A pszichikai alkalmasság vizsgálata és elbírálása 16. § (1) Az első és a másodfokú sorozóbizottság egyik tagja szakpszichológus. A szakpszichológus feladata, hogy a sorozásra
rendelt hadköteles pszichológiai szűrővizsgálatát elvégezze, és ennek alapján pszichológiai alkalmasságát minősítse.
(2) A pszichológiai szűrővizsgálat keretében meg kell határozni a hadköteles értelmi képességeit, fel kell tárni kórjelző
élettörténeti adatait, magatartási anomáliáit, a szubjektív környezeti viszonyulását leginkább meghatározó érzelmi és
akarati jellemzőit. (3) A sorozópszichológus a Magyar Honvédség főpszichológusa által jóváhagyott vizsgálati protokollban
meghatározottak szerint, tesztek alkalmazásával, kérdőíves vizsgálatokkal, valamint célzott beszélgetéssel
(a továbbiakban: exploráció) tesz eleget az (1)–(2) bekezdés szerinti feladatának.
17. § (1) ,,Pszichikailag alkalmas” az a hadköteles, akinek mentális képességei és személyiségének fejlettsége alapján várható,
hogy katonai szolgálata idején képes megfelelő alkalmazkodásra, a sajátos szervezettségű katonai közösségbe be tud
illeszkedni, és a katonai szolgálat teljesítésével együtt járó pszichés terhelést várhatóan képes elviselni.
(2) ,,Pszichikailag ideiglenesen alkalmatlan ....... -ig” az a hadköteles, aki a pszichikai alkalmasság követelményeinek
a sorozáskor nem felel meg, azonban pszichikai állapotában, fejlődésében, érési folyamatában kedvező változás
valószínűsíthető. (3) „Pszichikai követelményeknek nem felelt meg” az a hadköteles, akinél
a) papír-ceruza teszttel mért intelligencia hányados (a továb biak ban: IQ) 70 vagy az alatti értéket mutat, és ezt az
értéket az exploráció alátámasztja,
b) a személyiségteszt, a kérdőíves vizsgálat és az exploráció eredményeként a személyiség súlyos fokú zavara áll
fenn, és ezen állapotában kedvező változás a jövőben sem várható,
c) bármilyen etiológiájú kóros szintű szenvedély, illetve bármilyen hátterű öngyilkossági kísérlet lehetőségére utaló
adatok, jelek állapíthatók meg.
(4) Ha a hadköteles IQ-ja az átlag alatti tartományba esik (IQ 70 és 90 érték közötti) akkor mérlegelés szerint – az
explorációs vizsgálat eredménye alapján – az (1)–(3) bekezdésben határozott minősítés állapítható meg.
(5) Bonyolultabb, illetve nem egyértelmű döntési helyzetben ambuláns pszichiátriai szakvéleményt kell kérni.
(6) Az (5) bekezdés szerinti szakvélemény a katonai alkalmasságra vonatkozó javaslatot, véleményt nem tartalmazhat.
(7) A sorozópszichológus a sorozáson megállapított pszichológiai alkalmassági minősítésre vonatkozó megállapítását
Törzslapon jegyzi fel. A katonai szolgálatra bevonult hadköteles orvosi vizsgálata
18. § (1) A fogadó katonai szervezet által létesített bevonulási hely részeként orvosi vizsgáló hely működik, ahol a katonai
szervezet csapatorvosai, egészségügyi szakszemélyzete, valamint a fogadó katonai szervezet helyőrsége szerint
ille té kes hadkiegészítő parancsnokság (a továb biak ban: átadó hadkiegészítő parancsnokság) által biztosított orvosok
végzik az átadásra tervezett hadkötelesek orvosi vizsgálatát.
(2) Az orvosi vizsgáló helyen ??
a) az átadó hadkiegészítő parancsnokság által biztosított orvos soron kívül megvizsgálja azt a hadkötelest, aki
egészségi problémát jelez, és a vizsgálat eredménye alapján javaslatot tesz a bevonuló hadköteles átadására vagy
elbocsátására,
b) a fogadó katonai szervezet csapatorvosa elvégzi a bevonult és átadott hadköteles teljes körű, általános orvosi
vizsgálatát (a továb biak ban: csapatorvosi vizsgálat) és védőoltását, majd a csapatorvosi vizsgálat, valamint
a Törzslap és a hadköteles által átadott egészségügyi dokumentáció értékelése alapján kiállítja a hadköteles
egészségügyi könyvét.
19. § (1) A 18. § (2) bekezdés a) pontja szerinti javaslat alapján a hadköteles bejelentett lakóhelye szerint ille té kes hadkiegészítő
parancsnokság (a továb biak ban: behívó hadkiegészítő parancsnokság) képviselője dönt a bevonuló hadköteles
átadásáról vagy elbocsátásáról.
(2) A bevonulási helyről a behívó hadkiegészítő parancsnokság képviselőjének intézkedésére el kell bocsátani azt
a hadkötelest, aki behívását megelőző időszakban olyan egészségkárosodást szenvedett, amelynek várható
gyógytartama a 30 napot meghaladja, vagy ha az egészségkárosodása miatt alkalmassági fokozatát újra meg kell
állapítani.
Záró rendelkezések 20. § Ez a rendelet a kihirdetését követő második hónap 1. napján lép hatályba.
Dr. Szekeres Imre s. k., Dr. Székely Tamás s. k.,
honvédelmi miniszter egészségügyi miniszter


text:
125/2016. (IV. 29.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel dr. Kerék Éva Máriát 2016. október 31-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2016. április 15. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
13/2016. (VI. 29.) IM rendelete az igazságügyi szakértők statisztikai adatszolgáltatásáról, a kamarai költségátalány bevallásának és megfizetésének szabályairól, valamint az igazságügyi szakértő által vezetett adattovábbítási nyilvántartásról.
Az igazságügyi szakértőkről szóló 2016. évi XXIX. törvény 139. § (2) bekezdés n) pontjában,
a 2. alcím tekintetében az igazságügyi szakértőkről szóló 2016. évi XXIX. törvény 139. § (2) bekezdés e) pontjában,
a 3. alcím tekintetében az igazságügyi szakértőkről szóló 2016. évi XXIX. törvény 139. § (2) bekezdés c) pontjában
kapott felhatalmazás alapján, a  Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 79.  §
1. pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. Statisztikai adatszolgáltatás 1. § (1) Az igazságügyi szakértőkről szóló 2016. évi XXIX. törvény (a továbbiakban: Szakértői törvény) 4. § (1) bekezdésében
meghatározott szakértő statisztikai adatszolgáltatás keretében köteles a  nyilvántartása alapján az  1.  mellékletben
meghatározott adatokat a Magyar Igazságügyi Szakértői Kamara (a továbbiakban: Kamara) részére megküldeni.
(2) A  statisztikai adatszolgáltatást a  Szakértői törvényben meghatározott időszakonként, a  tárgyidőszakot követő
hónap 20. napjáig elektronikus formában kell a Kamara honlapján közzétett adatlapon megküldeni.
(3) A  szakértőnek az  igazságügyi szakértői szakterületekről, valamint az  azokhoz kapcsolódó képesítési és egyéb
szakmai feltételekről szóló rendeletben meghatározott területenként (a  továbbiakban: terület) egy adatlapot kell
kitöltve megküldenie.
2. § (1) Ha az  igazságügyi szakértőt a  névjegyzékből törlik, az  igazságügyi szakértői kamarai tagsága szünetel vagy azt
– a Szakértői törvény 111. § (1) bekezdésében foglalt eset kivételével – felfüggesztik, az igazságügyi szakértő köteles
záró statisztikai adatszolgáltatást készíteni.
(2) A záró statisztikai adatszolgáltatást az igazságügyi szakértőnek a 1. §-ban foglalt rendelkezéseknek megfelelően kell
továbbítania a Kamara számára.
3. § (1) A Kamara minden év február 15-éig éves összesítésben, elektronikusan megküldi a névjegyzéket vezető hatóságnak
a szakértők által a megelőző évben a statisztikai adatszolgáltatás keretében megküldött adatokat.
(2) A  névjegyzéket vezető hatóság megkeresésére a  Kamara a  megkeresés kézhezvételét követő nyolc napon belül
összesítve, elektronikusan megküldi a szakértő által a statisztikai adatszolgáltatás keretében megküldött adatokat,
területenkénti bontásban.
2. A kamarai költségátalány 4. § (1) A  kamarai költségátalány mértéke 1000 forint díjjegyzékenként, amelyet a  díjjegyzékben külön tételként kell
feltüntetni.
(2) A  szakértőnek a  részére megfizetett kamarai költségátalányt egy összegben kell készpénzben megfizetnie
az ügyfélszolgálati ponton vagy a Kamarának a 10900035-00000008-07710018 fizetési számlájára átutalnia.
3. Adattovábbítási nyilvántartás 5. § (1) A Szakértői törvény 43. § (4) bekezdésében meghatározott adattovábbítási nyilvántartásban az igazságügyi szakértő
a következő – személyes adatnak nem minősülő – adatokat köteles feltüntetni:
a) az adatok forrását,
b) az adattovábbítás címzettjét,
c) az adattovábbítás jogalapját,
d) az adattovábbítás időpontját,
e) a továbbított személyes adatok körét, és
f ) a törlés időpontját.
(2) Ha a szakértő a Szakértői törvény 42. § (5) bekezdése alapján a  tájékoztatást megtagadja, ennek tényét is köteles
az adattovábbítási nyilvántartásba feljegyezni.
4. Záró rendelkezések 6. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
7. § Az 1.  § (1)  bekezdése szerinti statisztikai adatszolgáltatást első alkalommal 2016. október 20-áig kell teljesíteni,
a 2016. június 15-től 2016. szeptember 30-ig terjedő időszakra tekintettel.
Dr. Trócsányi László s. k.,
 igazságügyi miniszter


text:
163/2011. (VIII. 22.) Korm. rendelete a gyűjtőszámlahitelre vonatkozó hitelkeret-szerződés esetén az aránytalanul magas havi törlesztési teher mértékéről.
A Kormány
a devizakölcsönök törlesztési árfolyamának rögzítéséről és a lakóingatlanok kényszerértékesítésének rendjéről szóló 2011. évi
LXXV. törvény 11. § b) pontjában,
az 1. § (1) bekezdése és a 2. § tekintetében a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény 235. §
(1) bekezdés a) pontjában,
kapott felhatalmazás alapján, az Alkotmány 35. § (1) bekezdés b) pontjában foglalt feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § (1) A pénzügyi intézmény a devizakölcsönök törlesztési árfolyamának rögzítéséről és a lakóingatlanok
kényszerértékesítésének rendjéről szóló 2011. évi LXXV. törvény 4. § (5) bekezdés alapján a gyűjtőszámlahitelre
vonatkozó hitelkeret-szerződés futamidejét és a havonta esedékessé váló törlesztő részlet összegét az e rendeletben
meghatározott szabályok alkalmazásával, a rögzített árfolyam alkalmazási időszaka záró időpontjában fennálló
tartozás figyelembevételével egyoldalúan jogosult meghatározni.
(2) A gyűjtőszámlahitelre vonatkozó hitelkeret-szerződés alapján a hiteladós által havonta fizetendő törlesztő részlet
összege – a (3) bekezdésben és a 2. §-ban meghatározott kivételekkel – nem haladhatja meg a hiteladós által
fizetendő, a rögzített árfolyam alkalmazási időszaka alatti utolsó törlesztési kötelezettség összegének 15%-át.
(3) A hiteladós a rögzített árfolyam alkalmazási időszaka záró időpontját megelőző 60. napig írásban kérheti a pénzügyi
intézménytől, hogy az általa a gyűjtőszámlahitelre vonatkozó hitelkeret-szerződés alapján havonta fizetendő törlesztő
részlet összege meghaladja a rögzített árfolyam alkalmazási időszaka alatti utolsó törlesztési kötelezettség
összegének 15%-át. A hiteladós a kérelemben meghatározza a havonta fizetendő törlesztő részlet összegét.
A pénzügyi intézmény a hiteladós írásbeli kérelmében megjelölt maximum havi törlesztő részlet összegének és
a 2. §-ban foglaltak figyelembevételével állapítja meg a gyűjtőszámlahitelre vonatkozó hitelkeret szerződés
futamidejét és a havonta esedékes törlesztő részlet összegét.
(4) A pénzügyi intézmény a rögzített árfolyam alkalmazási időszaka záró időpontjától számított 15 napon belül írásban
értesíti a hiteladóst a gyűjtőszámlahitelre vonatkozó hitelkeret-szerződés futamidejéről és az első kamatperiódusra
érvényes havi törlesztő részlet forint összegéről.
2. § (1) A gyűjtőszámlahitelre vonatkozó hitelkeret-szerződés futamideje – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel –
legfeljebb 30 évvel haladhatja meg a devizakölcsön eredeti futamidejét.
(2) A devizakölcsön és a gyűjtőszámlahitelre vonatkozó hitelkeret-szerződés futamideje legfeljebb a hiteladós
75. életévének betöltéséig terjedhet.
3. § E rendelet a kihirdetését követő 3. napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
6/2003. (I. 31.) ME határozata kormányzati főtisztviselők kinevezéséről.
A köztisztviselők jogállásáról szóló 1992. évi XXIII. törvény 31/A. §-ának (3) bekezdése alapján
Rakics Róbertet és
dr. Szilvásy Györgyöt 2003. január 1-jei hatállyal
kormányzati főtisztviselővé kinevezem. Budapest, 2003. január 13. Dr. Medgyessy Péter s. k.,
miniszterelnök


text:
1276/B/2007. AB végzés.  Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
v é g z é s t: Az Alkotmánybíróság a régészeti lelőhely, lelet megtalálója anyagi elismerésének részletes szabályairól szóló
18/2001. (X. 18.) NKÖM rendelet 14/D. § (1) és (2) bekezdése, valamint 14/F. § (1), (2) és (3) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló eljárást megszünteti.
Az indítványozó a régészeti lelőhely, lelet megtalálója
anyagi elismerésének részletes szabályairól szóló
18/2001. (X. 18.) NKÖM rendelet módosításáról szóló
21/2007. (II. 26.) OKM rendelet (a továbbiakban: Rm.)
2. §-ában megállapított, a régészeti lelőhely, lelet megtalálója anyagi elismerésének részletes szabályairól szóló
18/2001. (X. 18.) NKÖM rendelet (a továbbiakban: R.)
14/D. § (1) és (2) bekezdése, valamint 14/F. § (1), (2) és
(3) bekezdése alkotmányellenességének megállapítását és
megsemmisítését kérte az Alkotmány 7. § (2) bekezdése,
8. § (2) bekezdése és 19. § (3) bekezdés b) pontja rendelkezésének sérelme miatt. Az Rm. támadott rendelkezései
alapján a régészeti feltárások lefolytatásának jogosultsága
a múzeumoktól a Kulturális Örökségvédelmi Szakszolgálathoz került.
A régészeti lelőhelyek feltárásának, illetve a régészeti
lelőhely, lelet megtalálója anyagi elismerésének részletes
szabályairól 5/2010. (VIII. 18.) NEFMI rendelet az R.-t
2010. augusztus 19-ével hatályon kívül helyezte, s az új
szabályozással a régészeti feltárások lefolytatásának feladata (beruházások és nagyberuházások esetén is) a területileg illetékes megyei múzeum (fővárosban a Budapesti
Történeti Múzeum) kötelezettségévé vált.
Az Alkotmánybíróság az Alkotmánybíróságról szóló
1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 1. §-a
értelmében – főszabályként – csak hatályban levő jogszabály, illetve az állami irányítás egyéb jogi eszköze alkotmányosságát vizsgálja. Ez alól kivétel lehet, ha az eljárás
az Abtv. 38. §-a alapján bírói kezdeményezés vagy az
Abtv. 48. §-a alapján alkotmányjogi panasz tárgyában folyik. Az indítvány nem tartozik ezek körébe. Az Alkotmánybíróság ezért az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január, 3., a továbbiakban: Ügyrend)
31. § a) pontja alkalmazásával – az Alkotmánybíróság az
eljárást megszünteti, ha az indítvány benyújtása után a
vizsgálat alá vont jogszabály hatályát vesztette, és ezzel az
indítvány tárgytalanná vált – az R. 14/D. § (1) és (2) bekezdése, valamint 14/F. § (1), (2) és (3) bekezdése alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló eljárását az
Ügyrend 31. § a) pontja alapján megszüntette.
Budapest, 2010. október 18. Dr. Holló András s. k., Dr. Kiss László s. k.,
alkotmánybíró előadó alkotmánybíró


text:
346/2017. (VIII. 29.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Dajkó Pétert
2017. szeptember 1. napjától 2020. augusztus 31. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2017. augusztus 16. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1092/2019. (III. 8.) Korm. határozata a térítésmentes tankönyvellátásnak a köznevelés nappali rendszerű iskolai oktatás 10–16. évfolyamaira történő kiterjesztéséről.
A Kormány
 1. egyetért a  térítésmentes tankönyvellátásnak a  köznevelés nappali rendszerű iskolai oktatásában
a  10–12.  évfolyamos tanulókra való kiterjesztésével, valamint a  köznevelés nappali rendszerű iskolai oktatásában
az  első szakképesítés megszerzése során a  13–16. szakképzési évfolyamokra történő együtemű bevezetésével
a 2020/2021. tanévtől;
2. felhívja a  pénzügyminisztert és az  emberi erőforrások miniszterét, hogy az  1.  pontban meghatározott cél
megvalósítása érdekében gondoskodjanak beépülő jelleggel a  2020.  évben a  szükséges forrás rendelkezésre
állásáról.
Felelős: pénzügyminiszter
emberi erőforrások minisztere Határidő: a 2020. évi, illetve az adott évi költségvetés tervezése során
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
38/2016. (XII. 29.) MvM rendelete a fővárosi és megyei kormányhivatalok informatikai működésére vonatkozó szakmai követelményekről.
A fővárosi és megyei kormányhivatalokról, valamint a  fővárosi és megyei kormányhivatalok kialakításával és a  területi
integrációval összefüggő törvénymódosításokról szóló 2010. évi CXXVI. törvény 21/B. § (3) bekezdésében kapott felhatalmazás
alapján, a  Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 1.  melléklet A) rész 2.  pontjában
meghatározott feladatkörömben eljárva – a  fővárosi és megyei kormányhivatalokról, valamint a  fővárosi és megyei
kormányhivatalok kialakításával és a  területi integrációval összefüggő törvénymódosításokról szóló 2010. évi CXXVI. törvény
szerinti szakmai irányító miniszterek véleményének a kikérésével – a következőket rendelem el:
1. § A fővárosi és megyei kormányhivatal (a  továbbiakban: kormányhivatal) feladatai ellátásához az  1.  melléklet
szerinti központi informatikai alapszolgáltatásokat és az  1.  mellékletben megadott követelményeknek megfelelő
eszközöket alkalmazza.
2. § (1) A  (3)  bekezdés szerinti ügyintézési pontok kivételével a  kormányhivatal minden ügyintézési pontján – beleértve
a  funkcionális működéséhez szükséges ügyintézési pontokat, kihelyezett ügyfélszolgálati pontokat – egységes
hálózati szolgáltatás keretében biztosítani kell, hogy a  kormányhivatal által ellátandó feladatok ellátásához
szükséges szakrendszeri alkalmazások és központi informatikai alapszolgáltatások elérésének technikai korlátja ne
legyen.
(2) Kormányhivatali ügyintézési pontnak kell tekinteni a  települési ügysegéd által érdemi ügyintézésre használt
ügyfélfogadási pontokat is, az ellenőrzött környezet biztosítására alkalmatlan nyilvános környezet kivételével.
(3) A kormányhivatal elkülönült hálózati kapcsolaton keresztül teszi elérhetővé
a) a biztonsági okmány kiadásával összefüggő,
b) a Belügymisztérium által nyújtott, és
c) a jogszabályi rendelkezés alapján elkülönített hálózaton elérhető
szolgáltatásokat.
(4) A  kormányhivatal az  általa vagy megbízásából részére nyújtott informatikai szolgáltatások körébe nem tartozó,
hálózati kapcsolattal elérhető külső informatikai szolgáltatásokat – a (3) bekezdés szerinti szolgáltatások kivételével –
közös, a Budapest Főváros Kormányhivatala által felügyelt belépési ponton fogadja.
(5) A  kormányhivatal a  Budapest Főváros Kormányhivatala által üzemeltetett jogosultságkezelő rendszerrel
a  (6)  bekezdés szerint biztosítja, hogy az  egyes informatikai szolgáltatásokhoz az  arra jogosultak férjenek
hozzá. A  jogosultságkezelő rendszer biztosítja, hogy a  kormányhivatali felhasználó az  elektronikus ügyintézés
részletszabályairól szóló kormányrendeletben meghatározott hivatali tárhely használatához azonosíthassa magát.
(6) A kormányhivatal az informatikai szolgáltatások elérhetővé tételét
a) a  kormányhivatal által vagy megbízásából részére nyújtott informatikai szolgáltatásoknál az  egységes
kormányhivatali jogosultságkezelő rendszer igénybevételével,
b) a  külső szerv által nyújtott informatikai szolgáltatásnál a  szerv csatlakozása esetén az  egységes
kormányhivatali jogosultságkezelő rendszer, egyéb esetben az  egységes jogosultságkezelő rendszerből
automatikusan küldött elektronikus információ alapján a  külső szerv jogosultságkezelő rendszer
igénybevételével,
c) a  Belügyminisztérium által kormányhivataloknak nyújtott informatikai szolgáltatásoknál – beleértve
a  biztonsági okmányok kiadásával kapcsolatos szolgáltatásokat – az  egységes kormányhivatali
jogosultságkezelő rendszerből automatikusan küldött, elektronikusan hitelesített kérelem iratkezelési
szabályzata szerinti feldolgozásával
biztosítja. 3. § (1) A  kormányhivatal saját informatikai azonosítási rendszert alkalmaz az  állományába tartozó ügyintéző, valamint
a  kormányhivatali állományba nem tartozó, de a  kormányhivatal által vagy megbízásából működtetett
informatikai szolgáltatásokat hivatali ügyintézési célból elérő felhasználó (továbbiakban együtt: ügyintéző)
részére. A  jogosultságkezelő rendszer a  személyazonosítás mellett az  ügyintézésre használt számítógépet,
táblaszámítógépet, okostelefont (továbbiakban együtt: ügyintézésre használt eszközt) is figyelembe veheti
a (2) bekezdés szerint.
(2) Az  információbiztonsági előírások szempontjából kétfaktoros azonosításnak kell tekinteni, ha az  ügyintéző
azonosításán túl az általa használható ügyintézésre használt eszköz azonosítása is megtörténik, ha az ügyintézésre
használt eszköz használatára csak az ügyintéző jogosult.
(3) A (2) bekezdés szerinti módszer alkalmazható abban az esetben is, ha az ügyintézésre használt eszköz személyhez
rendelése a  kormányhivatal naprakész munkarend-nyilvántartása alapján történik, ha biztosított, hogy egy
időpontban az ügyintézésre használt eszközön csak egy ügyintéző belépése engedélyezett.
4. § A kormányhivatal mindazon informatikai szolgáltatásnál, ahol műszaki, gazdasági okok ezt nem zárják ki, alkalmaz
nyílt forráskódú programot, különösen
a) az elektronikus levelezés biztosításánál,
b) az irodai alapprogramoknál, beleértve a böngészőprogramot is.
5. § (1) A kormányhivatal központi informatikai kiszolgáló gépi és adattárolási kapacitásigényét elsősorban a kormányzati
adatközpont biztosítja, amelyet a  helyi igények biztosítására a  kormányhivatalok által üzemeltetett megyei
szerverszobák kapacitásai egészítenek ki.
(2) A kormányhivatal megyei adatközpontja ellátja a központi alapinfrastruktúra szolgáltatás másodlagos szerepkörét.
6. § (1) A  Miniszterelnökséget vezető miniszter a  Fejér Megyei Kormányhivatal útján a  kormányhivatalok hatékony
működésének és irányításának elősegítésére adattárházat működtet.
(2) Az adattárház az alábbi adatköröket kezeli:
a) szakrendszerekből az ügyintézés lefolyására vonatkozó adatok,
b) iratkezelő rendszerekből az iratmozgásokkal, iratkezelési műveletekkel kapcsolatos adatok,
c) a pénzügyi, gazdálkodási rendszerből a működésre vonatkozó adatok,
d) a létesítmény menedzseléssel kapcsolatos adatok,
e) informatikai üzemeltetéssel kapcsolatos adatok.
(3) Az adattárház az ügyek tartalmára vonatkozó konkrét információt – így különösen az ügyfél-azonosítót, az ügyfél
azonosítását lehetővé tevő adatot, továbbá személyes adatnak minősülő más adatot – nem tartalmaz.
(4) Az adattárház részére adatot szolgáltat
a) a kormányhivatal által működtetett, (2) bekezdés szerinti szakrendszer,
b) külső szerv által működtetett, a  kormányhivatal hatósági ügyintézését támogató informatikai rendszer, ha
az adatszolgáltatás műszaki feltételei a működtető szervnél adottak.
 (5) Az adattárház szolgáltatásaihoz való hozzáférést a feladatköréhez tartozó adatkörökre kiterjedően biztosítani kell
a) a kormányhivatal vezető beosztású munkatársainak,
b) a  Miniszterelnökség, valamint a  szakmai irányító miniszter által vezetett minisztérium irányítási jogok
gyakorlására feladat- és hatáskörrel rendelkező munkatársainak, továbbá
c) a kormánymegbízott és a járási hivatal vezetője részére, továbbá az általuk erre feljogosított személyeknek.
7. § (1) A  kormányhivatal az  elektronikus iratok tárolását az  ügyintézés során elektronikus iratok biztonságos tárolását
biztosító, ügyintézést támogató szakrendszerben, ennek hiányában az iratkezelő szoftverben végzi.
(2) A  Miniszterelnökséget vezető miniszter a  Budapest Főváros Kormányhivatala útján valamennyi kormányhivatal
iratanyagára kiterjedő központi elektronikus iratnyilvántartást vezet. A  központi elektronikus iratnyilvántartás
a kormányhivatal által átadott, (3) bekezdés szerinti adatokat tartalmazza.
(3) A kormányhivatal a központi elektronikus iratnyilvántartás részére átadja az elektronikus irat
a) érkeztetési adatait,
b) iktatási adatait,
c) kiadmányozással kapcsolatos adatait, valamint
d) elérhetőségi helyét.
(4) A  központi elektronikus iratnyilvántartás az  ügyek tartalmára vonatkozó konkrét információt – így különösen
az ügyfél azonosítót, az ügyfél azonosítását lehetővé tevő adatot, továbbá személyes adatnak minősülő más adatot –
nem tartalmaz.
(5) A központi elektronikus iratnyilvántartáshoz a kormányhivatal munkatársai és a kormányhivatal munkáját támogató
informatikai programok férnek hozzá.
8. § A Miniszterelnökséget vezető miniszter a  Zala Megyei Kormányhivatal útján biztosítja az  elektronikus ügyintézés
részletszabályairól szóló kormányrendeletben meghatározott tudástár alkalmazás szintű üzemeltetését.
9. § A fővárosi és megyei kormányhivatalokról, valamint a  fővárosi és megyei kormányhivatalok kialakításával és
a  területi integrációval összefüggő törvénymódosításokról szóló 2010. évi CXXVI. törvény 20/K.  § (6)  bekezdése
b)  pontja szerinti eljárás alkalmazása esetén a  kormányhivatal akkor adhatja vissza az  ügyfélnek az  ügyfél által
aláírt papíralapú dokumentumot, ha az ügyfél igazoltan vállalja az eredeti beadványnak az adott iratra vonatkozó,
jogszabályban előírt megőrzési idejéig, de legalább benyújtást követő 2 évig történő megőrzését és felhívásra
történő bemutatását. E  határidőn belül a  kormányhivatal indokolt felhívására az  ügyfél a  beadvány eredeti
példányának felmutatására köteles. A  megőrzési kötelezettségre és annak időtartamára a  kormányhivatal
az ügyfelet figyelmezteti.
10. § (1) Ez a rendelet – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – 2017. január 1-jén lép hatályba.
 (2) A 1–3. §, az 5. § (1) bekezdése, a 6–8. § és az 1. melléklet 2018. január 1-jén lép hatályba.
Lázár János s. k.,
 Miniszterelnökséget vezető miniszter