text:
33/2012. (VII. 17.) AB határozata a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. CLXII. törvény egyes rendelkezései alkotmányellenességéről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló alkotmányjogi
panaszok alapján – dr. Balsai István, dr. Dienes-Oehm Egon, dr. Lenkovics Barnabás, dr. Pokol Béla, dr. Stumpf István,
dr. Szalay Péter és dr. Szívós Mária alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi CLXII. törvény 90. §
ha) pontja, valamint 230. §-a alaptörvény-ellenes, ezért azt hatályba lépésének napjára visszaható hatállyal
– 2012. január 1. napjával – megsemmisíti. Az Alkotmánybíróság e határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. 1. Az Alkotmánybírósághoz több indítványozó aláírásával számos alkotmányjogi panaszt nyújtottak be – az
Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 26. § (2) bekezdése alapján – a bírák
jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi CLXII. törvény (a továbbiakban: Bjt.) 90. § ha) pontjába foglalt azon
rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítása iránt, amely a bírói hivatás gyakorlásának felső korhatárát
a bíróra irányadó nyugdíjkorhatárban határozza meg. Ezzel összefüggésben támadták a 90. § ha) pontjához
kapcsolódó átmeneti rendelkezést, a Bjt. 230. §-át is.
Tekintettel arra, hogy az indítványozók ugyanazon jogszabály rendelkezéseivel kapcsolatos alkotmányossági
problémát vetnek fel azonos alkotmányossági indokok alapján, az Alkotmánybíróság az ügyeket – az Abtv. 58. §
(2) bekezdése alapján – egyesítette, és az indítványokat egy eljárásban bírálta el.
2. Az indítványozók álláspontja szerint a Bjt. vitatott szabálya Magyarország Alaptörvényébe (a továbbiakban:
Alaptörvény) ütközik, mert sérti az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését, I. cikk (1) bekezdését, II. cikkét, VI. cikk
(1) bekezdését, XIII. cikk (1) bekezdését, XV. cikk (2) bekezdését, XXIII. cikk (8) bekezdését és a 26. cikk (2) bekezdését.
a) Az indítványozók panaszukban mindenekelőtt arra mutatnak rá, hogy a Bjt. támadott rendelkezése, amely
kimondja, hogy a bírákat a rájuk irányadó öregségi nyugdíjkorhatár betöltésekor fel kell menteni, az Alaptörvény
XV. cikk (2) bekezdésében szabályozott jogegyenlőség követelményét sérti. Az öregségi nyugdíjkorhatárt
a társadalombiztosítási nyugdíjról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (a továbbiakban: Tny.) 18. § (1) bekezdése
születési évtől függően differenciáltan állapítja meg. Ennek megfelelően a bírói hivatás gyakorlásának felső
korhatára is különbözőképpen alakul. Az indítványozók álláspontja szerint ezzel a szabályozással a jogalkotó
a társadalom azonos, homogén csoportjába tartozó jogalanyok, a bírók között tesz különbséget életkoruk szerint
úgy, hogy a megkülönböztetésnek tárgyilagos mérlegelés szerint ésszerű indoka nincs, tehát önkényes.
Kifejtik, hogy „[n]em szünteti meg ezt a diszkriminációt az sem, hogy egységesen minden bíró a rá irányadó
öregségi nyugdíjkorhatár eléréséig tarthatja meg szolgálati jogviszonyát. A bírói szolgálati jogviszony
megszűnése nem köthető össze a társadalombiztosítási nyugellátás változásainak fokozatos bevezetésével.”
A Tny. 18. §-a a jogkorlátozás azonnaliságát elkerülendő, a megemelt – 65. évben meghatározott – általános
nyugdíjkorhatár fokozatos bevezetése érdekében, alkotmányossági szempontokra volt tekintettel, amikor
differenciáltan állapította meg az öregségi nyugdíjkorhatárt. A bírói szolgálati jogviszony felső korhatárának
leszállítása – bár a jogalkotónak hatalmában áll – olyan jogmegvonást jelent, amely csak az alkotmányosság
kritériumainak megfelelően hajtható végre. Ezek között az alkotmányossági követelmények között alapvető
a diszkrimináció tilalmának érvényesítése. Egyik indítványozó kiegészítő indítványában rámutat arra is, hogy a vitatott szabályozás egy, az Alaptörvény
XXIII. cikk (8) bekezdésében szabályozott alapvető jog, a közhivatal viseléshez való jog szempontjából tesz
alkotmányos indok nélkül különbséget az érintett bírák között.
A jogegyenlőség sérelmére alapozott érvelésük alátámasztására az indítványozók utalnak az Európai Unió
Bíróságának az Alapjogi Charta 21. cikkén, valamint a 2000/78/EK irányelven alapuló gyakorlatára is.
b) Az öregségi nyugdíjkorhatár Bjt. szerinti bevezetése sérti a bírák emberi méltóságát, valamint magán- és családi
életét, jó hírnevét. Az emberi méltósághoz való jog értelmezésével kapcsolatosan a 37/2011. (V. 10.) AB
határozatban megállapítottakra hivatkozással, a panaszosok kifejtik: „A bíró foglalkozásának gyakorlását
pályaválasztása óta folyamatosan kettős törvényi védelem biztosítja. Törvény garantálja a 70 éves felső korhatár
eléréséig a jogviszony fenntartásának kötelezettségét, és a bírót ugyancsak törvényben biztosított mértékű
jövedelem illeti meg. (…) Ezekre alapozhatja emberi méltóságát, és azok létformáit (attribútumait), mint
a rendelkezési jogát, az önazonossághoz, a magánszférához való jogát, a személyiség szabad
kibontakoztatásához való jogát. Az állam önkényes jogalkotással nem sértheti meg a bírók személyiségi jogait,
nem hozhat létre olyan élethelyzeteket, amelyek magán- és családi életüket szétzilálja, kapcsolataikat felbontja,
jó hírnevüket erodálja, törvényben garantált tulajdoni várományukat elvonja.”
A szolgálati jogviszonyuk azonnali megszüntetésével – tekintettel arra, hogy a nyugdíj a bírói jövedelmek
kb. 30%-a – a bírók gyökeresen megváltozott életkörülmények közé, kiszolgáltatott élethelyzetbe kerülnek,
emberi méltóságuk súlyosan sérül. c) Az indítványozók álláspontja szerint a bírákra vonatkozó felső korhatárnak a – Bjt.-ben szabályozott módon való –
leszállítása az Alaptörvény XIII. cikkébe ütköző tulajdonhoz való jogot is sérti. Az Alkotmánybíróság kialakult
gyakorlatára hivatkozással a panaszosok annak az álláspontjuknak adnak hangot, mely szerint az új felső korhatár
bevezetése megfelelő felkészülési idő nélkül fosztotta meg a bírókat többéves tulajdoni várományuktól, s ezzel
alapjogi sérelmet okozott. A tulajdonhoz való joguk sérelme kapcsán – az Alaptörvény Q) cikkére is utalva –
az indítványozók hivatkoznak az Emberi Jogok Európai Egyezménye első kiegészítő jegyzőkönyvének 1. cikkére
a tulajdon védelméről, és annak értelmezésére, az Emberi Jogok Európai Bírósága által kialakított gyakorlatra.
d) Álláspontjuk szerint a vitatott szabályozás sérti az Alaptörvény 26. cikkének (2) bekezdésébe foglalt azon
rendelkezést is, mely szerint – a Kúria elnökének kivételével – a bíró szolgálati viszonya az általános öregségi
nyugdíjkorhatár betöltéséig állhat fenn. Az indítványban kifejtettek szerint az Alaptörvénynek ez a szabálya
a bírák szolgálati jogviszonyának megszűnését minden bíróra egyaránt irányadó, egységes korhatár, az általános
öregségi nyugdíjkorhatár és nem az egyes bírákra irányadó nyugdíjkorhatár eléréséhez köti. Az indítványozók
álláspontja szerint ez az általános öregségi nyugdíjkorhatár – a Tny. 18. §-ába foglalt rendelkezéseket figyelembe
véve – a betöltött 65. életév. e) Van olyan alkotmányjogi panasz is, amelyben – a Bjt. 230. §-a vizsgálatát is kezdeményezve – azt fejtették ki, hogy
a támadott szabályok az Alaptörvény 26. cikk (1) bekezdését, a bírói függetlenség elvét sértik. Eszerint a bírói
függetlenséghez tartozó elmozdíthatatlanság elvével ellentétes a Bjt., mert rendelkezései lehetővé teszik az
érintett bírák gyors, három hónapon belüli leváltását. A bírói függetlenségnek számos eleme, összetevője van.
A bírói függetlenség nem alapjog, hanem a jogkeresők érdekét szolgálja, és nem is a bíró kiváltsága. Ugyanakkor
nemcsak igazságszolgáltatási vagy szervezési-igazgatási alapelv, hanem egyes elemeiben a bírói tisztséget viselő
személy Alaptörvényben biztosított joga, vagy kötelezettsége is. Ezt az értelmezést erősíti, hogy a bírói
függetlenséghez tartozó semlegesség érdekében az Alaptörvény 26. § (1) cikke kizárja, hogy a bíró párt tagja
legyen, vagy politikai tevékenységet folytasson, vagyis közvetlen kötelezettséget ír elő a bírói tisztséget viselő
személy számára. Ezért alkotmányjogi panaszban hivatkozni lehet a bírói függetlenségből eredő, a bírót illető
egyes jogokra. A bírói függetlenség része az elmozdíthatatlanság, amely egyebek között azt jelenti, hogy a felső
korhatár betöltése előtt a bírót akarata ellenére tisztségétől megfosztani nem lehet. A Bjt. jelentős mértékben és
nem eléggé fokozatosan, hirtelen csökkentette a bírák szolgálati viszonyának a nyugalomba vonulási korhatárát.
Ezért a Bjt. 90. § ha) pontja, valamint 230. §-a ellentétes a bírói függetlenség elvével, a bírák
elmozdíthatatlanságával. 3. Az Alkotmánybíróság az eljárás során figyelembe vette, hogy a Bjt. 90. § ha) pontja, valamint 230. §-a nem csupán
elvont szabály, hanem hatásukra a Kúrián a hetvennégy betöltött bírói helyből húsz üresedik meg június végéig,
a bírák nyugdíjazásának új szabályozása miatt. Az új szabályozás a Kormány adatai szerint összesen 274 bírót érint.
228 bíró szolgálati jogviszonya 2012. június 30-ával szűnt meg, további 46 bíróé pedig az év végéig szűnne meg.
A köztársasági elnök 96/2012. (V. 2.) KE határozata 194 bírót mentett fel.
Az Európai Unió országait illetően valamennyi uniós tagállamban – Szlovákiát kivéve, ahol 62 év a felső korhatár –
a bírák szolgálati idejének felső korhatára magasabb, mint a 62. életév. Az országok többségében – közöttük
Lengyelország, Románia, Csehország – a felső korhatár 65 és 70 év között alakul. Spanyolországban 75. életévük
betöltéséig maradhatnak hivatalukban a bírák; a 75. életév volt a korhatár az Egyesült Királyságban: pro futuro ezt
a 70. életévre szállították le. Az európai szabályozással szemben az Amerikai Egyesült Államok alkotmánya szerint
a bírói függetlenségnek az egyik fontos garanciáját az jelenti, hogy a bírák hivatalukat addig gyakorolják, míg azt
megfelelően látják el. Ez elvileg életük végéig történő hivatalgyakorlást jelent: nincs felső korhatár a Legfelső Bíróság
tagjainál, továbbá tizenhat tagállamban; ahol pedig felső korhatár van, azokban az államokban ez a 70., illetve
a 75. életév. II. Az Alkotmánybíróság az alábbi jogszabályi rendelkezések alapján hozta meg döntését:
1. Az Alaptörvény indítvánnyal érintett rendelkezései: „B) cikk
(1) Magyarország független, demokratikus jogállam.” „I. cikk (1) AZ EMBER sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam elsőrendű
kötelezettsége.” „II. cikk Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz, a magzat életét
a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.” „VI. cikk
(1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán- és családi életét, otthonát, kapcsolattartását és jó hírnevét tiszteletben
tartsák.” „XIII. cikk (1) Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.”
„XV. cikk (2) Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy
egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.” „XXIII. cikk
(8) Minden magyar állampolgárnak joga van ahhoz, hogy rátermettségének, képzettségének és szakmai tudásának
megfelelően közhivatalt viseljen. Törvény határozza meg azokat a közhivatalokat, amelyeket párt tagja vagy
tisztségviselője nem tölthet be.” „26. cikk (1) A bírák függetlenek, és csak a törvénynek vannak alárendelve, ítélkezési tevékenységükben nem utasíthatóak.
A bírákat tisztségükből csak sarkalatos törvényben meghatározott okból és eljárás keretében lehet elmozdítani.
A bírák nem lehetnek tagjai pártnak, és nem folytathatnak politikai tevékenységet.
(2) A hivatásos bírákat – sarkalatos törvényben meghatározottak szerint – a köztársasági elnök nevezi ki. Bíróvá az
nevezhető ki, aki a harmincadik életévét betöltötte. A Kúria elnöke kivételével a bíró szolgálati jogviszonya az általános
öregségi nyugdíjkorhatár betöltéséig állhat fenn.” 2. Magyarország Alaptörvényének átmeneti rendelkezései szerint:
„12. cikk (1) Ha a bíró az Alaptörvény 26. cikk (2) bekezdésében meghatározott általános öregségi nyugdíjkorhatárt 2012. január
1-jét megelőzően betöltötte, szolgálati jogviszonya 2012. június 30-án szűnik meg. Ha a bíró az Alaptörvény 26. cikk
(2) bekezdésében meghatározott általános öregségi nyugdíjkorhatárt a 2012. január 1. és 2012. december 31. napja
közötti időszakban tölti be, szolgálati jogviszonya 2012. december 31-én szűnik meg.”
3. A Bjt.-nek az indítványozók által vitatott szabályai:
„90. § A bírót fel kell menteni, […]
h) ha a bíró ha) a rá irányadó öregségi nyugdíjkorhatárt (a továbbiakban: felső korhatár) – a Kúria elnöke kivételével – betöltötte,
vagy (…)” A Bjt.-nek a vitatott szabállyal szoros összefüggésben álló szabálya:
„230. § (1) E törvény rendelkezéseit a felső korhatárt 2013. január 1-jét megelőzően betöltött bírák esetében a (2) és
(3) bekezdésben foglalt eltéréssel kell alkalmazni. (2) Ha a bíró a felső korhatárt 2012. január 1-jét megelőzően betöltötte, a felmentési idejének kezdő időpontja
2012. január 1., záró időpontja 2012. június 30., és a bírói tisztség 2012. június 30. napjával szűnik meg. A felmentésre
vonatkozó előterjesztést olyan időpontban kell megtenni, hogy a felmentésre vonatkozó határozat legkésőbb
2012. június 30-án meghozatalra kerülhessen. (3) Ha a bíró a felső korhatárt a 2012. január 1. és 2012. december 31. közötti időszakban tölti be a felmentési idejének
kezdő időpontja 2012. július 1., záró időpontja 2012. december 31., és a bírói tisztség 2012. december 31. napjával
szűnik meg. A felmentésre vonatkozó előterjesztést olyan időpontban kell megtenni, hogy a felmentésre vonatkozó
határozatot legkésőbb 2012. december 31-én meg lehessen hozni.”
III. Az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy az eljárás alapjául szolgáló beadványok között van-e olyan, amely
megfelel az alkotmányjogi panasszal szemben az Alaptörvény, valamint az Abtv. által támasztott követelményeknek.
Az indítványozók az Abtv. 26. § (2) bekezdése alapján nyújtották be panaszukat. Ennek egyebek között azért van
jelentősége, mert ezek a panaszok közvetlenül jogszabály ellen irányulnak, egyéni érdekeltség és érintettség állítása
mellett. Az alkotmányjogi panasszal támadott jogszabály érdemi elbírálásához elég, ha akár egyetlen panasz megfelel
a feltételeknek. Az Abtv. 30. §-a és az Abtv. 26. § (2) bekezdése alapján benyújtható panaszt a vitatott jogszabály hatályba lépésétől
számított 180 napon belül kell benyújtani. A Bjt. 2012. január 1-jén lépett hatályba. A panaszokat 2012. január 13-a
és február 23-a között – tehát a törvényi határidőn belül – nyújtották be.
Az indítványozók a panaszban megjelölik az Alkotmánybíróság hatáskörét megalapozó törvényi rendelkezést.
Pontosan megjelölik a vitatott jogszabályi rendelkezést, és azt, hogy a vitatott szabály mely Alaptörvényben
szabályozott jogukat sérti. Részletesen indokolják a vitatott szabály alaptörvény-ellenességét. A panaszok kifejezett
kérelmet tartalmaznak az alaptörvény-ellenesnek ítélt szabály megsemmisítésére. Az indítványok tehát tartalmazzák
mindazokat az elemeket, amelyeket az Abtv. 52. § (1) bekezdése az Alkotmánybírósághoz benyújtott indítványokkal
szemben követelményként támaszt. Az Abtv. alapján alkotmányjogi panasz esetén az Alkotmánybíróságnak döntenie kellett a panasz
befogadhatóságáról is. Az Abtv. 56. § (2) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság e döntése során mérlegelési jogkörében vizsgálja az
alkotmányjogi panasz befogadhatóságának törvényben előírt tartalmi feltételeit, különösen a 26-27. § szerinti
érintettséget, a jogorvoslat kimerítését, valamint a 29-31. § szerinti feltételeket.
Az indítványozók által benyújtott panasz tartalmi követelményeit az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdésének c) pontja,
valamint az Abtv. 26. § (2) bekezdése határozza meg.
Az Alaptörvény 24. cikkének vonatkozó rendelkezése: „(2) Az Alkotmánybíróság (…)
c) alkotmányjogi panasz alapján felülvizsgálja az egyedi ügyben alkalmazott jogszabálynak az Alaptörvénnyel való
összhangját;” Az Abtv. 26. § (2) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság eljárása kivételesen akkor is kezdeményezhető, ha
„a) az alaptörvény-ellenes jogszabály rendelkezésének alkalmazása vagy hatályosulása folytán közvetlenül, bírói
döntés nélkül következett be a jogsérelem, és b) nincs a jogsérelem orvoslására szolgáló jogorvoslati eljárás, vagy a jogorvoslati lehetőségeit az indítványozó már
kimerítette.” E szabályokat figyelembe véve az Abtv. 26. § (2) bekezdésében szabályozott panasz konkrét ügyben közvetlenül, bírói
jogalkalmazói döntés nélkül hatályosuló jogszabály felülvizsgálatára nyújtható be. A vitatott szabály szerint azt a bírót,
aki betölti a rá irányadó nyugdíjkorhatárt, fel kell menteni. Megállapítható tehát, hogy ez a szabály a nyugdíjkorhatárt
betöltő bírák felmentésében, egyedi ügyben közvetlenül, munkáltatói, illetőleg köztársasági elnöki döntéssel, viszont
bírói jogalkalmazói döntés nélkül realizálódik. A felmentésről szóló határozatnak a felmentési döntésre vonatkozó
része ebben az esetben formális, mert a törvény e szabálya kógens, kivételt nem engedő szabály. A nyugdíjkorhatárt
2013. január 1-je előtt betöltő bírák esetén a szolgálati jogviszony megszűnésére nézve konkrét időpontokat határoz
meg a Bjt. 230. §-a, így azok jogviszonya valójában a törvény hatályosulása folytán szűnik meg.
Az Abtv. idézett szabálya alapján a panasz benyújtásának feltétele a jogorvoslat kimerítése, illetőleg benyújtható
közvetlenül akkor is, ha nincs a „jogsérelem orvoslására szolgáló jogorvoslat”. A Bjt. 90. §-a szerint a bíróra irányadó
nyugdíjkorhatár betöltése felmentési ok. A Bjt. szabályai nem zárják ki azt, hogy a köztársasági elnök által felmentett
bíró, a Bjt. 145. §-a alapján szolgálati jogvitát kezdeményezzen. Mivel azonban a vitatott előírás kogens szabály,
a felmentés kérdésében nincs mérlegelési lehetőség, a bírót úgy kell felmenteni, hogy annak szolgálati jogviszonya
a Bjt. 230. §-ában meghatározott időpontban megszűnjön. A szolgálati jogvitában a bíróság eljárása ebben a részében
formális – csak azt vizsgálhatja, hogy az érintett bíró betöltötte-e a nyugdíjkorhatárt, illetőleg felmentése során
betartották-e a törvényben előírt határidőket, eljárási szabályokat –, így az nem tekinthető az érintettek panaszban
előadott jogsérelmének hatékony orvoslására szolgáló, arra alkalmas jogorvoslatnak. Az Alkotmánybíróság
álláspontja szerint nem támasztható az Abtv. 26. § (2) bekezdése szerinti panasz benyújtásának feltételeként olyan
jogorvoslat kimerítésének követelménye, amely – a vonatkozó jogi szabályozásból következően – nem alkalmas arra,
hogy a panaszos jogsérelmét orvosolja. Alkotmányjogi panasszal az élhet, akinek Alaptörvényben biztosított jogát az egyedi ügyben alkalmazott, illetőleg
hatályosuló jogszabályi rendelkezés sérti. Azaz a panasz befogadhatóságának feltétele az érintettség, nevezetesen az,
hogy a panaszos által alaptörvény-ellenesnek ítélt jogszabály a panaszos személyét, konkrét jogviszonyát közvetlenül
és ténylegesen, aktuálisan érintő rendelkezést állapít meg, s ennek következtében a panaszos alapjogai sérülnek.
Az Alkotmánybíróság a panaszok befogadhatóságának elbírálása során érintettnek tekintette azokat az
indítványozókat, akiknek az ügyében a támadott jogszabály alkalmazása, azaz végrehajtása megkezdődött, illetve
a köztársasági elnöki határozatban foglalt felmentéssel teljesült. Azon bírák számára, akik a Bjt. 230. § (2) bekezdése alapján január 1-jén megkezdték felmentési idejüket, és június
30-ig kézhez kapták a felmentésükről szóló határozatot, bírói szolgálati jogviszonyuk megszűnt. A Bjt. 94. §
(3)–(4) bekezdése alapján az érintett bírákat már ezt megelőzően is joghatások, korlátozások érintik. E szabályok
szerint: A nyugállományba helyezés, a felső korhatár elérése esetén a bíró felmentési ideje 6 hónap. A bírót a munkavégzési
kötelezettség alól 3 hónapra mentesíteni kell. A munkavégzési kötelezettség alól mentesített bíró nem ítélkezhet, bírósági vezetői beosztás esetén vezetőként nem
járhat el, a bírói tisztséghez fűződő szavazati, illetve igazgatási jogokat nem gyakorolhatja.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az érintettség abban az esetben is megállapítható, ha jogszabály
alkalmazására, érvényesítésére szolgáló cselekmények még nem történtek, de jogszabály erejénél fogva olyan jogi
helyzet keletkezett, amelyből egyértelműen következik, hogy a panaszolt jogsérelem közvetlenül belátható időn belül
kényszerítően bekövetkezik. A felső korhatárt 2012-ben betöltő bírák számára jogszabály erejénél fogva – a Bjt. 230. § (3) bekezdése alapján –
keletkezett olyan jogi helyzet, amelynek alapján egyértelműen megállapítható, hogy az érintett bírák számára
a panaszolt jogsérelem záros határidőn belül, elkerülhetetlenül be fog következni. Az e rendelkezéssel érintett bírák
esetén a Bjt. 230. § (3) bekezdésébe foglalt kógens rendelkezések alapján egyértelműen megállapítható, hogy
2012. július 1-jén megkezdik felmentési idejüket, és bírói tisztük 2012. december 31-én megszűnik.
A panaszhoz csatolt iratokból (szakvizsga bizonyítvány másolata, kinevezési okmány másolata) megállapítható, hogy
a bírák felmentésére vonatkozó – fent ismertetett – szabályokat figyelembe véve a panaszokat aláíró bírák döntő
többsége törvény alapján már felmentési idejét tölti. Mindegyik indítványnak vannak olyan aláírói, akik már
a felmentési idejüket töltik, illetőleg akiket még ebben az évben törvény alapján fel fognak menteni.
Erre tekintettel az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a befogadhatóság szempontjából releváns érintettség
a panaszosok oldalán fennáll. Az indítványok megfelelnek az Abtv. 29. §-ában szabályozott követelménynek is. A panaszok az Alaptörvényben
szabályozott tevékenységet végző bírák Alaptörvényben biztosított jogait érintő szabályozás
alaptörvény-ellenességének megállapítását kérik. Ezért az indítványok alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés
elbírálására irányulnak. Mindezeket figyelembe véve az Alkotmánybíróság a panaszokat befogadta és érdemben bírálta el.
IV. 1. Az Alkotmánybíróság az indítványok alapján elsőként azt vizsgálta, hogy a Bjt. 90. § ha) pontjával és 230. §-ával
összefüggésbe hozható-e az Alaptörvény 26. cikk (1) bekezdése, a bírói függetlenségnek az Alaptörvényben rögzített
szabálya. Az Alkotmánybíróságnak figyelembe kell vennie azt is a jelen ügyben felvetett kérdések vizsgálatánál, hogy az
Alaptörvény R) cikke egy sajátos értelmezési szabályt tartalmaz.
Új alkotmányunk R) cikk (3) bekezdése szerint „Az Alaptörvény rendelkezéseit azok céljával, a benne foglalt Nemzeti
hitvallással és történeti alkotmányunk vívmányaival összhangban kell értelmezni.” Ez a szabály nem önmagában
a történeti alkotmányt, hanem annak vívmányai jelentőségét hangsúlyozza. Azt, hogy mi tartozik a történeti
alkotmányból a vívmányok közé az Alaptörvény alapján, az Alkotmánybíróságnak kell megállapítania.
A magyar történeti alkotmány konszolidált értelmezésének minimumához tartozik annak elfogadása, hogy
a XIX. században végbement polgári átalakulást konstituáló törvények a történeti alkotmány részét képezik.
E törvények teremtették meg – nem jelentéktelen előzmények után – azt a szilárd jogintézményi alapot, amelyre
a modern jogállam épül. Amikor tehát az Alaptörvény mintegy ablakot nyit közjogunk történeti dimenziójára,
ráirányítja a figyelmet azokra az intézménytörténeti előzményekre, amelyek nélkül mai közjogi viszonyaink és
általában jogi kultúránk gyökér nélküliek lennének. Az Alkotmánybíróság felelőssége ebben az új helyzetben
rendkívüli, mondhatni történelmi: a konkrét ügyek vizsgálatakor kötelezően be kell emelnie kritikai horizontjába a jogi
intézménytörténet releváns forrásait. A jelen ügyben legalább két ilyen történeti kútfő nem kerülhető meg: az 1869:IV. és az 1871:IX. tc.-ek.
A bírák független ítélkezésének biztosítása felé vezető folyamat a bírói elmozdíthatatlanság rögzítésével – az
igazságszolgáltatás és a közigazgatás elkülönítésével – vette kezdetét hazánkban. A bírói hatalom gyakorlásáról szóló
1869. évi IV. törvénycikk a következőket tartalmazta: az igazságszolgáltatás a közigazgatástól elkülöníttetik, így sem
a közigazgatási, sem a bírói hatóságok nem avatkozhatnak egymás hatáskörébe (1. §); a hivatásos bírákat az
igazságügy-miniszter ellenjegyzése mellett a király nevezte ki (3. §). A törvényesen kinevezett bíró a törvényben
meghatározott eseteken és módon kívül hivatalából el nem mozdítható (15. §), áthelyezni pedig – más bírósághoz
vagy más hivatalhoz áttenni vagy akár előléptetni – csak a törvényben meghatározott esetekben, ezeken kívül pedig
csak saját akaratával lehet (16. §). Ezek a rendelkezések tartalmazták azokat a legfontosabb elemeket, amelyek a bírói
függetlenséget garantálni hivatottak; személyi oldalon a kinevezés és a felmentés, a hivatalból való elmozdítás vagy
az áthelyezés, és az előremenetel szabályai; szervezetileg pedig a hatásköri elkülönítés.
A bírói hatalom gyakorlásáról szóló 1869. évi IV. törvénycikk 17. §-a kimondta azt is, hogy „a biró, miután 70-ik évét
betöltötte, nyugalomba lép, kivéve, ha az igazságügyminister által hivatalának folytatására felszólittatik és szolgálni
kiván.” A törvény magyarázata szerint a bíró „ezenkivül csak azon esetben helyezhető nyugalomba, ha testi vagy
szellemi fogyatkozás miatt hivatalos kötelessége teljesitésére többé nem képes. A nyugdijrendszert a birákra nézve
külön törvény határozza meg.” A bírói hivatalviselés felső korhatárát a magyar jogtörténetben addig nem szabályozó
rendelkezés egyszerre fejezte ki a bírói stallum iránti teljes történeti tiszteletet és a polgári jogállam szemlélete által
erősen igényelt határozott és konkrét normatartalmat. A 70. életév a XIX. században az ember aktív szellemi
teljesítőképességének tapasztalati felső határa volt, amely napjainkban inkább még feljebb is tolódott.
Az 1871:IX. tc. (egyebek mellett) a bírák nyugdíjazását tárgyalta. Ebben a jogalkotó részint megismételte az előbb
idézett törvényben foglaltakat, részint (két fejezetben) részletesen szabályozta a bíró személyes státusjogát érintő
időleges korlátokat (áthelyezhetőség más bírósághoz) és a nyugdíjaztatás feltételrendszerét. Kitetszik e törvényből is
az a jogalkotói alázat, amely a bírói hivatal viselői, 1869 óta immár egy önálló „álladalmi” státus betöltői iránt
megnyilvánult. Ez a törvényhozói attitűd is biztosan történelmi alkotmányunk vívmányaként értékelhető.
A bírói függetlenség elve, ennek elemeivel együtt, minden kétséget kizáróan vívmány. Az Alkotmánybíróság ezért
megállapítja, hogy a bírói függetlenség és az ebből eredő elmozdíthatatlanság elve nemcsak az Alaptörvény tételes
szabálya, hanem a történeti alkotmány vívmányai közé is tartozik. Így olyan értelmezési alapelv az Alaptörvény előírása
alapján, amely mindenkire kötelező, és amelyet az Alaptörvény más szabályai lehetséges tartalmának feltárásakor
alkalmazni kell. Az Alkotmánybíróság [21/2010. (II. 25.) AB határozat, 1/2008. (I. 11.) AB határozat] az elmozdíthatatlanság
követelményét eddig is a bírói függetlenség részének tekintette.
2. A bírói szolgálati jogviszonyok más közszolgálati jogviszonyokhoz képest hazánkban is fokozott alkotmányi
védelemben részesülnek. A közhivatal viseléséhez való jog mellett a bírák szolgálati jogviszonyának alkotmányi
védelme következik az Alaptörvény 26. cikk (1) bekezdéséből is. Az Alaptörvény e rendelkezése szerint a bírák
függetlenek, és csak a törvénynek vannak alávetve. A bírói függetlenség az igazságszolgáltatás függetlenségének
legfontosabb garanciája. Az Alkotmánybíróság a bírói függetlenség garanciarendszerében nagy jelentőséget tulajdonított a szervezeti és
státusbeli biztosítékoknak. „A bírói függetlenség és önállóság törvények által körülbástyázott intézményes biztosítása
megkérdőjelezhetetlen érték, az emberi és állampolgári jogok, valamint a jogállamiság érvényesülésének egyik fontos
biztosítéka. Az Alkotmány, a Bsz., továbbá a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 1997. évi LXVII. törvény
egymást lefedve, a kapcsolódási pontokon egymást kiegészítve építi fel azt a hármas védelmi rendszert, amely a bírói
hatalom szuverenitásának korlátozását kizárja.” [54/2001. (XI. 29.) AB határozat, ABH 2001, 421, 433-434.;
13/2002. (III. 20.) AB határozat, ABH 2002, 85, 97.] A bírói függetlenség része a személyi függetlenség. Ez azt jelenti,
hogy a bíró nem utasítható, akarata ellenére nem bocsátható és nem mozdítható el a helyéről, csak sarkalatos
törvényben meghatározott okokból és eljárás eredményeként. A személyi függetlenséghez tartozik, hogy a hivatásos
bíró tisztsége „egy életre” szól. (A bírósági törvények általában különbséget tesznek a bírói funkciót gyakorlók között
aszerint, hogy milyen bíróról van szó: különböztetnek a hivatásos bírók és a laikusok, az esküdtbírák, vagy ülnökök
között; ennek egyik megnyilvánulása, hogy a hivatásos bírák kinevezését – szemben az esküdt- vagy ülnökbírákkal,
akiknek megbízása határozott idejű – úgy jelölik, hogy az „egy életre” szól.)
A bírói függetlenség egyedi aspektusában kiemelkedő szerepe van a Bjt.-nek, amely a bírói szolgálati jogviszony
szabályozásában hivatott biztosítani a befolyásmentes ítélkezéshez szükséges státusbeli szabadságot a bíró számára.
A bírói függetlenséggel összefüggésben megállapítható, hogy a bírói szolgálati jogviszonyok stabilitásának
biztosítása olyan, az Alaptörvényből folyó követelmény, amely más jogviszonyokhoz képest is többlet garanciákat
igényel. Ilyen garanciális jelentőséggel bíró elemnek minősül az, hogy sarkalatos törvény határozza meg a bírói
jogviszony megszűnésének okait, a hivatás gyakorlásának időtartamát, azt a felső korhatárt, amelyen belül a bírák
elmozdíthatatlanok; szolgálati jogviszonyuk megszüntetésére – egyetértésük hiányában – csak kivételesen (súlyos
fegyelmi vétség, bűncselekmény elkövetése, a hivatás gyakorlására való alkalmatlanná válás esetén) van mód. A bírák
Alaptörvény által garantált elmozdíthatatlansága egyebek között olyan személyes garancia, amely a bírák döntési
autonómiájának biztosítéka, mivel kizárja annak lehetőségét, hogy a törvényeknek és lelkiismeretének megfelelő
ítélete miatt közvetett, a szolgálati jogviszonyával összefüggő retorzió érje. A „független bíró”-hoz való jog
ugyanakkor az eljárás alanyai számára az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében biztosított jog is. A bírák
elmozdíthatatlansága a független, pártatlan bírósághoz való jog garanciája is egyben. A jogalkotónak erre tekintettel
a bírói hivatás gyakorlásának felső korhatárát oly módon kell meghatároznia, hogy az egyértelmű és előre
kiszámítható legyen. Ilyen garanciális szabályként, a bírói függetlenség kulcselemeként értékeli a hivatás gyakorlásának törvényben
meghatározott időtartamát és az elmozdíthatatlanságot az Európa Tanács Miniszteri Bizottságának
CM/Rec(2010)12 számú, a bírákról: függetlenség, hatékonyság és felelősség címet viselő ajánlása 49-50. pontjában.
Az ajánlás utal arra is, hogy – ahol az létezik – a megbízatás garantált időtartama a kötelező nyugdíjkorhatárig kell,
hogy tartson. 3.1. Az Alaptörvény a bíróságokra vonatkozó leglényegesebb szabályokat tartalmazza csak. A bírósági szervezetre és
a bírák jogállására a részletes rendelkezések sarkalatos törvényekben szerepelhetnek; ezt írja elő az Alaptörvény
25. cikk (7) bekezdése és a 26. cikk (1) bekezdése. Habár az Alaptörvény a bírák jogállásának részletes szabályait
sarkalatos törvényre bízza, és ehhez hozzátartozik a bírói tisztség keletkezésének és megszűnésének a szabályozása,
az Alaptörvény külön előírja – a bírói függetlenség szabályaiba ágyazva – hogy „a bírákat tisztségükből csak sarkalatos
törvényben meghatározott okból és eljárás keretében lehet elmozdítani.” Ezzel maga az Alaptörvény tekinti nemcsak
a bírói jogállás, hanem a bírói függetlenség elemének a tisztségből való elmozdíthatatlanságot.
A bírák jogállásának lényeges eleme a személyes függetlenséggel, az elmozdíthatatlansággal összefüggésben
a jogviszonyuk megszűnésének a szabályozása. Az Alaptörvény tartalmaz erről szóló közvetlen szabályokat, amikor
egyrészt a megszűnés egyik eseteként az általános öregségi nyugdíjkorhatár elérését nevesíti, másrészt ezt nem
vonatkoztatja a Kúria elnökére. Az Alaptörvény ugyanakkor nem határozza meg, hogy ez a korhatár milyen életkorban
következnék be, hanem ezt sarkalatos törvényre bízza. A bíráknál – akik tisztségükből csak sarkalatos törvényben
meghatározott okból mozdíthatók el, és hivatásuk „egy életre” szól – a felmentésre általában azt követően kerülhet
sor, hogy nyugellátásra jogot szereznek. A bírókat illetően a nyugalomba helyezés életkora – amely elsősorban
jogállási és nem nyugdíj-szakmai kérdés –, valamint a nyugellátásra való jogosultság életkora akkor válhat el, ha ez
összhatásában, a következményeit illetően nem hátrányos rájuk nézve. (A jelen esetben nem az érintett bírákra
irányadó nyugdíj-jogosultság feltételei változtak: az érintett bírók jelentős része nyugellátásra már jogot szerzett
2011. december 31. előtt, és adott esetben a nyugellátás folyósítása mellett viselhette bírói tisztségét. A bírói szolgálati
viszony felső korhatára változott meg.) A nyugalomba helyezést lehet magasabb és alacsonyabb életkorhoz kötni,
mint ami a nyugdíjkorhatár a más foglalkozást gyakorló személyeknél. Ha a korhatár változik, ennek alkotmányjogi
jelentősége nem önmagában a korhatár mértékének meghatározásában, hanem az új korhatár bevezetésének
módjában és határidejében, a bírákra gyakorolt hatásában lehet.
Az Alaptörvény az általános öregségi nyugdíjkorhatár mértékét nem határozza meg. A Bjt. sem tartalmaz konkrét
életkort erről, noha a tisztségből elmozdításra tartalmaz rendelkezéseket.
Az Alaptörvény szóhasználatát az „általános öregségi nyugdíjkorhatárt” illetően az Alaptörvény átmeneti
rendelkezései átveszik. Ez utóbbiak azzal számolnak, hogy 2011. december 31-én van olyan bíró, aki az általános
öregségi nyugdíjkorhatárt betöltötte. Az Alaptörvény átmeneti rendelkezéseiből sem derül ki egyértelműen, hogy
az általános öregségi nyugdíjkorhatár melyik életkor. Az általános öregségi nyugdíjkorhatár nem tételes jogi fogalom abban az értelemben, hogy ilyen elnevezésű,
és konkrét életkorral megjelölt korhatár nem szerepel az Alaptörvényt végrehajtó törvényekben. Az Alaptörvény és
az átmeneti rendelkezései elfogadása óta a nyugdíjrendszer lényeges elemeiben átalakult és további változását
(a korhatárokat illetően sem) nem lehet kizárni. Nyugdíjkorhatár sarkalatos törvényben nem szerepel, jóllehet erre
az Alaptörvény más szabálya is – a nyugdíjrendszerre vonatkozó 40. cikk – lehetőséget ad.
3.2. Nyugdíjkorhatárt – ami azonban nem általános – a Tny. tartalmaz. A tételes jogban szerepel a Bjt. által alkalmazott
fogalom, a „rá irányadó öregségi nyugdíjkorhatár”. Ez a 2012. január 1-je előtt hatályban volt szabályok értelmében
a születési időtől és a nemtől függően lehetett akár a 60. életév, illetve az 59. életév (Tny. 18/A. §), születési időtől és
nemtől függően pedig a 60. életév, a 60 éves és 183 napos életkor, a 61. életév, a 61 éves és 183 napos életkor,
a 62. életév és a 62 éves és 183 napos életkor (Tny. 18/B. §).
A nyugdíjkorhatár egységesítése előtt külön korhatár érvényesült a férfiakra és a nőkre: a férfiaknál 60, a nőknél 55 év
volt a korhatár. Ezt először a nőknél fokozatosan felemelték 1994. január 1-je és 2002. december 31. között 60 évre,
majd 1997. január 1-jétől 62 évre, szintén fokozatosan.
Arról, hogy most milyen nyugdíjkorhatárok vannak a tételes jogban, jelenleg általánosságban a Tny. szól. Ugyanakkor
a Tny.-ben szövegszerűen sem „rá irányadó”, sem „általános” korhatár nincs. Van további jelző nélküli, „öregségi”
nyugdíjkorhatár, a 18. §-ában. Ez a születési évtől függően a 62. és 65. életév között helyezkedik el jelenleg. Ennek
az életkori eltérésnek a legutóbbi korhatár-emelés (62-ről 65 évre) az oka, ti. az emelés fokozatos bevezetése, ami azt
eredményezi, hogy az egyes születési évjáratokra a korhatár emelése másként terjed ki.
3.3.1. Az Alkotmánybíróság felelőssége a bírók „általános öregségi nyugdíjkorhatára” értelmezésének a kereteit
meghatározni. Az értelmezésnél az alkotmány-értelmezésre általában irányadó szabályokat kell követni, vagyis
egyetlen szabálynak sem lehet olyan tartalmat tulajdonítani, amellyel egy másik kiüresedhetne. Az Alaptörvény zárt,
ellentmondásmentes rendszer. [Az Alkotmány egységének (zártságának) az elve a köztársasági elnök jogállását
vizsgáló 48/1991. (IX. 26.) AB határozathoz csatolt párhuzamos véleményekben került kifejezetten rögzítésre (ABH
1991, 217, 242.). Később ezt az elvet átvette a 36/1992. (VI. 10.) AB határozat is, amely a köztársasági elnök kinevezési
hatáskörét vizsgálta: „Az Alkotmánybíróság az Alkotmányt nemcsak a kifejezetten erre irányuló eljárásban, hanem
a jogszabályok alkotmányosságát vizsgáló minden eljárásában értelmezi. Az Alkotmány egyes rendelkezéseinek
értelme így az újabb és újabb értelmezések során bontakozik ki, amelyekben az Alkotmánybíróság mind a konkrét ügy
sajátosságára, mind saját korábbi értelmezéseire tekintettel van. Az egyes értelmezésekből kialakuló tételeket
– mint például a pozitív diszkrimináció feltételeit, vagy az alapjog-korlátozás határait – alkalmazásuk során tovább
értelmezi és formálja az Alkotmánybíróság. Ugyanazon alkotmányi rendelkezésre vonatkozóan az értelmezés
súlypontja eltérő lehet, de az értelmezéseknek ellentmondásmentes rendszert kell képezniök.” (ABH 1992, 207, 210.)]
Az Alaptörvény szabályait is csak egymásra tekintettel lehet és kell értelmezni. Az általános korhatárt ezért úgy szabad
értelmezni, hogy ennek eredménye ne vezethessen a bírói függetlenség lényeges elemei sérelmére.
Különösen figyelembe kell venni azt, hogy a bírói tisztség megszűnésének a szabályozása hogyan, milyen irányba
változik. Ha a változás iránya a bírák nyugállományba helyezési korhatárának a lerövidítése, akkor ez másként érinti
a korhatárhoz közel lévő bírókat a függetlenség elemei szempontjából, mint a többi bírót. Minél közelebb áll a bíró
a bevezetni kívánt korhatárhoz, annál inkább felmerülhet az elmozdíthatatlanság elvének sérelme, és minél hosszabb
a még várható ítélkezési időtartam, annál kevésbé merülhet ez fel.
3.3.2. Az Alaptörvény előírta, hogy „a bíró szolgálati jogviszonya az általános öregségi nyugdíjkorhatár betöltéséig állhat
fenn”. Az Alaptörvény nem tartalmaz rendelkezést arra nézve, hogy ezt az előírást – jelentsen bármit is az általános
öregségi nyugdíjkorhatár a konkrét mértéket illetően – milyen időponttól és mennyi időtartam alatt kell alkalmazni.
Az általános öregségi korhatár mértéke és ennek az alkalmazására nyitva álló időtartam összefügg egymással a bíró
elmozdíthatatlansága elvének érvényesítésekor. Minél távolabb áll az általános öregségi nyugdíjkorhatár mértéke
a bírói szolgálati viszonynak az Alaptörvény hatályba lépése előtti felső korhatárától, a 70. életévtől, annál hosszabb
idő szükséges az új korhatár bevezetéséhez. Az Alaptörvény átmeneti rendelkezései nem határozzák meg az általános öregségi nyugdíjkorhatár mértékét.
Ezzel szemben meghatározzák, hogy ezt milyen időtartam alatt kell érvényesíteni. Ez az időtartam viszonylag rövid,
adott esetben akár három hónap, amiből az következik, hogy a bírói felső korhatár csökkentése csak viszonylag kis
mértékű lehet, mert ellenkező esetben a bírói elmozdíthatatlanság elve sérülhet. Más megfogalmazásban ez azt
jelenti, hogy az érintett bíró minél közelebb áll a 70. életévhez az Alaptörvény átmeneti rendelkezései 12. cikk
(1) bekezdése időpontjait illetően, annál kevésbé lehet hivatkozni a bírói függetlenség sérelmére, és fordítva: minél
hosszabb ez az időtartam, annál inkább igazolható az elmozdíthatatlanság elvének sérelme.
3.3.3. Az Alaptörvény átmeneti rendelkezései értelmében a bíró szolgálati viszonya a 12. cikk (1) bekezdésében megjelölt
időpontokban „szűnik meg”. Az Alaptörvény 9. cikk (3) bekezdés k) pontja kimondja, hogy a hivatásos bírákat
a köztársasági elnök nevezi ki. A szolgálati viszony megszűnéséhez a felmentés vezet. A felmentés eseteit és részletes
szabályait a Bjt. tartalmazza. A bíró szolgálati viszonya kinevezéssel jön létre, a bírót a köztársasági elnök nevezi ki [Bjt.
3. § (1)–(2) bekezdés]. A Bjt. 98. §-a szerint „A bíró szolgálati viszonyának megszűnését a felmentés állapítja meg.”
A bírói szolgálati viszony esetében a felmentés a szolgálati viszonyt megszüntető általános intézkedés; az ehhez
vezető okokat sorolja fel a törvény a felmentés eseteinél. A bírót – a kinevezéssel egyezően – kizárólag a köztársasági
elnök mentheti fel. Ez a közjogi aktus elkülönül a szolgálati viszony megszűnéséhez vezető tényleges okoktól. A bíró
szolgálati viszonyának megszűnését a felmentés állapíthatja meg. Mivel a bírót a köztársasági elnök menti fel,
a hivatkozott rendelkezésekből következően a köztársasági elnök határozatának közzétételét megelőzően a bírói
szolgálati viszony megszűnéséhez fűződő jogkövetkezmények nem állhatnak be. Az Alaptörvény átmeneti
rendelkezései 12. cikk (1) bekezdése ezért nem közvetlenül érvényesülő előírás, hanem csak a Bjt. felmentési
szabályain keresztül fejtheti ki hatását. Hasonlóképpen: az alkotmányellenessé nyilvánított törvény alapján felmentett bírák szolgálati jogviszonya nem áll
helyre az alkotmánybírósági döntés erejénél fogva, hanem további jogi helyzetüket a Bjt. szabályai szerint lehet
rendezni. 3.4. Az Alaptörvény elfogadásakor a bírák szolgálati viszonya megszüntetésének a korhatára a 70. életév volt [1997. évi
LXVII. törvény a bírák jogállásáról és javadalmazásáról, 57. § (2) bek., a továbbiakban: régi Bjt.]. A kinevezett hivatásos
bírák kijelölésénél az ügyek elosztásakor abból indultak ki, hogy eddig az életkorig azokban az ügyekben, amelyekben
a bíráknak eljárniuk kellett, a kijelölt bírók fognak döntést hozni, és a bírákat az ügyekről leválasztani súlyos ok nélkül
nem lehet. A magyar jogrendszerben a bírótól elvonás tilalmát szövegszerűen sarkalatos törvény garantálja.
A bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény (a továbbiakban: Bszi.) mondja ki, hogy senki
sem vonható el törvényes bírájától [8. § (1) bekezdés]. A törvény által rendelt bíró az eljárási szabályok szerint
a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező bíróságon működő, előre megállapított ügyelosztási rend szerint kijelölt
bíró. Jóllehet a bíró kijelölésében nem érvényesül feltétlen automatizmus, és az ügyelosztási rendtől az eljárási
törvényekben szabályozott esetekben, illetőleg igazgatási úton a bíróság működését érintő fontos okból el lehet térni,
a törvényes bíró garanciáját egyértelműen sérti az olyan törvény, amely viszonylag rövid időn belül eredményezi
a bírói tisztség időtartamának a lerövidülését, vagyis a bíró gyors eltávolítását tisztségéből. A jelen esetben, ha a Bjt.
vizsgált szabályainál, ami a bírók eltávolítását illeti, tartalmilag a Tny. 18. §-át kellene vagy lehetne figyelembe venni,
akkor az ilyen törvénynek számíthatna. Ez egyebek között azért van így, mert az ügyek elosztásakor még nem lehetett
számolni a kijelölt bíró tisztségének a megszűnésével. 3.5. A Bjt. megfogalmazása és szóhasználata a bírói tisztség egyik, a felső korhatárra vonatkozó esetét illetően az
Alaptörvényben [26. cikk (2) bekezdés] és az Alaptörvény átmeneti rendelkezéseiben [12. cikk (1) bekezdés] szereplő
általános öregségi nyugdíjkorhatártól eltér. A rá irányadó korhatár a Bjt.-ben egy szubjektív korhatárra utal, ami számos egyéni körülménytől (pl. életkor, nem)
függ. Az „általános” korhatár az Alaptörvényben ezzel szemben egy objektív korhatár abban az értelemben, hogy
„mindenkire” irányadó kell legyen, mert általános. Az Alaptörvényben az általános öregségi korhatár egyes számban
szerepel, vagyis ebből az következik, hogy az „általános” korhatár egységes kell legyen. (Ilyen korhatár lehetne
a betöltött 65. életév, amelynél jelenleg magasabb nyugdíjkorhatár a Tny.-ben nincs. Más kérdés, hogy ezt mennyi idő
alatt lehet alkotmányosan bevezetni a bírókra, a bírói függetlenség elvével összhangban.) A Bjt.-ben a rá irányadó
korhatár ezzel szemben „mozog”, a Tny.-re való utalás következtében, és csak abban az értelemben lehet
„általánosnak” tekinteni, hogy az egyes korosztályokra egységes, de a korosztályok szerint különböző.
A Bjt. a „rá irányadó öregségi korhatár” elnevezést használja a bírói tisztség megszűnésénél. Ezt a fogalmat köti össze
a bírói felső korhatárral. A Bjt. támadott rendelkezéseit lehet úgy értelmezni (és az indítványokra okot adó ügyekben
azokat kivétel nélkül így is értelmezték), hogy a sarkalatos törvény ezzel egy utaló szabályt alkalmaz: a Tny. mint nem
sarkalatos törvény életkortól függő, mozgó korhatárára utal. Ez a korhatár a 62. és 65. életév között van, ami
lényegesen, 5–8 évvel alacsonyabb, mint a betöltött 70. életév, a bírák felső korhatára konkrét mértéke a régi Bjt.-ben.
Ennek eredménye, hogy a Tny.-nek a Bjt. közbejöttével való alkalmazása révén az érintett bírákat – figyelemmel
a felmentés egyéb szabályaira is, ezek között a 94. § (3) bekezdésére – viszonylag rövid időn, három hónapon belül
hivatalukból gyorsan elmozdítják és ügyeikről leválasztják őket. Ez sérti a bírói függetlenséget, nemcsak tartalmi,
hanem formai szempontból is. A bírói felső korhatár mértékét sarkalatos törvénynek kell tartalmaznia.
Az Alkotmánybíróság ezért megállapította, hogy a Bjt. 90. § ha) pontja, valamint 230. §-a az Alaptörvény 26. cikk
(1) bekezdésével ellentétes. Mindaddig, amíg a bírói szolgálati viszony felső korhatára mértékét az Alaptörvény 26. cikk
(1) bekezdésével összhangban sarkalatos törvény meg nem határozza, a bírákat ebből az okból felmenteni akaratuk
ellenére nem lehet. 3.6. A bírák szolgálati viszonya felső korhatárának mértékét az alkotmányozó, vagy ennek hiányában sarkalatos törvény
viszonylag szabadon állapíthatja meg. Az Alaptörvényből konkrét életkor nem vezethető le. Az azonban igen, hogy új
korhatár bevezetésének, ha ez a felső korhatár csökkentését, és nem a korábbi korhatár megemelését jelenti, csak
fokozatosan, kellő átmeneti idő alatt, a bíró elmozdíthatatlansága elvének sérelme nélkül lehet helye.
Mindezeket figyelembe véve az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Bjt. 90. § ha) pontja és 230. §-a
alaptörvény-ellenes, ezért azokat megsemmisítette. Az Abtv. 45. § (1) bekezdése alapján a megsemmisített jogszabályi rendelkezés az Alkotmánybíróság határozatának
a hivatalos lapban történő közzétételét követő napon veszti hatályát. A 45. § (4) bekezdése felhatalmazást ad arra,
hogy az Alkotmánybíróság ettől eltérően határozza meg az Alaptörvénnyel ellentétes jogszabály hatályon kívül
helyezését, ha ezt az Alaptörvény védelme, a jogbiztonság vagy az eljárást kezdeményező különösen fontos érdeke
indokolja. Az Alkotmánybíróság jelen ügyben – tekintettel arra, hogy az alaptörvény-ellenesnek ítélt rendelkezések
alapján a panaszokat benyújtó bírák jelentős része már felmentésre került, mások szolgálati jogviszonya még ebben
az évben megszűnik – úgy ítélte meg, hogy az eljárást kezdeményezők különösen fontos érdeke, de a jogbiztonság
érdeke is indokolja a megsemmisítés általános szabályától való eltérést. Ezért a Bjt. alaptörvény-ellenes rendelkezéseit
a Bjt. hatályba lépésének időpontjára visszaható hatállyal, 2012. január 1. napjával semmisíti meg.
Tekintettel arra, hogy az Alkotmánybíróság a Bjt. 90. § ha) pontjának és 230. §-ának alaptörvény-ellenességét az
Alaptörvény 26. cikkének (1) bekezdése alapján megállapította, az alkotmányjogi panaszokban felhívott további
alaptörvényi rendelkezésekbe ütközésüket nem vizsgálta. Az Alkotmánybíróság e határozatának a Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdése alapján
rendelte el. Budapest, 2012. július 16. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
283/B/2004. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság a büntetőeljárásról szóló 1998.
évi XIX. törvény 167. § (1) bekezdés első mondata és a
252. § (1) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
2. Az Alkotmánybíróság a büntetőeljárásról szóló 1973.
évi I. törvény 219. § (1) és (2) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló
eljárást megszünteti.
3. Az Alkotmánybíróság a büntetőeljárásról szóló
1998. évi XIX. törvény 340. § (1) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt visszautasítja.
I. 1. Az indítványozó a Büntető Törvénykönyvről szóló
1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: Btk.) 71. § (3) bekezdése, a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény
(a továbbiakban: 1973. évi Be.) hetvenegy pontban megjelölt rendelkezése, valamint a büntetőeljárás során keletkezett iratokból másolat adásáról szóló 4/1991. (III. 14.)
IM-BM együttes rendelet alkotmányellenességének megállapítása és megsemmisítése, továbbá az 1973. évi
Be.-ben a nyomozó hatóság, illetve az ügyész számára előírt határidők elmulasztása miatti hatékony jogorvoslat hiányával összefüggő, mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítása iránt nyújtott be indítványt.
Az Alkotmánybíróság az indítványban megjelölt jogszabályi rendelkezéseket – a tárgyukra tekintettel – öt csoportra osztotta, és vizsgálatukat az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009.
(I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január, 3., a továbbiakban: Ügyrend) 28. § (2) bekezdése alapján elkülönítette.
Az 1271/B/1997. AB határozatban (ABH 2004, 1183.)
az Alkotmánybíróság elbírálta az 1973. évi Be.-nek a hatóságok tájékoztatási kötelezettségével, illetve az eljárás
résztvevőinek tájékozódási jogával összefüggő rendelkezései, valamint a 4/1991. (III. 14.) IM–BM együttes rendelet alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványi részeket.
A nyomozó hatóság, illetve az ügyész számára előírt határidők elmulasztása esetén a hatékony jogorvoslat hiányával összefüggő, mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítványi részről az Alkotmánybíróság – más ügyekkel egyesítés után –
a 62/2006. (XI. 23.) AB határozatban (ABH 2006, 697,
699.) döntött.
A 281/B/2004. AB határozat (ABK 2010. november,
1268.) foglalkozott a Btk. 71. § (3) bekezdése, valamint az
1973. évi Be.-nek az állami büntető igény érvényesítésével
összefüggő, az indítvány V/4. pontjában tételesen megjelölt szabályai, illetve az azoknak megfelelő hatályos rendelkezések alkotmányellenességének megállapítására és
megsemmisítésére irányuló részekkel.
A 282/B/2004. AB határozatban az Alkotmánybíróság
az 1973. évi Be.-nek a sértett, illetve más személyek eljárási jogaival és jogorvoslati jogával összefüggő, az indítvány V/4. pontjában megjelölt szabályait vizsgálta.
2. A jelen eljárásban az Alkotmánybíróság az 1973. évi
Be.-nek az eljárási költségek viselésével összefüggő, az
indítvány V/4. pontjában megjelölt szabályai, a 115. §
(6) bekezdés második mondata, a 219. § (1)–(2) bekezdése
és a 219. § (3) bekezdés második mondata alkotmányossági vizsgálatára irányuló indítványi részeket bírálta el.
Az indítványozó az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében
meghatározott jogorvoslathoz való joggal ellentétesnek ta
lálta, hogy az 1973. évi Be. 115. § (6) bekezdése a költségek viseléséhez köti az eljárási cselekmények gyorsírással,
hangfelvevővel vagy egyéb berendezéssel történő rögzítését. Álláspontja szerint e szabály alól méltányosságból kivételt kellene tenni, amennyiben a terhelt, a védő, illetve a
sértett jövedelmi és vagyoni viszonyai következtében a
költségeket nem tudja vállalni.
Az indítványozó szerint alkotmányellenes, az „ügyvédséggel megbízóként kapcsolatba kerülő jogalanyok indokolatlan megkülönböztetése” az 1973. évi Be. 219. § (1) és
(2) bekezdéséből adódó helyzet, amelyben a védői munka
díja függ attól, hogy az állam vagy a vádlott viseli a költséget.
Az indítványozó „indokolatlan korlátozásnak” tartotta
az 1973. évi Be. 219. § (3) bekezdés második mondatának
rendelkezését, miszerint a magánfél és képviselője készkiadásának megtérítése a polgári jogi igény teljes vagy
részbeni megítélésének függvénye.
3. Az indítvány benyújtását követően a szabályozás
megváltozott.
3.1. Az ítélőtáblák és a fellebbviteli ügyészi szervek
székhelyének és illetékességi területének megállapításáról
szóló 2002. évi XXII. törvény 2. § (6) bekezdése alapján
2003. július 1-jével hatályba lépett a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (a továbbiakban: Be.). A Be.
605. § (7) bekezdése az 1973. évi Be.-t hatályon kívül helyezte. Az indítványozó a szabályozás megváltozására figyelemmel hozzá intézett, az indítvány módosításával
kapcsolatos alkotmánybírósági felhívásra nem nyilatkozott.
3.2. Az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII.
törvény (a továbbiakban: Abtv.) 20. §-a szerint az Alkotmánybíróság az arra jogosult indítványa alapján jár el – és
főszabályként – csak hatályban lévő jogszabály alkotmányosságát vizsgálja. Ez alól kivétel lehet, ha az eljárás az
Abtv. 38. §-a alapján bírói kezdeményezés, vagy a 48. §-a
alapján alkotmányjogi panasz tárgyában folyik. [10/1992.
(II. 25.) AB határozat, ABH 1992, 72, 76.; 335/B/1990.
AB határozat, ABH 1990, 261, 262.] Ugyancsak sor kerül
a hatályon kívül helyezett rendelkezések érdemi vizsgálatára akkor is, ha az indítványozó által támadott jogszabály
az új jogszabályban is változatlan tartalommal jelenik
meg. Amennyiben az időközben hatályát vesztett jogszabály helyébe lépő új jogszabály – azonos jogi környezetben – szintén tartalmazza a vitatott normát, az Alkotmánybíróság az eljárást az új rendelkezés tekintetében folytatja
le. (137/B/1991. AB határozat, ABH 1992, 456, 457.;
157/B/2003. AB határozat, ABH 2008, 1921, 1922.)
A Be. szabályozási koncepciója – egyes szabályok módosulása mellett – lényegében nem változott, az 1973. évi
Be. támadott szabályaiban az indítványozó által sérelmezett alkotmányossági probléma a Be. szabályaiban is értelmezhető. Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben tehát az
indítványt a Be. rendelkezései alapján vizsgálta.
II. Az indítvány elbírálásánál figyelembe vett jogszabályi
rendelkezések:
1. Az Alkotmány rendelkezése:
„57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meg
határozottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan
bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen,
amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot
– a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében,
azzal arányosan – a jelen lévő országgyűlési képviselők
kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.”
2. A büntetőeljárási szabályok: 2.1. Az 1973. évi Be. rendelkezései:
„115. § (6) A hatóság elrendelheti az eljárási cselekmény
rögzítését gyorsírással, hangfelvevővel vagy egyéb berendezéssel. A terhelt, a védő vagy a sértett indítványára ez csak
akkor rendelhető el, ha a költséget előlegezik. (…)”
„219. § (1) A bíróság – a felmentés esetét kivéve – a kirendelt védő kérelmére kötelezheti a vádlottat, hogy a védő részére a büntetőügyben megbízás esetén felszámítható
díjnak megfelelő munkadíjat fizesse meg. A védő ezt a kérelmét legkésőbb a védőbeszédben terjesztheti elő.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazására csak akkor kerülhet
sor, ha a bíróság a védő részére kirendelt védői díjat még
nem állapított meg.
(3) A magánfél és képviselője készkiadásának, valamint
az utóbbi díjának megfizetésére a bíróság a vádlottat akkor
kötelezi, ha a magánfél által érvényesített polgári jogi
igénynek helyt ad. Részbeni helytadás esetén a vádlottat az
említett költség arányos részének megfizetésére kell kötelezni; egyébként e költséget a magánfél viseli.”
2.2. A Be. rendelkezései:
„167. § (1) Az ügyész, valamint a nyomozó hatóság el
rendelheti a nyomozási cselekménynek gyorsírással, képvagy hangfelvevővel vagy egyéb berendezéssel történő
rögzítését; elrendeli, ha a gyanúsított, a védő vagy a sértett
ezt a költségek egyidejű előlegezésével indítványozza.
(…)”
„252. § (2) A bíróság elrendelheti az eljárás egészének
vagy egy részének gyorsírással történő feljegyzését, képvagy hangfelvevő eszközzel vagy más berendezéssel történő rögzítését. A bíróság ezt elrendeli az ügyész, a vádlott, a védő vagy a sértett indítványára, feltéve, hogy kellő
időben terjesztették elő, és a vádlott, a védő vagy a sértett
az indítványával egyidejűleg a költséget is előlegezi.”
„340. § (1) A magánfél és képviselője készkiadásának,
valamint az utóbbi díjának megfizetésére a bíróság a vádlottat akkor kötelezi, ha a magánfél által érvényesített polgári jogi igénynek helyt ad. Részbeni helyt adás esetén a
vádlottat az említett költség arányos részének megfizetésére kell kötelezni; egyébként e költséget a magánfél viseli.”
III. Az indítvány részben megalapozatlan, részben alkalmatlan az elbírálásra.
1. A Be. már nem tartalmazza azt a lehetőséget, hogy a
kirendelt védő részére a bíróság a büntetőügyben megbízás esetén felszámítható díjnak megfelelő összeg megfizetésére kötelezze a vádlottat. A kirendelt védő munkadíját
az állam előlegezi minden esetben, külön jogszabályban
rögzített feltételek szerint [Be. 48. § (9) bekezdés, 7/2002.
(III. 30.) IM rendelet].
Erre tekintettel az Alkotmánybíróság az 1973. évi Be.
219. § (1) és (2) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló eljárást az Ügyrend 31. § a) pontja alapján megszüntette.
2. Az 1973. évi Be. 219. § (3) bekezdésével azonos tartalmú a Be. 340. § (1) bekezdése, miszerint a polgári jogi
igénynek részbeni helyt adás esetén a bíróság a magánfél
és képviselője készkiadásának, valamint utóbbi díjának
csupán részleges megfizetésére kötelezi a vádlottat. Az indítvány e szabályozást sérelmező része semmilyen alkotmányos rendelkezésre nem utal.
Az Abtv. 20. §-a értelmében az Alkotmánybíróság az
arra jogosult indítványa alapján jár el. Az Abtv. 22. §
(2) bekezdése szerint az indítványnak a kérelem alapjául
szolgáló ok megjelölése mellett határozott kérelmet kell
tartalmaznia. Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata, hogy az indítvány elbírálhatóságához a kérelemben
három feltételnek kell együttesen fennállnia: az indítványozónak meg kell jelölnie a jogszabályt és annak rendelkezését, amelyet az Alkotmány valamely konkrét rendelkezésébe ütközőnek tart, továbbá meg kell indokolnia,
hogy az Alkotmány felhívott rendelkezését a megsemmisíteni kért jogszabályhely miért és mennyiben sérti
(440/B/1993. AB végzés, ABH 1993, 910.; 472/B/2000.
AB végzés, ABH 2001, 1655.)
A polgári jogi igény részbeni megítélése esetén irányadó költségviselési szabály alkotmányossági vizsgálatának a feltételei hiányoznak, így az indítvány érdemben
nem bírálható el. Ezért az Alkotmánybíróság a Be. 340. §
(1) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására
és megsemmisítésére irányuló indítványt az Ügyrend 29. §
d) pontja alapján visszautasította.
3. Az indítványozó az Alkotmány 57. § (5) bekezdésben
biztosított jogorvoslathoz való joggal ellentétesnek ítélte
azt a szabályozást, hogy az eljárási cselekmények gyorsírással, kép- vagy hangfelvevővel vagy egyéb berendezéssel történő rögzítésére a terhelt, védő, illetve sértett kérelme alapján csak akkor kerülhet sor, ha annak költségeit a
kérelmező személy előlegezi. [Be. 167. § (1) bekezdés első mondat, 252. § (2) bekezdés]
Az Alkotmánybíróság több határozatában foglalkozott
az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jog értelmezésével. Az alapjog lényeges tartalma
az érdemi határozatok tekintetében a más szervhez vagy
ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz fordulás lehetősége. [5/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992,
27, 31.] A hatékony jogorvoslathoz való jog megkívánja a
megtámadható hatósági határozatokról való tudomásszerzést és azok tartalmának megismerhetőségét is
(1271/B/1997. AB határozat, ABH 2004, 1183, 1197.).
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az eljárási cselekményeknek a jegyzőkönyv mellett más módon való
rögzítésének kívánalma már kívül esik a hatékony jogorvoslathoz való jogból következő büntetőeljárási jogok körén. A sérelmezett szabályozás és az Alkotmány 57. §
(5) bekezdése között nincs alkotmányossági szempontból
értékelhető összefüggés.
Az Alkotmánybíróság gyakorlatában az alkotmányossági összefüggés hiánya az indítvány elutasítását vonja
maga után [985/B/1991. AB határozat, ABH 1991, 652,
653–654.; 1187/D/2004/7. AB határozat, ABK 2010. október, 1187.]. Erre tekintettel az Alkotmánybíróság a Be.
167. § (1) bekezdés első mondata és a 252. § (1) bekezdése
alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasította.
Budapest, 2011. március 8. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
2/2016. (I. 22.) FM utasítása a Magyar Méhészeti Nemzeti Program 2013–2016 Értékelő Bizottságról.
A Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendeletben meghatározott feladat- és hatáskörömben
eljárva – figyelemmel a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjára – a földművelésügyi miniszter
irányítása alá tartozó központi költségvetési szervek, a vagyonkezelésébe vagy tulajdonosi joggyakorlása alá tartozó gazdasági
társaságok, valamint azok többségi részesedésével működő gazdasági társaságok fejlesztéseinek és projektjeinek egyes kérdéseiről
a következő utasítást adom ki:
1. § A Magyar Méhészeti Nemzeti Program alapján a 2013–2016 közötti végrehajtási időszakokban a központi költségvetés,
valamint az Európai Mezőgazdasági Garancia Alap társfinanszírozásában megvalósuló támogatások igénybevételének
szabályairól szóló 118/2013. (XII. 16.) VM rendelet (a továbbiakban: rendelet) szerinti Magyar Méhészeti Nemzeti
Program (a továbbiakban: Méhészeti Program) keretében elfogadott stratégiai célok megvalósulásának átfogó
értékelését, a program továbbfejlesztésére tett javaslatok előkészítését a földművelésügyi miniszter (a továbbiakban:
miniszter) által kijelölt Méhészeti Program Értékelő Bizottság (a továbbiakban: Értékelő Bizottság) látja el.
2. § Az Értékelő Bizottság a Méhészeti Program egyes céljainak megvalósulását, a felhasznált pénzügyi forrásokat,
a fejlesztés hatásait, az ellenőrzések hatékonyságát és az esetleges javaslatokat értékeli, valamint értékelése alapján
további javaslatokat fogalmaz meg.
3. § Az Értékelő Bizottság szükség szerint ülésező testület, amelynek munkáját az elnök irányítja, az adminisztrációs
feladatokat a titkár látja el.
4. § (1) Az Értékelő Bizottság a földművelésügyi miniszter által felkért, 11 főből álló testület, melynek szavazati joggal
rendelkező tagja
a) a Földművelésügyi Minisztérium (a továbbiakban: FM) Mezőgazdasági Főosztály képviselője mint a testület
elnöke,
b) az FM Agrárpiaci Főosztályának a képviselője,
c) az FM Élelmiszerlánc-felügyeleti Főosztály képviselője,
d) az FM Élelmiszer-feldolgozási Főosztály képviselője,
e) az FM Költségvetési Főosztály képviselője,
f ) az FM Jogalkotási Főosztály képviselője,
g) az FM Természet-megőrzési Főosztály képviselője,
h) az Országos Magyar Méhészeti Egyesület képviselője,
i) a Magyar Méhtenyésztők Országos Egyesülete képviselője,
j) a Magyar Professzionális Méhészek Egyesülete képviselője és
k) a Magyar Agrár-, Élelmiszergazdasági és Vidékfejlesztési Kamara képviselője.
(2) Az Értékelő Bizottság ülésén állandó meghívottként tanácskozási joggal vesz részt
a) a NÉBIH Állattenyésztési Igazgatóság képviselője,
b) a NÉBIH Állategészségügyi és Állatvédelmi Igazgatóság képviselője,
c) az Országos Magyar Méhészeti Egyesület Magyar Méhészeti Nemzeti Program koordinátora,
d) az Ökológiai Mezőgazdasági Kutatóintézet Közhasznú Nonprofit Kft. képviselője,
e) a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal (a továbbiakban: MVH) képviselője.
5. § Az Értékelő Bizottság elnöke a Méhészeti Program előrehaladásáról az Értékelő Bizottság ülésén szakvéleményt
ad.  Akadályoztatása esetén – az ülést megelőzően – az Értékelő Bizottság titkárának a szakvéleményt írásban
juttatja el.
6. § Az Értékelő Bizottság feladatainak ellátásához szükséges, a támogatáshoz kapcsolódó statisztikai adatokat az MVH
biztosítja.
7. § Az Értékelő Bizottság titkári és titkársági feladatait az FM Mezőgazdasági Főosztálya látja el.
8. § (1) Az Értékelő Bizottság ülését szükségszerűen az elnök hívja össze. Az ülésre a meghívókat a napirend pontos
feltüntetésével legalább hét nappal az ülést megelőzően a tagok részére meg kell küldeni. Az elnök az Értékelő
Bizottság ülésén való részvételének akadályoztatása esetén teljes körű helyettesítésével az FM Agrárpiaci Főosztályának
képviselőjét bízza meg. Az Értékelő Bizottság elnöke indokolt esetben vagy legalább négy tag kezdeményezésére
rendkívüli ülést hívhat össze.
(2) Az Értékelő Bizottság akkor határozatképes, ha az ülésen a bizottsági tagok több, mint fele személyesen jelen van,
vagy ha a tag a (4) bekezdés szerinti észrevételeit az ülés előtt eljuttatja az Értékelő Bizottságnak, és az így távolmaradó
taggal együtt a tagok több, mint fele képviselve van. Határozatképtelenség esetén az elnök az Értékelő Bizottság
ülését a következő munkanapra tűzi ki ugyanazzal a napirenddel. Az Értékelő Bizottság ebben az esetben
– a megjelentek számától függetlenül – határozatképes.
(3) Az Értékelő Bizottság tagjai többségi szavazással döntenek. A tagokat egy-egy szavazat illeti meg. Szavazategyenlőség
esetén az Értékelő Bizottság elnöke dönt.
(4) Amennyiben az Értékelő Bizottság tagja nem tud részt venni az ülésen, távolmaradásáról előzetesen írásban kell
tájékoztatnia az Értékelő Bizottság titkárát. Ebben az esetben a napirendi pontokhoz kapcsolódó észrevételeit írásban
teheti meg.
9. § Az Értékelő Bizottság üléséről a titkár emlékeztetőt készít, amelyet a tagok, valamint az állandó meghívottként
tanácskozási joggal részt vevők képviselői részére az ülést követő 5 munkanapon belül megküld. Az Értékelő Bizottság
titkára az Értékelő Bizottság javaslattevő döntése alapján ügyiratot készít, és az üléstől számított 5 munkanapon belül
megküldi az illetékes minisztériumi vezető részére.
10. § Ez az utasítás a közzétételét követő harmadik napon lép hatályba.
Dr. Fazekas Sándor s. k.,
 földművelésügyi miniszter


text:
1110/2010. (V. 6.) Korm. határozata a Magyar Köztársaság Kormánya és Románia Kormánya között a magyar–román államhatárt keresztező földgázszállító vezetékekkel, valamint villamos távvezetékekkel kapcsolatos együttműködésről szóló megállapodás szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány
1. egyetért a Magyar Köztársaság Kormánya és Románia Kormánya között a magyar–román államhatárt keresztező
földgázszállító vezetékekkel, valamint villamos távvezetékekkel kapcsolatos együttműködésről szóló megállapodás
(a továb biak ban: Megállapodás) bemutatott szövegével;
2. felhatalmazza az energiapolitikáért felelős minisztert vagy az általa kijelölt személyt a Megállapodás bemutatott
szövegének – a megerősítés fenntartásával történő – végleges megállapítására;
3. felhívja a külügyminisztert, hogy a Megállapodás szövegének végleges megállapításához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki;
4. elfogadja a Megállapodás kihirdetéséről szóló törvénytervezetet, és elrendeli a Megállapodás végleges szövegének
megállapítását köve tően annak az Országgyűléshez történő benyújtását. A törvényjavaslat előadójának a Kormány
az energiapolitikáért felelős minisztert jelöli ki.
Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
1780/2016. (XII. 15.) Korm. határozata a Hagyományok Háza mint a Kárpát-medencei néphagyomány átörökítésének kiemelkedő jelentőségű nemzeti kulturális intézménye gazdasági megerősítéséhez, feladatbővüléséhez szükséges intézkedésekről.
A Kormány
 1. támogatja a  Hagyományok Háza mint a  Kárpát-medencei néphagyomány átörökítésének kiemelkedő jelentőségű
nemzeti kulturális intézménye megerősítését, az ezzel kapcsolatos közfeladatai bővítésével és az ehhez szükséges
források megteremtésével;
2. az 1.  pontban foglalt cél megvalósítása érdekében az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21.  §
(6)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva 145,4 millió forint egyszeri RKI forrás átcsoportosítását rendeli el
elszámolási, a fel nem használt rész tekintetében visszatérítési kötelezettséggel a Magyarország 2016. évi központi
költségvetéséről szóló 2015. évi C. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet
32.  Rendkívüli kormányzati intézkedések cím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet a  XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma
fejezet 4. Egyéb kulturális intézmények cím javára, az 1. melléklet szerint;
Az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Az elszámolás és a visszatérítési kötelezettség tekintetében
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2017. június 30.
3. az 1.  pontban foglalt cél megvalósítása érdekében felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy az  emberi
erőforrások miniszterének bevonásával gondoskodjon, a  Hagyományok Háza szakmai és stratégiai programjainak
megvalósítása érdekében a 2017. évtől beépülő jelleggel 496,8 millió forint többletforrás biztosításáról a XX. Emberi
Erőforrások Minisztériuma fejezet javára.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2017. január 31., illetve a 2018. évtől a központi költségvetés tervezése keretében
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
4/2014. (IV. 30.) BVOP utasítása az Európai Parlament tagjainak választásával kapcsolatban a büntetés-végrehajtási szervezetre háruló feladatok végrehajtásáról.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontja alapján az Európai Parlament tagjainak választásával
kapcsolatban a büntetés-végrehajtási szervezetre háruló feladatok végrehajtásáról a következő utasítást adom ki.
I. Fejezet
Általános rendelkezések 1. Az utasítás hatálya a  büntetés-végrehajtási intézetekre és büntetés-végrehajtási intézményekre (a továbbiakban
együtt: bv. intézet), továbbá a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságára (a továbbiakban: BVOP) terjed ki.
2. Az utasítás tárgyi hatálya a választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény (a továbbiakban: Ve.) 1. § d) pontjában
meghatározott választásra terjed ki.
3. Az utasítás személyi hatálya a bv. intézetek személyi állományára és a választásra jogosult fogvatartottakra terjed ki.
4. A választásra jogosult fogvatartottak meghatározása az  Alaptörvény, a  Ve., az  Európai Parlament tagjainak
választásáról szóló 2003. évi CXIII. törvény, valamint a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi
11. tvr. (a továbbiakban: Bv. tvr.) szerint történik. Ez alapján választásra az a fogvatartott jogosult, aki:
a) nagykorú magyar állampolgár vagy az Európai Unió más tagállamának választópolgára, ha nyilatkozik arról,
hogy választójogot Magyarországon kívánja gyakorolni, és
b) magyarországi lakóhellyel való rendelkezését igazolja, és
c) nem áll közügyektől eltiltás hatálya alatt [Btk. 61. § (2) a), Bv. tvr. 32. § (2) b)], és
d) a bíróság a választójogból nem zárta ki (Ve. 13/A. §), és
e) amennyiben az Európai Unió más tagállamának választópolgára, az állampolgársága szerint állam jogszabálya
szerint, bírósági vagy hatósági határozat alapján nem zárták ki a választójog gyakorlásából, és
f ) szerepel a központi névjegyzékben.
II. Fejezet
A fogvatartottak választójogának biztosításával összefüggő feladatok
5. A választásra jogosult fogvatartottak választójogának biztosítása érdekében a  bv. intézet parancsnoka/igazgatója
(a továbbiakban: parancsnok) köteles megtenni a szükséges intézkedéseket a választási szervekkel való írásbeli és
szóbeli (telefonos) kapcsolatfelvételhez.
6. A választásra jogosult fogvatartottakat a parancsnok vagy az általa kijelölt személy tájékoztatja arról, hogy a választás
napján a  bv. intézetben szavazhatnak. A  tájékoztatás megtörténtét írásba kell foglalni oly módon, hogy az  utóbb
valamennyi választásra jogosult fogvatartott vonatkozásában igazolható legyen.
7. A választásra jogosult fogvatartottak tájékoztatásához, valamint a választással kapcsolatos kérelmek benyújtására:
a) a központi névjegyzék, valamint egyéb választási nyilvántartások vezetéséről szóló 17/2013. (VII. 17.)
KIM rendelet 2. és 5. mellékletei,
b) az országgyűlési képviselők és az  Európai Parlament tagjainak választásán a  választási irodák hatáskörébe
tartozó feladatok végrehajtásának részletes szabályairól, a választási eljárásban használandó nyomtatványokról,
valamint a választási eredmény országosan összesített adatai körének megállapításáról szóló 28/2013. (XI. 15.)
KIM rendelet 11. és 14. mellékletei,
c) a választási iroda honlapján található anyagok
használhatók fel.
8. A kérelmeket a  parancsnok által kijelölt személy gyűjti össze, és folyamatosan továbbítja az  illetékes választási
irodához.
9. A választási kérelmekre vonatkozó határidőket az  Európai Parlament tagjainak 2014. május 25. napjára kitűzött
választása eljárási határidőinek és határnapjainak megállapításáról szóló 13/2014. (III. 10.) KIM rendelet tartalmazza.
10. A választásra jogosult fogvatartott elsősorban a  fogva tartás helyén gyakorolhatja választójogát, félbeszakítás
engedélyezésére csak szükség esetén kerülhet sor. A  félbeszakítás engedélyezése előtt egyeztetni kell a  BVOP
Fogvatartási Ügyek Főosztálya vezetőjével. A félbeszakításról rendelkező döntést olyan időpontban kell meghozni,
amelyet követően a fogvatartottnak lehetősége van a választójog gyakorlására.
11. Amennyiben a választásra jogosult fogvatartott félbeszakítás iránti kérelmet terjeszt elő, és nem mellékeli a választók
névjegyzékébe való felvételről szóló értesítést, a parancsnok által kijelölt személy tájékoztatja az érintett fogvatartottat
arról, hogy a helyi választási irodától másolatot kérhet a nyilvántartott adatairól.
12. Amennyiben a  szavazást megelőző munkanapig a  közügyektől eltiltó vagy választójogból kizáró jogerős ítélet
érkezik a bv. intézetbe, haladéktalanul a 14. pontban meghatározottak szerint kell eljárni. Ha a helyi választási szerv
tájékoztatása szerint a fogvatartott nem vehet részt a szavazáson, úgy erről történő egyidejű tájékoztatása mellett
– a korábbi engedélyezés ellenében – nem bocsátható félbeszakításra.
13. Az a  választásra jogosult fogvatartott, akinek átjelentkezés iránti kérelmét engedélyezték, más bv. intézetbe csak
rendkívül indokolt esetben szállítható át (pl. tárgyalás, előállítás, gyógykezelés), lehetőség szerint a választás napjára
ilyen esetben is vissza kell szállítani.
14. A választás hetében (2014. május 19. és 2014. május 23. között) a nyilvántartási szakterületnek kiemelt figyelemmel kell
kísérnie, hogy a választásra jogosult fogvatartottak esetében érkezett-e közügyektől vagy választójog gyakorlásától
eltiltó jogerős ítélet. Amennyiben ilyen tartalmú ítélet érkezik, arról írásban, a  kapcsolódó iratok másolatának
megküldésével, haladéktalanul tájékoztatja a helyi választási szerveket, és visszajelzést kér a választáson való részvétel
lehetőségével kapcsolatosan. Amennyiben a helyi választási szervek viszonttájékoztatása szerint a fogvatartott nem
vehet részt a választáson, úgy arról az érintettet legkésőbb 2014. május 23-ig értesíteni kell.
15. A választásra jogosult fogvatartott szavazásához elő kell készíteni egy őrzésbiztonsági szempontból megfelelő
helyiséget, ahol lehetőséget kell adni a titkos szavazásra.
16. A választás napján a  fogva tartás helye szerinti választási irodával egyeztetett időpontban kell lebonyolítani
a mozgóurnás szavazást. A mozgóurna igénylésére vonatkozó szabályokat a Ve. 91–92. §, 103–105. §, 110–111. §-ai
tartalmazzák.
17. A szavazásra kijelölt helyiségben a választásra jogosult fogvatartotton kívül kizárólag a szavazatszámláló bizottság
tagjai és a  fogvatartottat előállító személyek tartózkodhatnak, azonban – amennyiben ilyen irányú megkeresés
érkezik – a nemzetközi megfigyelők és a sajtó jelenlétét is biztosítani kell.
18. Az előállító személy minden voksolás után köteles átvizsgálni a szavazófülkét.
III. Fejezet
A személyi állomány választójogának biztosításával összefüggő feladatok
19. A szavazás napjára a  parancsnok a  szolgálatot úgy köteles szervezni, hogy a  szolgálatban lévő személyi állomány
választójogát lakóhelyén vagy tartózkodási helyén gyakorolhassa.
IV. Fejezet
Egyéb rendelkezések 20. A bv. intézetben biztosítani kell a választás önkéntességét, tisztaságát, titkosságát. Lehetővé kell tenni a fogyatékkal
élők szavazásának zökkenőmentes lebonyolítását.
21. A szavazás napján a BVOP-n ügyeleti bizottság működik.
22. A szavazás befejezését követően a parancsnok haladéktalanul jelentést tesz a BVOP ügyeleti bizottságának.
23. A választás titkosságának biztosítása érdekében – a Ve. 205.  § (2)  bekezdésére figyelemmel – a  választást követő
kilencvenedik nap utáni munkanapon a fogvatartottak választásával kapcsolatosan keletkezett és a bv. intézeteknél
lévő iratokat meg kell semmisíteni.
V. fejezet
Záró rendelkezések 24. Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
25. A parancsnokok a hatálybalépést követő 8 napon belül kötelesek belső szabályozóban rögzíteni a bv. intézet ezen
utasításban nem szabályozott feladatait.
26. Ez az utasítás 2014. augusztus 26-án hatályát veszti.
Csóti András bv. vezérőrnagy s. k.,
 országos parancsnok


text:
11/2015. (HK 1/2016.) HM VGHÁT szakutasítása a ruházati termékek 2016. gazdálkodási árainak megállapításáról.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint
a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről
szóló 2011. évi CXIII. törvény 52. § (2) bekezdése alapján
az alábbi
szakutasítást adom ki: 1. A szakutasítása hatálya a Magyar Honvédség önálló
központi és csapat ruházati gazdálkodást folytató katonai
szervezeteire, valamint a Magyar Honvédség személyi
állományára terjed ki.
2. A ruházati termékek 2016. évi gazdálkodási árait az
1. melléklet határozza meg.
3. A ruházati termékekben keletkezett kár összegének
megállapításakor az I. értékcsoportban nyilvántartott, új
cikk esetében az 1. mellékletben meghatározott általános forgalmi adóval növelt ár 100%-át, II. értékcsoportú,
használt cikk esetében az 1. mellékletben meghatározott
általános forgalmi adóval növelt ár 50%-át kell figyelembe
venni, illetve alkalmazni.
4. A ruházati termékek napi kölcsönzési díjának megállapításakor az 1. mellékletben meghatározott általános forgalmi adóval növelt ár 2%-át kell alkalmazni.
5. A Méretes Szabóság által végzendő szolgáltatások
során az 1. mellékletben meghatározott térítési díjat kell
alkalmazni.
6. Az 1. mellékletben nem szereplő ruházati termékek és
szolgáltatások gazdálkodási egységárait és térítési díjait,
valamint a rendszerből kivont, illetve kihordás alatt levő
cikkek Katonai Ruházati Ellátó Pontokon történő értékesítéséhez szükséges kedvezményes egységárakat az
MH Logisztikai Központ parancsnoka állapítja meg.
7. Ez a szakutasítás 2016. január 1-jén lép hatályba.
8. Ez a szakutasítás 2016. december 31-én hatályát
veszti.
Dr. Puskás Attila s. k.,


text:
2042/2013. (XII. 30.) Korm. határozata a falugazdász-hálózatnak a Magyar Agrár-, Élelmiszergazdasági és Vidékfejlesztési Kamara által történő átvételével kapcsolatos intézkedésekről.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy 2014. január 1-jével a jelenleg a megyei kormányhivatalok járási állat-egészségügyi hivatalaihoz
delegált falugazdász-hálózat által ellátott feladat- és hatáskörök, valamint az  ahhoz tartozó, összesen 467  fős
falugazdász-hálózat a  megyei kormányhivataloktól a  Magyar Agrár-, Élelmiszergazdasági és Vidékfejlesztési
Kamarához (a továbbiakban: NAK) kerüljön;
2. felhívja a  vidékfejlesztési minisztert, hogy az  1.  pontban foglaltak végrehajtásához szükséges ágazati jogalkotási
feladatok elvégzéséről gondoskodjon;
Felelős: vidékfejlesztési miniszter
határidő: 2013. december 31. 3. egyetért azzal, hogy az  1.  pontban foglaltak végrehajtása érdekében a  NAK és a  megyei kormányhivatalok külön
megállapodásban rendelkezzenek az  átadással kapcsolatos részletkérdésekről, különösen az  átvett feladatokhoz
tartozó létszám, ingó- és ingatlan-eszközállomány tekintetében;
Felelős: a megyei kormányhivatalok tekintetében a közigazgatási és igazságügyi miniszter
határidő: 2013. december 31.
4. egyetért azzal, hogy az  átvételre kerülő falugazdászok ideiglenes elhelyezésében a  megyei kormányhivatalok
segítséget nyújtsanak a  NAK részére, illetve az  önkormányzati tulajdonban lévő irodákat használó falugazdászok
ideiglenes elhelyezésének biztosítása érdekében a  kormánymegbízottak közreműködjenek a  települési
önkormányzatokkal történő tárgyalások során;
Felelős: a megyei kormányhivatalok tekintetében a közigazgatási és igazságügyi miniszter
határidő: azonnal
5. felhívja a  közigazgatási és igazságügyi minisztert, valamint a  vidékfejlesztési minisztert, hogy készítsen
előterjesztést a  falugazdász létszám átadásával összefüggő, 1652,46 millió Ft átcsoportosításáról a  Közigazgatási
és Igazságügyi Minisztérium fejezettől a NAK közfeladat ellátásának támogatását szolgáló költségvetési előirányzat
javára.
Felelős: közigazgatási és igazságügyi miniszter
vidékfejlesztési miniszter határidő: 2014. január 15.
orbán viktor s. k.,
 miniszterelnök