text:
1241/2019. (IV. 30.) Korm. határozata a FINA 2025. 21. és a FINA 2027. 22. Úszó-, Vízilabda-, Műugró, Műúszó és Nyíltvízi Világbajnokság és Masters Világbajnokság megrendezése érdekében pályázat benyújtásához szükséges kormányzati intézkedésekről.
A Kormány
 1. támogatja, hogy a  Magyar Úszó Szövetség (a továbbiakban: MÚSZ) pályázatot nyújtson be a  FINA 2025. évben
megrendezésre kerülő 21. vagy a  2027. évben megrendezésre kerülő 22. Úszó-, Vízilabda-, Műugró, Műúszó és
Nyíltvízi Világbajnokság és Masters Világbajnokság (a továbbiakban: Világbajnokság) rendezési jogának elnyerése
érdekében;
2. egyetért azzal, hogy – a  Nemzetközi Úszó Szövetség (a továbbiakban: FINA) döntése alapján – a  Világbajnokság
helyszíne Budapest és Balatonfüred legyen;
3. a sportról szóló 2004. évi I. törvény 50.  § (3)  bekezdés d)  pontja szerint a  FINA által előírt garanciát vállal
a  Világbajnokság megrendezésére azzal, hogy a  pályázati dokumentáció részét képező, a  Kormány részére
bemutatott angol és magyar nyelvű garanciavállalási dokumentumot a  Kormány nevében a  Miniszterelnökséget
vezető miniszter írja alá;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: azonnal 4. felhatalmazza a  miniszterelnököt, hogy az  1.  pont szerinti pályázat sikeres elnyerése esetén a  Világbajnokság
megrendezésére irányuló rendezvényszervezési szerződést a Kormány nevében aláírja;
5. felhívja a  kiemelt budapesti fejlesztésekért és nemzetközi sportpályázatokért felelős kormánybiztost, hogy
a Világbajnokság megrendezésére irányuló pályázattal kapcsolatos kormányzati feladatokat hangolja össze;
Felelős: kiemelt budapesti fejlesztésekért és nemzetközi sportpályázatokért felelős kormánybiztos
Határidő: folyamatos
6. felhívja a  kiemelt budapesti fejlesztésekért és nemzetközi sportpályázatokért felelős kormánybiztost, hogy
az  emberi erőforrások minisztere bevonásával – a  rendezési jog elnyerése esetén – készítsen előterjesztést
a Világbajnokság megrendezési költségeinek bemutatása és a szükséges költségvetési forrás biztosítása tárgyában;
Felelős: kiemelt budapesti fejlesztésekért és nemzetközi sportpályázatokért felelős kormánybiztos
emberi erőforrások minisztere
Határidő: a rendezési jog elnyerését követő 120 napon belül
 7. egyetért azzal, hogy a MÚSZ a Világbajnokság megrendezésére irányuló pályázat során a KKBK Kiemelt Kormányzati
Beruházások Központja Nonprofit Zártkörűen Működő Részvénytársasággal (a továbbiakban: KKBK Nonprofit Zrt.)
együttműködjön;
8. egyetért a  Világbajnokság megrendezésére irányuló pályázathoz szükséges pályázati díj és a  pályázási költségek
fedezetéül szolgáló legfeljebb 84 165 000 forint központi költségvetési támogatás biztosításával;
9. felhívja a pénzügyminisztert, hogy gondoskodjon a 8. pontban foglaltak megvalósítása érdekében a Magyarország
2019. évi központi költségvetésről szóló 2018. évi L. törvény 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti
kezelésű előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím, 11. Budapest és a  fővárosi agglomeráció fejlesztése
jogcímcsoport, 9. Kiemelt Nemzetközi Sportesemény Stratégia és sportesemény pályázatok jogcím javára
84 165 000 forint forrás biztosításáról;
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: azonnal 10. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy gondoskodjon a  8.  pontban foglaltak megvalósítása
érdekében támogatói okirat kibocsátásáról a  KKBK Nonprofit Zrt. és a  MÚSZ részére az  elszámolási kötelezettség,
a  fel nem használt támogatási összeg tekintetében pedig a visszafizetési kötelezettség, valamint a  pályázattal
kapcsolatban 2019. január 1-jétől felmerült kiadások elszámolhatóságának lehetősége rögzítésével, a  9.  pontban
nyújtott forrás terhére.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: a forrás rendelkezésre állását követően azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
219/2012. (VIII. 13.) Korm. rendelete az Európai Unió tisztviselőinek és más alkalmazottainak nyugdíjbiztosítási átutalásáról és visszautalásáról szóló törvény végrehajtásáról.
A Kormány az Európai Unió tisztviselőinek és más alkalmazottainak nyugdíjbiztosítási átutalásáról és visszautalásáról, valamint
egyes nyugdíjbiztosítási tárgyú és más kapcsolódó törvények módosításáról szóló 2012. évi CXII. törvény 11. §-ában kapott
felhatalmazás alapján, az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. Általános rendelkezések 1. § (1) Az uniós tisztviselőnek, illetve túlélő hozzátartozójának a nyugdíjbiztosítási átutalásra vagy visszautalásra irányuló, az
uniós rendelkezéseknek megfelelően az uniós intézménynél benyújtott és az uniós intézmény által megküldött
kérelme alapján a hatósági ügyekben első fokon a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság (a továbbiakban: Igazgatóság) jár el.
(2) Az uniós tisztviselő, illetve túlélő hozzátartozója a nyugdíjbiztosítási átutalás, illetve visszautalás elbírálásához
szükséges adatokat – az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság által e célra rendszeresített és a nyugdíjbiztosítási
igazgatási szervek honlapján, továbbá a kormányzati portálon közzétett adatlapon vagy elektronikus űrlapon – az
Igazgatóság felhívásának kézhezvételétől számított húsz munkanapon belül jelenti be Igazgatóságnak. Az adatlap és
az elektronikus űrlap adattartalmát az 1. melléklet határozza meg.
(3) Az e rendelet szerinti hatósági ügyekben az ügyintézési határidő negyvenöt munkanap. Ha az ügyintézési határidő
a tárgyévi valorizációs szorzószámok hatálybalépését megelőzően kezdődik, az ügyintézési határidő a tárgyévi
valorizációs szorzószámok hatálybalépését követő tizedik munkanapon jár le. Az ügyintézési határidő legfeljebb
tizenöt munkanappal hosszabbítható meg. Ha az uniós intézmény az (1) bekezdés szerinti kérelmet 2012.
szeptember 1-jét megelőzően küldte meg, az ügyintézési határidő 2012. szeptember 1-jén kezdődik.
2. Nyugdíjbiztosítási átutalás 2. § Az Európai Unió tisztviselőinek és más alkalmazottainak nyugdíjbiztosítási átutalásáról és visszautalásáról, valamint
egyes nyugdíjbiztosítási tárgyú és más kapcsolódó törvények módosításáról szóló 2012. évi CXII. törvény
(a továbbiakban: T.) 3. § (4) bekezdése szerinti, az egyes években figyelembe vehető járulékmértékeket a 2. melléklet
határozza meg. 3. § (1) A nyugdíjbiztosítási átutalásról szóló határozat – a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló
törvényben foglaltakon túl – tartalmazza a) a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerből történő nyugdíjbiztosítási átutalás során az egyes naptári évekre
figyelembevételre kerülő szolgálati időt és keresetet, jövedelmet, b) a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerből történő nyugdíjbiztosítási átutalás összegét,
c) a T. 2. § (3) bekezdésében foglaltakról történő tájékoztatást.
(2) A határozat végrehajthatóvá válásáról az uniós intézményt is értesíteni kell.
(3) Magánnyugdíjpénztárból történő nyugdíjbiztosítási átutalás esetén a határozatot közölni kell
a magánnyugdíjpénztárral, és értesíteni kell a határozat végrehajthatóvá válásáról. A határozat végrehajthatóvá
válásáról szóló értesítésben fel kell tüntetni azt az időpontot, amelyet az uniós intézmény a nyugdíjbiztosítási
átutalásra történő felhívásában a nyugdíjbiztosítási átutalás teljesítésének időpontjaként megjelölt.
4. § (1) A magánnyugdíjpénztár a magánnyugdíjpénztárból történő nyugdíjbiztosítási átutalás összegét a nyugdíjbiztosítási
átutalásról szóló határozat végrehajthatóvá válásáról szóló értesítés kézhezvételét követő tizennyolc munkanapon
belül átutalja a Nyugdíjbiztosítási Alapnak. (2) A nyugdíjbiztosítási átutalás összegét kizárólag a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerből történő nyugdíjbiztosítási
átutalás esetén a nyugdíjbiztosítási átutalásról szóló határozat végrehajthatóvá válását követő tizennyolc
munkanapon belül, részben magánnyugdíjpénztárból történő nyugdíjbiztosítási átutalás esetén
a magánnyugdíj-pénztár átutalását követő tíz munkanapon belül kell átutalni a Nyugdíjbiztosítási Alapból az uniós
intézménynek. 3. Nyugdíjbiztosítási visszautalás 5. § (1) Az uniós tisztviselő, illetve túlélő hozzátartozója az 1. § (2) bekezdése szerinti adatlappal, elektronikus űrlappal
egyidejűleg az Igazgatóságnak megküldi az uniós intézmény igazolását az uniós tisztviselő szolgálati idejéről,
jövedelméről, az uniós intézmény által levont járulékokról és ezek éves hozamáról.
(2) A nyugdíjbiztosítási visszautalásról szóló határozat – a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló
törvényben foglaltakon túl – tartalmazza
a) az egyes naptári évekre figyelembe vehető szolgálati időt,
b) az egyes naptári évekre figyelembe vehető beszámított jövedelmet,
c) a Nyugdíjbiztosítási Alapot megillető összeget,
d) az uniós tisztviselőt, illetve a túlélő hozzátartozót megillető összeget, továbbá, hogy ezt az uniós tisztviselő, illetve
túlélő hozzátartozójának rendelkezése alapján hova kell átutalni.
(3) A nyugdíjbiztosítási visszautalás összegét az uniós intézmény a Nyugdíjbiztosítási Alapnak utalja át. Az uniós
tisztviselőt, illetve a túlélő hozzátartozót megillető összeget a nyugdíjbiztosítási visszautalásról szóló határozat
végrehajthatóvá válását követő tizennyolc munkanapon belül kell a Nyugdíjbiztosítási Alapból átutalni.
4. Záró rendelkezések 6. § Ez a rendelet 2012. szeptember 1-jén lép hatályba.
7. § Ez a rendelet az Európai Közösségek tisztviselőinek személyzeti szabályzatáról és egyéb alkalmazottainak alkalmazási
feltételeiről szóló, 1968. február 29-i 259/68/EGK, Euratom, ESZAK tanácsi rendelet VIII. melléklete 11. cikkének való
megfelelést szolgálja.
8. § Hatályát veszti a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény végrehajtásáról szóló 168/1997.
(X. 6.) Korm. rendelet
a) 89/A. §-a,
b) 4. számú melléklete.
Dr. Semjén Zsolt s. k.,
miniszterelnök-helyettes


text:
2014. IX. törvény a víz alatti kulturális örökség védelméről szóló UNESCO egyezmény kihirdetéséről.
1. § Az  Országgyűlés e  törvénnyel felhatalmazást ad a  víz alatti kulturális örökség védelméről szóló egyezmény
(a továbbiakban: Egyezmény) kötelező hatályának elismerésére.
2. § Az Országgyűlés az Egyezményt e törvénnyel kihirdeti.
3. § Az Egyezmény hiteles angol nyelvű szövege és annak hivatalos magyar nyelvű fordítása a következő:
A törvényt az Országgyűlés a 2014. február 6-i ülésnapján fogadta el.
Egyezmény a víz alatti kulturális örökség védelméről Az Egyesült Nemzetek Nevelésügyi, Tudományos és Kulturális Szervezetének Általános Konferenciája a  Párizsban,
2001. október 15. és november 3. között megrendezett 31. ülésszakán
elismerve az emberiség kulturális örökségének elválaszthatatlan részét, valamint a népek, nemzetek történelmében
és a  közös örökség kapcsán egymással fenntartott kapcsolataikban különösen fontos tényezőt képező víz alatti
kulturális örökség jelentőségét;
felismerve a  víz alatti kulturális örökség védelmének és megőrzésének fontosságát, továbbá azt, hogy ez  minden
állam felelőssége;
megállapítva, hogy a víz alatti kulturális örökség iránti közérdeklődés és közmegbecsülés egyre nő;
meggyőződve a  víz alatti kulturális örökség védelmével és megőrzésével kapcsolatos kutatások, információk és
oktatás fontosságáról;
meggyőződve arról, hogy a  nagyközönségnek joga van a  víz alatti kulturális örökség helyben történő, felelős és
roncsolásmentes feltárásából adódó oktatási és szabadidős lehetőségek igénybevételére, továbbá arról, hogy
a közoktatás értékes módon járul hozzá az örökség megismeréséhez, megbecsüléséhez és megóvásához;
tudatában annak, hogy a  víz alatti kulturális örökség ki van téve a  vele kapcsolatos jogtalan tevékenységek
fenyegetésének, és ezért az ilyen tevékenységek megelőzése céljából szigorúbb intézkedéseket kell bevezetni;
annak tudatában, hogy megfelelően kell reagálni azokra az  esetlegesen negatív hatásokra, amelyek a  víz alatti
kulturális örökséget valamilyen jogszerű tevékenység kapcsán mellékesen érhetik;
mély aggodalommal szemlélve a  víz alatti kulturális örökség fokozódó mértékű kereskedelmi célú kiaknázását és
különösképpen a  víz alatti kulturális örökséghez tartozó értékek értékesítésére, megvásárlására, illetve cseréjére
irányuló egyes tevékenységeket;
tudatában annak, hogy a  rendelkezésre álló fejlett technológia megkönnyíti a  víz alatti kulturális örökség
felkutatását és feltárását;
abban a  meggyőződésben, hogy az  államok, a  nemzetközi szervezetek, a  tudományos intézmények,
a  szakmai szervezetek, az  archeológusok, a  búvárok, más érdekeltek, valamint a  nagyközönség széles körének
együttműködése nélkülözhetetlenül fontos a víz alatti kulturális örökség megóvása szempontjából;
figyelembe véve, hogy a  víz alatti kulturális örökség felkutatása, feltárása és védelme szükségessé teszi speciális
tudományos módszerek alkalmazását, megfelelő technika és felszerelés használatát, valamint a  magas szintű
szakmai specializációt, amelyek mind egységes irányadó kritériumok szükségességére utalnak;
felismerve a víz alatti kulturális örökség védelmére és megóvására irányuló és a nemzetközi joggal és gyakorlattal
– ezen belül a  kulturális javak jogtalan behozatalának, kivitelének és tulajdona jogtalan átruházásának
megakadályozását és megelőzését szolgáló eszközökről szóló, 1970. november 14-i UNESCO-egyezménnyel, a világ
kulturális és természeti örökségének védelméről szóló, 1972. november 16-i UNESCO-egyezménnyel, valamint
az Egyesült Nemzetek Szervezete 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezményével – összhangban álló jogszabályok
egységes szerkezetbe foglalásának és fokozatos fejlesztésének szükségességét;
azzal az  elkötelezettséggel, hogy a  víz alatti kulturális örökség értékeinek helyben történő megőrzésére, illetve
szükség esetén tudományos vagy állagmegóvási célból azok körültekintő felszínre hozására irányuló intézkedések
hatékonysága nemzetközi, regionális és nemzeti szinten egyaránt javuljon;
úgy határozván 29. ülésszakán, hogy ezt a kérdést nemzetközi egyezmény tárgyává kell tenni,
2001. november 2-án elfogadta ezt az Egyezményt.
1. cikk – Fogalommeghatározások
A jelen Egyezmény alkalmazásában:
1. (a) A  „víz alatti kulturális örökség” fogalmába beletartozik minden olyan emberi jelenlétre utaló kulturális,
történelmi vagy régészeti jellegű maradvány, amely részben vagy egészében, időszakosan vagy
folyamatosan legalább 100 éven át víz alatt volt, például:
(i) helyszínek, építmények, épületek, tárgyi leletek és emberi maradványok, azok archeológiai és
természeti környezetével együtt;
(ii) vízi, légi és egyéb járművek, illetve azok valamilyen része, rakománya vagy egyéb tartozéka, azok
archeológiai és természeti környezetével együtt; és
(iii) történelem előtti korok tárgyi emlékei.
(b) A tengerfenéken lefektetett csővezetékek és kábelek nem tekintendők a víz alatti kulturális örökség részének.
(c) A csővezetékeken és kábeleken kívül a tenger mélyén telepített egyéb, még használatban lévő berendezések
nem tekintendők a víz alatti kulturális örökség részének.
 2. (a) A „részes államok” kifejezés azokra az  államokra vonatkozik, amelyek elfogadták a  jelen Egyezmény jogilag
kötelező hatályát, és amelyek vonatkozásában az érvényben és hatályban van.
(b) A  jelen Egyezmény értelemszerűen alkalmazandó azokra a  26.  cikk 2. bekezdés b)  pontjában említett
területekre, amelyek az  ugyanezen bekezdésben részletezett feltételek szerint válnak a  jelen Egyezmény
részeseivé, és ennyiben a „részes államok” kifejezés ezekre a területekre is vonatkozik.
3. Az „UNESCO” az Egyesült Nemzetek Nevelésügyi, Tudományos és Kulturális Szervezete angol nevének rövidítése.
 4. A „főigazgató” alatt az UNESCO főigazgatója értendő.
 5. A „Terület” a nemzeti felségterületeken túli tengerfeneket és óceáni talapzatot, valamint ezek altalaját jelenti.
 6. A „víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységek” alatt olyan tevékenységek értendők, amelyek elsődleges
tárgyát a  víz alatti kulturális örökség képezi, és amelyek közvetve vagy közvetlenül, fizikailag megbolygathatják,
vagy más módon károsíthatják a víz alatti kulturális örökség értékeit.
7. A „víz alatti kulturális örökségre mellékesen kiható tevékenységek” alatt olyan tevékenységek értendők, amelyek
– annak ellenére, hogy nem a  víz alatti kulturális örökség az  egyetlen vagy az  egyik elsődleges tárgyuk –
megbolygathatják, vagy más módon károsíthatják a víz alatti kulturális örökség értékeit.
8. Az „állami tulajdonú vízi és légi járművek” kifejezés azokra a  hadihajókra és egyéb vízi, illetve légi járművekre
vonatkozik, amelyek az  elsüllyedés időpontjában az  állam tulajdonában vagy üzemeltetésében álltak, amelyeket
kizárólag nem kereskedelmi célokra használtak, továbbá amelyeket ekként azonosítottak, és amelyek egyebekben
megfelelnek a víz alatti kulturális örökség meghatározásában foglaltaknak.
9. A  „Szabályok” kifejezés alatt a  víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységekkel kapcsolatos, és a  jelen
Egyezmény 33. cikkében említett szabályok értendők.
2. cikk – Célkitűzések és általános alapelvek
 1. A jelen Egyezmény célja a víz alatti kulturális örökség védelmének biztosítása és megszilárdítása.
 2. A részes államok együttműködnek a víz alatti kulturális örökség védelmében.
 3. A  részes államok a  jelen Egyezmény rendelkezéseinek megfelelően az  emberiség javára megőrzik a  víz alatti
kulturális örökséget.
 4. A víz alatti kulturális örökség védelmében a részes államok külön-külön, vagy a körülményektől függően együttesen
megtesznek a  jelen Egyezménynek és a  nemzetközi jognak megfelelő minden szükséges intézkedést, és e  cél
elérése érdekében a lehetőségeikkel összhangban rendelkezésükre álló legcélszerűbb eszközöket veszik igénybe.
5. A  víz alatti kulturális örökség értékeinek helyben történő megőrzése elsőbbséget élvez az  érintett örökségre
irányuló bármilyen tevékenység engedélyezésével, illetve végzésével szemben.
6. A felszínre hozott víz alatti kulturális örökséget az értékek hosszú távú megóvásának szempontjait figyelembe véve
kell elhelyezni, konzerválni és kezelni.
7. A víz alatti kulturális örökség értékei kereskedelmi célból nem hasznosíthatók.
 8. Az érintett államok gyakorlatával és a nemzetközi joggal – ezen belül az Egyesült Nemzetek Szervezete Tengerjogi
Egyezményével – összhangban a  jelen Egyezményben foglaltak nem értelmezhetők azoknak a  szabályoknak
a módosításaként, amelyek a nemzetközi jog és az állami gyakorlat szuverén mentességeire vagy az egyes államokat
saját állami tulajdonú vízi és légi járműveik kapcsán megillető jogokra vonatkoznak.
9. A részes államok biztosítják a tengeri vizekben fellelt emberi maradványok kellő tiszteletét.
 10. A  víz alatti kulturális örökség megfigyelését, illetve dokumentálását biztosító felelős és roncsolásmentes feltárást
ösztönözni kell annak érdekében, hogy a nagyközönség megismerje, megbecsülje és óvja az örökséget, kivéve, ha
az ilyen feltárás nem egyeztethető össze az értékek védelmének és kezelésének szempontjaival.
11. A  jelen Egyezmény alapján végrehajtott egyetlen jogi aktus vagy tevékenység sem ad alapot a  nemzeti
szuverenitással vagy joghatósággal kapcsolatos követelésekre, illetve azok megtámadására vagy vitatására.
3. cikk – Összefüggések a jelen Egyezmény és az Egyesült Nemzetek Szervezete Tengerjogi
Egyezménye között
A jelen Egyezményben foglaltak nem érintik a  nemzetközi jog – ezen belül az  Egyesült Nemzetek Szervezete
Tengerjogi Egyezménye – alapján az  államokat megillető jogokat és terhelő kötelezettségeket, valamint azok
joghatóságát. A  jelen Egyezményt a  nemzetközi joggal – ezen belül az  Egyesült Nemzetek Szervezete Tengerjogi
Egyezményével – kapcsolatban és azzal összeegyeztethető módon kell értelmezni és alkalmazni.
4. cikk – Az Egyezmény összefüggése a roncsok mentésére és a leletekre vonatkozó joggal
Azok a víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységek, amelyekre a jelen Egyezmény vonatkozik, nem esnek
a roncsok mentésére és a leletekre vonatkozó jog hatálya alá, hacsak:
(a) azt az illetékes hatóságok nem engedélyezik,
(b) az nem áll teljes összhangban a jelen Egyezményben foglaltakkal, és
(c) az nem biztosítja, hogy a felszínre hozott víz alatti kulturális örökség maximális védelemben részesüljön.
5. cikk – A víz alatti kulturális örökségre mellékesen kiható tevékenységek
Minden részes állam a  rendelkezésére álló legcélszerűbb eszközöket veszi igénybe azoknak a  kedvezőtlen
hatásoknak a megelőzése, illetve enyhítése céljából, amelyek a  joghatósága alá tartozó tevékenységek miatt a víz
alatti kulturális örökséget mellékesen esetleg érhetik.
6. cikk – Kétoldalú, regionális, illetve egyéb többoldalú megállapodások
 1. A részes államokat ez az Egyezmény arra ösztönzi, hogy a víz alatti kulturális örökség megóvása érdekében kössenek
kétoldalú, regionális vagy egyéb többoldalú megállapodásokat, illetve a már meglévő megállapodásaikat fejlesszék
tovább. Minden ilyen megállapodásnak tökéletes összhangban kell állnia a  jelen Egyezmény rendelkezéseivel,
és nem gyengítheti annak egyetemes jellegét. Ezekben a  megállapodásokban az  államok olyan szabályokat
és szabályozásokat fogadhatnak el, amelyek a  jelen Egyezményben foglaltaknál magasabb szintű védelmet
biztosítanak a víz alatti kulturális örökségnek.
2. Az  ilyen kétoldalú, regionális, illetve egyéb többoldalú megállapodásban részes felek felhívhatják az  érintett víz
alatti kulturális örökséggel igazolhatóan – mindenekelőtt kulturális, történelmi vagy archeológiai – kapcsolatban
álló államokat arra, hogy csatlakozzanak az ilyen megállapodásokhoz.
3. A jelen Egyezmény nem változtatja meg az elsüllyedt vízi járművek védelmével kapcsolatban a részes államok azon
jogait és kötelezettségeit, amelyek az  Egyezmény elfogadása előtt megkötött kétoldalú, regionális, illetve egyéb
többoldalú megállapodásaikból fakadnak, és különösen azokat a jogokat és kötelezettségeket nem változtatja meg,
amelyek összhangban állnak a jelen Egyezmény céljaival.
7. cikk – Belső tengeri vízterületekben, szigetek közötti vizekben és felségvizekben fellelhető víz alatti
kulturális örökség
1. A  részes államok szuverenitásuk gyakorlása során kizárólagos jogosultsággal rendelkeznek a  belső tengeri
vízterületeikben, szigetek közötti vizeikben és felségvizeikben fellelhető víz alatti kulturális örökségre irányuló
tevékenységek szabályozása és engedélyezése terén.
2. A  víz alatti kulturális örökség védelmére vonatkozó egyéb nemzetközi megállapodások és nemzetközi jogi
szabályok sérelme nélkül a  részes államok a  belső tengeri vízterületeikben, szigetek közötti vizeikben és
felségvizeikben fellelhető víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységek vonatkozásában megkövetelik
a Szabályok alkalmazását.
3. Szuverenitásuk gyakorlása során és az államok egymás közötti általános gyakorlatának elfogadása mellett a részes
államoknak a  szigetek közötti vizeikben és felségvizeikben fellelhető állami tulajdonú vízi és légi járművek
megóvásának legjobb módszereire vonatkozó együttműködés kialakítása céljából tájékoztatniuk kell a  jelen
Egyezményről azt az  államot, amelynek zászlója alatt a  járművek közlekedtek és adott esetben a  felfedezett
azonosítható állami tulajdonú vízi és légi járművekkel igazolhatóan – mindenekelőtt kulturális, történelmi vagy
archeológiai – kapcsolatban álló többi államot.
8. cikk – Víz alatti kulturális értékek a csatlakozó övezetben
Csatlakozó övezeteiken belül a  részes államok az  Egyesült Nemzetek Szervezete Tengerjogi Egyezményében
foglalt 9. és 10. cikk sérelme nélkül és azt kiegészítve, továbbá a Tengerjogi Egyezmény 303. cikk 2. bekezdésével
összhangban szabályozhatják és engedélyezhetik a víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységeket. Ennek
során megkövetelik a Szabályok alkalmazását.
9. cikk – Jelentéstételi és értesítési kötelezettség a kizárólagos gazdasági övezetben és a kontinentális
talapzaton
1. Minden részes államnak feladata, hogy a jelen Egyezménnyel összhangban óvja a kizárólagos gazdasági övezetében
és kontinentális talapzatán fellelhető víz alatti kulturális örökséget. Ennek megfelelően:
(a) minden részes állam megköveteli, hogy amennyiben az  állampolgára vagy lobogója alatt közlekedő hajó
parancsnoka vagy vízijármű vezetője az adott állam kizárólagos gazdasági övezetében, illetve kontinentális
talapzatán víz alatti kulturális örökséget fedez fel, vagy víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységet
kíván végezni, jelentse be a felfedezett leletet, illetve a tevékenységet;
(b) valamely másik részes állam kizárólagos gazdasági övezetében, illetve kontinentális talapzatán:
(i) a részes állam megköveteli, hogy az állampolgár, a hajó parancsnoka vagy a vízijármű vezetője neki
és a másik részes államnak egyaránt jelentse be a felfedezett leletet, illetve a tevékenységet;
(ii) vagy a részes állam megköveteli, hogy az állampolgár, a hajó parancsnoka vagy a vízijármű vezetője
jelentse be neki a  felfedezett leletet, illetve a  tevékenységet, majd saját maga gondoskodik arról,
hogy a bejelentés az összes többi részes államhoz is gyorsan és hatékonyan eljusson.
2. A  részes államok a  megerősítő, elfogadási, jóváhagyási, illetve csatlakozási okirataik letétbe helyezésekor
nyilatkoznak arról, hogy a jelen cikk 1. bekezdés (b) pontjában foglaltak alapján milyen módon kívánják továbbítani
a bejelentéseket.
3. A részes államok értesítik a főigazgatót a jelen cikk 1. bekezdésében foglaltak alapján nekik bejelentett leletekről,
illetve tevékenységekről.
4. A főigazgató haladéktalanul tájékoztatja az összes részes államot a jelen cikk 3. bekezdésében foglaltak alapján neki
küldött értesítés tartalmáról.
5. Bármely részes állam bejelentheti igényét annak a  részes államnak, amelynek kizárólagos gazdasági övezetében
vagy kontinentális talapzatán a víz alatti kulturális örökség található, hogy konzultálni kíván vele az adott víz alatti
kulturális örökség hatékony védelmének módjáról. Az ilyen igénybejelentés jogalapját az adott államnak a feltárt víz
alatti kulturális örökséghez fűződő igazolható – mindenekelőtt kulturális, történelmi vagy archeológiai – kapcsolata
képezi.
10. cikk – A víz alatti kulturális örökség védelme a kizárólagos gazdasági övezetben és a kontinentális
talapzaton
1. A  kizárólagos gazdasági övezetben, illetve a  kontinentális talapzaton fellelt víz alatti kulturális örökségre irányuló
bármely tevékenység csak akkor engedélyezhető, ha összhangban áll a jelen cikk rendelkezéseivel.
2. Az  a  részes állam, amelynek kizárólagos gazdasági övezetében, illetve kontinentális talapzatán víz alatti kulturális
örökség található, jogosult megtiltani, illetve engedélyezni az  ilyen örökségre irányuló tevékenységet, hogy ezzel
a  nemzetközi jogban, ezen belül az  Egyesült Nemzetek Szervezete Tengerjogi Egyezményében foglaltaknak
megfelelően megakadályozza a szuverén jogaiba, illetve joghatóságába való beavatkozást.
3. Ha valamely részes állam kizárólagos gazdasági övezetében, illetve kontinentális talapzatán víz alatti kulturális
örökséget fedeznek fel vagy víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységet akarnak folytatni, akkor a részes
állam:
(a) értesíti az összes olyan részes államot, amelyek a 9. cikk 5. bekezdésében foglaltak alapján igénybejelentéssel
éltek, és konzultál velük arról, hogyan lehetne az örökséget a leghatékonyabban megóvni;
(b) „koordináló államként” koordinálja ezeket a  konzultációkat, hacsak kifejezetten ki nem jelenti, hogy nem
kívánja ezt a funkciót ellátni, mely esetben azok a részes államok, amelyek a 9. cikk 5. bekezdésében foglaltak
alapján igénybejelentéssel éltek, kijelölnek egy koordináló államot.
4. A  koordináló állam – nem érintve a  részes államok azon kötelezettségét, hogy a  nemzetközi joggal összhangban
minden lehetséges intézkedést megtegyenek a  víz alatti kulturális örökség védelmében, és ezzel megóvják azt
a  közvetlenül fenyegető veszélyektől, többek között a  fosztogatástól – a  jelen Egyezményben foglaltak szerint
minden célszerű intézkedést megtehet és/vagy minden szükséges engedélyt megadhat – akár a  konzultációk
előtt is – annak érdekében, hogy elhárítsa a víz alatti kulturális örökséget akár emberi tevékenység, többek között
fosztogatás, akár más ok miatt közvetlenül fenyegető veszélyeket. A  koordináló állam az  ilyen intézkedések
megtételéhez más részes államok segítségét kérheti.
5. A koordináló állam:
(a) olyan védelmi intézkedéseket foganatosít, amelyeket egyeztetett a  konzultáló államokkal – ideértve
a koordináló államot is –, hacsak a konzultáló államok, köztük a koordináló állammal, nem állapodnak meg
abban, hogy az intézkedéseket egy másik részes állam foganatosítsa;
(b) a  Szabályoknak megfelelően minden szükséges engedélyt megad az  ilyen egyeztetett intézkedések
végrehajtásához, hacsak a  konzultáló államok, köztük a  koordináló állammal, nem állapodnak meg abban,
hogy az engedélyeket egy másik részes állam adja meg;
(c) minden szükséges előzetes kutatást elvégezhet a víz alatti kulturális örökségen, és ehhez minden szükséges
engedélyt megadhat. Ezen kívül az  eredményekről haladéktalanul tájékoztatja a  főigazgatót, aki a  kapott
információkat azonnal továbbadva hozzáférhetővé teszi azokat a többi részes állam számára.
6. A  koordináló állam a  jelen cikk szerinti egyeztető konzultációkon, továbbá az  intézkedések foganatosítása,
az előzetes kutatások végrehajtása és/vagy a szükséges engedélyek megadása során nem saját érdekeit képviseli,
hanem az  összes részes állam nevében jár el. Az  ilyen fellépés önmagában nem teremt alapot olyan elsőbbségi,
illetve joghatósági jogok érvényesítésére, amelyekről a  nemzetközi jog – ezen belül az  Egyesült Nemzetek
Szervezetének Tengerjogi Egyezménye – nem rendelkezik.
7. A  jelen cikk 2. és 4. bekezdésében foglaltakra figyelemmel semmilyen, az  állami tulajdonú vízi és légi járművekre
irányuló tevékenység nem végezhető a lobogó szerinti állam hozzájárulása és a koordináló állam együttműködése
nélkül.
11. cikk – Bejelentés és értesítés a Területen
 1. A  részes államok felelőssége, hogy a  jelen Egyezményben, valamint az  Egyesült Nemzetek Szervezete Tengerjogi
Egyezményének 149.  cikkében foglaltaknak megfelelően megóvják a  Területen található víz alatti kulturális
örökséget. Következésképpen, ha egy részes állam valamely állampolgára vagy a  zászlaja alatt hajózó valamely
vízi jármű a Területen víz alatti kulturális örökséget fedez fel, vagy arra irányuló tevékenységet kíván végezni, akkor
a részes állam megköveteli, hogy az állampolgár, illetve a vízi jármű kapitánya bejelentse a felfedezett leletet, illetve
a tevékenységet.
2. A részes államok értesítik a főigazgatót és a Nemzetközi Tengerfenék Hatóság főtitkárát a bejelentett felfedezésről,
illetve tevékenységről.
3. A  főigazgató a  részes államok által közölt információkat haladéktalanul hozzáférhetővé teszi a  többi részes állam
számára.
4. Bármely részes állam bejelentheti a főigazgatónak konzultációs igényét arra vonatkozólag, hogyan lehetne az adott
víz alatti kulturális örökség hatékony védelméről gondoskodni. Az ilyen bejelentésre az adhat alapot, ha a bejelentő
részes államnak igazolhatóan valamilyen köze van az  érintett víz alatti kulturális örökséghez, miközben külön
figyelmet kell szentelni az  államokat kulturális, történelmi, illetve archeológiai alapon megillető elsőbbségi jogok
érvényesülésének.
12. cikk – A Területen fellelhető víz alatti kulturális örökség védelme
 1. A  Területen fellelt víz alatti kulturális örökségre irányuló bármely tevékenység csak akkor engedélyezhető, ha
összhangban áll a jelen cikk rendelkezéseivel.
 2. A  főigazgató felhívja azokat a  részes államokat, amelyek a  11.  cikk 4. bekezdésében foglaltak szerint
igénybejelentéssel éltek, hogy konzultáljanak arról, hogyan lehetne a  víz alatti kulturális örökséget
a leghatékonyabban megóvni, és a konzultációk koordinálására jelöljenek ki maguk közül egy „koordináló államot”.
A főigazgató a Nemzetközi Tengerfenék Hatóságot is felkéri a konzultációkon való részvételre.
3. A  részes államok a  jelen Egyezményben foglaltak szerint minden célszerű intézkedést megtehetnek – szükség
esetén akár a konzultációk előtt is – annak érdekében, hogy elhárítsák a víz alatti kulturális örökséget akár emberi
tevékenység, többek között fosztogatás, akár más ok miatt közvetlenül fenyegető veszélyeket.
4. A koordináló állam:
(a) olyan védelmi intézkedéseket foganatosít, amelyeket egyeztetett a  konzultáló államokkal – ideértve
a koordináló államot is –, hacsak a konzultáló államok, köztük a koordináló állammal, nem állapodnak meg
abban, hogy az intézkedéseket egy másik részes állam foganatosítsa; és
(b) a  jelen Egyezményben foglaltaknak megfelelően minden szükséges engedélyt megad az  ilyen egyeztetett
intézkedések végrehajtásához, hacsak a konzultáló államok, köztük a koordináló állammal, nem állapodnak
meg abban, hogy az engedélyeket egy másik részes állam adja meg.
5. A  koordináló állam minden szükséges előzetes kutatást elvégezhet a  víz alatti kulturális örökségen, és ehhez
minden szükséges engedélyt megadhat. Ezenkívül az eredményekről haladéktalanul tájékoztatja a főigazgatót, aki
a kapott információkat azonnal továbbadva hozzáférhetővé teszi azokat a többi részes állam számára.
6. A  koordináló állam a  jelen cikk szerinti egyeztető konzultációkon, továbbá az  intézkedések foganatosítása,
az  előzetes kutatások végrehajtása és/vagy a  szükséges engedélyek megadása során az  emberiség egészének
érdekében, az  összes részes állam nevében jár el. Az  érintett víz alatti kulturális örökség vonatkozásában külön
figyelmet kell szentelni az  államokat kulturális, történelmi, illetve archeológiai alapon megillető elsőbbségi jogok
érvényesülésének.
7. A  lobogó szerinti állam hozzájárulása nélkül egyik részes állam sem végezhet vagy engedélyezhet a  Területen
fellelhető állami tulajdonú vízi és légi járművekre irányuló tevékenységet.
13. cikk – Szuverén mentesség
Azok a nem kereskedelmi céllal üzemeltetett hadihajók és szuverén mentességet élvező más állami tulajdonú vízi
járművek vagy katonai légi járművek, amelyek rendeltetésüknek megfelelően szokásos üzemmódban működnek és
nem végeznek víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységet, nem kötelezhetők a víz alatti kulturális örökség
részét képező leleteknek a jelen Egyezmény 9., 10., 11. és 12.  cikkében foglaltak szerinti bejelentésére. Ugyanakkor
a  részes államok a  nem kereskedelmi céllal üzemeltetett hadihajóik és szuverén mentességet élvező más állami
tulajdonú vízi járműveik vagy katonai légi járműveik működését nem zavaró, illetve hadműveleti képességeit nem
gyengítő célszerű intézkedések foganatosításával biztosítják – az ésszerűség és a kivitelezhetőség határain belül –
a jelen Egyezmény 9., 10., 11. és 12. cikkében foglaltaknak való megfelelést.
14. cikk – A területre való belépésnek, továbbá a víz alatti kulturális örökség kereskedelmének és
birtoklásának ellenőrzése
A részes államok intézkedéseket hoznak a  jogellenes módon kivitt és/vagy felszínre hozott víz alatti kulturális
örökség területükre való belépésének, kereskedelmének, illetve birtoklásának megakadályozására, amennyiben
az értékek felszínre hozatala ellentétben áll a jelen Egyezményben foglaltakkal.
15. cikk – A részes államok fennhatósága alatt álló területek használatának tilalma
A részes államok területeik – ezen belül tengeri kikötőik, valamint a kizárólagos fennhatóságuk, illetve ellenőrzésük
alá tartozó mesterséges szigetek, létesítmények és építmények – használatát tiltó intézkedéseket hoznak a víz alatti
kulturális örökségre irányuló minden olyan tevékenység megakadályozására, amely nincs összhangban a  jelen
Egyezménnyel.
16. cikk – Állampolgárokra és vízi járművekre vonatkozó intézkedések
A részes államok minden célszerű intézkedést megtesznek annak érdekében, hogy állampolgáraik és a  zászlajuk
alatt hajózó vízi járművek ne végezzenek víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységet a jelen Egyezménnyel
össze nem egyeztethető módon.
17. cikk – Szankciók
 1. Minden részes állam szankciókkal sújtja a jelen Egyezmény végrehajtására hozott intézkedések be nem tartását.
 2. A  szabálysértések vonatkozásában alkalmazandó szankciók szigorának hatékonyan kell biztosítania a  jelen
Egyezmény betartását, továbbá megfelelő visszatartó erővel kell rendelkezniük, bárhol legyen is a  tett helyszíne,
továbbá meg kell fosztania az elkövetőket az illegális tevékenységből nyert javaktól.
3. A részes államok együttműködnek a jelen cikk alapján alkalmazott szankcióik érvényesítése érdekében.
18. cikk – A víz alatti kulturális örökség lefoglalása és rendelkezés az értékek felett
 1. Minden részes állam intézkedéseket hoz a területén fellelt és a jelen Egyezménnyel össze nem egyeztethető módon
felszínre hozott víz alatti kulturális örökség lefoglalására.
 2. Minden részes állam nyilvántartást vezet a jelen Egyezmény alapján lefoglalt víz alatti kulturális örökségről, továbbá
minden ésszerű intézkedést megtesz az értékek állagának megóvása érdekében.
 3. Minden részes állam értesíti a  főigazgatót, valamint azokat az  államokat, amelyek az  érintett víz alatti kulturális
örökséggel igazolhatóan – mindenekelőtt kulturális, történelmi vagy archeológiai – kapcsolatban állnak, a  jelen
Egyezmény alapján foganatosított foglalásokról.
4. A  víz alatti kulturális örökséget lefoglaló részes állam a  leletek konzerválásának és vizsgálatának, valamint
a  szóródott leletegyüttes ismételt összeállításának szükségességét, a  nyilvános bemutatás igényét, továbbá
az  egyéb kiállítási és oktatási szempontokat figyelembe véve, ezenkívül az  érintett víz alatti kulturális örökséggel
igazolhatóan – mindenekelőtt kulturális, történelmi vagy archeológiai – kapcsolatban álló államok érdekeit szem
előtt tartva gondoskodik arról, hogy a lefoglalt örökség a köz javát szolgálja.
19. cikk – Együttműködés és az információk megosztása
 1. A részes államok együttműködnek és segítik egymást a víz alatti kulturális örökség jelen Egyezmény alapján történő
megóvásában és kezelésében, ezen belül – amennyiben megvalósítható – az örökség leletanyagának vizsgálatában,
feltárásában, dokumentálásában, állagmegóvásában, tanulmányozásában és bemutatásában.
2. A  részes államok a  jelen Egyezmény céljaival összeegyeztethető mértékben vállalják, hogy a  víz alatti kulturális
örökségre, ezen belül annak feltárására, a  megtalálás helyére, a  jelen Egyezménnyel ellentétben, illetve
a  nemzetközi jog megsértésével feltárt vagy felszínre hozott örökségre, az  alkalmazott tudományos módszerekre
és technológiákra, valamint az  érintett örökséggel összefüggő jogi fejleményekre vonatkozó információikat
megosztják a többi részes állammal.
3. A víz alatti kulturális örökség felfedezésével, illetve helyével kapcsolatban a részes államok között, illetve az UNESCO
és a részes államok között megosztott információkat az egyes államok nemzeti jogszabályaival összeegyeztethető
mértékig titokban kell tartani, és azokat mindaddig csak a  részes államok illetékes hatóságai ismerhetik, amíg
az információk feloldása az érintett víz alatti kulturális örökség megőrzése szempontjából nem jelent veszélyt, illetve
semmilyen egyéb kockázatot nem hordoz.
4. A részes államok minden célszerű intézkedést megtesznek a  jelen Egyezménnyel ellentétben, illetve a nemzetközi
jog megsértésével feltárt vagy felszínre hozott víz alatti kulturális örökségre vonatkozó információk terjesztése, ezen
belül – hacsak lehetséges – megfelelő nemzetközi adatbázisokon keresztül történő átadása érdekében.
20. cikk – A nyilvánosság tájékoztatása
A részes államok minden célszerű intézkedést megtesznek annak érdekében, hogy a  nyilvánosság jobban
megismerje a  víz alatti kulturális örökség értékét és jelentőségét, továbbá a  jelen Egyezmény alapján történő
védelmének fontosságát.
21. cikk – A víz alatti régészet oktatása
A részes államok együttműködnek a  víz alatti régészképzés és a  víz alatti kulturális örökség megóvását szolgáló
technikák oktatása terén, valamint – kölcsönösen elfogadott feltételekkel – a  víz alatti kulturális örökséggel
kapcsolatos technológiák átadásában.
22. cikk – Illetékes hatóságok
 1. A részes államok a jelen Egyezmény megfelelő végrehajtásának biztosítása érdekében azzal a céllal állítják fel, vagy
adott esetben erősítik meg már létező illetékes hatóságaikat, hogy ezzel is gondoskodjanak a  víz alatti kulturális
örökség nyilvántartásának létrehozásáról, karbantartásáról és frissítéséről, a  víz alatti kulturális örökség hatékony
védelméről, állagmegóvásáról, bemutatásáról és gondozásáról, továbbá a  vele kapcsolatos kutatásokról és
oktatásról.
2. A részes államok közlik a főigazgatóval a víz alatti kulturális örökség ügyében illetékes hatóságaik nevét és címét.
23. cikk – A részes államok értekezletei
 1. A  főigazgató a  jelen Egyezmény hatálybalépését követő egy éven belül, majd ezután kétévente legalább egyszer
összehívja a  részes államok értekezletét. A  főigazgató a  részes államok többségének kérésére összehívja a  részes
államok rendkívüli értekezletét.
2. A részes államok értekezlete határoz saját funkcióiról és feladatairól.
 3. A részes államok értekezlete elfogadja saját eljárásrendjét.
 4. A részes államok értekezlete a részes államok által jelölt szakértőkből – a földrajzilag indokolt mértékű szerepvállalás
és a  nemek közötti egyensúly biztosításának kellő figyelembevételével – tudományos és technikai tanácsadó
testületet állíthat fel.
5. A  tudományos és technikai tanácsadó testület megfelelő módon segíti a  részes államok értekezletének munkáját
a Szabályok végrehajtására vonatkozó tudományos, illetve technikai jellegű kérdésekben.
24. cikk – Az Egyezmény titkársága
 1. A főigazgató felel a jelen Egyezmény titkárságának munkájáért.
 2. A titkárság feladatköre az alábbiakat foglalja magában:
(a) a részes államok értekezleteinek megszervezését a 23. cikk 1. bekezdésében foglaltak szerint; és
(b) segítségnyújtást a  részes államoknak a  részes államok értekezletei által elfogadott határozatok
végrehajtásában. 25. cikk – A viták békés rendezése
 1. A  jelen Egyezmény értelmezésével vagy alkalmazásával kapcsolatos, két vagy több részes állam közötti vitákat
jóhiszemű tárgyalások útján vagy az általuk megválasztott egyéb békés eszközökkel kell rendezni.
 2. Amennyiben ezek a  tárgyalások ésszerű időn belül nem vezetnek el a  vita lezárásához, úgy azt az  érintett részes
államok közös megegyezéssel az UNESCO elé vihetik békéltető eljárás lefolytatása céljából.
 3. Ha a  békéltető eljárásra nem kerül sor, vagy a  békéltetés nem képes rendezni a  vitát, akkor a  vitás kérdések
rendezése vonatkozásában az  Egyesült Nemzetek Szervezete Tengerjogi Egyezményének XV. Részében rögzített
rendelkezések értelemszerűen alkalmazandók a  jelen Egyezményben részes államok között az  Egyezmény
értelmezésével vagy végrehajtásával kapcsolatban felmerült bármely vita esetén, attól függetlenül, hogy az érintett
államok az Egyesült Nemzetek Szervezete Tengerjogi Egyezményéhez csatlakoztak-e vagy sem.
4. A jelen Egyezményben és az Egyesült Nemzetek Szervezete Tengerjogi Egyezményében részes valamely állam által
az  utóbbi Egyezmény 287.  cikke szerint megválasztott eljárás a  jelen cikk alapján érvényes a  viták rendezésére,
hacsak ez a részes állam a jelen Egyezmény megerősítésének, elfogadásának, illetve jóváhagyásának, vagy a hozzá
való csatlakozásnak az  időpontjában, illetve bármely későbbi időpontban nem választ a  jelen Egyezménnyel
összefüggésben felmerülő viták rendezése céljából a 287. cikknek megfelelő más eljárást.
5. A  jelen Egyezményben részes, de az  Egyesült Nemzetek Szervezete Tengerjogi Egyezményében nem részes állam
– a  jelen Egyezmény megerősítésének, elfogadásának, illetve jóváhagyásának, vagy a  hozzá való csatlakozásnak
az  időpontjában, illetve bármely későbbi időpontban – írásos nyilatkozattal szabadon választhat az  Egyesült
Nemzetek Szervezetének Tengerjogi Egyezménye 287. cikk 1. bekezdésében részletezett egy vagy több eszköz közül
a  jelen cikk alapján felmerülő viták rendezése céljából. Az  ilyen nyilatkozatra a 287. cikk vonatkozik, csakúgy, mint
azokra a vitákra, amelyekben az állam érintett, de amelyekre nem vonatkozik érvényes nyilatkozat. Az  ilyen állam
a  békéltető, illetve a  választottbírósági eljárás lebonyolításához – az  Egyesült Nemzetek Szervezetének Tengerjogi
Egyezménye V. és VII. Mellékletében foglaltaknak megfelelően – jogosult békéltetőket, illetve választott bírákat
jelölni az  V. Melléklet 2.  cikkében, illetve a  VII. Melléklet 2.  cikkében említett jegyzékekre, a  jelen Egyezménnyel
kapcsolatban felmerülő viták rendezése céljából.
26. cikk – Megerősítés, elfogadás, jóváhagyás, illetve csatlakozás
 1. Ezt az Egyezményt az UNESCO tagállamai erősítik meg, fogadják el, illetve hagyják jóvá.
 2. Ehhez az Egyezményhez csatlakozhatnak:
(a) azok az  államok, amelyek nem tagjai az  UNESCO-nak, de tagjai az  ENSZ-nek, az  Egyesült Nemzetek
rendszerén belül működő valamely szakosított szervnek, vagy a  Nemzetközi Atomenergia-ügynökségnek,
továbbá azok, amelyek a  Nemzetközi Bíróság Alapszabályában részes államok, illetve minden más olyan
állam, amelyet az UNESCO Általános Konferenciája a jelen Egyezményhez való csatlakozásra kért fel;
(b) azok a  területek, amelyek teljes belső autonómiával rendelkeznek, és ezt az  ENSZ is elismeri, ugyanakkor
az  ENSZ Közgyűlés 1514. számú határozata értelmében nem nyerték el teljes függetlenségüket, továbbá
amelyek illetékességgel rendelkeznek a jelen Egyezménnyel szabályozott kérdésekben, ezen belül jogosultak
azokkal összefüggésben nemzetközi szerződések megkötésére.
3. A részes államok a megerősítő, elfogadó, jóváhagyó, illetve a csatlakozási okiratokat a főigazgatónál helyezik letétbe.
27. cikk – Hatálybalépés
Ez az  Egyezmény a  26.  cikkben említett huszadik okirat letétbe helyezésének időpontját követő három hónap
elteltével lép hatályba, de csak annak a  húsz államnak, illetve területnek a  vonatkozásában, amelyek megfelelő
okirataikat letétbe helyezték. Az  Egyezmény a  többi államra, illetve területre vonatkozólag az  adott állam, illetve
terület okirata letétbe helyezésének időpontját követő három hónap elteltével lép hatályba.
28. cikk – A belvízi vízterületeket érintő nyilatkozat
A jelen Egyezmény megerősítésének, elfogadásának, illetve jóváhagyásának, vagy a  hozzá való csatlakozásnak
az  időpontjában, illetve bármely későbbi időpontban bármely állam vagy terület nyilatkozhat arról, hogy
a Szabályokat a belvízi vízterületekre is alkalmazza.
29. cikk – A földrajzi hatály korlátozása
A jelen Egyezmény megerősítésének, elfogadásának, illetve jóváhagyásának, vagy a  hozzá való csatlakozásnak
az  időpontjában bármely állam vagy terület nyilatkozhat a  letéteményesnek arról, hogy ezt az  Egyezményt
területének meghatározott részeire, belső tengeri vízterületeire, szigetek közötti vizeire, illetve felségvizeire nem
alkalmazza, de ez  esetben meg kell indokolnia nyilatkozatát. Az  ilyen állam a  lehetséges mértékben és a  lehető
legrövidebb időn belül olyan feltételeket teremt, amelyek mellett az  Egyezmény már a  nyilatkozatában megjelölt
területekre is alkalmazható. Amint ez bekövetkezik, részben vagy teljes egészében visszavonja korábbi nyilatkozatát.
30. cikk – Fenntartások
A részes államok a jelen Egyezménnyel kapcsolatban semmiféle fenntartással nem élhetnek. Ez alól csak a 29. cikk
kivétel.
31. cikk – Módosítások
 1. A  főigazgatónak címzett írásos közlemény útján bármelyik részes állam javasolhatja ennek az  Egyezménynek
a módosítását. A közleményről a főigazgató körlevélben értesíti az összes részes államot. Amennyiben a közleményt
tartalmazó körlevél feladásának időpontjától számított hat hónapon belül a  részes államoknak legalább a  fele
kedvezően reagál a  felvetésre, úgy a  főigazgató a  javaslatot vitára és esetleg elfogadásra a  részes államok soron
következő értekezlete elé terjeszti.
2. A jelenlévő és szavazó részes államok kétharmados szavazattöbbséggel fogadhatnak el módosításokat.
 3. Miután a  jelen Egyezmény módosítását a  jelenlévők megszavazták, azt a  részes államok megerősítik, elfogadják,
jóváhagyják, illetve csatlakoznak hozzá.
 4. A módosítás három hónappal azután lép hatályba – de csak az azt megerősítő, elfogadó, jóváhagyó, illetve ahhoz
csatlakozó részes államok vonatkozásában –, hogy a  részes államok kétharmada letétbe helyezte a  jelen cikk
3. bekezdésében említett okiratokat. A módosítás a később csatlakozó államokra, illetve területekre vonatkozólag
a  megerősítő, elfogadó, jóváhagyó, illetve a  csatlakozási okirat letétbe helyezésének időpontját követő három
hónap elteltével lép hatályba.
5. Az  az  állam vagy terület, amelyik a  jelen cikk 4. bekezdésében foglaltak szerint végrehajtott módosítás után
csatlakozik ehhez az Egyezményhez az érintett állam vagy terület eltérő szándékát jelző nyilatkozat hiányában:
(a) a már módosított Egyezmény részes felének; míg
(b) az  olyan részes államok vonatkozásában, amelyekre a  módosítás nem érvényes, a  még nem módosított
Egyezmény részes felének
tekintendő. 32. cikk – Felmondás
 1. A főigazgatónak címzett írásos nyilatkozattal bármelyik részes állam felmondhatja ezt az Egyezményt.
 2. A  felmondás az  értesítés kézhezvételének időpontját követő tizenkét hónap elteltével lép hatályba, hacsak
az értesítés egy ennél későbbi időpontot nem jelöl meg.
 3. A felmondás semmilyen módon nem befolyásolja azt, hogy a részes államnak teljesítenie kell a jelen Egyezményben
foglalt azon kötelezettségeit, amelyek a nemzetközi jog alapján ettől az Egyezménytől függetlenül is hatályosak rá
nézve.
33. cikk – A Szabályok
A jelen Egyezményhez csatolt Szabályok az  Egyezmény elválaszthatatlan részét képezik és – hacsak a  szöveg
kifejezetten másként nem rendelkezik – a jelen Egyezményre való minden hivatkozás a Szabályokra való hivatkozást
is magában foglalja.
34. cikk – ENSZ-regisztráció
Az Egyesült Nemzetek Alapokmányának 102.  cikkével összhangban ezt az  Egyezményt a  főigazgató kérésére
az ENSZ Titkársága veszi nyilvántartásba.
35. cikk – Hiteles szövegek
A jelen Egyezmény arab, kínai, angol, francia, orosz és spanyol nyelven készült, mely hat szöveg mindegyike
egyformán hitelesnek tekintendő.
Melléklet
A víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységek Szabályai
I. Alapelvek
1. Szabály: A  víz alatti kulturális örökség helyi (in situ) állagmegóvással történő védelmét kell az  első számú
lehetőségnek tekinteni. Ennek megfelelően minden víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységet a kulturális
örökség védelmével összhangban kell engedélyezni, továbbá a  követelmény betartása mellett az  engedélyezés
abból a célból is történhet, hogy ezzel jelentős mértékben hozzájáruljanak az érintett víz alatti örökség védelméhez,
illetve megismeréséhez vagy értékének emeléséhez.
2. Szabály: A víz alatti kulturális örökség kereskedelmi vagy spekulációs célú kiaknázása, illetve annak jóvátehetetlen
megbolygatása gyökeres ellentétben áll a víz alatti kulturális örökség védelmének és helyes kezelésének alapelvével.
A  víz alatti kulturális örökség értékeit tilos árucikk gyanánt kereskedelmi forgalomba hozni, adni-venni, illetve
cserélni.
Ez a szabály nem értelmezhető az alábbiak megakadályozásaként:
(a) professzionális archeológiai szolgáltató tevékenységek, illetve az  esetleg hozzájuk kapcsolódó egyéb olyan
szükséges szolgáltatások ellátása, amelyek jellege és célja teljes összhangban áll ezzel az Egyezménnyel, és
amelyekre csak az illetékes hatóságok adhatnak engedélyt;
(b) kutatási projekt keretében, a  jelen Egyezménnyel összhangban felszínre hozott víz alatti kulturális örökség
visszahelyezése, amennyiben az  nem sért tudományos vagy kulturális érdekeket, illetve nem veszélyezteti
a felszínre hozott anyag épségét, vagy nem jár annak jóvátehetetlen megbolygatásával, ha összhangban áll
a 33. és 34. szabályban foglaltakkal, továbbá ha az illetékes hatóságok engedélyt adnak rá.
3. Szabály: A víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységek csak annyi kárt tehetnek az örökségi leletekben,
amennyi az adott projekt célkitűzései szempontjából feltétlenül szükséges.
4. Szabály: A  víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységek során a  tárgyak felszínre hozatala érdekében
csak roncsolásmentes kutatási és feltárási technikák, illetve módszerek alkalmazhatók. Amennyiben a tudományos
tanulmányozás vagy a víz alatti kulturális örökség alapvető védelme céljából a leleteket fel kell tárni vagy felszínre
kell hozni, úgy az alkalmazott módszereknek és technikáknak – amennyire csak lehetséges – roncsolásmentesnek
kell lenniük, és hozzá kell járulniuk a maradványok megóvásához.
5. Szabály: A víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységek során kerülni kell az emberi maradványok vagy
a szakrális helyek szükségtelen megzavarását.
6. Szabály: A  víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységeket szigorúan szabályozni kell a  kulturális,
történelmi és archeológiai adatok megfelelő rögzítése érdekében.
7. Szabály: A  víz alatti kulturális örökség helyben történő megtekintését kell szorgalmazni, hacsak ez  nem áll
ellentétben a leletek védelmének és kezelésének szempontjaival.
8. Szabály: Ösztönözni kell a víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységek nemzetközi együttműködésben
történő folytatását annak érdekében, hogy a  régészek és a  többi érintett szakember igénybevétele, illetve cseréje
még hatékonyabb legyen.
II. Projektterv
9. Szabály: A  víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenység megkezdése előtt el kell készíteni a  tevékenység
projekttervét, és azt jóváhagyásra, valamint megfelelő szakmai felülvizsgálatra be kell nyújtani az illetékes hatóságnak.
10. Szabály: A projektterv az alábbiakat tartalmazza:
(a) korábbi vagy előtanulmányok értékelése;
(b) a projekt ismertetése és célkitűzései;
(c) alkalmazandó módszerek és technikák;
(d) előre látható költségvetés;
(e) a projekt végrehajtásának várható ütemezése;
(f ) a csapat személyi összetétele, az egyes tagok képesítései, feladatköre és tapasztalatai;
(g) a terepmunkát követő elemzések és egyéb tevékenységek terve;
(h) a tárgyi leletek és a helyszín konzerválásának programja az illetékes hatóságokkal szoros együttműködésben;
(i) helyszíngondozási és -fenntartási programterv a projekt teljes időtartamára;
(j) a program dokumentációja;
(k) biztonsági terv;
(l) környezetvédelmi terv;
(m) intézkedési terv múzeumokkal és más – különösen tudományos – intézetekkel folytatott együttműködés
kialakítására;
(n) jelentéskészítés;
(o) az anyag, ezen belül az elmozdított víz alatti kulturális örökség elhelyezése; és
(p) a nyilvánosságra hozatal programja.
11. Szabály: A  víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységet az  illetékes hatóságok által jóváhagyott
projektterv szerint kell végezni.
12. Szabály: Amennyiben váratlan leletek kerülnek elő vagy megváltoznak a körülmények, úgy a projekttervet felül
kell vizsgálni, és az illetékes hatóságok jóváhagyásával át kell dolgozni.
13. Szabály: Sürgős esetben, vagy ha jó eséllyel lehet számítani új felfedezésre, a  víz alatti kulturális örökségre
irányuló tevékenységek – ezen belül a  konzerválás teendői vagy a  gyors munkát igénylő tevékenységek,
különösképpen a  helyszín stabilizálása – projektterv hiányában is engedélyezhetők a  víz alatti kulturális örökség
megóvása érdekében.
III. Előkutatás
14. Szabály: A  10. szabály (a)  pontjában említett korábbi, illetve előzetes kutatási tevékenységnek tartalmaznia
kell a  víz alatti kulturális örökség és az  azt övező természeti környezet jelentőségének, illetve a  tervezett
projekttel szembeni sérülékenységének értékelő felmérését, továbbá a  projekt célkitűzéseinek megfelelő adatok
megszerzésének lehetőségét.
15. Szabály: Az  értékelésnek tartalmaznia kell a  fellelhető történelmi és régészeti bizonyítékokon alapuló
háttértanulmányokat, ismertetnie kell a  helyszín archeológiai és környezeti sajátosságait, és a  tevékenységgel
megbolygatott víz alatti kulturális örökség hosszú távú stabilitását befolyásoló lehetséges tényezőket.
IV. A projekt célja, módszertana és technikái
16. Szabály: A  módszertannak meg kell felelnie a  projekt célkitűzéseinek, és az  alkalmazott technikák lehetőség
szerint roncsolásmentesek legyenek.
V. Finanszírozás
17. Szabály: Vészhelyzet kivételével a  víz alatti kulturális örökség védelmében előre biztosítani kell minden
tevékenység megfelelő finanszírozását, amely elégséges a projektterv valamennyi fázisának kivitelezésére, beleértve
a konzerválást, a dokumentálást, a felszínre hozott leletek gondozását, a jelentés elkészítését és közzétételét.
18. Szabály: A  projekttervnek igazolnia kell – például kötelezvénnyel –, hogy a  megfelelő finanszírozás a  projekt
elejétől a végéig rendelkezésre áll.
19. Szabály: A projekttervnek tartalmaznia kell egy készenléti tervet, amely biztosítja a víz alatti kulturális örökség
konzerválását és dokumentálását arra az esetre, ha a várható finanszírozás bármilyen okból megszakad.
VI. A projekt időtartama és ütemezése
20. Szabály: Össze kell állítani egy megfelelő ütemtervet, amely előre biztosítja a  víz alatti kulturális örökségre
irányuló tevékenységre vonatkozó projektterv valamennyi fázisának kivitelezését, beleértve a  konzerválást,
a  dokumentálást és a  felszínre hozott víz alatti kulturális örökség gondozását csakúgy, mint a  jelentéskészítést és
a jelentések közzétételét.
21. Szabály: A  projekttervnek tartalmaznia kell egy olyan készenléti tervet, amelyik abban az  esetben is biztosítja
a  víz alatti kulturális örökség konzerválását és a  dokumentáció megőrzését, ha a  projekt valamilyen okból
félbeszakad vagy teljesen leáll.
VII. Hozzáértés és szakképzettség
22. Szabály: Víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységet kizárólag a projekt céljának megfelelő tudományos
felkészültségű, képzett víz alatti régész irányítása és ellenőrzése alatt, valamint rendszeres személyes jelenléte
mellett lehet végezni.
23. Szabály: A  projektcsapat valamennyi tagja rendelkezzék megfelelő szakképzettséggel és a  projektben
betöltendő szerepének megfelelő kompetenciákkal.
VIII. Konzerválás és a helyszín gondozása
24. Szabály: A  konzerválási program a  víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységek folyamán biztosítsa
a  régészeti maradványok megfelelő kezelését, úgy a  szállítás alatt, mint hosszabb távon. A  konzerválást
a mindenkori magas szakmai elvárásoknak megfelelően kell végezni.
25. Szabály: A helyszíngondozási program a terepmunka folyamán és annak befejezése után is biztosítsa a víz alatti
kulturális örökség helyben történő védelmét és kezelését. A  program tartalmazza a  nagyközönség tájékoztatását,
a helyszín megfelelő stabilizálását, a folyamatos megfigyelést és az illetéktelen behatolás elleni védelmet.
IX. Dokumentáció
26. Szabály: A  részletes dokumentációs programot a  régészeti dokumentációra vonatkozó mindenkori szakmai
standardoknak megfelelően kell kidolgozni, a  víz alatti kulturális örökségre irányuló tevékenységről szóló időközi
jelentéseket is beleértve.
27. Szabály: A dokumentációnak minimálisan tartalmaznia kell a helyszín átfogó nyilvántartását, a víz alatti kulturális
örökségre irányuló tevékenység során elmozdított, illetve visszahelyezett leletek származási helyének megjelölését,
valamint a helyszíni jegyzeteket, terveket, rajzokat, metszeteket és fotókat, vagy más eszközzel rögzített felvételeket
is beleértve.
X. Biztonság
28. Szabály: Olyan biztonsági tervet kell készíteni, amelyik megfelelő módon biztosítani tudja a projektcsapat-tagok
és a  kívülállók egészségét és testi épségét, ezenkívül összhangban áll a  vonatkozó jogszabályi és szakmai
követelményekkel.
XI. Környezetvédelem
29. Szabály: Olyan környezetvédelmi tervet kell készíteni, amelyik megfelelő módon biztosítani tudja, hogy
a tengerfeneket és a tenger élővilágát szükségtelenül ne bolygassák meg.
XII. Jelentések
30. Szabály: Az időközi és a zárójelentéseket a projekttervben megadott ütemezés szerint hozzáférhetővé kell tenni,
illetve a megfelelő levéltárakban el kell helyezni.
31. Szabály: A jelentések kötelező tartalma:
(a) a célkitűzések részletezése;
(b) az alkalmazott módszerek és technikák ismertetése;
(c) az elért eredmények felsorolása;
(d) a tevékenység minden szakaszának alapvető grafikus és fényképes dokumentációja;
(e) a helyszín és a visszahelyezett víz alatti kulturális örökség konzerválására és kezelésére vonatkozó ajánlások;
és
(f ) a további tevékenységekre vonatkozó ajánlások.
XIII. A projekt leletanyagának gondozása
32. Szabály: A projekt leletanyagának gondozása érdekében még a tevékenység megkezdése előtt intézkedni kell,
amit a projekttervben részletesen ki kell fejteni.
33. Szabály: A projekt leletanyagát – ezen belül az elmozdított víz alatti kulturális örökséget – és a teljes kiegészítő
dokumentációt egyetlen kollekcióként úgy kell érintetlenül együtt tartani, hogy az  a  szakma és a  nagyközönség
számára egyaránt hozzáférhető legyen és lehetővé tegye a  leletek gondozását. Ezt a  lehető leggyorsabban, de
legkésőbb a projekt lezárásától számított tíz éven belül el kell végezni, amennyiben ez a víz alatti kulturális örökség
konzerválása szempontjából lehetséges.
34. Szabály: A projekt leletanyagát a nemzetközi szakmai követelményeknek megfelelően, és az illetékes hatóságok
által kiadott engedélyeknek megfelelően kell kezelni.
XIV. Ismeretterjesztés
35. Szabály: A  projekt keretén belül adott esetben gondoskodni kell a  projekt eredményeinek általános
megismertetéséről, valamint nyilvános bemutatásáról.
36. Szabály: A projekt végső összefoglalását:
(a) a lehető legrövidebb időn belül közzé kell tenni, de mindezt a projekt összetett jellegének és az információk
esetlegesen bizalmas jellegének, illetve titkosságának figyelembevételével; és
(b) el kell helyezni az arra illetékes levéltárakban.
Készült Párizsban, 2001. november 6-án, két hiteles példányban, az  Általános Konferencia 31. ülésszakát levezető
elnök, valamint az Egyesült Nemzetek Nevelésügyi, Tudományos és Kulturális Szervezete főigazgatójának aláírásával.
A  két eredeti példányt az  Egyesült Nemzetek Nevelésügyi, Tudományos és Kulturális Szervezete levéltárában kell
elhelyezni, és a hitelesített másolatokat el kell juttatni a 26. cikkben említett összes állam és terület részére, valamint
az Egyesült Nemzetek Szervezetének.”
4. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
 (2) A 2. §, a 3. § és az 5. § az Egyezmény 27. cikkében meghatározott időpontban lép hatályba.
 (3) Az  Egyezmény, illetve a  2.  §, a  3.  § és az  5.  § hatálybalépésének naptári napját a  külpolitikáért felelős miniszter
– annak ismertté válását követően – a Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett közleményével állapítja meg.
 (4) Az e törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről a régészeti örökség és műemléki érték védelméért felelős
miniszter (a továbbiakban: miniszter) gondoskodik. 5. § (1) Ha magyar állampolgár vagy Magyarország zászlaja alatt hajózó vízi jármű kapitánya az  Egyezmény 1.  cikk
2. bekezdés (a)  pontjában meghatározott részes állam (a továbbiakban: részes állam) kizárólagos gazdasági
övezetében vagy kontinentális talapzatán víz alatti kulturális örökséget fedez fel, vagy víz alatti kulturális
örökségre irányuló tevékenységet kíván végezni, köteles a  felfedezett leletet, illetve a  tevékenységet bejelenteni
a miniszternek.
(2) Az (1) bekezdés szerinti bejelentés elmulasztása esetén a miniszter a kulturális örökség védelméről szóló törvényben
meghatározott örökségvédelmi bírságot szabhat ki.
(3) Az  (1)  bekezdés szerinti bejelentésről a  miniszter 30 napon belül tájékoztatja az  érintett részes állam illetékes
hatóságát.
Áder János s. k., Kövér László s. k.,
 köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


text:
8/2013. (XI. 8.) MBFH utasítása a Magyar Bányászati és Földtani Hivatal Informatikai Szabályzatának kiadásáról.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjában meghatározott hatáskörömben eljárva a következő
utasítást adom ki.
1. § A Magyar Bányászati és Földtani Hivatal (a továbbiakban: MBFH) Informatikai Szabályzatát (a továbbiakban:
Szabályzat) az utasítás melléklete1 tartalmazza.
2. § Az utasítás hatálya – az abban foglalt kivételek figyelembevételével – kiterjed az MBFH és területi szervei, a
bányakapitányságok (a továbbiakban együtt: bányafelügyelet) teljes és részmunkaidőben foglalkoztatott, valamennyi
határozatlan és határozott időre kinevezett köztisztviselőjére és ügykezelőjére, valamint a munka törvénykönyve
hatálya alá tartozó munkavállalójára (a továbbiakban együtt: munkatárs).
3. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
4. § Hatályát veszti a Magyar Bányászati és Földtani Hivatal Informatikai Szabályzatáról szóló 1/31/2010. MBFH utasítás.
Jászai Sándor s. k.,
 elnök


text:
174/2012. (VII. 10.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet kinevezéséről és megbízásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére dr. Huszár Jánost
kinevezem rendkívüli és meghatalmazott nagykövetté és megbízom a Magyar Köztársaság tiranai nagykövetségének vezetésével.
Budapest, 2011. június 20. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
33/2010. (IV. 16.) KHEM–ÖM együttes rendelete a helyi közösségi közlekedés támogatásáról.
A Magyar Köztársaság 2010. évi költségvetéséről szóló 2009. évi CXXX. törvény 5. számú melléklet 10. pontjában kapott
felhatalmazás alapján, a közlekedési, hírközlési és energiaügyi miniszter feladat- és hatásköréről szóló 133/2008. (V. 14.) Korm.
rendelet 1. § (1) bekezdés a) pontjában, valamint az önkormányzati miniszter feladat- és hatásköréről szóló 132/2008. (V. 14.) Korm.
rendelet 1. § a) pontjában meghatározott feladatkörünkben eljárva – a pénzügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 169/2006.
(VII. 28.) Korm. rendelet 1. § a) pontjában meghatározott feladatkörében eljáró pénzügyminiszterrel egyetértésben –
a következőket rendeljük el: 1. § (1) A központi költségvetés által biztosított támogatást (a továbbiakban: támogatás) az a helyi közösségi közlekedéssel
(a továbbiakban: helyi közlekedés) rendelkező települési önkormányzat (a továbbiakban: önkormányzat) igényelheti,
amely az autóbusszal végzett menetrend szerinti személyszállításról szóló 2004. évi XXXIII. törvény (a továbbiakban:
Atv.) 2. § c) pontjában, a 3. § (4) bekezdés a) pontjában, valamint a vasúti közlekedésről szóló 2005. évi
CLXXXIII. törvény (a továbbiakban: Vtv.) 5. §-ában meghatározott esetekben megfelel a Magyar Köztársaság 2010. évi
költségvetéséről szóló 2009. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: költségvetési törvény) 5. számú melléklet
10. pontjában foglaltaknak. (2) Az (1) bekezdésben meghatározott önkormányzat azon helyi személyszállítási tevékenység után is igényelheti
a támogatást, amelyre az Atv. 3. § (4) bekezdés b) pontjában vagy a Vtv. 5. § (3) bekezdés a)–b) pontjában
meghatározott, helyi járattal a közigazgatási határon kívül autóbusszal végzett személyszállításra vonatkozó
megállapodás alapján az önkormányzati, állami vagy egyéb szolgáltatóval a közszolgáltatási szerződést
megkötötte. Ebben az esetben az érintett önkormányzatok közötti megállapodás szerint történik a támogatás
igénylése. (3) A támogatás igénylésének feltétele az önkormányzat – képviselő-testületi határozatba foglalt – nyilatkozata arról,
hogy a) a helyi közlekedés működtetéséhez (folyamatos üzemeltetéséhez és eszközfenntartási ráfordításaihoz), valamint
fejlesztéséhez (beruházásaihoz) a tárgyévet megelőző évben szolgáltatónként milyen nettó összegű, saját
forrásból származó, vissza nem térítendő önkormányzati támogatással járult hozzá,
b) a helyi közlekedést a tárgyév január 1-jétől december 31-éig folyamatosan fenntartja, továbbá
c) az Atv. 6. §-a alapján lefolytatott pályázati eljárás útján vagy pályázati eljárás nélkül a közszolgáltatással
közvetlenül megbízva kötötte meg a szolgáltatóval a közszolgáltatási szerződést.
(4) Az önkormányzat akkor is jogosult támogatás igénylésére időarányosan, ha a helyi közlekedést a tárgyévet megelőző
év közben hozták létre, és annak működtetését az önkormányzat a tárgyévben is fenntartja.
(5) Az az önkormányzat, amely a pályázat benyújtását megelőző évben is részesült támogatásban, abban az esetben
igényelhet támogatást, ha az előző évben kapott összeggel határidőre hiánytalanul elszámolt.
(6) E rendelet alkalmazásában a) közlekedési teljesítmény (férőhely-kilométer; fhkm): az egyes járművek (szerelvények) férőhelyének
(befogadóképességének) és hasznos kilométerének szorzata, több jármű közlekedtetése esetén az előzőek
szerint járművenként számított teljesítmények összege, b) önkormányzati működési támogatás: a helyi önkormányzatok által önkormányzati önrészként vagy egyéb
jogcímen nyújtott, működési célú (a helyi közlekedés folyamatos üzemeltetéséhez és eszközfenntartási
ráfordításaihoz biztosított) támogatás, c) önkormányzati fejlesztési támogatás: a helyi önkormányzat által fejlesztési célra nyújtott támogatás.
2. § (1) A támogatási kérelmet az 1. mellékletben meghatározott tartalommal, a 2. melléklet szerinti, szolgáltatónként
kitöltött adatlappal együtt kell a tárgyév június 15-éig a Magyar Államkincstár Regionális Igazgatóságának
az önkormányzat székhelye szerint illetékes megyei szervezeti egységéhez (a továbbiakban: Igazgatóság)
2 példányban benyújtani. (2) A 2. melléklet szerint kitöltött adatlapnak a hatósági férőhellyel számított, tárgyévet megelőző évi közlekedési
teljesítményeket kell tartalmaznia. A statisztikai férőhellyel számított tárgyévet megelőző évi közlekedési
teljesítmények rendelkezésre állása esetén az adatlapnak azt az adatot is tartalmaznia kell.
(3) Az Igazgatóság a kérelmet annak előírt tartalmi és formai teljessége szempontjából ellenőrzi. Hiányos kérelem esetén
az Igazgatóság 5 munkanapos határidő kitűzésével hiánypótlásra hívja fel az önkormányzatot.
(4) A formai és tartalmi követelményeknek megfelelő kérelem egy példányát az Igazgatóság a tárgyév július 1-jéig
továbbítja a közlekedésért felelős miniszter által vezetett minisztérium (a továbbiakban: minisztérium) részére.
3. § (1) A költségvetési törvényben meghatározott éves támogatási keretet a feltételeknek megfelelően benyújtott
támogatási kérelmek és a 2. melléklet szerinti adatlapon közölt adatok alapján a tárgyévet megelőző évben
ténylegesen teljesített – környezetvédelmi szempontból súlyozott – közlekedési teljesítmény arányában kell elosztani
az egyes közlekedési üzemágazatok, illetve a következő településkategóriák súlyozott – a tárgyévet megelőző évi
üzemi szintű – fajlagos ráfordításai figyelembevételével: a) főváros és megyei jogú városok,
b) városok, nagyközségek és községek. (2) Az (1) bekezdés szerint számított támogatás összege nem haladhatja meg a költségvetési törvény 5. számú
mellékletének 10. pontjában meghatározott mértéket. (3) Azon önkormányzatok esetében, amelyek a szolgáltatót az Atv. 6. §-ában meghatározott pályázati eljárás alapján
választották ki, a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítéséért járó ellentételezés – az önkormányzat által a helyi
közlekedés működtetésének (folyamatos üzemeltetésének és eszközfenntartási ráfordításainak) finanszírozására
fordított támogatásával nem fedezett – mértékéig igényelhetnek támogatást, amely nem eredményezheti
a szolgáltató túlfinanszírozását. 4. § (1) A közlekedésért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter), a helyi önkormányzatokért felelős miniszter, valamint
az államháztartásért felelős miniszter Tárcaközi Bizottságot (a továbbiakban: Bizottság) hoz létre a támogatás elosztási
javaslatának elkészítésére. (2) A Bizottság működési feltételeit a minisztérium biztosítja. A Bizottság az ügyrendjét az első ülésén fogadja el.
(3) A Bizottság tagjainak száma 9 fő, amelyből 2 főt a miniszter, 2 főt a helyi önkormányzatokért felelős miniszter, 1 főt
az államháztartásért felelős miniszter, 1 főt a környezetvédelemért felelős miniszter, 1 főt Budapest Főváros
Önkormányzata és 2 főt az országos önkormányzati szövetségek delegálnak. A Bizottság elnökét a miniszter jelöli ki.
A Bizottság döntése alapján a Bizottság munkájában az önkormányzatok részéről tanácskozási joggal további
delegáltak vehetnek részt. (4) A Bizottság határozatképes, ha a tagok kétharmada jelen van. A Bizottság döntéseit nyílt szavazással hozza, a döntések
elfogadásához a jelen lévő tagok többségének támogató szavazata szükséges.
5. § (1) A Bizottság javaslatát a tárgyév augusztus 5-éig a hatályos jogszabályok, továbbá a 3. §-ban meghatározott feltételek
alapján készíti el. Az e rendeletnek megfelelően benyújtott kérelmekről – a Bizottság javaslatának
figyelembevételével – a miniszter, valamint a helyi önkormányzatokért felelős miniszter együttesen dönt a tárgyév
augusztus 20-áig. (2) A döntés eredményéről a kérelmet benyújtó önkormányzatot a minisztérium írásban értesíti. A miniszter, valamint
a helyi önkormányzatokért felelős miniszter együttes tájékoztatóban közzéteszi a miniszter, illetve
az önkormányzatokért felelős miniszter által vezetett minisztériumok holnapján, valamint a Hivatalos Értesítőben
önkormányzatonként és szolgáltatónként a támogatások összegét, valamint a támogatás megállapítása során
alkalmazott súlyszámokat. Ha az önkormányzat több gazdálkodó szervezettel áll az 1. § (1)–(2) bekezdése szerinti
jogviszonyban, a támogatást a szolgáltatók részére a pályázati döntés szerinti összegben utalja tovább.
(3) A 3. § (1) bekezdése alapján számított, megítélt támogatásnak a tárgyév szeptember 20-ától havi egyenlő
részletekben, az önkormányzatok költségvetési számlájára történő utalásáról minden hónap 20-áig a helyi
önkormányzatokért felelős miniszter által vezetett minisztérium gondoskodik. A támogatást az önkormányzat
a szolgáltatónak az önkormányzat költségvetési számlájára történő megérkezésétől számított 8 napon belül
továbbutalja. (4) A támogatás folyósítására vonatkozóan a költségvetési törvény 5. számú mellékletének 10. pontjában meghatározott
rendelkezéseket kell alkalmazni. 6. § (1) A költségvetési törvény 44. § (1) bekezdésének a) pontja értelmében az odaítélt támogatás csak a helyi közlekedés
működtetésének, folyamatos üzemeltetésének és eszközfenntartási ráfordításainak finanszírozására használható fel.
(2) Ha az önkormányzat a támogatást részben vagy egészben nem a kérelemben szereplő helyi közlekedési célra
használta fel, illetve a támogatás igényléséhez valótlan adatot szolgáltatott, köteles a nem jogszerűen felhasznált
támogatás összegét az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény 64/B. §-a szerinti kamattal megnövelve
a központi költségvetésnek visszafizetni. (3) A támogatásból származó működési támogatást a számvitelről szóló 2000. évi C. törvény 77. § (2) bekezdés d) pontja
alapján a szolgáltatónak egyéb bevételként kell elszámolnia. (4) Az önkormányzat a támogatás rendeltetésszerű felhasználásáról az éves költségvetési beszámoló keretében,
az önkormányzati önrész, valamint a támogatás összegének a szolgáltató részére határidőben történő átadását
igazoló bizonylat másolatának csatolásával elszámol az Igazgatóság felé.
(5) Az Igazgatóság a (4) bekezdésben meghatározott bizonylat másolatokat a beérkezést követő 10 munkanapon belül
a minisztérium részére továbbítja. 7. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő 5. napon lép hatályba.
(2) Hatályát veszti a helyi közösségi közlekedés normatív támogatásáról szóló 20/2009. (IV.17.) KHEM–ÖM együttes
rendelet. E bekezdés az e rendelet hatálybalépését követő napon hatályát veszti.
Hónig Péter s. k., Varga Zoltán s. k.,
közlekedési, hírközlési és energiaügyi miniszter önkormányzati miniszter


text:
1194/2019. (IV. 10.) Korm. határozata Budapest Fővárosban munkásszállás kialakításáról.
A Kormány, annak érdekében, hogy a vidékről Budapestre utazó munkavállalók számára elérhető áron szállást biztosítson,
 1. egyetért azzal, hogy Budapest Fővárosban munkásszállás kerüljön kialakításra a Budapest IV. kerület, 71441 helyrajzi
számú belterületi ingatlanon (Árpád út 124–126. szám);
 2. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy – a  nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli miniszter
és az  Állami Egészségügyi Ellátó Központ bevonásával – intézkedjen az  1.  pont szerinti ingatlan Közbeszerzési és
Ellátási Főigazgatóság vagyonkezelésébe adásáról;
Felelős: emberi erőforrások minisztériuma
nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli miniszter
Határidő: azonnal
 3. felhívja a pénzügyminisztert, hogy gondoskodjon a munkásszállás tervezési és kivitelezési költségeihez szükséges
1 318 800 000 forint biztosításáról a  Magyarország 2019. évi központi költségvetéséről szóló 2018. évi L. törvény
1. melléklet XV. Pénzügyminisztérium fejezet, 5. Közbeszerzési és Ellátási Főigazgatóság cím javára;
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: a felmerülés ütemében 4. az idő- és költséghatékony kialakítás érdekében a munkásszállás megvalósítására irányuló beruházás megvalósítása
során az  állami magasépítési beruházásokról szóló 299/2018. (XII. 27.) Korm. rendelet 17.  §-a alapján felmentést
ad a  rendeletben meghatározott eljárásrend alkalmazása alól, továbbá – az  állami magasépítési beruházások
megvalósításáról szóló 2018. évi CXXXVIII. törvény 5.  § (2)  bekezdése alapján – a  tervezési és megvalósítási
munkálatok megvalósítójaként a  Közbeszerzési és Ellátási Főigazgatóságot, a  szükség szerint felmerülő műszaki
ellenőri feladatok ellátására a Beruházási Ügynökséget jelöli ki.
Felelős: nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli miniszter
belügyminiszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
161/2012. (VII. 10.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet felmentéséről.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére dr. Busztin György
rendkívüli és meghatalmazott nagykövetet – érdemei elismerése mellett – felmentem a Magyar Köztársaság teheráni
nagykövetségének vezetésére, valamint a Magyar Köztársaság Türkmenisztánban való képviseletére kapott megbízása alól.
Budapest, 2011. május 30. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök