text:
2010. XXI. törvény.  az egyrészről az Amerikai Egyesült Államok, másrészről az Európai Közösség és tagállamai, harmadrészről Izland és negyedrészről a Norvég Királyság közötti légiközlekedési megállapodás alkalmazásáról szóló, egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről Izland és harmadrészről a Norvég Királyság közötti kiegészítő megállapodás kihirdetéséről
1. § Az Országgyűlés e törvénnyel felhatalmazást ad az egyrészről az Amerikai Egyesült Államok, másrészről az Európai
Közösség és tagállamai, harmadrészről Izland és negyedrészről a Norvég Királyság közötti légiközlekedési
megállapodás alkalmazásáról szóló, egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről Izland és harmadrészről
a Norvég Királyság közötti kiegészítő megállapodás (a továb biak ban: Kiegészítő Megállapodás) kötelező hatályának
elismerésére.
2. § Az Országgyűlés a Kiegészítő Megállapodást e törvénnyel kihirdeti.
3. § A Kiegészítő Megállapodás hiteles angol és magyar nyelvű szövege a következő:
A törvényt az Országgyűlés 2010. február 15-i ülésnapján fogadta el.
„KIEGÉSZÍTŐ MEGÁLLAPODÁS EGYRÉSZRŐL AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉG ÉS TAGÁLLAMAI,
MÁSRÉSZRŐL IZLAND ÉS HARMADRÉSZRŐL A NORVÉG KIRÁLYSÁG KÖZÖTT AZ EGYRÉSZRŐL
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉG ÉS TAGÁLLAMAI, MÁSRÉSZRŐL AZ AMERIKAI EGYESÜLT ÁLLAMOK,
HARMADRÉSZRŐL IZLAND ÉS NEGYEDRÉSZRŐL A NORVÉG KIRÁLYSÁG KÖZÖTT LÉTREJÖTT
LÉGIKÖZLEKEDÉSI MEGÁLLAPODÁS ALKALMAZÁSÁRÓL
A BELGA KIRÁLYSÁG,
A BOLGÁR KÖZTÁRSASÁG,
A CSEH KÖZTÁRSASÁG,
A DÁN KIRÁLYSÁG,
A NÉMETORSZÁGI SZÖVETSÉGI KÖZTÁRSASÁG,
AZ ÉSZT KÖZTÁRSASÁG,
ÍRORSZÁG,
A GÖRÖG KÖZTÁRSASÁG,
A SPANYOL KIRÁLYSÁG,
A FRANCIA KÖZTÁRSASÁG,
AZ OLASZ KÖZTÁRSASÁG,
A CIPRUSI KÖZTÁRSASÁG,
A LETT KÖZTÁRSASÁG,
A LITVÁN KÖZTÁRSASÁG,
A LUXEMBURGI NAGYHERCEGSÉG,
A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG,
MÁLTA,
A HOLLAND KIRÁLYSÁG,
AZ OSZTRÁK KÖZTÁRSASÁG,
A LENGYEL KÖZTÁRSASÁG,
A PORTUGÁL KÖZTÁRSASÁG,
ROMÁNIA,
A SZLOVÉN KÖZTÁRSASÁG,
A SZLOVÁK KÖZTÁRSASÁG,
A FINN KÖZTÁRSASÁG,
A SVÉD KIRÁLYSÁG,
NAGY-BRITANNIA ÉS ÉSZAK-ÍRORSZÁG EGYESÜLT KIRÁLYSÁGA,
az Európai Közösséget létrehozó szerződés szerződő feleiként és az Európai Unió tagállamaiként (a továb biak ban:
a tagállamok), és
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉG,
egyrészről;
IZLAND,
másrészről; és
A NORVÉG KIRÁLYSÁG (a továb biak ban: Norvégia)
harmadrészről;
TUDOMÁSUL VÉVE, hogy a tárgyalások megkezdésére való felhatalmazásáról szóló tanácsi határozatnak meg fele lően
az Európai Bizottság a Közösség és tagállamai nevében tárgyalásokat folytatott az Amerikai Egyesült Államokkal egy
légiközlekedési megállapodásról,
TUDOMÁSUL VÉVE, hogy a Közösség és tagállamai és az Amerikai Egyesült Államok közötti légiközlekedési
megállapodást (a továb biak ban: EU–USA légiközlekedési megállapodás) 2007. március 2-án parafálták, aláírására
2007. április 25-én Brüsszelben és 2007. április 30-án Washingtonban került sor, ideiglenes alkalmazása 2008. március
30-án kezdődött meg,
TUDOMÁSUL VÉVE, hogy Izland és Norvégia, mint az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás útján az európai
légiközlekedési piac teljes jogú tagjai, csatlakoztak az EU–USA légiközlekedési megállapodáshoz az azonos
időpontban kelt, az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről az Amerikai Egyesült Államok,
harmadrészről Izland és negyedrészről a Norvég Királyság közötti megállapodás (a továb biak ban: a megállapodás)
útján, amely magába foglalja az EU–USA légiközlekedési megállapodást,
FELISMERVE, hogy az EU–USA légiközlekedési megállapodás 21. cikkének (3) bekezdése szerinti, jogok szükség szerinti
felfüggesztésére vonatkozó határozat meghozatala tekintetében eljárási szabályokat szükséges megállapítani,
FELISMERVE, hogy szükséges továbbá eljárási szabályokat megállapítani Izlandnak és Norvégiának az EU–USA
légiközlekedési megállapodás 18. cikke szerint létrehozott vegyes bizottságban, és az EU–USA légiközlekedési
megállapodás 19. cikkében meghatározott választottbírósági eljárásban való részvétele tekintetében. Ezen eljárási
szabályok hivatottak biztosítani a vegyes bizottsági ülések előtt a szükséges együttműködést, információáramlást és
konzultációt, valamint az EU–USA légiközlekedési megállapodás – többek között a biztonságra, a védelemre,
a forgalmi jogok megadására és visszavonására, valamint kormányzati támogatásokra vonatkozó – egyes
rendelkezéseinek végrehajtása tekintetében,
A KÖVETKEZŐKBEN ÁLLAPODTAK MEG:
1. CIKK
Értesítés
Amennyiben a Közösség és tagállamai a megállapodás annak 3. cikkével összhangban történő megszüntetéséről vagy
a megállapodás ideiglenes alkalmazásának megszüntetéséről, illetve az ilyen értelmű értesítés visszavonásáról
határoz, a Bizottság az Amerikai Egyesült Államoknak címzett jegyzék diplomáciai úton történő elküldését
megelőzően haladéktalanul tájékoztatja erről Izlandot és Norvégiát. Izland és/vagy Norvégia ugyanígy haladéktalanul
értesíti a Bizottságot valamennyi ilyen jellegű határozatáról.
2. CIKK
A tárgyalások második fordulója és a forgalmi jogok felfüggesztése
1. Az Európai Közösség és tagállamai nevében a Bizottság folytatja le az EU–USA légiközlekedési megállapodás
21. cikkének (1) bekezdésében említett tárgyalások második fordulóját. Annak érdekében, hogy Izland és Norvégia
a felülvizsgált EU–USA légiközlekedési megállapodás vonatkozásában a tárgyalások második fordulója után is
megőrizze csatlakozott státuszát, Izland és Norvégia megfigyelőként részt vesz a tárgyalásokon, és e célból őket
a Közösség tagállamaival azonos módon be kell vonni az Európai Közösség és tagállamai által folytatott előkészítő
munkába.
2. Amennyiben az EU–USA légiközlekedési megállapodás 21. cikkének (3) bekezdésében előírt felülvizsgálat kezdetétől
számított tizenkét hónapon belül nem születik második fordulós megállapodás, Izland és Norvégia a Közösség
bármely más tagállamával azonos módon a rákövetkező tizenöt napon belül értesítheti a Bizottságot arról, hogy
a területén mely forgalmi jogokat kívánja felfüggeszteni. Ezek a forgalmi jogok nem foglalhatják magukban az EU–USA
légiközlekedési megállapodás 1. mellékletében említett megállapodásokban meghatározott jogokat.
3. A tagállamoktól, Izlandtól és/vagy Norvégiától kapott értesítések alapján a Bizottság elkészíti a felfüggesztendő
forgalmi jogok listáját, és azt továbbítja a Tanács részére. A Tanács elnöke – az EU–USA légiközlekedési megállapodás
21. cikke (3) bekezdésének meg fele lően – ezt köve tően a Közösség és a tagállamok, valamint Izland és Norvégia
nevében értesíti az Amerikai Egyesült Államokat a listában foglalt forgalmi jogok felfüggesztéséről. Az érintett
tagállamok, valamint Izland és/vagy Norvégia megteszik a szükséges intézkedéseket e jogoknak a Nemzetközi
Légifuvarozási Szövetség (IATA) azon forgalmi idényének első napjától kezdődő felfüggesztésére, amely forgalmi
idény a felfüggesztésről küldött értesítés időpontjától számított legalább tizenkét hónap elteltével kezdődik.
4. E cikk (3) bekezdésétől eltérve a Tanács – a Bizottság javaslatára – egyhangúlag határozhat úgy, hogy nem küld
a felfüggesztésről szóló értesítést, vagy azt a későbbiekben visszavonhatja.
3. CIKK
Vegyes bizottság 1. Az EU–USA légiközlekedési megállapodás 18. cikkének meg fele lően létrehozott vegyes bizottságban a Közösség,
tagállamai, valamint Izland és Norvégia képviseletét a Bizottság, a tagállamok, valamint Izland és Norvégia képviselői
látják el.
2. A Közösség, a tagállamok, valamint Izland és Norvégia álláspontját a vegyes bizottságban a Bizottság képviseli
az Európai Unión belül kizárólag a tagállamok hatáskörébe tartozó területek kivételével, amely esetben az álláspontot
az esettől függően a Tanács elnöksége vagy a Bizottság, Izland és Norvégia képviseli.
3. Az EU–USA légiközlekedési megállapodás 14. vagy 20. cikkének hatálya alá tartozó kérdések vagy joghatással bíró
határozat elfogadását nem igénylő kérdések tekintetében a vegyes bizottságban az Izland és Norvégia által
képviselendő álláspontot Izland és Norvégia fogadja el a Bizottsággal egyetértésben.
4. Az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásba foglalt rendeletek és irányelvek hatálya alá tartozó kérdések
tekintetében meghozandó egyéb vegyes bizottsági határozatok esetében a Közösség, annak tagállamai, valamint
Izland és Norvégia által képviselendő álláspontot a Bizottság fogadja el Izlanddal és Norvégiával egyetértésben.
5. Az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásba foglalt rendeletek és irányelvek hatálya alá nem tartozó
kérdések tekintetében meghozandó egyéb vegyes bizottsági határozatok esetében az Izland és Norvégia által
képviselendő álláspontot Izland és Norvégia fogadja el a Bizottsággal egyetértésben.
6. A Bizottság megteszi a megfelelő intézkedéseket annak biztosítására, hogy a tagállamokkal folytatott koordinációs,
konzultációs és határozat-előkészítő üléseken Izland és Norvégia korlátozás nélkül részt vehessen, illetve hozzáférjen
a vegyes bizottsági üléseket előkészítő információkhoz.
4. CIKK
Választottbírósági eljárás 1. Az EU–USA légiközlekedési megállapodás 19. cikke szerinti választottbírósági eljárások során a Közösséget, annak
tagállamait, Izlandot és Norvégiát a Bizottság képviseli.
2. A Bizottság adott esetben megteszi a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy Izland és Norvégia részt
vehessen a választottbírósági eljárások előkészítésében és koordinálásában.
3. Amennyiben a Tanács az EU–USA légiközlekedési megállapodás 19. cikkének (7) bekezdése alapján az előnyök
felfüggesztéséről szóló határozatot fogad el, akkor arról értesíteni kell Izlandot és Norvégiát is. Izlandnak és/vagy
Norvégiának ugyanígy értesíteni kell a Bizottságot valamennyi ilyen jellegű határozatáról.
4. Az Európai Unión belül a Közösség hatáskörébe tartozó kérdések tekintetében az EU–USA légiközlekedési
megállapodás 19. cikke alapján hozandó egyéb megfelelő intézkedésekről a Bizottság határoz, a Tanács által kijelölt
tagállami képviselőkből álló különbizottság, valamint Izland és Norvégia segítségével.
5. CIKK
Információcsere 1. Izland és Norvégia haladéktalanul értesíti a Bizottságot az általa az EU–USA légiközlekedési megállapodás 4. vagy
5. cikke értelmében hozott, az Amerikai Egyesült Államok valamely légitársasága általi engedélykérelem megtagadására, a részére adott engedély visszavonására, felfüggesztésére vagy korlátozására vonatkozó határozatról.
A Bizottság hasonlóképpen haladéktalanul értesíti Izlandot és Norvégiát a tagállamok által hozott valamennyi ilyen
jellegű határozatról.
2. Izland és Norvégia haladéktalanul értesíti a Bizottságot az EU–USA légiközlekedési megállapodás 8. cikke értelmében
kibocsátott vagy kapott bármely megkeresés vagy értesítés esetében. A Bizottság hasonlóképpen haladéktalanul
értesíti Izlandot és Norvégiát a tagállamok által kibocsátott vagy kapott bármely megkeresés vagy értesítés esetében.
3. Izland és Norvégia haladéktalanul értesíti a Bizottságot az EU–USA légiközlekedési megállapodás 9. cikke értelmében
kibocsátott vagy kapott bármely megkeresés vagy értesítés esetében. A Bizottság hasonlóképpen haladéktalanul
értesíti Izlandot és Norvégiát a tagállamok által kibocsátott vagy kapott bármely megkeresés vagy értesítés esetében.
6. CIKK
Állami szubvenciók és támogatás 1. Amennyiben Izland vagy Norvégia úgy véli, hogy az Amerikai Egyesült Államok területén lévő kormányzati szerv által
mérlegelt vagy nyújtott szubvenció vagy támogatás az EU–USA légiközlekedési megállapodás 14. cikkének
(2) bekezdésében említettek szerint hátrányosan fogja befolyásolni a versenyt, értesíti erről a Bizottságot.
Amennyiben egy tagállam hasonló ügyről értesíti a Bizottságot, a Bizottság hasonlóképpen értesíti erről Izlandot és
Norvégiát.
2. A Bizottság, Izland és Norvégia felveheti a kapcsolatot az ilyen szervekkel vagy kérheti az EU–USA légiközlekedési
megállapodás 18. cikke szerint létrehozott vegyes bizottság ülésének összehívását.
3. A Bizottság, Izland és Norvégia haladéktalanul értesítik egymást az Amerikai Egyesült Államok általi – az EU–USA
légiközlekedési megállapodás 14. cikkének (3) bekezdése szerinti – megkeresésről.
7. CIKK
Megszűnés 1. Bármely Fél, bármely időpontban diplomáciai úton írásban értesítheti a többi Felet azon döntéséről, hogy a kiegészítő
megállapodást felmondja vagy annak ideiglenes alkalmazását befejezi. Ez a kiegészítő megállapodás megszűnik vagy
annak ideiglenes alkalmazása megszűnik az erről küldött írásbeli értesítés időpontját köve tően hat hónappal,
greenwichi középidő szerint éjfélkor, amennyiben ezen időszak lejárta előtt a Felek egyetértésével az értesítést nem
vonják vissza.
2. E cikk bármely más rendelkezése ellenére, a megállapodás megszűnésével vagy ideiglenes alkalmazásának
befejeződésével egyidejűleg ez a kiegészítő megállapodás is megszűnik vagy ideiglenes alkalmazása véget ér.
8. CIKK
Ideiglenes alkalmazás
A 9. cikk szerinti hatálybalépésig a Felek megállapodnak, hogy a Felek nemzeti jogszabályaival összhangban
a kiegészítő megállapodást a következők közül a későbbi időponttól ideiglenesen alkalmazzák: az e kiegészítő
megállapodás aláírásának időpontja vagy a megállapodás 5. cikkében meghatározott ideiglenes alkalmazás
kezdetének időpontja.
9. CIKK
Hatálybalépés
Ez a kiegészítő megállapodás vagy a) a Felek közötti diplomáciai jegyzékváltás során megküldött azon legutolsó
értesítés keltét követő egy hónappal lép hatályba, amely megerősíti, hogy a kiegészítő megállapodás
hatálybalépéséhez szükséges valamennyi eljárás befejeződött vagy b) a megállapodás hatálybalépésének vagy
ideiglenes alkalmazásának időpontjában, attól függően, hogy melyik időpont a későbbi.
FENTIEK HITELÉÜL, az alulírott, erre kellően feljogosított meghatalmazottak e kiegészítő megállapodást kézjegyükkel
látták el.
KELT Brüsszelben, a 2009. év december havának 17. napján három eredeti, angol nyelvű példányban.
A BELGA KIRÁLYSÁG RÉSZÉRŐL,
A BOLGÁR KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
A CSEH KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
A DÁN KIRÁLYSÁG RÉSZÉRŐL,
A NÉMETORSZÁGI SZÖVETSÉGI KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
AZ ÉSZT KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
ÍRORSZÁG RÉSZÉRŐL,
A GÖRÖG KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
A SPANYOL KIRÁLYSÁG RÉSZÉRŐL,
A FRANCIA KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
AZ OLASZ KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
A CIPRUSI KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
A LETT KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
A LITVÁN KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
A LUXEMBURGI NAGYHERCEGSÉG RÉSZÉRŐL,
A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
MÁLTA RÉSZÉRŐL,
A HOLLAND KIRÁLYSÁG RÉSZÉRŐL,
AZ OSZTRÁK KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
A LENGYEL KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
A PORTUGÁL KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
ROMÁNIA RÉSZÉRŐL,
A SZLOVÉN KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
A SZLOVÁK KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
A FINN KÖZTÁRSASÁG RÉSZÉRŐL,
A SVÉD KIRÁLYSÁG RÉSZÉRŐL,
NAGY-BRITANNIA ÉS ÉSZAK-ÍRORSZÁG EGYESÜLT KIRÁLYSÁGA RÉSZÉRŐL,
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉG RÉSZÉRŐL,
IZLAND RÉSZÉRŐL,
A NORVÉG KIRÁLYSÁG RÉSZÉRŐL”
4. § Az Országgyűlés jóváhagyja a Kiegészítő Megállapodásnak a 8. cikkében meghatározott időponttól kezdődően
történő ideiglenes alkalmazását.
5. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) E törvény 2. §-a és 3. §-a a Kiegészítő Megállapodás 8. cikkében meghatározott időpontban lép hatályba.
(3) E törvény 4. §-a a Kiegészítő Megállapodás 9. cikkében meghatározott időpontban hatályát veszti.
(4) A Kiegészítő Megállapodás hatálybalépésének naptári napját, valamint a (2)–(3) bekezdésében meghatározott
időpont naptári napját a külpolitikáért felelős miniszter azok ismertté válását köve tően a Magyar Közlönyben
haladéktalanul közzétett egyedi határozatával állapítja meg.
(5) E törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről a közlekedésért felelős miniszter gondoskodik.
Sólyom László s. k., Dr. Katona Béla s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
37/2015. (V. 5.) ME határozata helyettes államtitkár megbízatása megszűnésének megállapításáról.
A közszolgálati tisztviselőkről szóló 2011. évi CXCIX. törvény 222.  § (2) és 223.  § (3)  bekezdésében foglalt
jogkörömben eljárva, a külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére megállapítom, hogy
dr. Balogh Csaba Sándornak, a  külgazdasági és külügyminisztérium helyettes államtitkárának e  megbízatása
a  közszolgálati tisztviselőkről szóló 2011. évi CXCIX. törvény 222.  § (1)  bekezdése alapján történt lemondására
tekintettel
– 2015. április 23-ai hatállyal – megszűnik. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
115/2003. (X. 28.) OGY határozata a társadalmi bűnmegelőzés nemzeti stratégiájáról.
Az Országgyűlés, tekintettel arra, hogy a bűnözés megelőzése és visszaszorítása, a közbiztonság javítása a társadalom
közös érdeke és feladata, a következő határozatot hozza:
A határozatot az Országgyűlés a 2003. október 20-i ülésnapján
fogadta el.
1. Az Országgyűlés elfogadja az e határozat mellékletét
képező társadalmi bűnmegelőzés nemzeti stratégiáját.
2. Az Országgyűlés felkéri a Kormányt, hogy a) legkésőbb 2003. december 31-ig készítse el a társadalmi bűnmegelőzés nemzeti stratégiája végrehajtásának
részletes cselekvési programját, ebben teremtse meg a
szükséges jogszabályi, szakmai, szervezeti megoldásokat,
valamint határozza meg az irányítása alá tartozó szervek
feladatait, illetve a közreműködőkre vonatkozó felkéréseket, a végrehajtás felelőseit és a határidőket;
b) megfelelő előkészítés után, minél előbb terjessze az
Országgyűlés elé a bűnmegelőzésről és az áldozatok védelméről szóló törvények tervezetét, valamint teremtse meg
az azok végrehajtásának anyagi feltételeit.
3. A társadalmi bűnmegelőzés nemzeti stratégiája és
a cselekvési program végrehajtásáról első alkalommal az
országgyűlési határozat hatálybalépést követő egy év elteltével, azt követően pedig évente tájékoztassa az Országgyűlést.
4. E határozat a közzétételének napján lép hatályba.
Mandur László s. k.,
az Országgyűlés alelnöke


text:
14/2013. (V. 2.) BM rendelete a belügyminiszter irányítása alá tartozó rendvédelmi szervek közúti járművei forgalomba helyezésének és időszakos vizsgálatának egyes szabályairól.
A közúti közlekedésről szóló 1988.  évi I.  törvény 48.  § (3)  bekezdés m)  pont mb)  alpontjában kapott felhatalmazás alapján,
az  egyes miniszterek, valamint a  Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.)
Korm. rendelet 37. § d), e), g), h), k), n) és q) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva, az egyes miniszterek, valamint
a  Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 84.  § e)  pontjában
meghatározott feladatkörében eljáró nemzeti fejlesztési miniszterrel egyetértésben a következőket rendelem el:
1. Általános rendelkezések 1. § (1) A rendelet hatálya
a) a rendőrség,
b) a hivatásos katasztrófavédelmi szerv,
c) a büntetés-végrehajtási szervezet,
d) a Nemzetbiztonsági Szakszolgálat és
e) az Alkotmányvédelmi Hivatal
által üzemben tartott – tulajdonában vagy vagyonkezelésben lévő, lízingelt vagy bérelt – gépjárműre,
mezőgazdasági vontatóra, lassú járműre, ezek pótkocsijaira, valamint a segédmotoros kerékpárra (a  továbbiakban
együtt: szolgálati jármű) terjed ki.
(2) A szolgálati jármű esetében a közúti járművek műszaki megvizsgálásáról szóló 5/1990. (IV. 12.) KöHÉM rendeletet,
a közúti járművek forgalomba helyezésének és forgalomban tartásának műszaki feltételeiről szóló 6/1990. (IV. 12.)
KöHÉM rendeletet, a  közúti járművek környezetvédelmi felülvizsgálatának szabályairól szóló 77/2009. (XII. 15.)
KHEM–IRM–KvVM együttes rendeletet (a  továbbiakban: KHEM-IRM-KvVM együttes rendelet) az  e  rendeletben
foglalt eltérésekkel kell alkalmazni.
2. A polgári nemzetbiztonsági szolgálatokra vonatkozó sajátos szabályok
2. § (1) A  Nemzetbiztonsági Szakszolgálat és az  Alkotmányvédelmi Hivatal (a  továbbiakban együtt: polgári
nemzetbiztonsági szolgálatok) végezheti – jogszabályban meghatározott feltételek megléte esetén – szolgálati
gépjárműveik forgalomba helyezését, időszakos műszaki vizsgálatát, valamint hatósági engedéllyel és jelzéssel
történő ellátását.
(2) A Nemzetbiztonsági Szakszolgálat végzi külön megkeresés alapján az Információs Hivatal szolgálati gépjárműveinek
forgalomba helyezése előtti és időszakos műszaki vizsgálatát, valamint a  gépjárművek hatósági engedéllyel és
jelzéssel történő ellátását az Információs Hivatal gépjárműveinek üzemben tartásával és használatával kapcsolatos
egyes szabályokról szóló kormányrendelet figyelembevételével.
(3) A  polgári nemzetbiztonsági szolgálatok az  általuk kiállított vagy érvényesített forgalmi engedélyekről, a  műszaki
és környezetvédelmi adatlapokról, a  műszaki érvényességet jelző címkéről, valamint a  KHEM–IRM–KvVM együttes
rendelet 3. mellékletében meghatározott plakettekről nyilvántartást vezetnek.
(4) A  polgári nemzetbiztonsági szolgálatok biztosítják, hogy a  rendelet hatálya alá eső szolgálati gépjárműveik
megfeleljenek az  1.  § (2)  bekezdésében felsorolt jogszabályokban előírt műszaki és közlekedésbiztonsági
követelményeknek.
(5) A  polgári nemzetbiztonsági szolgálatok – amennyiben saját vizsgáló állomással rendelkeznek – mentesülnek
az (1)–(2) bekezdésben meghatározott vizsgálatok elvégzésével kapcsolatos hatósági eljárások díjainak megfizetése alól.
(6) Jogszabály alapján közúti ellenőrzésre felhatalmazott hatóság ellenőrzése alól a  polgári nemzetbiztonsági
szolgálatok főigazgatói által meghatározott egyes szolgálati gépjárművek az e célra kiállított, az 1. melléklet szerinti
igazolvány felmutatása esetén – a közúti balesetben való részvételt kivéve – mentesülnek.
(7) Az  1.  melléklet szerinti igazolvány kibocsátója az  egyes rendvédelmi szerveket irányító miniszter, kiállítója
a Nemzetbiztonsági Szakszolgálat, a kiállított igazolványok nyilvántartásáról a polgári nemzetbiztonsági szolgálatok
főigazgatói gondoskodnak.
3. Általános műszaki és egyéb előírások 3. § (1) A szolgálati járműnek rendelkeznie kell a közlekedési hatóság által kiadott típusbizonyítvánnyal, összeépítési vagy
átalakítási engedéllyel.
(2) A  szolgálati járművek hatósági engedéllyel és jelzéssel, valamint törzskönyvvel történő ellátását és forgalomba
helyezését – a 2. § (1) bekezdésében meghatározott kivétellel – a közlekedési igazgatási hatóság végzi.
(3) A – külön jogszabályban meghatározott – különleges rendszámtáblát a szolgálati jármű üzemben tartója szerzi be.
4. § (1) A  hatósági engedéllyel és jelzéssel ellátott szolgálati járművek időszakos műszaki vizsgálatát, a  jármű forgalmi
engedélyébe bejegyzett műszaki alkalmasság érvényességi idejének meghosszabbítását a  szolgálati járművek
javítására kijelölt vizsgáló állomás is végezheti.
(2) Amennyiben a  jármű sikeres vizsgát tett és így alkalmas minősítést kapott, a  forgalmi engedélye érvényesítésre
kerül. A műszaki érvényességet jelölő címkét a gépjárműjavító műhely felett közvetlen felügyeletet gyakorló vezető
a  közlekedési hatóságtól igényelheti. A  vizsgabiztosok a  műszaki érvényesség igazolását kizárólag a  biztosított
érvényesítő címkekészlettel és műszaki adatlappal végezhetik, amely alapján a  központi járműnyilvántartásban
rögzíthetőek az adatok.
(3) Az  (1)  bekezdés szerinti vizsgáztatás feltételeinek hiánya esetén az  időszakos vizsgálatokat a  közlekedési hatóság
által üzemeltetett vagy a vele szerződésben álló kijelölt vizsgáló állomáson kell elvégezni.
5. § (1) A szolgálati járművön a felszereléssel együtt szállított személy tömegét 85 kg-os mértékben kell számításba venni.
 (2) A szolgálati jármű ellátható csökkentett fényű, fényálcázott világító és fényjelző berendezésekkel is.
 (3) A jármű méretétől függően bármely karosszéria eleme ellátható:
a) rendőrségi szolgálati jármű esetében piros, sárga, kék,
b) katasztrófavédelmi szolgálati jármű esetében piros, sárga, zöld
fényvisszaverő jelzéssel is.
(4) Külön jogszabály alapján szolgálati járműre felszerelt megkülönböztető fény- és hangjelzést adó készüléknél
a  fényhatások többféle módon is elérhetőek. Rendező elv, hogy az  azonos működési elvű fényforrások számának
a jármű két oldalán meg kell egyezniük egymással és azokat a járműre szimmetrikusan kell felhelyezni.
(5) A szolgálati járműre csak olyan és annyi világító- és jelzőberendezést lehet felszerelni, amely a használat céljának és
helyének megfelelő jóváhagyással rendelkezik.
(6) Reklámot, reklámhordozót szolgálati járműveken elhelyezni tilos. Zászlót, jelzést, plakettet, matricát vagy feliratot
csak egységes jelzés, azonosítás céljából szabad elhelyezni.
(7) Az  1.  § (1)  bekezdés a)–e)  pontjában meghatározott szervezet vezetője rendelkezik a  (3)  bekezdésben
meghatározott fényvisszaverő jelzés, a (4) bekezdésben meghatározott fény- és hangjelzést adó készülék, valamint
a (6) bekezdésben meghatározott jelzés elhelyezésének módjáról.
6. § A szolgálati jármű forgalomba helyezése előtti és időszakos műszaki vizsgálatát, valamint a gépjárművek hatósági
engedéllyel és jelzéssel történő ellátását, az  eljárás szabályszerűségét a  közlekedési hatóság előzetes egyeztetés
alapján ellenőrizheti.
4. Záró rendelkezések 7. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
8. § Hatályát veszti
a) a rendőrség, a határőrség és a katasztrófavédelem közúti járműveinek forgalomban tartásáról szóló 41/2001.
(XII. 27.) BM rendelet, és
b) a  büntetés-végrehajtás közúti járművei forgalomba helyezésének és forgalomban tartásának műszaki
feltételeiről szóló 24/2002. (XII. 13.) IM rendelet. Dr. Pintér Sándor s. k.,
 belügyminiszter


text:
1139/2011. (V. 12.) Korm. határozata az észak-afrikai helyzettel kapcsolatos menekültügyi szolidaritási program indításáról.
1. A Kormány az észak-afrikai humanitárius válság következtében kialakult menekültügyi helyzetre tekintettel
szolidaritását fejezi ki az első menedék országaival szemben, amelyek elsőként részesítik védelemben az üldöztetés
elől menekülőket, valamint azon uniós tagállamok irányába, amelyekre e helyzetből adódóan különös teher hárul.
2. A Kormány szolidaritásának kinyilvánítása érdekében menekültügyi szolidaritási program 2011. év első félévétől való
indításáról határoz. 3. A Kormány felhívja az idegenrendészetért és menekültügyért felelős minisztert a menekültügyi szolidaritási program
részleteinek kidolgozására. Felelős: belügyminiszter Határidő: folyamatos 4. Ez a kormányhatározat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
350/B/2009. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő h a t á r o z a t o t: Az Alkotmánybíróság az építésüggyel kapcsolatos egyes szabályozott szakmák gyakorlásához kapcsolódó szakmai továbbképzési rendszer részletes szabályairól szóló 103/2006. (IV. 28.) Korm. rendelet 1. § 1. pontja „az építésügyi műszaki szakértői” szövegrésze alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
I. Az indítványozó az építésüggyel kapcsolatos egyes szabályozott szakmák gyakorlásához kapcsolódó szakmai továbbképzési rendszer részletes szabályairól szóló
103/2006. (IV. 28.) Korm. rendelet (a továbbiakban:
Tvkr.) 1. § 1. pontja „az építésügyi műszaki szakértői”
szövegrésze alkotmányellenességének megállapítását és
megsemmisítését indítványozta. Álláspontja szerint a támadott rendelkezés az Alkotmány diszkriminációt tiltó
szabályába ütközik azáltal, hogy az építésügyi műszaki –
köztük az igazságügyi – szakértőket besorolta a tervezői,
egyéb építészeti-műszaki tevékenységet folytató személyekkel azonos továbbképzési rendszerbe, holott szakmájuk gyakorlásához ez – szemben az e rendelkezés hatálya
alá vont más személyekkel – nem szükséges. Mivel az
igazságügyi szakértők rendszeres jogi továbbképzésben
vesznek részt, nagy szakmai tapasztalattal rendelkeznek,
így az építés területén nincs ok a posztgraduális képzésükre.
A támadott rendelkezés helyébe az építési beruházások
megvalósításának elősegítése érdekében egyes kormányrendeletek módosításáról szóló 196/2009. (IX. 15.) Korm.
rendelet 53. §-a új szöveget léptetett. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az utólagos normakontrollra irányuló vizsgálatot a régi helyébe lépő új szabályozás tekintetében akkor folytatja le, ha az tartalmilag a korábbival azonos és ezáltal azonos a vizsgálandó alkotmányossági probléma. [137/B/1991. AB határozat, ABH 1992, 456, 457.;
138/B/1992. AB határozat, ABH 1992, 579, 581.;
1425/B/1997. AB határozat, ABH 1998, 844, 845.;
4/1999. (VI. 3.) AB határozat, ABH 1999, 396, 399.] Tekintettel arra, hogy az indítványozó által felvetett alkotmányossági probléma a vitatott szabályozás hatályos szövegével kapcsolatosan változatlanul fennáll, az Alkotmánybíróság az érdemi vizsgálatot a hatályos szabályozás tekintetében végezte el.
II. 1. Az Alkotmány indítványozó által hivatkozott rendelkezése:
„70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve
az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más
vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni,
születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.”
2. A Tvkr. érintett rendelkezése:
„1. § E rendelet alkalmazásában:
1. Szakmagyakorlási jogosultság: a településtervezői,
az építészeti-műszaki tervezési, településrendezési szakértői, az építésügyi műszaki szakértői, az építési műszaki ellenőri, a felelős műszaki vezetői, a tervellenőri, az építésügyi igazgatási szakértői, a beruházáslebonyolítói és az
energetikai tanúsítói tevékenységek külön jogszabályban
foglalt feltételek szerinti gyakorlása;”
III. Az indítvány nem megalapozott. 1. Az épített környezet alakításáról és védelméről szóló
1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Étv.) 62. §
(1) bekezdésének – a Tvkr. hatályba lépésekor hatályos –
p) pontja hatalmazta fel a kormányt a településtervezők, az
építészeti-műszaki tervezők, az építésügyi műszaki szakértők, az építési műszaki ellenőrök, a felelős műszaki vezetők és az építésügyi, építésfelügyeleti hatósági ügyintézők továbbképzése részletes szabályainak megállapítására. Az építési beruházások megvalósításának elősegítése
érdekében az egyes törvények módosításáról szóló 2009.
évi LVII. törvény 30. § (6) bekezdése kiterjesztette a felhatalmazást a tervellenőrök, az építésügyi igazgatási szakértők, a beruházáslebonyolítók és az energetikai tanúsítók
továbbképzésének szabályozására is. A Tvkr. hatálya így
kiterjed az építésügyi műszaki, valamint más szakági
szakértőkre. A szakértők között az igazságügyi műszaki
szakértőt külön nem nevesíti.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint személyek közötti, alkotmánysértő hátrányos megkülönböztetés akkor
állapítható meg, ha valamely személyt vagy embercsoportot más, azonos helyzetben lévő személyekkel vagy csoporttal történt összehasonlításban kezelnek hátrányosabb
módon [21/1990. (X. 4.) AB határozat, ABH 1990, 73, 78.;
32/1991. (VI. 6.) AB határozat, ABH 1991, 146, 162.;
43/B/1992. AB határozat 1994, 744, 745.]. A megkülönböztetés akkor alkotmányellenes, „ha a jogszabály a szabályozás szempontjából azonos csoportba tartozó (egymással összehasonlítható) jogalanyok között tesz különbséget anélkül, hogy annak alkotmányos indoka lenne”
(191/B/1992. AB határozat, ABH 1992, 592, 593.).
Ugyanakkor az Alkotmánybíróság azt is kimondta, hogy
az eltérő ismérvek ellenére történt homogén csoportképzéssel is sérülhet az egyenlő méltóságú személyként kezelés alkotmányos követelménye [lásd pl.: 22/1996. (VI. 25.)
AB határozat, ABH 1996, 89, 96.]. Alkotmányellenességhez eszerint nemcsak az vezet, ha adott szabályozási koncepción belül valamely (azonos helyzetben lévő) csoportra
– alkotmányos indok nélkül – eltérő szabályozás vonatkozik, hanem hátrányos megkülönböztetés az is, ha az adott
szabályozási koncepció alkotmányossági szempontból lényegesen eltérő helyzetben lévő csoportokra azonosan vonatkozik, vagyis e körülményt figyelmen kívül hagyja. Ha
az ilyen hátrányokozásnak nem ismerhető fel a tárgyilagos
mérlegelés szerint való ésszerű indoka – tehát önkényes –,
alkotmányellenesség állapítható meg [6/1997. (II. 7.) AB
határozat, ABH 1997, 67, 69.].
Ezért az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy
a jogalkotó a kötelező továbbképzésre alapot adó szempontokat figyelembe véve azonos ismérvek alapján vonta-e egy csoportba a támadott rendelkezés hatálya alá tartozó szakembereket.
2. A Tvkr. támadott rendelkezésében felsorolt tevékenységek szakmagyakorlási jogosultságának szabályait
több jogszabály tartalmazza.
A településtervezési és az építészeti-műszaki tervezési,
valamint az építésügyi műszaki szakértői jogosultság szabályairól szóló 104/2006. (IV. 28.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Jr.) 1. § (2) bekezdésének utaló szabályán keresztül alkalmazandó Évt. 32. § (2) bekezdése szerint – az
indítványban megjelölt – építésügyi műszaki szakértői tevékenység az épített környezet alakításával és védelmével
kapcsolatos műszaki jelenségek ok-okozati összefüggéseinek magas szakmai színvonalú értékelése, ezen belül a vitatott esetek megítélése; a hibák, károk, illetve ezek okainak feltárása; és mindezekkel kapcsolatban szakértői vélemények készítése, továbbá a külön jogszabály szerinti esetenként kapcsolódó tevékenysége. Az építészeti-műszaki
tervezési tevékenység az Étv. 34. §-ának (1) bekezdésében
meghatározott eljárásokhoz és az építőipari kivitelezéshez
szükséges, az Étv. 32. §-ának (1) bekezdése szerinti (építési tevékenység végzéséhez) építészeti-műszaki tervdokumentáció elkészítése; míg a településtervezési tevékenység az Étv. 7. §-a (3) bekezdésének b) és c) pontjaiban,
a 14. §-ának (2)–(4) bekezdéseiben meghatározott településrendezési eszközöket alátámasztó és jóváhagyandó munkarészeinek készítése. A Jr. 3. § (1) bekezdés
a)–b) pontja a szakmagyakorlási tevékenység engedélyezéséhez mind az építész-műszaki tervezési, mind a műszaki szakértői tevékenység esetében főszabályként a szakértői szakterületnek megfelelő mesterfokozatú képzésben
szerzett szakképzettséget (korábban egyetemi végzettség),
– tervezők és meghatározott esetben műszaki szakértő
esetében főiskolai végzettséget – követel meg. A műszaki
szakértőknél a 4. § (3) bekezdés c) pontja, illetőleg az 5. §
(1) bekezdése hosszabb szakmai gyakorlat, valamint mű
szaki szakértői ismeretek elsajátításának igazolását írja
elő. Az építési műszaki ellenőri, valamint a felelős műszaki
vezetői szakmagyakorlási jogosultság részletes szabályairól szóló 244/2006. (XII. 5.) Korm. rendelet 4. § (1) bekezdése értelmében a hatálya alá tartozó – az Étv.
38/A. §-ában meghatározott irányítási, ellenőrzési tevékenységet ellátó – személyeknek szakirányú felsőoktatásban megszerzett végzettség, vagy középfokú végzettség
szükséges, az előírt szakmai gyakorlat pedig a tevékenységtől függően kettő-öt év.
A Tvkr. 1. § 1. pontjában megjelölt egyéb tevékenységekre, köztük a – településrendezési terv és a helyi építési
szabályzat elkészítésére jogosító – településrendezési
szakértői tevékenységre, az – építésügyi az építésügyi hatósági engedélykérelem és mellékleteinek benyújtásra történő előkészítésére vonatkozó – építésügyi igazgatási
szakértői, továbbá tervellenőri, beruházáslebonyolítói és
energetikai tanúsítói tevékenységre az egyes építésügyi
szakmagyakorlási tevékenységekről szóló 192/2009.
(IX. 15.) Korm. rendelet vonatkozik. Ezek gyakorlásához
szükséges végzettség tekintetében visszautal a Jr. 3. §
(1) bekezdésére, míg szakmai gyakorlatként a szakértők
esetében öt-nyolc évet, egyéb tevékenység esetében
egy-nyolc évet ír elő.
A fentiekből következően tehát az építésügy területén
folytatandó tervezői, szakértői tevékenységekre azonos
szakirányú végzettség szükséges, a megkövetelt szakmai
gyakorlat a szakértők esetében általában hosszabb idejű.
Kétségtelen, hogy a Tvkr. hatálya alá vont egyes tevékenységhez speciális szakmai irányultság is járul, a szabályozási koncepció lényeges eleme azonban a magas szintű szakmai színvonal elérése, fenntartása, amelynek jelentősége
az adott szakmán belül bármelyik tevékenységnél azonos
súlyú. Önmagában azonban az az ismérv, hogy a tevékenység tervezéshez, kivitelezéshez kapcsolódik, vagy annak műszaki megítélésével függ össze, az azonos képzettségű, hasonló szakmai feltételeknek megfelelő személyek
között a szakmai tudásuk fejlesztésének szükségessége
szempontjából nem eredményez olyan lényeges különbsé
get, amely homogén csoportba tartozásukat megkérdőjelezné, és így az azonos szabályozás alá vonásuk mellőzné
az ésszerű indokot.
Az indítványozó hangsúlyozottan az építésügyi műszaki szakértők közül az igazságügyi szakértők indokolatlan
megkülönböztetését állította. Az igazságügyi szakértői kamaráról szóló 1995. évi CXIV. törvény 2. §-a alapján
a szakértő e kamara tagja, ezért a Tvkr. 2. § (2) bekezdés
a) pontja alapján, mint nem elkülönített névjegyzékbe – a
Jr. 2. § (6) bekezdés a) pontja alapján kamarai tagság nélkül – bejegyzett szakmagyakorló, a Tvkr. szerinti továbbképzési kötelezettség alól sem mentesül. E szakértők képzése azonban az igazságügyi szakértői tevékenységről
szóló 2005. évi XLVII. törvény 18. §-ában foglaltak értelmében a jogi vizsga letételéhez szükséges jogi ismeretek
elsajátítására irányul, illetőleg a szakértői tevékenység
gyakorlásához szükséges szakmai továbbképzésen kötelesek részt venni. Így az, hogy az igazságügyi építésügyi
műszaki szakértők szakterületükkel összefüggően speciális képzésre is kötelezettek, nem alapozza meg eltérő alanyi körbe sorolásukat más szakági szakértőkkel azért sem,
mert szakértői tevékenységük lényege, hogy az építés területén egy adott üggyel összefüggésben felmerült problémát értékeljék. Ennek megítéléséhez pedig legalább
ugyanolyan szintű szakmai ismertekre van szükségük,
mint a tervezésben, kivitelezésben közreműködő szakembereknek.
A fentiekre figyelemmel az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a támadott rendelkezés nem alkalmazott
diszkriminációt az építésügyi műszaki szakértőkkel szemben azzal, hogy azonos szabályozás alá vonta őket más
szakértőkkel és építésügyi szakemberekkel. Ezért az indítványt elutasította.
Budapest, 2010. szeptember 28. Dr. Balogh Elemér s. k., Dr. Bragyova András s. k.,
előadó alkotmánybíró alkotmánybíró


text:
1237/2017. (IV. 28.) Korm. határozata egyes stratégiai zajtérképek és zajcsökkentési intézkedési tervek hiánya miatt indított kötelezettségszegési eljárás megszüntetéséhez szükséges intézkedésekről.
A Kormány – egyetértve azzal, hogy az  egyes stratégiai zajtérképek és zajcsökkentési intézkedési tervek hiánya miatt
indított kötelezettségszegési eljárás megszüntetése érdekében a  stratégiai zajtérképek és zajcsökkentési intézkedési tervek
szabályozásának felülvizsgálata, valamint a  végre nem hajtott feladatok soron kívül történő végrehajtására rendkívüli forrás
biztosítása szükséges –
 1. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (1) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva elrendeli
a Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi XC. törvény XII. Földművelésügyi Minisztérium
fejezet címrendjének a  20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 2. Környezetvédelmi célelőirányzatok alcím,
23. Települési stratégiai zajtérképekkel és intézkedési tervekkel kapcsolatos feladatok támogatása jogcímcsoporttal
történő kiegészítését;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal 2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy az  egyes stratégiai zajtérképek és zajcsökkentési intézkedési tervek
hiánya miatt indított kötelezettségszegési eljárás rendezése érdekében gondoskodjon
a) 596 000 ezer forintnak a  települési stratégiai zajtérképek elkészítése céljából a  központi költségvetés
XII. Földművelésügyi Minisztérium fejezete 20/02/23 „Települési stratégiai zajtérképekkel és intézkedési
tervekkel kapcsolatos feladatok” fejezeti kezelésű előirányzata javára,
b) 17 970 ezer forintnak a  települési stratégiai zajtérképek elkészítésével kapcsolatos előkészítő feladatok
folyamatos ellátása céljából biztosítandó eszközigény céljára a  központi költségvetés XII. Földművelésügyi
Minisztérium fejezete 20/03/37 „Herman Ottó Intézet által ellátott közfeladatok támogatása” fejezeti kezelésű
előirányzata javára,
c) 12 760 ezer forintnak a  települési stratégiai zajtérképek elkészítésével kapcsolatos előkészítő feladatok
folyamatos ellátása céljából biztosítandó személyi állomány bővítése céljára a  központi költségvetés
XII. Földművelésügyi Minisztérium fejezete 20/03/37 „Herman Ottó Intézet által ellátott közfeladatok
támogatása” fejezeti kezelésű előirányzata javára,
d) 23 400 ezer forintnak a  települési stratégiai zajtérképek elkészítésével kapcsolatos előkészítő feladatok
folyamatos ellátása céljából a  központi költségvetés XII. Földművelésügyi Minisztérium fejezete 20/03/37
„Herman Ottó Intézet által ellátott közfeladatok támogatása” fejezeti kezelésű előirányzata javára,
e) 152 400 ezer forintnak a  települési zajcsökkentési intézkedési tervek elkészítése céljából a  központi
költségvetés XII. Földművelésügyi Minisztérium fejezete 20/02/23 „Települési stratégiai zajtérképekkel és
intézkedési tervekkel kapcsolatos feladatok” fejezeti kezelésű előirányzata javára,
f ) 91 160 ezer forintnak a  műszaki előkészítő feladatok (zajtérképek új számítási módszerének előkészítése,
folyamatos mérésre szolgáló szabvány) kidolgozására a  központi költségvetés XVII. Nemzeti Fejlesztési
Minisztérium fejezete 20/32/13 „Zajtérképezés EU tagállami feladatai” fejezeti kezelésű előirányzat javára,
g) 45 151 ezer forintnak a  fő közutak és vasútvonalak 2017. évi zajtérképezésére kiegészítésként a  központi
költségvetés XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezete 20/32/13 „Zajtérképezés EU tagállami feladatai”
fejezeti kezelésű előirányzat javára,
h) 70 000 ezer forintnak a  fő közutak és vasútvonalak 2018. évi intézkedési tervei elkészítésére a  központi
költségvetés XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezete 20/32/13 „Zajtérképezés EU tagállami feladatai”
fejezeti kezelésű előirányzat javára,
i) 70 000 ezer forintnak a  fő közutak és vasútvonalak 2018. évi intézkedési tervei elkészítésére a  központi
költségvetés XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezete 20/32/13 „Zajtérképezés EU tagállami feladatai”
fejezeti kezelésű előirányzat javára
többletforrásként történő biztosításáról;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: az a), b), c), f ), g) és h) pont tekintetében: 2017. május 31.
 a d), e) és i) pont tekintetében: 2018. január 31.
3. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy a  stratégiai zajtérképek és intézkedési tervek rendszeres
felülvizsgálatának biztosítása érdekében gondoskodjon
a) 23 400 ezer forintnak a  települési stratégiai zajtérképek elkészítésével kapcsolatos előkészítő feladatok
folyamatos ellátása céljából a  központi költségvetés XII. Földművelésügyi Minisztérium fejezete 20/03/37
„Herman Ottó Intézet által ellátott közfeladatok támogatása” fejezeti kezelésű előirányzata javára,
b) 322 400 ezer forintnak a  települési stratégiai zajtérképek elkészítése céljából a  központi költségvetés
XII. Földművelésügyi Minisztérium fejezete 20/02/23 „Települési stratégiai zajtérképekkel és intézkedési
tervekkel kapcsolatos feladatok” fejezeti kezelésű előirányzata javára,
c) 152 400 ezer forintnak a  települési zajcsökkentési intézkedési tervek elkészítése céljából a  központi
költségvetés XII. Földművelésügyi Minisztérium fejezete 20/02/23 „Települési stratégiai zajtérképekkel és
intézkedési tervekkel kapcsolatos feladatok” fejezeti kezelésű előirányzata javára,
d) 79 000 ezer forintnak a  fő közutak és vasútvonalak 2022. évi zajtérképeinek felülvizsgálatára a  központi
költségvetés XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezete 20/32/13 „Zajtérképezés EU tagállami feladatai”
fejezeti kezelésű előirányzat javára,
e) 79 000 ezer forintnak a  fő közutak és vasútvonalak zajtérképeinek, valamint zajvédelmi intézkedési
terveinek felülvizsgálatára a  központi költségvetés XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezete 20/32/13
„Zajtérképezés EU tagállami feladatai” fejezeti kezelésű előirányzat javára
történő biztosításáról;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: az a) pont tekintetében a 2019. évi költségvetés tervezése során, majd azt követően évente,
 a b) pont tekintetében a 2021. évi költségvetés tervezése során,
 a c) pont tekintetében a 2022. évi költségvetés tervezése során,
 a d) pont tekintetében 2018. január 31.,
 az e) pont tekintetében a 2019. évi költségvetés tervezése során, majd azt követően évente
4. felhívja a földművelésügyi minisztert és a nemzetgazdasági minisztert, hogy a stratégiai zajtérképek és intézkedési
tervek rendszeres felülvizsgálatának biztosítása érdekében a  3.  pont b) és c)  alpontjai tekintetében a  feladatok
végrehajtásához szükséges pénzügyi forrást – a  3.  pont b) és c)  pontban foglalt határidőkhöz képest – ötévente
a központi költségvetés tervezése során a központi költségvetésről szóló törvény XII. Földművelésügyi Minisztérium
fejezetébe tervezze be;
Felelős: földművelésügyi miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: Magyarország központi költségvetésének tervezése során
5. felhívja a  földművelésügyi minisztert, hogy a  nemzeti fejlesztési miniszterrel közösen készítsen beszámolót
a  Kormány részére az  egyes stratégiai zajtérképek és zajcsökkentési intézkedési tervek hiánya miatt indított
kötelezettségszegési eljárás megszüntetése érdekében elvégzett feladatok aktuális állásáról;
Felelős: földművelésügyi miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: első alkalommal: 2017. október 30.
 második alkalommal: 2018. október 30.
6. felhívja a  földművelésügyi minisztert, hogy a  kötelezettségszegési eljárással érintett egyes hiányzó stratégiai
zajtérképek és zajcsökkentési intézkedési tervek megvalósulását követően gondoskodjon az  Európai
Bizottságnak a környezeti zaj értékeléséről és kezeléséről szóló 280/2004. (X. 20.) Korm. rendelet szerint szükséges
tájékoztatásáról.
Felelős: földművelésügyi miniszter
Határidő: 2018. december 31. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
17/2017. (IV. 28.) HM utasítása egyes miniszteri biztosok kinevezéséről szóló HM utasítások felülvizsgálatáról és hatályon kívül helyezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38. §
(1) bekezdésében meghatározott jogkörömben eljárva a következő utasítást adom ki:
1. § A  miniszteri biztos kinevezéséről szóló 7/2017. (II. 27.) HM utasítás (a továbbiakban: Ut.) a  következő 6/A.  §-sal
egészül ki:
„6/A.  § (1) Az  egyes miniszteri biztosok kinevezéséről szóló HM utasítások felülvizsgálatáról és hatályon kívül
helyezéséről szóló 17/2017. (IV. 28.) HM utasítással (a továbbiakban: Módut.) módosított 5.  § (1)  bekezdését
2017. február 15-étől kell alkalmazni.
(2) Az  (1)  bekezdés alapján visszamenőlegesen esedékessé váló díjazáskülönbözetet a  jogosult részére legkésőbb
a Módut. hatálybalépését követő hónapra járó díjazással együtt kell kifizetni.”
2. § Az Ut. 5. § (1) bekezdésében a „2017. február 15-én érvényes helyettes államtitkári illetménynek” szövegrész helyébe
a „2016. január 1-jén érvényes helyettes államtitkári illetményének” szöveg lép.
3. § Hatályát veszti a:
a) miniszteri biztos kinevezéséről szóló 41/2016. (VIII. 4.) HM utasítás,
b) miniszteri biztos kinevezéséről szóló 7/2016. (II. 25.) HM utasítás,
c) miniszteri biztos kinevezéséről szóló 6/2014. (I. 31.) HM utasítás és
d) miniszteri biztos kinevezéséről szóló 10/2013. (II. 12.) HM utasítás.
4. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Dr. Simicskó István s. k.,
 honvédelmi miniszter


text:
2030/2015. (XII. 29.) Korm. határozata a vitorlás sportközpont létrehozásához szükséges intézkedésekről szóló 1248/2013. (V. 9.) Korm. határozat visszavonásáról.
A Kormány a  vitorlás sportközpont létrehozásához szükséges intézkedésekről szóló 1248/2013. (V. 9.)
Korm. határozatot visszavonja.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
26/2017. (VI. 30.) KKM közleménye a Magyarország és a Vietnami Szocialista Köztársaság között létrejött kiadatási egyezmény kihirdetéséről szóló 2017. XXXVIII. törvény 2. és 3. §-ának hatálybalépéséről.
A 2017. évi XXXVIII. törvénnyel a Magyar Közlöny 2017. május 15-i 69. számában kihirdetett, a Magyarország
és a Vietnami Szocialista Köztársaság között létrejött kiadatási egyezmény 24. cikk 1. bekezdése az alábbiak szerint
rendelkezik a hatálybalépésről:
„1. A jelen Egyezmény a diplomáciai úton érkezett azon utolsó írásbeli értesítés kézhezvételétől számított harmincadik
(30.) napon lép hatályba, amelyben a Felek a jelen Egyezmény hatálybalépéséhez szükséges belső jogi eljárások
lezárulásáról értesítik egymást.”
A hatálybalépéshez szükséges belső jogi követelmények teljesítésére vonatkozó, diplomáciai úton küldött utolsó
jegyzék kézhezvételének napja: 2017. május 31.
Az Egyezmény hatálybalépésének a napja: 2017. június 30.
A fentiekre tekintettel, összhangban a 2017. évi XXXVIII. törvény 4. § (3) bekezdésével, megállapítom, hogy
a  Magyarország és a Vietnami Szocialista Köztársaság között létrejött kiadatási egyezmény kihirdetéséről szóló
2017.  évi XXXVIII. törvény 2. és 3. §-a 2017. június 30-án, azaz kettőezer-tizenhét június harmincadik napján lép
hatályba.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter


text:
219/2013. (VI. 24.) Korm. rendelete a 2013. június 10-én kihirdetett veszélyhelyzet meghosszabbításáról.
A Kormány az  Alaptörvény 53.  cikk (2)  bekezdésében meghatározott eredeti jogalkotói hatáskörében, a  2013. június 10-én
kihirdetett veszélyhelyzet meghosszabbításához történő hozzájárulásról szóló 58/2013. (VI. 18.) OGY határozat szerinti
országgyűlési felhatalmazás alapján, az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdése szerinti feladatkörében eljárva a következő rendeletet
alkotja:
1. § A Kormány a  veszélyhelyzet kihirdetéséről és az  ennek során teendő intézkedésekről, valamint a  veszélyhelyzet
kihirdetéséről és az ennek során teendő intézkedésekről szóló 177/2013. (VI. 4.) Korm. rendelet módosításáról szóló
191/2013. (VI. 10.) Korm. rendelet hatályát 2013. július 19-ig meghosszabbítja.
2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
32/2003. (VI. 4.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság alkotmányjogi panasz tárgyában meghozta a következő
határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság az Alkotmány 57. § (1) bekezdése és 60. § (3) bekezdése alapján megállapítja, hogy a
lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény 15. § (1) és (2) bekezdésének alkalmazása során alkotmányos követelmény, hogy
egyház és vele jogviszonyban álló személyek közötti, állami
jogszabályokon alapuló jogviszonyokból eredő jogvitákat
az állami bíróságok érdemben elbírálják.
2. Az Alkotmánybíróság a lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény 15. § (2) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására irányuló alkotmányjogi panaszt elutasítja.
3. Az Alkotmánybíróság a lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény 15. § (1) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
INDOKOLÁS I. Az indítványozó alkotmányjogi panaszt terjesztett az
Alkotmánybíróság elé.
1. Az indítványban foglaltak, valamint az indítványozó
által becsatolt iratok alapján a következők állapíthatók
meg:
1.1. Az indítványozó a Magyarországi Református Egyház (a továbbiakban: Egyház) szolgálatában állt a Debreceni Református Teológiai Akadémia — később Debreceni Református Hittudományi Egyetem — (a továbbiakban: Egyetem) tanszékvezető tanáraként. A hallgatók
kezdeményezését tudomásul véve, 1995. április 14-én
— feltételek tűzése mellett — az indítványozó elfogadta az
Egyház püspöke által tett, a nyugdíjaztatására irányuló
ajánlatot. Ezt követően maga ellen fegyelmi eljárás lefolytatását kérte, s egyben a nyugdíjaztatásával kapcsolatos
jognyilatkozatát is megtámadta. Az Egyház Zsinati Bíróságának elnöksége 2/1995. Bír. számú határozatában az
indítványozót írásbeli megintésben részesítette, s megállapította, hogy az eljárás során nem merült fel olyan bizonyíték, amely a saját — nyugdíjaztatására vonatkozó — jognyilatkozata visszavonásának vagy megtámadásának alapjául szolgálhatna. A Zsinati Bíróság nem találta megalapozottnak az indítványozó jövedelemveszteségével kapcsolatos kárigényét sem. Ezen határozat ellen az indítványozó részéről benyújtott panaszt az Egyház Zsinatának
elnöksége — az írásbeli megintésre vonatkozó kitétel kivételével — elutasította.
1.2. Az indítványozó a Debreceni Városi Bíróságon
kártérítési pert indított a Tiszántúli Református Egyházkerület (a továbbiakban: Egyházkerület) mint I. rendű és
az Egyetem mint II. rendű alperes ellen. A felperes indítványozó keresetében annak megállapítását kérte, hogy az
Egyházkerület püspökével kötött, a nyugdíjazásával kapcsolatos megállapodás az általa tűzött feltételek mellett
érvényesen létrejött, azonban az alperesek szerződésszegése miatt annak teljesítésére nem került sor. Az indítványozó
kérelmet terjesztett elő továbbá az alperesek vagyoni és nem
vagyoni kártérítési felelősségének megállapítása iránt is.
Az alperesek ellenkérelmükben a per megszüntetését
kérték, mivel szerintük a jogvita elbírálása nem tartozott
az állami bíróság hatáskörébe.
A Debreceni Városi Bíróság 7.P.21.766/1997/5. számon
meghozott ítéletével a felperes indítványozó keresetét elutasította. Az első fokon eljáró bíróság az 1997. július
3-án kelt ítélet indokolásában kifejtette: keresetében a
felperes követelése jogalapjaként az egyházi ,,jogszabályokat’’ jelölte meg. A lelkiismereti és vallásszabadságról,
valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény
(a továbbiakban: Ltv.) 15. § (1) bekezdése alapján a Magyar Köztársaságban az egyház az államtól elválasztva működik. A (2) bekezdés szerint az egyház belső ,,törvényeinek’’, szabályainak érvényre juttatására állami kényszer
nem alkalmazható. A felperes keresete kártérítés és nem
vagyoni kár megfizetésére irányult. Az Ltv. 16. § (2) bekezdése alapján az egyházi jogi személy törvénysértése
esetén az ügyész pert indít az egyházi jogi személy ellen.
Fentiekből következően az alperesek károkozása esetén a
per megindítására a felperesnek jogosultsága nincs, ezért a
bíróság a felperes kereseti kérelmét elutasította.
1.3. A városi bíróság ítéletét a Hajdú-Bihar Megyei
Bíróság 4.Pf.22.069/1997/4. számú végzésével hatályon kívül helyezte, a pert megszüntette és a keresetlevelet áttenni
rendelte a Zsinati Bírósághoz. Az 1998. január 21-én
meghozott végzés indokolásában arra hivatkozott a megyei
bíróság, hogy az Egyház alkotmányáról és kormányzatáról
szóló 1994. évi II. egyházi törvény (a továbbiakban: egyházi alkotmány) 9. § (1) bekezdése, továbbá az egyházi
törvénykezésről szóló 1967. évi VI. egyházi törvénycikk
(a továbbiakban: egyházi törvénykezési törvény) 49. §-a értelmében a felperes igénye a Zsinati Bíróság hatáskörébe
tartozik az egyházi törvénykezési törvény 27. §-a alapján.
1.4. Az áttétel alapján eljáró Zsinati Bíróság 3/1996.
Bír. számú határozatában megállapította hatáskörének
hiányát és a keresetlevelet áttette a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező Debreceni Munkaügyi Bírósághoz.
A Zsinati Bíróság 1998. június 4-én kelt határozatának
indokolásában a következő álláspontra helyezkedett: Az
egyházi alkotmány 9. § (1) bekezdése nem eljárásjogi, hanem anyagi jogi rendelkezés, amely nem jelent mást, mint
azt, hogy bármilyen bíróság jár el az Egyház alkalmazásában álló, lelkészi képesítésű személy szolgálati viszonyát
érintő ügyében, az alkalmazandó anyagi ,,jogszabályok’’ az
Egyház belső szabályai.
Az egyházi törvénykezésről szóló törvény 1. §-a az egyház bírói joghatóságát egyházi törvény által bírósági hatáskörbe utalt fegyelmi ügyekre és igazgatási ügyekre terjeszti
ki. A szűkebb körű hatáskört az egyházi törvénykezésről
szóló törvény 43. és 44. §-a a fegyelmi ügyekben, továbbá
a 49. §-ban megfogalmazott igazgatási ügyekben állapítja
meg.
A Zsinati Bíróság álláspontja szerint az indítványozó
keresete nem fegyelmi ügy, de nem sorolható be a gyakorlatilag ügyfajtánkénti taxációt jelentő 49. §-ban szabályozott igazgatási ügyek közé sem, így az adott ügyben az
egyházi bíróságnak nem hogy hatásköre, de ,,joghatósága’’
sincsen eljárni.
Ugyanakkor a Zsinati Bíróság rámutatott arra, hogy az
Alkotmány 57. § (1) bekezdése értelmében a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van ahhoz, hogy valamely
perben a jogait és kötelességeit a törvény által felállított
független és pártatlan bíróság igazságos és nyilvános tárgyaláson bírálja el. Ez az alkotmányos alapjog természetszerűen megillet minden magyar állampolgárt, így a
református egyház lelkészi képesítésű tagjait is. Ezért az
alperesekkel, különösképpen az I. rendű alperessel mint
munkáltatóval szembeni, munkaviszonyból származó jogvitájában nem zárható el a világi bírósághoz fordulás
jogától.
1.5. A Hajdú-Bihar Megyei Bíróság 4.Pf.22.069/1997/4. számú jogerős végzését az indítványozó által benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán eljáró Legfelsőbb Bíróság 1998.
november 3-án kelt Pfv.VI.21.240/1998/2. számú végzésével azzal tartotta hatályban, hogy az áttétel elrendelését
mellőzte.
A Legfelsőbb Bíróság indokolása szerint az állam és
egyház elválasztásának elve alapján a törvényes hatáskörében eljáró egyházi szerv határozatait, azok helyessége vagy
jogszerűsége szempontjából a bíróság nem vizsgálhatja
felül, s nem dönthet az ilyen határozat jogellenes voltára
alapított kárigény tárgyában sem. Az egyházi alkotmány
9. § (1) bekezdése értelmében az egyház alkalmazásában
lévő lelkészi képesítésű és jellegű személyek (egyházi személyek) szolgálati viszonya és felelőssége tekintetében az
egyházi törvények szerint kell eljárni; a (4) bekezdés alapján pedig az egyház által alkalmazottainak okozott kárért
való felelősségről a mindenkor hatályos állami jogszabályok rendelkezéseit kell — megfelelően — alkalmazni. Az
egyházi megbízatás és szolgálat után járó díjazás kiszolgáltatása körében felmerülő követelések érvényesítése az egyházi törvénykezési törvény 49. § c) pontja szerint egyházi
bírói eljárás alá tartozik.
1.6. A Zsinati Bíróság 3/1996. Bír. számú határozata
nyomán eljáró Debreceni Munkaügyi Bíróság
3.M.554/1998/9. számú végzésével a pert megszüntette.
Az 1999. október 12-én meghozott végzés indokolása szerint az egyházi alkotmány 9. § (1) bekezdése szerint az
egyház alkalmazásában álló lelkészi képesítésű és jellegű
személyek szolgálati viszonya és felelőssége tekintetében
az egyházi törvények rendelkezései szerint kell eljárni. Az
Ltv. 15. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az állam az
egyháztól elválasztva működik [Alkotmány 60. § (3) bekezdés]. A (2) bekezdés szerint az egyház belső törvényeinek, szabályainak érvényre juttatására állami kényszer
nem alkalmazható. Mindezekből következően a törvényes hatáskörében eljáró egyházi szervek határozatait a
bíróság nem bírálhatja felül, és nem dönthet az ilyen határozatok jogellenes voltára alapított kárigény tárgyában
sem.
A munkaügyi bíróság értelmezése szerint az egyházi
alkotmány 9. §-ában írt jogszabályi rendelkezések nem
anyagi jogszabályok, hanem — az Ltv. 15. §-a alapján —
eljárásjogi szabályok. Ebből következően az egyházi alkotmány rendelkezései kizárólag akkor irányadók, ha az
Egyház, illetőleg annak szervei alkalmazzák. Ebből következően sem fogadható el a Zsinati Bíróságnak az a megállapítása, mely szerint a törvények, illetőleg belső szabályzatok más bíróságra is vonatkoznak. Ez ellentétes ugyanis
a jogszabályok közzétételére vonatkozó rendelkezésekkel,
mely szerint azok a jogszabályok bírnak kötelező érvénnyel
bírósági eljárásban, amelyeket a Magyar Közlönyben közzétettek [a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény
(a továbbiakban: Jat.) 1. §, 11. §, 14. § (1) bekezdése].
A munkaügyi bíróság rámutatott még arra is, hogy az
indítványozó az Egyházkerületnél volt ,,bekebelezve’’ és az
Egyetemnél — ,,választása alapján szolgálati viszonyban’’ —
látta el az egyetemi tanári tevékenységet. Az indítványozónak így munkaviszonya az alperesekkel nem keletkezett.
1.7. A Hajdú-Bihar Megyei Bíróság mint másodfokú
bíróság 2.Mf.21.703/1999/3. számú végzésével az első fokon eljárt munkaügyi bíróság végzését helybenhagyta. Az
indokolásában a megyei bíróság rámutatott: az állam és az
egyház elválasztásának alkotmányos alapelve folytán az
egyház belső jogalkotásának rendelkezésein alapuló igényeit az egyház szolgálatában álló lelkészi képesítésű és
jellegű személy csak az államtól elválasztott egyházi bíróság fórumrendszerében érvényesítheti; állami kényszer
nem alkalmazható, azaz világi bíróság — s ezek közé tartozik a munkaügyi bíróság is — egyáltalán nem járhat el
[Ltv. 15. § (1) és (2) bekezdése, az egyházi alkotmány 9. §
(1) és (4) bekezdése, az egyházi törvénykezésről szóló törvény 49. § c) pontja].
Az Alkotmány 57. § (1) és 60. § (3) bekezdése csak egymással összefüggésben értelmezhető és alkalmazható.
Minden állampolgár — így állampolgári jogon az indítványozó is, mint az egyház szolgálatában álló lelkészi képesítésű és jellegű személy — állami bírósághoz fordulhat
mindazon igénye tekintetében, amely az állami jogalkotás
valamely rendelkezésén alapul.
Ugyanakkor az állam és az egyház elválasztásának alkotmányos alapelvéből következően az egyház belső jogalkotásának rendelkezésein alapuló igényeit az egyház szolgálatában álló lelkészi képesítésű és jellegű személy is csak az
államtól elválasztott egyházi bírósági fórumrendszerben
érvényesítheti, világi bíróság előtt — és ennek számít a
munkaügyi bíróság is — nem.
A jogerős végzést 1999. december 20-án kézbesítették
az indítványozó ügyvédjének.
1.8. Az indítványozó a munkaügyi jogvitában hozott,
2.Mf.21.703/1999/3. számú jogerős végzéssel szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtott be. Felülvizsgálati kérelmében arra hivatkozott, hogy esetében munkaviszony állt
fenn, ezért ügyében a munkaügyi bíróságnak el kell járnia.
A Legfelsőbb Bíróság Mfv.I.10.168/2000. számú végzésével a Hajdú-Bihar Megyei Bíróság mint másodfokú
bíróság 2.Mf.21.703/1999/3. számú jogerős végzését
hatályában fenntartotta. A Legfelsőbb Bíróság utalt a
Pfv.VI.21.240/1998/2. számú végzésére, amely az indítványozót érintően ,,már kifejtette’’, hogy ,,lelkészi képesítésű
és jellegű személyként szolgálati viszonyban állt, ezért
e jogviszonya és ebből eredő igényei tekintetében az egyházi törvények szerint kell eljárni, a követelések érvényesítése egyházi bíróság eljárása alá tartozik’’.
2. Az indítványozó alkotmányjogi panasza 2000. február 14-én — az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi
XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 48 § (2) bekezdésében megszabott határidőn belül — érkezett meg az
Alkotmánybíróságra.
2.1. Ebben az indítványozó kérte annak megállapítását,
hogy a Debreceni Munkaügyi Bíróság és a Hajdú-Bihar Megyei Bíróság 3.M.554/1998/9., illetve 2.Mf.21.703/1999/3. számú végzéseikkel megsértették az Alkotmány 57. §-ában
foglaltakat, mivel a munkaviszony jogellenes megszüntetése miatti kárigénye bíróság előtti érvényesítésétől elzárták.
Kérte, hogy az Alkotmánybíróság e két végzést semmisítse
meg.
2.2. Hiánypótlásra történt felhívását követően az indítványozó az alkotmányjogi panaszát pontosította. Ennek
megfelelően alkotmányjogi panaszában az Ltv. 15. § (1) és
(2) bekezdése alkotmányellenességének megállapítását
kérte az Alkotmánybíróságtól, mert állítása szerint jogsérelme ezen rendelkezések alkalmazása folytán következett
be. Kérte továbbá annak megállapítását is, hogy az alkotmányellenes jogszabály vagy annak alkotmányellenes értelmezése perében nem alkalmazható.
2.3. Indokolása szerint az állam és az egyház elválasztása nem valamiféle különleges jogosítvány vagy privilégium,
és nem jelenti az egyház törvények felettiségét. Sem az
Alkotmánybíróság eddigi gyakorlata [4/1993. (II. 12.) AB
határozat, ABH 1993, 48.; 8/1993. (III. 27.) AB határozat,
ABH 1993, 99.], sem az Ltv. nem olyan szándékkal fogalmazta meg az állam és az egyház elválasztásának elvét, hogy
ezzel akár az egyházat, akár a vele jogviszonyba lépő személyt elzárná attól a lehetőségtől, hogy az egymással szembeni, az állami törvényeken alapuló igényeiket a bíróság elé
vigyék. Egy ezzel ellentétes értelmezés ugyanis több alkotmányos alapjogot sértene, hiszen teljesen kivonná az egyház és a vele jogviszonyba lépő személyek állami jogon
alapuló jogvitáinak eldöntését a világi bíróságok hatásköréből. Az állam és az egyház elválasztásának elvében kinyilvánított egyházi autonómiát más alapjogokkal — így a
bírósághoz fordulás jogával — összhangban kell értelmezni; az állam és az egyház elválasztásának elve nem vezethet
oda, hogy az egyházakkal jogviszonyba kerülő személyek
alkotmányos alapjogai sérüljenek.
Utalt még arra is az indítványozó, hogy az egyház mint
magánmunkáltató és alkalmazottja közötti munkajogi jogvita érvényesítésétől — az Alkotmány 60. § (3) bekezdésére,
illetve az Ltv. 15. § (1) és (2) bekezdésére hivatkozással —
történő elzárása a bírósághoz való fordulásra vonatkozó
alapjogát [Alkotmány 57. § (1) bekezdés] sérti. Az egyház
az Alkotmány 60. § (3) bekezdése helyes értelmének megfelelően csak a vallásgyakorlás mikéntje tekintetében független, de különállása nem korlátlan; függetlensége, önkormányzati jogosultsága a világi jognak az általánossága
folytán, különösen az egyéb más alkotmányos alapjogok
érvényesülése terén igenis korlátozott. Márpedig a bírósághoz fordulás joga alkotmányos alapjog, az az állam és
az egyház elválasztására hivatkozással nem korlátozható.
3. Az Alkotmánybíróság véleményezés céljából megküldte az indítványt az igazságügy-miniszternek és a nemzeti kulturális örökség miniszterének.
II. 1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezései: ,,8. § (2) A Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra
és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja
meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja.’’
,,57. § (1) A Magyar Köztársaságban a bíróság előtt
mindenki egyenlő, és mindenkinek joga van ahhoz, hogy az
ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait
és kötelességeit a törvény által felállított független és pártatlan bíróság igazságos és nyilvános tárgyaláson bírálja el.
[...]
(5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatáro
zottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a
jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot — a
jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal
arányosan — a jelen lévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.’’
,,60. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga
van a gondolat, a lelkiismeret és a vallás szabadságára.
(2) Ez a jog magában foglalja a vallás vagy más lelkiismereti meggyőződés szabad megválasztását vagy elfogadását, és azt a szabadságot, hogy vallását és meggyőződését
mindenki vallásos cselekmények, szertartások végzése útján vagy egyéb módon akár egyénileg, akár másokkal együttesen nyilvánosan vagy magánkörben kinyilváníthassa vagy
kinyilvánítását mellőzze, gyakorolhassa vagy taníthassa.
(3) A Magyar Köztársaságban az egyház az államtól
elválasztva működik.’’
,,70/K. § Az alapvető jogok megsértése miatt keletkezett
igények, továbbá a kötelességek teljesítésével kapcsolatban hozott állami döntések elleni kifogások bíróság előtt
érvényesíthetők.’’
2. Az Ltv. indítvánnyal érintett rendelkezése:
,,15. § (1) A Magyar Köztársaságban az egyház az állam
tól elválasztva működik. [Alkotmány 60. § (3) bek.]
(2) Az egyház belső törvényeinek, szabályainak érvényre
juttatására állami kényszer nem alkalmazható.’’
,,16. § (2) Az egyházi jogi személy törvénysértése esetén
az ügyész pert indít az egyházi jogi személy ellen.’’
3. A Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII.
törvény (a továbbiakban: MT) érintett rendelkezése:
,,1. § (1) E törvény hatálya — ha jogszabály eltérően nem
rendelkezik — kiterjed minden olyan munkaviszonyra,
amelynek alapján a munkát a Magyar Köztársaság területén végzik, továbbá, amelynél a magyar munkáltató munkavállalója a munkát külföldön, kiküldetésben végzi.’’
III. Az indítvány megalapozatlan. 1. Az Alkotmánybíróság az Alkotmány 60. § (3) bekezdésének átfogó értelmezését 4/1993. (II. 12.) AB határozatában adta. Eszerint:
,,Az állam vallási semlegességét kifejezetten előírja és
garantálja az Alkotmány 60. § (3) bekezdése, amely szerint
a Magyar Köztársaságban az egyház az államtól elválasztva
működik.
Az elválasztás elvéből az következik, hogy az állam sem
az egyházakkal, sem valamelyik egyházzal nem kapcsolódhat össze intézményesen; hogy az állam nem azonosítja
magát egyetlen egyház tanításával sem; továbbá, hogy az
állam nem avatkozik be az egyházak belső ügyeibe, és
különösen nem foglalhat állást hitbéli igazságok kérdésében. Mindebből következik — ami másrészről az Alkotmány 70/A. §-ából is folyik —, hogy az államnak az egyházakat egyenlőkként kell kezelnie. Mivel az állam éppen
azokban a tartalmi kérdésekben nem foglalhat állást, amelyek a vallást vallássá teszik, a vallásról és egyházról csak
elvont, minden vallásra vagy egyházra egyaránt alkalmazható keretszabályokat alkothat, amelyek révén ezek a semleges jogrendbe illeszkednek, s tartalmi kérdésekben a
vallások és egyházak önértelmezésére kell hagyatkoznia.
Ezért a vallásszabadságnak csakis nem-vallási, s így nem
specifikus, hanem mindenkire, illetve bármely más késztetésből fakadó, de hasonló cselekvésre is érvényes korlátai
lehetnek.
Éppen a semleges és általános jogszabályi keretek révén
az állam és egyház szétválasztása a lehető legteljesebb
vallásszabadságot biztosítja.
Az egyház elválasztása az államtól másrészt semmilyen
befolyással nincs az államnak arra a kötelességére, hogy az
Alkotmány 60. §-a alapján a pozitív és a negatív vallásszabadságot megkülönböztetés nélkül kell biztosítania. A
pozitív és a negatív vallásszabadság egyenrangú: az állam
egyiket sem tekintheti alapesetnek, amelyhez képest a másik kivétel. Abból, hogy az állam maga semleges, nem a
negatív vallásszabadság, s még kevésbé a vallási közömbösség támogatása következik. Az állam megszegi a vallászszabadság jogából rá háramló kötelezettségét, ha nem azon
munkálkodik, hogy mindenki számára a tudatos választás
legyen lehetséges.
Az állam és egyház elválasztása egymástól nem jelenti
azt sem, hogy a vallás és az egyház sajátosságait az államnak
a törvényhozás során figyelmen kívül kell hagynia. Az
Alkotmányból csak a vallásszabadság olyan korlátozásának tilalma következik, amely kizárólag a vallásos meggyőződésre, illetve a vallásgyakorlásra vonatkozik. Nincs
azonban akadálya annak, hogy a jogalkotó a vallás és az
egyházak sajátosságait figyelembe véve alkossa meg azokat
a jogszabályokat, amelyek a vallásszabadság alapvető jogát
érvényre juttatják.
Az egyház az adott vallás és az állami jog számára nem
ugyanaz. A semleges állam nem követheti a különböző
vallások egyházfelfogásait. Tekintettel lehet viszont
mindarra, amiben a vallási közösségek és az egyházak általában, történelmüket és társadalmi szerepüket illetően különböznek az Alkotmány alapján létrehozható (3. §, 63. §,
70/C. §) társadalmi szervezetektől, egyesületektől, érdekképviseletektől. Az Alkotmány azt biztosítja, hogy a vallási közösségek — az egyesülési jog alapján létrehozható
szervezeti formák mellett — szabad elhatározásuk szerint
igénybe vehetik az állami jog által ’egyház’-ként meghatározott jogi formát is. Az állam e jogintézménnyel van
tekintettel az egyházak sajátosságaira, és teszi lehetővé,
hogy a jogrendbe sajátos minőségükben illeszkedjenek. A
vallási közösség az általa választott jogi szervezeti formának megfelelő jogállást nyeri el; vallási közösség voltából
fakadó sajátosságait ennek keretei között érvényesítheti.
Az állam és az egyház elválasztásának módja, következetessége, szigorúsága minden ország sajátos történelmi
körülményei szerint alakul. Az Alkotmány 60. § (3) bekezdése mai értelme nem választható el sem az egyházaknak a magyar történelemben betöltött szerepétől (beleértve a szekularizáció lefolyását is), sem jelenkori tényleges
működésüktől, sem a folyó társadalmi átalakulástól. Általános jelenség, hogy számos, egykor egyházi feladat — pl.
iskolai oktatás, betegápolás, szegények segítése — az állam
kötelességévé vált, az egyházak viszont szintén fenntartották e tevékenységüket. Ezeken a területeken az elválasztás nem ellentétes az együttműködéssel, még ha ez rigorózus garanciák között is folyik. Az egyházak egyenlőkként
való kezelése szintén nem zárja ki az egyes egyházak tényleges társadalmi szerepének figyelembevételét.’’ (ABH
1993, 48, 52—53.)
Az Alkotmánybíróság továbbá a 8/1993. (II. 27.) AB
határozatában kifejtette, hogy: ,,Az egyház és az állam
szétválasztásának az Ltv. 15. és 16. §-ában szabályozott
szervezeti következményei azokra a vallási közösségekre
vonatkoznak, amelyek az Ltv. 8. §-a szerinti egyházként
működnek. Az Alkotmány 60. § (3) bekezdésében kimondott szétválasztás azonban — amely a vallásszabadság jogának része — nem szűkíthető az Ltv. idézett rendelkezéseire. Az állam nemcsak az egyházakkal, de semmilyen
vallással vagy vallási közösséggel nem kapcsolódhat össze
intézményesen, nem azonosíthatja magát egyetlen vallás
tanításával sem, nem foglalhat állást hitbéli igazságok kérdésében. A vallási közösségek önállóságába sajátosan vallási jellegüket érintő beavatkozás alkotmányosan nem lehetséges, függetlenül attól, hogy a közösségek milyen szervezeti formában működnek.’’ (ABH 1993, 99, 101—102.)
2. Az Alkotmány 60. § (1) bekezdése a vallás vagy más
lelkiismereti meggyőződés szabadságát garantálja. A vallásszabadság, s ennek részeként az egyházak szabad működésének biztosítása érdekében az állam feladata az, hogy a
vallásról és az egyházakról olyan szabályokat alkosson,
amelyek révén az egyházak a vallási szempontból semleges
állami jogrendszerbe illeszkedhetnek.
Az Alkotmány 60. § (3) bekezdéséből következően az
állam és egyház elválasztásának elve tiltja azt, hogy az állam
vallási jellegű kérdésekbe, az egyházak belső ügyeibe beavatkozzon. Az egyház és tagjai közötti belső, egyházi
jogviszonyt szabályozó egyházi normák betartását az egyház, illetve erre feljogosított szerve — az egyház által megszabott eljárás keretében — kényszerítheti ki.
Az állami jogszabályok és az elkülönülten működő egyházi normarendszer alapján nem zárható ki, hogy a két
normarendszer hasonló jogviszonyokat szabályozzon.
Egyház és annak tagja között létrejöhet egyházi jogviszony,
melyet a belső, egyházi normarendszer szabályoz és így
annak végrehajtásában a közhatalom nem vehet részt. Keletkezhet azonban közöttük állami jogszabályok által meghatározott jogviszony is, melyben az állami jog érvényesül,
a vonatkozó jogorvoslati rendelkezésekkel. Az állami jogszabályokon alapuló jogviszonyokból eredő jogok és kötelezettségek állami kényszer segítségével érvényesíthetőek.
A jogszabályok, az állami jog számára korlátot képeznek
az Alkotmányban meghatározott alapvető jogok és kötelességek. Az állam az objektív intézményvédelmi kötelességéből eredően ,,úgy alakítja ki az egyes alapjogok megvalósításához szükséges jogszabályi és szervezeti feltételeket, hogy mind a többi alapjoggal kapcsolatos, mind pedig
egyéb alkotmányos feladataira is tekintettel legyen; az
egyes jogoknak az egész rend szempontjából legkedvezőbb
érvényesülését teszi lehetővé, s mindezzel az alapjogok
összhangját is előmozdítja.’’ [64/1991. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1991, 297, 302—303.] Az államnak az egyházak és szerveik önállóságát tiszteletben kell tartania. Az
államnak ugyanakkor az egyházak önállóságának elismerése során más alapvető jogokra és kötelességekre is figyelemmel kell lennie. Ezért az Alkotmány 60. § (3) bekezdésével kinyilvánított, az állam és egyház elválasztásának
elvében foglalt egyházi önkormányzati jogot más, az Alkotmányban a természetes személyek számára biztosított
alapjogokkal összefüggésben kell értelmezni.
3.1. Az Alkotmány 57. § (1) bekezdése alapján a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van ahhoz, hogy
valamely perben a jogait és kötelességeit a törvény által
felállított független és pártatlan bíróság elbírálja. Sem az
egyházat, sem a vele állami jogszabályon alapuló jogviszonyba lépő személyt nem lehet elzárni attól, hogy az
egymással szembeni igényeiket a bíróság előtt érvényesítsék.
Az Alkotmánybíróság az Alkotmány 57. § (1) bekezdésével kapcsolatban korábban már megállapította:
,,Az Alkotmány 57. § (1) bekezdése a bírósághoz fordulás alapjogát állapítja meg. Eme alapjog tartalmát az
Alkotmánybíróság több határozatában értelmezte [9/1992.
(I. 30.) (ABH 1992, 67.), 59/1993. (XI. 29.) (ABH 1993,
335.), 1/1994. (I. 7.) (ABH 1994, 35.) AB határozatok].
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy ez az alkotmányi rendelkezés mindenkinek alanyi jogosultságot biztosít
ahhoz, hogy jogát független és pártatlan bíróság előtt érvényesítse. Az alapvető jogból következően az államra az a
kötelezettség hárul, hogy a jogok és kötelezettségek (jogviták) elbírálására bírói utat biztosítson. Az 59/1993.
(XI. 29.) határozatában rámutatott arra, hogy a bírósághoz
fordulás alapvető joga nemcsak a beadványok előterjesztésének jogára szorítkozik, hanem a bírósági eljárásban a
fél pozícióját biztosítja a személyeknek. A feleknek
Alkotmányban biztosított joguk van arra, hogy a bíróság az
eljárásba vitt jogaikat és kötelezettségeiket elbírálja.
A bírósághoz fordulás alapjoga — az Alkotmány 8. §
(2) bekezdésére figyelemmel — nem jelent korlátozhatatlan alanyi jogot a perindításra. Törvény azonban az alapjog lényeges tartalmát nem korlátozhatja, és a korlátozás
nak elkerülhetetlenül szükségesnek és az elérni kívánt célhoz képest arányosnak kell lennie.’’ (930/B/1994. AB határozat, ABH 1996, 502, 505.)
Az Alkotmánybíróság más határozatában ugyanakkor
arra is rámutatott, hogy ,,az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében foglalt azzal a rendelkezéssel, amely szerint a személyeknek alapvető joga az, hogy — a törvényekben meghatározottak szerint — jogorvoslattal élhessenek az olyan
bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés ellen,
amely jogukat vagy jogos érdeküket sérti, nem áll ellentétben az, hogy a személyek — meghatározott esetekben —
a jogorvoslathoz fűződő jogok gyakorlását saját maguk
mellőzzék vagy azt maguk kizárják.’’ (1282/B/1993. AB
határozat, ABH 1994, 675, 678.)
3.2. Az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezményt (a továbbiakban: Egyezmény) és az ahhoz tartozó
nyolc kiegészítő jegyzőkönyvet a kihirdetésükről szóló
1993. évi XXXI. törvény a belső jog részévé tette. Az
Egyezmény 6. Cikk 1. bekezdése értelmében mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által létrehozott
független és pártatlan bíróság tisztességesen nyilvánosan
és ésszerű időn belül tárgyalja, és hozzon határozatot polgári jogi jogai és kötelezettségei tárgyában. Az Egyezmény
19. Cikke alapján felállított Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: Bíróság) gyakorlata a fenti rendelkezés részletes értelmezését adta.
Eszerint a bírósági eljáráshoz fűződő jog nem tekinthető
abszolút jognak: a nemzeti hatóságok kivételesen alkalmazhatnak bizonyos korlátozásokat, azonban ezek nem
veszélyeztethetik ezen jog lényegét, továbbá szükséges,
hogy jogszerű céljuk legyen, és e célokkal arányban kell
állniuk.
A bírósági eljáráshoz történő hozzáférhetőség hiányának legnyilvánvalóbb esete, ha az érintettnek — jogalap
híján — eleve nem áll rendelkezésére ilyen lehetőség
(vö. Keegan v. Ireland judgment of 26 May 1994, Series
A no. 290; De Moor v. Belgium judgment of 23 June
1994, Series A no. 292-A; Holy Monasteries v. Greece
judgment of 9 December 1994, Series A no. 301-A; Terra
Woningen B.V. v. the Netherlands judgment of 17
December 1996, Reports 1996-VI, p. 2105). A Bíróság
gyakorlata szerint polgári jogi jogviszonyokkal kapcsolatos jogvitákban kötelező a bírósági út biztosítása
(vö. Goldner v. United Kingdom judgment of 21 February
1975, Series A no. 18).
4. A felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény
(a továbbiakban: Fot.) 1. számú melléklete az egyházi
egyetemek között sorolja fel — a jelenlegi elnevezése szerint — a Debreceni Református Hittudományi Egyetemet.
A Fot. 2. §-ának (1) bekezdése szerint felsőoktatási intézmény az állami és az állam által elismert nem állami egyetem és főiskola. A Fot. hatálya tehát a nem állami egyetemre, illetve az egyetemmel oktatói jogviszonyban álló
személyekre kiterjed. Így van ez annak ellenére is, hogy a
Fot. 114. §-a számos kérdésben ad eltérésre lehetőséget az
egyházi felsőoktatási intézmények esetében.
A Fot. 2. §-ának (2) bekezdése szerint a felsőoktatási
intézmény jogi személy, és mint ilyen, jogképes. A jogi
személy jogalanyisága elkülönül az alapítótól, működésében, gazdálkodásában teljes önállósággal bír, így az általa
létesített jogviszonyok is elkülönülnek az alapító által létesített jogviszonyoktól.
Az MT 1. §-ának (1) bekezdése szerint e törvény hatálya
— ha jogszabály másként nem rendelkezik — kiterjed
minden olyan munkaviszonyra, amelynek alapján a munkát a Magyar Köztársaság területén végzik, továbbá amelynél a magyar munkáltató munkavállalója a munkát külföldön, kiküldetésben végzi.
A polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény
349. §-a alapján a munkaügyi bíróság hatáskörébe tartoznak a munkaviszonyból, közalkalmazotti jogviszonyból,
közszolgálati jogviszonyból, szolgálati jogviszonyból, szövetkezeti tag munkaviszony jellegű munkaviszonyából és a
bedolgozói jogviszonyból származó perek. Amennyiben a
foglalkoztatásra megbízás alapján kerül sor, az abból eredő
jogviták elbírálása is az állami bíróság hatáskörébe tartozik
a polgári jog szabályai szerint.
A bírósághoz való fordulás alapjoga szerint az egyház
szolgálatában álló személynek is Alkotmányban biztosított
joga van arra, hogy amennyiben az állami jogszabályok
szerint került sor az alkalmazására, akkor az állami bíróságok az alkalmazásával kapcsolatos jogvitát elbírálják.
Az állami szerveknek az Alkotmány és a Jat. szerinti
jogszabályok alapján kell eldönteniük, hogy egy adott jogviszonyból származó adott kérdés az állami hatóság vagy
bíróság hatáskörébe tartozik-e. Az állami jogszabályok
alapján kell tehát kialakítaniuk álláspontjukat arról, hogy
a konkrét esetben létrejött-e a felek között az állami jog
szempontjából értékelhető jogviszony, és annak nyomán
milyen eljárás folytatható le. Ha azonban az állami hatóság vagy bíróság egy adott ügy kapcsán az állami jogszabályok alapján a hatáskörének hiányát állapítja meg, akkor
ennek során nem foglalhat állást az egyházi normák alkalmazásával arról, hogy az adott jogvita eldöntése mely egyház, milyen szervének, milyen eljárása alá tartozik; azaz
nem bocsátkozhat egyházi normák értelmezésébe vagy alkalmazásába. Ugyanakkor az állami igazságszolgáltatás
nem vezethet az egyház önkormányzatának kiüresítéséhez.
5. Az Alkotmánybíróság a határozat rendelkező részében az Ltv. 15. § (1) és (2) bekezdése alkalmazásával kapcsolatos alkotmányos követelményt fogalmazott meg. Az
alkotmányos követelmény megállapítására annak érdekében került sor, hogy az állam és egyház elválasztásának elve
a jogalkalmazás során — kivétel nélkül — alkotmányos
tartalommal érvényesüljön. Ennek megfelelően az állam
vallási semlegességére való hivatkozás nem eredményezheti a bírósághoz való fordulás alkotmányos jogának sérelmét. Az állam és egyház elválasztásának, illetve a bírósághoz való fordulás jogának együttes értelmezése alapján az
állami bíróságok kötelesek az egyház szolgálatában álló
személy állami jogszabályokból eredő jogait és kötelességeit érintő jogviták érdemi elbírálására, ennek során
azonban az állami igazságszolgáltatás szervei kötelesek az
egyház önkormányzatát tiszteletben tartani.
6.1. Az indítványozó sérelmezte, hogy az ügyében meghozott bírósági határozatok az Alkotmány 60. § (3) bekezdésére, valamint az Ltv. 15. §-ára való hivatkozással az
általa kezdeményezett eljárás lefolytatását megtagadták.
Az indítványozó ezért az alkalmazott törvényi rendelkezések alkotmányellenességének megállapítására, illetve jogsérelmének orvoslására alkotmányjogi panaszt terjesztett
elő. Alkotmányjogi panaszában hivatkozott az Alkotmánybíróságnak arra a gyakorlatára, miszerint a jogszabályok alkotmányosságára irányuló vizsgálat során figyelemmel kell lenni a jogszabálynak az ,,élő jogban’’ megnyilvánuló normatartalmára is.
Az Alkotmánybíróság 38/1993. (VI. 11.) AB határozatában rámutatott:
,,Ha a jogszabályi rendelkezés alkotmányossága éppen a
szabályozás hiányossága vagy homályossága miatt kérdéses, az Alkotmánybíróság kifejezetten is megállapíthatja az
alkotmányos értelmezés tartományát, meghatározhatja
azokat az alkotmányos követelményeket, amelyeknek a
norma értelmezéseinek meg kell felelniük.
Ha a vizsgált jogszabálynak van (egy vagy több) olyan
értelmezése, amely az alkotmányos követelményeknek
megfelel, az Alkotmánybíróságnak nem feltétlenül kell
megállapítania a jogszabály alkotmányellenességét. A
normát nem kell minden esetben megsemmisíteni csupán
azért, mert az alkotmányos követelményeknek meg nem
felelő értelmezése is lehetséges vagy előfordul. Nem hagyható azonban figyelmen kívül az alkotmányossági vizsgálatnál a jogszabálynak az az értelmezése, amelyet a joggyakorlat egységesen követ vagyis a jogszabálynak az ’élő jogban’ megnyilvánuló normatartalma. Ha a jogszabály
ekként alkotmánysértő tartalommal hatályosul, az alkotmányellenesség megállapítása és jogkövetkezményeinek
alkalmazása elkerülhetetlenül szükséges.
Egyébként azonban a hatályos jogot lehetőleg kímélni
kell. Az Alkotmánybíróság elkerüli jogszabály, illetőleg
jogszabályi rendelkezés megsemmisítését vagy a törvényhozó felhívását arra, hogy az Alkotmánybíróság által meghatározott határidőn belül alkosson jogot, ha a jogrend
alkotmányosságát és a jogbiztonságot enélkül is biztosítani
lehet. Ilyenkor az Alkotmánybíróság azoknak az értelmezéseknek körét határozza meg általában, az alkotmányos
követelményekkel, amelyek esetében a jogszabály az
Alkotmánnyal összhangban van.’’ (ABH 1993, 256,
266—267.)
6.2. Az Alkotmánybíróság az indítványozó által alkotmányellenesnek tartott törvényhelyeket megvizsgálta, s
ennek eredményeként megállapította, hogy az indítványozó által sérelmezett Ltv. 15. § (1) bekezdése szó szerint
ismétli meg az Alkotmány 60. § (3) bekezdését.
Az Abtv. 1. §-a szerint az Alkotmánybíróság hatásköre
a törvénybe vagy az alacsonyabb szintű jogforrásba foglalt
jogszabály, valamint az állami irányítás egyéb jogi eszköze
alkotmányellenességének vagy nemzetközi szerződésbe
ütközésének vizsgálatára terjed ki. ,,Az Alkotmánybíró
ság hatáskörére vonatkozó alkotmányi és törvényi rendelkezések alapján az Alkotmány szabályainak felülvizsgálatára, módosítására, megváltoztatására az Alkotmánybíróság hatásköre nem terjed ki, (...) alkotmányi rendelkezések alkotmányosságának felülvizsgálatára nem jogosult.’’ (1260/B/1997. AB határozat, ABH 1998, 816, 818.)
Az Alkotmánybíróságnak tehát nincsen hatásköre az
Alkotmány 60. § (3) bekezdésével szó szerint megegyező,
az Ltv. 15. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezés alkotmányellenességének vizsgálatára. Erre tekintettel az
Alkotmánybíróság az Ltv. 15. § (1) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására irányuló alkotmányjogi
panaszt visszautasította.
Az Ltv. 15. § (2) bekezdésében foglalt rendelkezés, miszerint az egyház belső törvényeinek, szabályainak érvényre juttatására állami kényszer nem alkalmazható, az Alkotmány 60. § (3) bekezdésének, s így az Ltv. 15. § (1) bekezdésének logikus folyománya. Az állam és egyház elválasztásának elvéből következik ugyanis az, hogy az állam egyik
egyházzal sem kapcsolódhat össze intézményesen, s ezért
egyetlen egyház belső szabályainak érvényre juttatására
sem lehet állami kényszert igénybe venni. Az Alkotmánynak az indítványozó által hivatkozott 57., illetve 70/K. §-ai
is csak az Alkotmányból és az állami jogszabályokból eredő
jogok és kötelességek bíróság előtt való érvényesítését teszik lehetővé. Ezek az alkotmányos rendelkezések nem
vonatkoznak, és az Alkotmány 60. § (3) bekezdése értelmében nem is vonatkozhatnak az egyházi normák állami
bíróságok előtt történő érvényesítésének garantálására.
Mindennek következtében az egyházi normák állami érvényesítésének az Ltv. 15. § (2) bekezdése szerinti kizárása
nem sérti az Alkotmány 57. §-át, 60. § (3) bekezdését és
70/K. §-át. Ezért az Alkotmánybíróság az Ltv. 15. §
(2) bekezdése alkotmányellenességére alapított alkotmányjogi panaszt elutasította.
Az Alkotmánybíróság e határozatának közzétételét az
ügy alkotmányos jelentőségére tekintettel rendelte el.
Dr. Németh János s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1589/2016. (X. 27.) Korm. határozata a Közigazgatási és Igazságügyi Hivatal megszűnésével összefüggésben a Miniszterelnökség, a Belügyminisztérium, Az állami vagyonnal kapcsolatos bevételek és kiadások fejezet és a Nemzetgazdasági Minisztérium fejezetek közötti előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány a  Magyarország 2016. évi központi költségvetéséről szóló 2015. évi C. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.) 19.  §
(1) bekezdés a) pontjában és az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (2) bekezdésében biztosított jogkörében
eljárva, a Közigazgatási és Igazságügyi Hivatal megszüntetéséről, valamint egyes kapcsolódó kormányrendeletek módosításáról
szóló 251/2016. (VIII. 24.) Korm. rendelet 1.  §-ában meghatározott feladatoknak a  Közigazgatási és Igazságügyi Hivataltól
– a  Belügyminisztériumhoz, a  NISZ Nemzeti Infokommunikációs Szolgáltató Zártkörűen Működő Részvénytársasághoz,
Miniszterelnökséghez, a  Nemzeti Fejlesztési Minisztériumhoz, a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zártkörűen működő
Részvénytársasághoz, a  Nemzetgazdasági Minisztériumhoz, valamint a  Közbeszerzési és Ellátási Főigazgatósághoz – történő
jogutódlására tekintettel, a feladatok ellátásának biztosítása érdekében elrendeli
 1. a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 1. Miniszterelnökség cím terhére, egyszeri jelleggel az 1. melléklet
szerint:
a) 2323,0 ezer forint átcsoportosítását a  Kvtv. 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 12. Fővárosi, megyei
kormányhivatalok és járási kormányhivatalok cím javára,
b) 1 584 574,3 ezer forint átcsoportosítását a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű
előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím, 66. Kormányablak program megvalósítása jogcímcsoport javára,
c) 4441,2 ezer forint átcsoportosítását a  Kvtv. 1.  melléklet XIV. Belügyminisztérium fejezet,
1. Belügyminisztérium igazgatása cím javára,
d) 13 729,6 ezer forint átcsoportosítását a  Kvtv. 1.  melléklet XIV. Belügyminisztérium fejezet, 20. Fejezeti
kezelésű előirányzatok cím, 1. Ágazati célfeladatok alcím, 56. Kormányzati infokommunikációs szolgáltatások
jogcímcsoport javára,
e) 7535,1 ezer forint átcsoportosítását a  Kvtv. 1.  melléklet XV. Nemzetgazdasági Minisztérium fejezet,
1. Nemzetgazdasági Minisztérium igazgatása cím javára,
f ) 49 682,0 ezer forint átcsoportosítását a  Kvtv. 1.  melléklet XV. Nemzetgazdasági Minisztérium fejezet,
5. Közbeszerzési és Ellátási Főigazgatóság cím javára,
g) 20 143,9 ezer forint átcsoportosítását a  Kvtv. 1.  melléklet XLIII. Az  állami vagyonnal kapcsolatos bevételek
és kiadások fejezet, 2. Az  állami vagyonnal kapcsolatos kiadások cím, 2. Hasznosítással kapcsolatos folyó
kiadások alcím, 2. Ingatlanok fenntartásával járó kiadások jogcímcsoport, 1. Üzemeltetés, fenntartás,
karbantartás, javítás jogcím javára,
h) 11 000,0 ezer forint átcsoportosítását a Kvtv. 1. melléklet XLIII. Az állami vagyonnal kapcsolatos bevételek és
kiadások fejezet, 2. Az  állami vagyonnal kapcsolatos kiadások cím, 4. A  vagyongazdálkodás egyéb kiadásai
alcím, 3. A  tulajdonosi joggyakorló szervezetek működésének támogatása jogcímcsoport, 1. Az  MNV Zrt.
működésének támogatása jogcím javára.
2. a Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi XC. törvény (a továbbiakban: Kvtv2.) 1. melléklet
XI. Miniszterelnökség fejezet, 13. Közigazgatási és Igazságügyi Hivatal cím terhére, tartós jelleggel a  2.  melléklet
szerint:
a) 1 139 957,8 ezer forint átcsoportosítását a  Kvtv2. 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet,
1. Miniszterelnökség cím javára,
b) 9292,1 ezer forint átcsoportosítását a  Kvtv2. 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 12. Fővárosi, megyei
kormányhivatalok és járási kormányhivatalok cím javára,
c) 17 764,6 ezer forint átcsoportosítását a  Kvtv2. 1.  melléklet XIV. Belügyminisztérium fejezet,
1. Belügyminisztérium igazgatása cím javára,
d) 45 816,4 ezer forint átcsoportosítását a  Kvtv2. 1.  melléklet XIV. Belügyminisztérium fejezet, 20. Fejezeti
kezelésű előirányzatok cím, 1. Ágazati célfeladatok alcím, 56. Kormányzati infokommunikációs szolgáltatások
jogcímcsoport javára,
e) 32 017,7 ezer forint átcsoportosítását a  Kvtv2. 1.  melléklet XV. Nemzetgazdasági Minisztérium fejezet,
1. Nemzetgazdasági Minisztérium igazgatása cím javára,
f ) 186 051,4 ezer forint átcsoportosítását a  Kvtv2. 1.  melléklet XV. Nemzetgazdasági Minisztérium fejezet,
5. Közbeszerzési és Ellátási Főigazgatóság cím javára.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
 belügyminiszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: a 2016. évi átcsoportosítás tekintetében: azonnal
 a 2017. évi átcsoportosítás tekintetében: 2017. január 1-jét követően, azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
45/2015. (X. 21.) OGY határozata a Nyugdíjreform és Adósságcsökkentő Alap 2012. január 1. és 2012. december 31. közötti üzleti évéről szóló beszámoló elfogadásáról.
Az Országgyűlés elfogadja a Nyugdíjreform és Adósságcsökkentő Alap 2012. január 1. és 2012. december 31. közötti
üzleti évéről szóló beszámolót.
Lezsák Sándor s. k.,
az Országgyűlés alelnöke


text:
45/2010. (VI. 11.) ME határozata a Központi Statisztikai Hivatal elnökének kinevezéséről.
A statisztikáról szóló 1993. évi XLVI. törvény 4. § (2) bekezdésében foglalt jogkörömben
dr. Vukovich Gabriellát, a Központi Statisztikai Hivatal elnökévé
2010. június 11-ei hatállyal – hatévi időtartamra –
kinevezem. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
46/2016. (II. 25.) KE határozata állampolgárság visszavonással történő megszüntetéséről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés i) pontja, valamint a magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény 9. §-a
alapján – a belügyminiszter BM/2036-2/2016. számú előterjesztésére – Dedijer Vojislav (születési hely, idő: Szabadka
[Jugoszlávia], 1985. február 4.) magyar állampolgárságát visszavonom.
Budapest, 2016. február 10. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1445/2012. (X. 11.) Korm. határozata a KEOP-1.2.0/09-11-2012-0009 azonosító számú („Bucsa Község szennyvízcsatornázása” című) projekt támogatásának jóváhagyásáról.
A Kormány 1. jóváhagyja az 1. melléklet szerint a KEOP-1.2.0/09-11-2012-0009 azonosító számú, „Bucsa Község
szennyvízcsatornázása” című, egymilliárd forintot meghaladó támogatási igényű projektjavaslatot,
2. hozzájárul az 1. pont szerinti projekt támogatási szerződésének – a Nemzeti Fejlesztési Ügynökség Környezetvédelmi
Programok Irányító Hatósága általi – megkötéséhez. Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
665/2010. (XI. 17.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2010. november 15-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva Dr. Harangozó Tamás (7100 Szekszárd, Árpád u. 40.) által a Magyar Szocialista Párt képviseletében benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-795-0143).
Indokolás I. A beadványozó 2010. október 21-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy a magánnyugdíjpénztári befizetéseket az Állam (Kormány) semmilyen módon, még átmenetileg
sem vonhatja el?”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezésben foglalt kérdés nem felel meg az Nsztv. 13. §
(1) bekezdésében foglalt egyértelműség követelményének. Az egyértelműség követelménye azt jelenti, hogy
a népszavazásra szánt kérdésnek egyértelműen megválaszolhatónak kell lennie. Ahhoz, hogy a választópolgár
a népszavazásra feltett kérdésre egyértelműen tudjon válaszolni, az szükséges, hogy a kérdés világos és kizárólag
egyféleképpen értelmezhető legyen, a kérdésre „igen”-nel vagy „nem”-mel lehessen felelni. A kérdés
egyértelműségének megállapításakor továbbá azt is vizsgálni kell, hogy a népszavazás eredménye alapján
az Országgyűlés – az akkor hatályban lévő jogszabályok szerint – el tudja-e dönteni, hogy terheli-e jogalkotási
kötelezettség, és ha igen milyen jogalkotásra köteles.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a népszavazásra feltenni kívánt kérdés megfogalmazása nem
egyértelmű, mivel nem állapítható meg, hogy a beadványozó mit ért „magánnyugdíjpénztári befizetések” kifejezés
alatt, figyelembe véve, hogy a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint
e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény (a továbbiakban Tbj.) 18. § (2) bekezdése értelmében
a magánnyugdíjpénztár tagja nyugdíjjárulék és tagdíj fizetésére kötelezett. Nem egyértelmű tehát, hogy
a beadványozó népszavazásra feltenni kívánt kérdése mely fizetési kötelezettségre vonatkozik, a befizetések alatt
a nyugdíjjárulékot vagy a tagdíjat, esetlegesen mindkettőt érti-e.
Nem egyértelmű továbbá a feltenni kívánt kérdés a tekintetben sem, hogy beadványozó mit ért az „Állam”, illetőleg
a „(Kormány)” fogalma, mint a magánnyugdíjpénztári befizetések elvonására jogosult alatt. A két fogalom
kezdeményezésben megjelölt módon történő egymás melletti használata azt a téves látszatot kelti, mintha az Állam és
Kormány szinonim fogalmak lennének. Nem egyértelmű a népszavazásra feltenni kívánt kérdés azért sem, mivel
a Kormány, mint központi államigazgatási szerv nem gyakorolhatja közvetlenül a beadványozó által népszavazásra
feltenni kívánt kérdésben foglaltakat.
Az Országos Választási Bizottság álláspontja szerint a népszavazásra feltenni kívánt kérdés nem egyértelmű
a választópolgár számára, ugyanis nem állapítható meg, hogy a kezdeményező mit ért a befizetések elvonása alatt.
Ezen kifejezés pontatlan megfogalmazása miatt a kérdés nyelvtani értelmezését követően sem állapítható meg, hogy
egy eredményes népszavazást követően milyen tartalmú törvény megalkotására lenne köteles a jogalkotó.
Az Országos Választási Bizottság és az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint nem felel meg az Nsztv. 13. §
(1) bekezdésében foglalt egyértelműség követelményének az a kezdeményezés, amely megtévesztő és ezáltal
félrevezető a választópolgárok számára.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a népszavazásra szánt kérdés nem felel meg a törvényben foglalt
követelményeknek, így a Bizottság az Nsztv. 10. § c) pontja értelmében az aláírásgyűjtő ív hitelesítését megtagadja.
II. A határozat a Tbj. rendelkezésein, az Nsztv. 2. §-án, a 10. § c) pontján és a 13. § (1) bekezdésén, a jogorvoslatról szóló
tájékoztatás a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
1115/2015. (III. 6.) Korm. határozata „Életmentő Emlékérem” adományozásáról.
A Kormány az „Életmentő Emlékérem” adományozásáról szóló 243/2009. (X. 29.) Korm. rendelet alapján, életmentés
közben tanúsított hősies magatartása elismeréseként – a  belügyminiszter mint helyi önkormányzatokért felelős
miniszter javaslatára –
CSIHA IMRE püspökladányi lakosnak,
VARGA LÁSZLÓ olcsvaapáti lakosnak,
GINDELE TAMÁS olcsvaapáti lakosnak
„Életmentő Emlékérmet” adományoz. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök