text:
101/2005. (X. 28.) FVM rendelete a gabona intervenciójáról.
A mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatásokhoz
és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről és az ezzel összefüggő törvénymódosításokról szóló
2003. évi LXXIII. törvény (a továbbiakban: Tv.) 45. §
(2) bekezdésének c) pontjában kapott felhatalmazás alapján a következőket rendelem el:
Értelmező rendelkezések 1. § E rendelet alkalmazásában:
1. elkülönített tárolás: a raktártéren belül az interven
cióra felajánlott gabonának a raktártérben lévő többi gabonától fizikailag egyértelműen elhatárolt tárolása, úgy hogy
azok ne keveredhessenek;
2. helyben történő (in situ) átvétel: a felajánlott gabona
a felajánláskori tárolás helyén, azaz helyben kerül átvételre az intervenciós felvásárlás során;
3. intervenciós raktár: bármely saját tulajdonú vagy
bérelt raktár, amely megfelel az intervenciós gabonaraktárakkal szembeni követelményeknek és amellyel a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal (a továbbiakban:
MVH) intervenciós gabona tárolásra vonatkozóan szerződést kötött. Közraktár is lehet intervenciós raktár,
amennyiben megfelel az intervenciós raktárakkal szembeni követelményeknek, de nem a közraktározásról szóló
1996. évi XLVIII. törvényben meghatározott közraktáro
zási tevékenység keretében, hanem az MVH-val kötött
szerződés alapján lát el intervenciós raktározási tevékenységet;
4. vis maior: az Európai Mezőgazdasági Orientációs és
Garancia Alap Garancia Részlegéből finanszírozott intézkedések tekintetében felmerülő elháríthatatlan külső ok
(vis maior) esetén alkalmazandó egyes szabályokról szóló
109/2004. (VI. 9.) FVM rendeletben foglaltak szerint.
Az intervenciós felajánlás 2. § (1) A gabona intervencióban történő részvétel feltétele
az Európai Unió Közös Agrárpolitikája magyarországi
végrehajtásában, illetve a nemzeti agrártámogatási rendszerben érintett ügyfelekkel összefüggő ügyfélregiszter
létrehozásáról és az ezzel kapcsolatos nyilvántartásba vételről szóló 141/2003. (IX. 9.) Korm. rendelet szerinti regisztráció.
(2) Az intervenciós időszak a Tanács 1784/2003/EK
rendelet 5. cikk 2. bekezdésében meghatározott időszak.
(3) Az intervenciós időszakon belül a Bizottság
824/2000/EK rendeletében meghatározott előírásoknak,
valamint az e rendelet 1. mellékletében meghatározott
mennyiségi előírásoknak megfelelő, az Európai Unió területén betakarított, homogén, per-, teher- és igénymentes,
e rendelet 1. mellékletében szereplő vámtarifaszámok alá
tartozó gabonát annak tulajdonosa, valamint a felajánlott
árura vonatkozóan rendelkezési joggal rendelkező természetes személy, jogi személy vagy jogi személyiséggel
nem rendelkező gazdasági társaság (a továbbiakban
együtt: felajánlók) az MVH honlapján közzétett ajánlati
formanyomtatvány kitöltésével és benyújtásával felajánlhatja intervencióra. A felajánlott gabonát az ajánlaton
megjelölt tárolás helyén szállítható állapotban, elkülönítve
kell tárolni.
(4) Az ajánlat kérelemnek minősül. 3. § (1) Az ajánlatot a gabona felajánláskori tárolási helye
szerint illetékes megyei MVH Kirendeltségnél – melyek
elérhetőségeit az MVH honlapján teszi közzé – postai úton
kell benyújtani.
(2) A benyújtás napja az ajánlat postára adásának napja.
(3) A 2. § (2) bekezdésben meghatározott intervenciós
időszakon kívül benyújtott ajánlatokat az MVH elutasítja.
4. § A formailag ellenőrzött ajánlatok elfogadásáról az
MVH értesítést küld az érintett felajánló részére.
Az intervenciós felajánlás visszavonása 5. § A felajánló által benyújtott ajánlat visszavonását a felajánló írásos formában postai úton vagy faxon kezdeményezheti a gabona felajánláskori tárolási helye szerint illetékes megyei MVH Kirendeltségnél az átvételi jegyzék,
illetve az ajánlat elutasításáról szóló határozat kézhezvételének napjáig. Ha a visszavonási kérelem ezt követően,
vagy az ajánlaton szereplő áru helyszíni ellenőrzését követően érkezik meg a felajánláskori tárolási helye szerint illetékes megyei MVH Kirendeltséghez, akkor a felajánló köteles megtéríteni az MVH-nak a 3. melléklet 1. pontjában
meghatározott költségeket, továbbá amennyiben a gabona
átvétele beszállítással történt, a felajánlónak saját költségén haladéktalanul, de legkésőbb a felajánláskori tárolási
helye szerint illetékes megyei MVH Kirendeltség által
meghatározott időpontig intézkednie kell az áru intervenciós raktárból történő elszállításáról.
A gabona előzetes helyszíni ellenőrzése 6. § Az MVH a felajánláskori tárolás helyén – a felajánló
előzetes értesítése mellett – ellenőrizheti a felajánló által
benyújtott ajánlaton szereplő gabona meglétét, mennyiségét, minőségét, valamint azt, hogy a gabonát valóban az
ajánlaton feltüntetett telephelyen, elkülönítve tárolják. Az
MVH – a 2. mellékletben meghatározott laboratóriumok
megbízásával – a gabona minőség ellenőrzését is elvégezheti. A felajánlott gabonának meg kell felelni a 2. § (3) bekezdésében megjelölt előírásoknak, ellenkező esetben az
MVH elutasítja a felajánlást. Az elutasítással kapcsolatos
költségek – melyek meghatározását és mértékét a 3. melléklet 2. pontja tartalmazza – a felajánlót terhelik.
A gabona átvétele MVH képviselő közreműködésével 7. §
A gabona átvétele során külön megállapodás alapján az
intervenciós raktár üzemeltetője is lehet az MVH képviselője, amennyiben
a) megfelel a 824/2000/EK rendelet 5. cikk (3) bekezdésében foglalt feltételnek, és
b) rendelkezik az adott raktárra az MVH-val legalább
1 éves időtartamra kötött, a gabonafélék intervenciós tárolásáról szóló raktározási szerződéssel. E szerződés megkötésénél előnyt élvez az a raktározó, aki szándéknyilatkozatot tesz, hogy vállalja az áru tárolását az MVH kitárolási
döntéséig.
8. § Amennyiben a gabona átvétele során az intervenciós
raktár üzemeltetője volt az MVH képviselője, és a felajánlott gabona megfelel a 2. § (3) bekezdésben, a gabonára
vonatkozó ajánlat pedig megfelel a 3. § (1) bekezdésben
foglaltaknak, az MVH a benyújtott dokumentumok alapján fogadja el az ajánlatot.
A gabona átvétele beszállítással 9. § (1) A formai ellenőrzés alapján elfogadott ajánlatra vonatkozóan a felajánláskori tárolás helye szerint illetékes
megyei MVH Kirendeltség kijelöli az intervenciós raktárt
és meghatározza a beszállítási időszakot, azaz a beszállítás
legkorábbi és legkésőbbi dátumát.
(2) A szállítást az (1) bekezdés szerint meghatározott
időszakon belül a felajánló, a kijelölt intervenciós raktár
üzemeltetője és a kijelölt intervenciós raktár helye szerint
illetékes megyei MVH Kirendeltség képviselője által
egyeztetett ütemterv szerint kell végrehajtani.
(3) A felajánló vagy a kijelölt intervenciós raktár a felekkel történt egyeztetés után egy alkalommal a beszállítási időszak figyelembevételével írásban kérheti az ütemterv
módosítását a kijelölt intervenciós raktár helye szerint illetékes megyei MVH Kirendeltségtől. A módosított időpontban történő beszállítás csak az MVH jóváhagyását
követően kezdhető meg.
(4) Amennyiben a beszállítási időszakon belül az ütemterv módosítása a beszállítás
a) korábbi megkezdésére irányul, a kérelemnek legkésőbb a módosított beszállítás megkezdését megelőző ötödik munkanapon,
b) elhalasztására irányul, a kérelemnek legkésőbb a
szállítás eredetileg ütemezett megkezdése előtti ötödik
munkanapon
kell beérkeznie.
(5) Amennyiben a beszállítás nem a (2) bekezdés szerinti ütemtervnek megfelelően történik – elháríthatatlan külső
ok esetének kivételével – az MVH a teljes felajánlást elutasítja és a felajánló köteles megtéríteni az MVH-nak a
3. melléklet 1. pontjában meghatározott költségeket.
10. § (1) A felajánlónak az MVH által formai ellenőrzés alapján elfogadott ajánlaton szereplő gabonát legfeljebb
plusz-mínusz öt százalékos mennyiségi eltéréssel a 9. §
(1) bekezdés szerint kijelölt raktárhoz az általa biztosított
szállítójárművel el kell szállítania. Ez a mennyiség összességében nem lehet kevesebb az intervencióra felajánlható
minimális mennyiségnél.
(2) Az egy napon beszállítandó áru minimális mennyisége – a beszállítás utolsó napját kivéve – durumbúzánál
tíz tonna, egyéb gabonánál nyolcvan tonna.
(3) Amennyiben a felajánló az (1) bekezdésben meghatározott mennyiségnél nagyobb mennyiségű gabonát szállít a 9. § (1) bekezdés szerint kijelölt raktárhoz, a többlet
mennyiséget az MVH elutasítja. A többlet mennyiség elszállításáról a felajánló köteles gondoskodni.
(4) Amennyiben a felajánló az (1) bekezdésben meghatározott mennyiségnél kisebb mennyiségű gabonát szállít a
9. § (1) bekezdés szerint kijelölt raktárhoz, akkor az MVH a
teljes felajánlást elutasítja, nem veszi át a gabonát, az annak
elszállításával kapcsolatos, illetve a felajánlás meghiúsulásával kapcsolatos költségek a felajánlót terhelik. Az elutasítással kapcsolatos költségek meghatározását és mértékét a
3. melléklet 1. pontja tartalmazza. A beszállított és elutasított gabona elszállításáról a felajánló köteles gondoskodni.
(5) Amennyiben a felajánló az 1. mellékletben meghatározott mennyiségnél kisebb mennyiségű gabonát szállít a
9. § (1) bekezdés szerint kijelölt raktárhoz, az MVH a teljes felajánlást elutasítja. Az elutasítással kapcsolatos költségek – melyek meghatározását és mértékét a 3. melléklet
1. pontja tartalmazza – a felajánlót terhelik.
(6) Amennyiben az MVH a felajánlott gabona beszállítását a 9. § (1) bekezdés szerint több raktárhoz rendeli el,
akkor az (1)–(4) bekezdésben meghatározottakat raktárankénti beszállításonként kell figyelembe venni.
(7) A beszállított gabonát a beszállításkor vett minták
helyszíni ellenőrzése alapján indokolt esetben a teljes átvételig elkülönítve kell tárolni.
11. § Az MVH jogosult a nem a 9. § (2)–(4) bekezdésében
meghatározott módon előzetesen egyeztetett időpontban
történő beszállításokat visszautasítani, ebben az esetben a
felajánló köteles megtéríteni az MVH-nak a 3. melléklet
3. pontjában meghatározott költségeket.
12. § Az MVH képviselője ellenőrizheti a felajánláskori tárolás helyén történő kitárolás és a szállítás teljes folyamatát,
a felajánlott gabonára vonatkozó fuvarlevelek meglétét.
Az átvétel során az MVH ellenőrzi az ajánlaton szereplő
gabona meglétét, minőségét, mennyiségét, valamint azt,
hogy a gabonát valóban az ajánlaton feltüntetett telephelyen, elkülönítve tárolják.
13. § Amennyiben a gabona beszállítása nem a 10. § (1) bekezdésben meghatározottaknak megfelelően történik – elháríthatatlan külső körülmény vagy ok, illetve a 10. §
(3) bekezdés esetének kivételével –, az MVH a teljes felajánlást elutasítja, nem veszi át a gabonát, az annak elszállításával, illetve a felajánlás meghiúsulásával kapcsolatos
költségek a felajánlót terhelik. Az elutasítással kapcsolatos költségek meghatározását és mértékét a 3. melléklet
4. pontja tartalmazza.
14. § A beszállítást követően elutasított áru intervenciós raktárból történő elszállításáról a felajánlónak az elutasítás
jogerőre emelkedését követően saját költségén az MVH
által meghatározott időpontig intézkednie kell. Amennyiben a felajánló nem gondoskodik az MVH által meghatározott időpontig a gabona elszállításáról, akkor az MVH
jogosult elszállíttatni az árut az intervenciós raktárból a
felajánló költségén a felajánláskori tárolás helyére.
A gabona helyben történő átvétele 15. § (1) Az MVH a formai ellenőrzés alapján elfogadott
ajánlatban megjelölt gabonát a felajánláskori tárolás helyén is átveheti, amennyiben a raktár intervenciós raktár.
A módosított időpontban történő beszállítás csak az MVH
jóváhagyását követően kezdhető meg. A felajánláskori tárolás helye szerint illetékes megyei MVH kirendeltség
meghatározza a helyszíni ellenőrzési időszakot, azaz az ellenőrzés legkorábbi és legkésőbbi dátumát. A helyszíni ellenőrzést a meghatározott időszakon belül a felajánló, a kijelölt intervenciós raktár üzemeltetője és a kirendeltség
képviselője által egyeztetett ütemterv szerint kell végrehajtani.
(2) A felajánló vagy a kijelölt intervenciós raktár az
érintett felekkel történt egyeztetés után egy alkalommal írásban kérheti az ütemterv módosítását a felajánláskori tárolás helye szerint illetékes megyei MVH kirendeltségtől.
(3) A helyszíni ellenőrzés során az MVH ellenőrzi az
ajánlaton szereplő gabona meglétét, mennyiségét, minőségét, valamint azt, hogy a felajánlott gabonát elkülönítve tárolják.
A gabona átvétele közraktárban történő
tárolás esetén 16. §
(1) Az MVH a közraktárba letett gabona felajánlását is
elfogadja, amennyiben
a) a közraktár a felajánlott gabonát tároló raktár vonatkozásában rendelkezik az MVH-val kötött, legalább a közraktári jegy lejáratától számított 60 napig érvényes, a gabonafélék intervenciós tárolásáról szóló raktározási szerződéssel;
b) a közraktár, illetve a közraktár által bérelt raktár rendelkezik számítógépes, mérlegelésen alapuló készletnyilvántartással;
c) a felajánlott gabona mérlegelése a felajánlást megelőző tíz hónapon belül történt;
d) a közraktár, illetve a közraktár által bérelt raktár
készletnyilvántartásában szerepel a mérlegeléskor megállapított tömeg, a mérlegeléskori tényleges minőségi jellemzők, a nedvességtartalom, valamint az esetleges átsilózásra, illetve elvégzett kezelésekre vonatkozó megállapítások; valamint
e) a közraktár a gabona felajánlójának megbízásából
– a 2. § (3) bekezdésben és 3. § (1) bekezdésben foglaltakon túl – az ajánlatot az alábbi dokumentumok benyújtásával kiegészíti:
ea) legalább az adott gazdasági év intervenciós időszakának végétől számított 30 napig érvényes közraktári jegy
(az eredeti tehermentes áru- és zálogjegy), és
eb) az adott gazdasági év intervenciós időszakának
kezdetét követően vett reprezentatív minta alapján kiállított, minőséget tanúsító laboratóriumi jegyzőkönyv, amelyet a közraktár az MVH képviselőjeként rendel meg, valamint
ec) a raktár üzemeltetőjének nyilatkozata arról, hogy a
felajánlott áru azonos és megegyező a készletnyilvántartásban szereplő áruval, a reprezentatív mintát a felkínált
tételből alakították ki, továbbá a felkínált tétel minden tekintetben megfelel a készletnyilvántartásban szereplő adatoknak és a felkínált tétel mérlegeléskor megállapított minőségi jellemzői megegyeznek a reprezentatív minta adataival.
(2) Amennyiben az áru felajánlása az (1) bekezdésben
foglaltak szerint történt, az MVH határozata és átvételi
jegyzéke kézhezvételével egyidejűleg a közraktárjegy bevonásra kerül.
A gabona minőségének vizsgálata 17. § (1) A mintavételeket és a vizsgálatokat csak azok a
– 2. mellékletben meghatározott – laboratóriumok végezhetik, amelyek a vizsgálat időpontjában rendelkeznek a
Grain and Feed Trade Association (GAFTA) minősítéssel
és az MVH-val kötött, a mintavételezésre és a minőségvizsgálatra vonatkozó érvényes szerződéssel.
(2) A reprezentatív mintákat a kijelölt intervenciós raktár helye szerint illetékes megyei MVH Kirendeltség vagy
annak megbízott képviselője a 2. mellékletben meghatározott laboratóriumok valamelyikébe küldi vizsgálatra.
A megbízott laboratórium legfeljebb 500 tonnánként képzett reprezentatív mintákról laboratóriumi jegyzőkönyvet
állít ki.
(3) A minőségi jellemzőket a felajánlott gabona beszállítása, helyben történő átvétele, illetve közraktári helyszíni
ellenőrzése során a 2. mellékletben meghatározott laboratóriumok által vett minták alapján kell megállapítani.
(4) Az egy felajánlott tételre vonatkozó laboratóriumi
jegyzőkönyvek összesítése a súlyozott átlagolás szabályai
szerint történik. Amennyiben valamelyik paraméter nem
éri el az intervenciós minimum követelményt, az MVH a
teljes felajánlást elutasítja.
(5) A vizsgálattal megbízott laboratóriumok a minták fizikai, beltartalmi és technikai jellemzőit megállapítják, és
a vizsgálat eredményéről jegyzőkönyvet állítanak ki, amit
a minták beérkezését követő tíz munkanapon belül az illetékes MVH Kirendeltségre eljuttatnak.
(6) Abban az esetben, ha a gabonatétel felajánlója vagy
az intervenciós raktár a laboratóriumi vizsgálat alapján
megállapított minőségi eredményt nem fogadja el, bármely fél újabb, döntő érvényű laboratóriumi vizsgálatot
kezdeményezhet az ellenminta bevizsgáltatásával. Az
MVH döntése alapján a tételből vett új minta is képezheti
az ellenmintát. A döntő laboratóriumi vizsgálatot az előző
vizsgálatot végző laboratóriumtól eltérő – az (1) bekezdésben meghatározott körbe tartozó – laboratórium végzi a
(2) bekezdésben meghatározottak szerint. A döntő laboratórium által kiállított vizsgálati jegyzőkönyvben szereplő
eredmények a felajánló és az intervenciós raktár részére is
kötelező érvényűek. A döntő vizsgálatok költsége a vitában vesztes felet terheli.
Döntés az intervenciós gabona átvételéről,
fizetési feltételek 18. §
(1) Amennyiben az ajánlat és a felajánlott gabona megfelel a Bizottság 824/2000/EK rendeletében és az e rende
letben meghatározottaknak, a felajánlást az MVH-nak el
kell fogadnia. A felajánlót az ajánlat elfogadása esetén a
3. melléklet 5. pontja szerinti általános költségek terhelik.
(2) A mennyiségi és minőségi követelményeknek nem
megfelelő áru esetében az elutasítással kapcsolatos költségek – melyek meghatározását és mértékét a 3. melléklet
4. pontja tartalmazza – a felajánlót terhelik.
(3) A felajánlott gabona teljes mennyiségére vonatkozó,
az MVH vagy képviselője által felvett helyszíni ellenőrzési jegyzőkönyv, valamint a laboratóriumi vizsgálat eredménye alapján az MVH határozatot hoz. Az áru elfogadása
esetén az MVH elkészíti a felajánlott árura vonatkozó átvételi jegyzéket, vételár-kalkulációt, melyeket az elfogadó
határozattal együtt elküld a gabonát felajánló, valamint az
intervenciós raktár részére.
19. § (1) Az elfogadott ajánlatban szereplő gabonát az MVH
a Tanács 1784/2003/EK rendelet 4. cikk 1. bekezdésében
meghatározott intervenciós áron vásárolja fel. Az intervenciós ár nem tartalmazza az ÁFÁ-t vagy a kompenzációs felárat. A kifizetésre kerülő ár a 824/2000/EK bizottsági rendelet 8–9. cikkében meghatározott szabályok szerint az intervenciós ártól eltérhet.
(2) A kifizetés a gabona minőségét igazoló laboratóriumi vizsgálati jegyzőkönyv a 3. § (1) bekezdésében meghatározott Kirendeltséghez történő beérkezését követő 30. és
35. nap között történik.
Az intervenciós készletek tárolása 20. § (1) Az MVH a felvásárolt intervenciós gabonakészletet
az intervenciós tárolásra vonatkozó követelményeknek
megfelelő raktárakban tárolja.
(2) Az MVH a gabona intervenciójával kapcsolatos feladatainak elvégzése céljából jogosult szerződést kötni az
intervenciós tárolás követelményeinek megfelelő raktárak
üzemeltetőivel, a közraktárakkal, a vizsgálatokat végző laboratóriumokkal, valamint egyéb, a gabona intervencióval
kapcsolatban szolgáltatást végző természetes személyekkel, jogi személyekkel, jogi személyiséggel nem rendelkező gazdasági társaságokkal.
(3) Az MVH az intervenciós raktárak részére a velük
megkötött szerződés alapján lekötött tárolókapacitás és a
tényleges készlet figyelembevételével, az áru helyszíni ellenőrzési jegyzőkönyvvel történő átvételétől raktározási
díjat, rendelkezésre állási díjat, valamint egyszeri be- és
kitárolási díjat fizet. A raktározási díj magában foglalja a
tárolás folyamán szükséges kezelések és műveletek költségét is.
(4) A tárolási tevékenység során szükségessé váló gabonamennyiség áttárolásának feltételeit az MVH honlapján
teszi közzé.
Az intervenciós készletek értékesítése 21. § (1) Az intervenciós készletek értékesítésére vonatkozó
ajánlattételi felhívásokat az MVH internetes honlapján,
Központi Hivatalában, valamint a kirendeltségeken teszi
közzé.
(2) Az intervenciós készletek megvásárlására vonatkozó ajánlatokat az MVH Központi Hivatalához, ajánlattételi felhívásában meghatározott módon kell benyújtani. A
benyújtott ajánlatok érvényessége az MVH-hoz történő
megérkezés időpontja alapján kerül meghatározásra.
(3) Az intervenciós készletek értékesítésére benyújtott
ajánlatokat sem módosítani, sem visszavonni nem lehet.
(4) Az intervenciós készletek értékesítésére vonatkozó
ajánlatok kizárólag akkor érvényesek, ha a Bizottság
2131/93/EGK rendelet 13. cikk 4. bekezdése szerint meghatározott biztosítékot a mezőgazdasági és élelmiszeripari termékekhez kapcsolódó biztosítékrendszer szabályairól szóló 17/2004. (II. 13.) Korm. rendeletben meghatározottak szerint az MVH rendelkezésére bocsátották.
(5) A nyertes pályázók részére az MVH 3 munkanapon
belül határozatot és számlát küld. A nyertes pályázó köteles elfogadni az elnyert mennyiség mínusz öt százalékos
mértékű eltérését. A kitárolás megkezdése előtt az MVH
tárolás helye szerint illetékes kirendeltségével a raktáros
és a vevő egyeztet a kitárolás menetéről. A kitárolásról az
MVH jegyzőkönyvet készít. A kitárolás befejezését követően az elnyert és kitárolt mennyiség közötti különbség az
MVH és a vevő között elszámolásra kerül.
22. § (1) Exportra történő értékesítés esetén a kalkulációs kiléptetési pontot, valamint a kiléptetési pontig történő maximális szállítási költségtérítést az MVH ajánlattételi felhívásban határozza meg.
(2) Ha exportra történő értékesítésnél a benyújtott ajánlat ötszáz tonnánál kisebb mennyiségre vonatkozik, úgy az
ajánlat elutasítható.
Záró rendelkezések 23. § (1) Az MVH a gabona intervencióra vonatkozóan közleményt ad ki, mely megjelenik az MVH honlapján, a Központi Hivatalában, valamint a Kirendeltségeken. A Közlemény tartalmazza az intervenciós központok listáját, valamint egyéb technikai segédanyagot.
(2) E rendelet szabályozási tárgykörében a következő
közösségi rendeletek végrehajtásához szükséges tagállami
rendelkezéseket állapítja meg:
a) a 896/97/EK, 2245/1999/EK és 2025/2001/EK bizottsági rendeletekkel módosított, a Bizottság 1995. július 7-i 1663/95/EK rendelete a 729/70/EGK tanácsi rendeletnek az EMOGA Garancia Részleg számla elszámolási eljárásai tekintetében történő alkalmazására vonatkozó
részletes szabályok megállapításáról szóló 1995. július 7-i
1663/95/EK bizottsági rendelet;
b) a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló 1999.
május 17-i 1258/1999/EK tanácsi rendelet;
c) a 1068/2005/EK bizottsági rendelettel módosított, a
gabonafélék intervenciós ügynökségek által történő átvételére vonatkozó eljárások kialakításáról, és a gabonafélék
minőségének meghatározására szolgáló elemzési módszerek megállapításáról szóló 2000. április 19-i 824/2000/EK
bizottsági rendelet;
d) a 2202/94/EK, 3129/94/EK, 1307/95/EK,
2627/95/EK, 2304/96/EK, 1877/97/EK, 1983/98/EK,
2083/1999/EK; 1997/2000/EK, 1792/2001/EK,
1938/2002/EK, 1813/2003/EK, 750/2004/EK és
1805/2004/EK bizottsági rendeletekkel módosított, a gabona intervenciós központok meghatározásáról szóló
1993. július 28-i 2273/1993/EGK bizottsági rendelet;
e) a 120/94/EK, 2193/96/EK, 39/1999/EK,
1630/2000/EK, 777/2004/EK és 749/2005/EK bizottsági
rendeletekkel módosított, az intervenciós ügynökségek által tárolt gabonafélék értékesítési eljárásának és feltételeinek megállapításáról szóló 1993. július 28-i
2131/1993/EGK bizottsági rendelet;
f) a mezőgazdasági termékek intervenciós készleteinek
felmérésére és monitoringjára vonatkozó szabályok megállapításáról szóló 1996. november 8-i 2148/96/EK bizottsági rendelet;
g) A 652/92/EGK bizottsági rendelettel módosított, a
mezőgazdasági termékek intervenciós raktározása során
bekövetkező mennyiségi veszteségekkel kapcsolatos tűréshatár meghatározásáról és rögzítéséről szóló 1991. január 22-i 147/91/EGK rendelet;
h) a 269/91/EGK bizottsági rendelettel módosított, a
mezőgazdasági termékek intervenciós raktározásához
kapcsolódó árukezelési műveletek finanszírozására szolgáló átalányösszegek meghatározásáról szóló 1989. június 12-i 1643/89/EGK bizottsági rendelet;
i) az intervenciós hivatalok által felvásárolt termékek
raktározásáról és szállításáról szóló 1977. május 17-i
1055/77/EGK tanácsi rendelet;
j) a 306/95/EK bizottsági rendelettel módosított, az intervenciós hivatalok által felvásárolt termékek raktározásáról és szállításáról szóló 1055/77/EGK tanácsi rendelet
alkalmazására vonatkozó közös részletes szabályok megállapításáról szóló 1992. december 4-i 3515/92/EGK bizottsági rendelet;
k) a gabonák közös piaci szervezetéről szóló 2003.
szeptember 29-i 1784/2003/EK tanácsi rendelet;
l) az euró bevezetésével kapcsolatos agromonetáris intézkedések megállapításáról szóló 1998. december 15-i
2799/98/EK tanácsi rendelet;
m) az 1410/1999/EK, 2452/2000/EK, 816/2003/EK és
2304/2003/EK bizottsági rendeletek módosított, az euróval kapcsolatos agromonetáris rendszernek a mezőgazdaságban való alkalmazására vonatkozó részletes szabályok
megállapításáról szóló 1998. december 22-i 2808/98/EK
bizottsági rendelet.
24. § E rendelet a kihirdetése napján lép hatályba azzal, hogy
a 2005. november 1-jét megelőzően benyújtott kérelmekre
vonatkozóan a 66/2004. (IV. 29.) FVM rendeletben foglaltakat kell alkalmazni.
Pásztohy András s. k.,
földművelésügyi és vidékfejlesztési minisztériumi


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1431/2014. (VII. 31.) Korm. határozata az európai uniós fejlesztési programokkal – különös tekintettel a kifizetésekkel, a nagyprojektekkel, a Partnerségi Megállapodással és a 2014–2020 programozási időszak eljárásrendjével – összefüggő intézkedésekről.
A Kormány
 1. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy készítsen előterjesztést a  Nemzeti Fejlesztési
Kormánybizottság számára a  2007–2013 programozási időszak operatív programjaiban még szükséges
többletkötelezettség-vállalás összegéről, valamint az  egyes programok teljes forrásfelhasználásához már nem
szükséges többletkötelezettség-vállalásokról, figyelembe véve a várható korrekciók hatását a forrásfelhasználásra;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: 2014. szeptember 30.
2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy készítsen jelentést a  Nemzeti Fejlesztési Kormánybizottság számára
a Gazdaságfejlesztési Operatív Program és a Regionális Fejlesztési Operatív Programok módosításának helyzetéről;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: 2014. szeptember 30. 3. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert és az emberi erőforrások miniszterét, hogy készítsenek jelentést a Nemzeti
Fejlesztési Kormánybizottság számára az  Európai Bizottság által átdolgozásra visszaküldött nagyprojekt javaslatok
elkészítésének helyzetéről;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2014. augusztus 31.
4. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, a  nemzetgazdasági minisztert, a  nemzeti fejlesztési minisztert és
az  emberi erőforrások miniszterét, hogy készítsenek jelentést a  Nemzeti Fejlesztési Kormánybizottság számára
a bennálló és késedelmes számlaállomány feldolgozására vállalt intézkedések, valamint a projektek végrehajtásához
kötődő támogatási szerződés módosítások és hiánypótlások gyorsított ütemű feldolgozására tett intézkedések
végrehajtásáról;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
 emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2014. szeptember 15.
5. megismerte és egyetért a  Partnerségi Megállapodásról szóló tárgyalások tartalmával, továbbá – az  egyeztetések
lezárását követően – elrendeli az  átdolgozott Partnerségi Megállapodás Európai Bizottsághoz történő hivatalos
benyújtását;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: az Európai Bizottsággal történt hivatalos egyeztetések befejezését követően azonnal
6. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy a  2014–2020 közötti időszakban a  Terület- és Településfejlesztési
Operatív Program tervezésének egyes szempontjairól, valamint az  operatív programhoz tartozó megyék megyei
önkormányzatai és a megyei jogú városok önkormányzatai tervezési jogkörébe utalt források megoszlásáról szóló
1298/2014. (V. 5.) Korm. határozat 3. mellékletében rögzített indikatív forrásallokációkat – az összegek változatlanul
hagyása mellett – az 1. mellékletbe emelje át;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal 7. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy a  Miniszterelnökséget vezető miniszter bevonásával kezdje
meg a  2014–2020 programozási időszakban finanszírozandó országos projektek Közép-Magyarországra
eső, Versenyképes Közép-Magyarország Operatív Programot érintő hányadának felmérését és a  Partnerségi
Megállapodás elfogadásáig a szükséges döntéseket készítse elő;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: a Partnerségi Megállapodás elfogadásáig
8. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy az  1.  mellékletben meghatározott tagokkal hívja össze
az  Operatív Program Tervezéskoordinációs Munkacsoportot, irányítsa a  munkacsoport munkáját és kezdje meg
az Európai Bizottsággal a formális tárgyalásokat a 2014–2020 programozási időszak operatív programjairól;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: azonnal 9. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy a  2014–2020 programozási időszakhoz kapcsolódó,
az Európai Strukturális és Beruházási Alapok kijelölési auditjára történő felkészülést koordinálja;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: folyamatosan 10. felhívja a nemzetgazdasági minisztert, hogy az Európai Támogatásokat Auditáló Főigazgatóság útján a 2014–2020
programozási időszakhoz kapcsolódó Európai Strukturális és Beruházási Alapok kijelölési auditjának elvégezéséről
gondoskodjon;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: folyamatosan 11. egyetért azzal, hogy a közreműködő szervezetek útján ellátott feladatok központi költségvetési szerv által történő
átvételéről szóló 96/2014. (III. 25.) Korm. rendeletben nevesített közreműködő szervezeti feladatot ellátó szervek,
illetve a 2007–2013 programozási időszakban az Európai Regionális Fejlesztési Alapból, az Európai Szociális Alapból
és a Kohéziós Alapból származó támogatások felhasználásának rendjéről szóló 4/2011. (I. 28.) Korm. rendelet alapján
kijelölt közreműködő szervezetek bármely operatív program valamennyi prioritása végrehajtásában kiegészítő
feladatokat lássanak el egymás felé a Miniszterelnökség bevonásával.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
 emberi erőforrások minisztere
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
130/2019. (III. 29.) KE határozata egyetemi tanári kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés c)  pontja, valamint a  nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény
27.  § (3)  bekezdése alapján – az  emberi erőforrások miniszterének a  fenntartóval egyetértésben tett javaslatára –
Dr. Kovács Zoltánt 2019. március 15. napjával egyetemi tanárrá kinevezem.
Budapest, 2019. február 22. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
125/2019. (III. 29.) KE határozata rektori megbízás alóli felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés d)  pontja, valamint a  nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény
37.  § (8)  bekezdése alapján – az  emberi erőforrások miniszterének javaslatára – a  Neumann János Egyetemen
Dr. Ailer Piroska Gyöngyi főiskolai tanárt – lemondására tekintettel – a  rektori megbízása alól 2019. július 31-ei
hatállyal felmentem.
Budapest, 2019. március 1. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
129/2018. (IV. 3.) KE határozata egyetemi tanári kinevezésről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés c) pontja, valamint a nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény 27. §
(3) bekezdése alapján – az emberi erőforrások miniszterének javaslatára – Dr. Nagy Imrét 2018. március 25. napjával
egyetemi tanárrá kinevezem.
Budapest, 2018. március 12. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
25/2018. (XII. 28.) AB határozata a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. LXXXIII. törvény 77. § (2) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről, valamint a folyamatban lévő ügyekben történő alkalmazhatóságának kizárásáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló bírói
kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi
LXXXIII.  törvény 77.  § (2)  bekezdése alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisíti. A  megsemmisített
rendelkezés az  Alkotmánybíróság megsemmisítéséről szóló határozatának a  hivatalos lapban való
közzétételét követő napon a hatályát veszti.
2. A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény 77. § (2) bekezdése a Szombathelyi
Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt 11.K.27.109/2018. sorszám alatt, illetve a Debreceni Közigazgatási
és Munkaügyi Bíróság előtt 2.K.27.519/2018. sorszám alatt, valamint a folyamatban lévő más ügyekben nem
alkalmazható.
Az Alkotmánybíróság e határozatát a Magyar Közlönyben közzé kell tenni.
I. [1] 1. A  Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a  2018. október 3-án kelt 11.K.27.109/2018/6. sorszámú
végzésével az  előtte folyamatban lévő per tárgyalását felfüggesztette, és az  Alkotmánybíróságról szóló 2011.  évi
CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 25.  §-a alapján bírói kezdeményezéssel fordult az  Alkotmánybírósághoz,
melyben a  kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény (a továbbiakban: Ebtv.) 77.  §
(2) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését, valamint e jogszabályi rendelkezés
alkalmazásának kizárását kérte a bíróság előtt folyamatban lévő ügyben. Álláspontja szerint a támadott rendelkezés
ellentétes az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdése szerinti tisztességes bírósági eljáráshoz, illetve a  XXVIII.  cikk
(7) bekezdése szerinti jogorvoslathoz való alapvető joggal. Az indítványozó bíró hivatkozott továbbá az Alaptörvény
XXIV.  cikk (1)  bekezdése szerinti tisztességes hatósági eljáráshoz való jog sérelmére is, azonban ezt alátámasztó
érvet a beadvány nem tartalmaz.
[2] 1.1. Az  alapul fekvő ügyben a  felperes társadalombiztosítási támogatással nem rendelhető allopátiás gyógyszer
árához méltányossági támogatás iránti kérelmet nyújtott be a  Nemzeti Egészségbiztosítási Alapkezelő
Ártámogatási Főosztályához, mely a  felperes kérelmét elutasította. A  felperes kereseti kérelmet terjesztett elő
az  alperessel szemben, amelyben érdemben támadta az  alperes határozatát, hivatkozva arra is, hogy a  szóban
forgó – kezelőorvosa által feltétlenül indokoltnak tartott – immunterápiás kezelésben még nem részesült, így ez az
egyetlen esély, hogy életben maradhasson. A felperes keresetében az alperes határozatával kapcsolatosan fennálló
semmisségi okra nem hivatkozott. Az alperes a kereseti kérelem elutasítását kérte.
[3] 1.2. A bírói kezdeményezést előterjesztő bíró – egyebek mellett – hivatkozott az Alkotmánybíróság 39/1997. (VII. 1.)
AB határozatára, illetve a  7/2013. (III. 1.) AB határozatra is. E  határozatok szerint a  közigazgatási határozatok
törvényessége bírósági ellenőrzésének szabályozásánál alkotmányos követelmény, hogy a  bíróság a  perbe vitt
jogokat és kötelezettségeket érdemben elbírálhassa. A hatékony jogvédelem megléte attól függ, hogy a bíróság mit
vizsgálhat felül, a közigazgatási határozatok törvényességének bírói ellenőrzése mindazonáltal nem korlátozódhat
a  formális jogszerűség vizsgálatára. A  közigazgatási perben a  bíróság nincs a  közigazgatási határozatban
megállapított tényálláshoz kötve, és a jogszerűség szempontjából felülbírálhatja a közigazgatási szerv mérlegelését
is. A tisztességes bírósági eljáráshoz való jog részét képező garanciák azt a célt szolgálják, hogy azok megtartásával
a bíróság a véglegesség igényével hozhasson érdemi döntést. A hatékony bírói jogvédelem pedig attól függ, hogy
az eljárási szabályok értelmében a bíróság mit vizsgálhat felül.
[4] Az indítványozó bíró által hivatkozott további alkotmánybírósági határozatok közül a 22/2013. (VII. 19.) AB határozat
szerint a jogorvoslathoz való jog azt kívánja meg, hogy valamennyi, az érintett jogát vagy jogos érdekét (helyzetét)
érdemben befolyásoló határozat felülvizsgálata érdekében legyen lehetőség más szervhez, vagy azonos szerv
magasabb fórumához fordulni. Az  Alaptörvény megköveteli, hogy a  jogorvoslati jog nyújtotta jogvédelem
hatékony legyen, vagyis ténylegesen érvényesüljön és képes legyen a  döntés által okozott sérelem orvoslására.
Az Alkotmánybíróság egy másik határozatában [35/2013. (XI. 22.) AB határozat] rámutatott, hogy a jogorvoslathoz
való jog tényleges biztosítottsága vonatkozásában vizsgálni kell azt is, hogy alkotmányjogi értelemben érdemi
tárgykörre vonatkozik-e a bíróság határozata, továbbá hatékony jogvédelmet jelenthet-e a  jogorvoslat biztosítása.
Ezen felül vizsgálat tárgyává kell tenni azt is, hogy a  jogorvoslathoz való jog korlátozására alkotmányos indokkal
került-e sor, továbbá azt, hogy a  jogorvoslathoz való jog korlátozásával járó alapjog-korlátozás arányosnak
tekinthető-e. A 36/2013. (XII. 5.) AB határozat szerint a jogorvoslathoz való jog törvényben meghatározottak szerint
gyakorolható, ezért az  egyes eljárásokban eltérő szabályozás lehetséges. Minden jogorvoslat lényegi, immanens
eleme ugyanakkor a  jogorvoslás lehetősége, vagyis a  jogorvoslat fogalmilag és szubsztanciálisan tartalmazza
a  jogsérelem orvosolhatóságát. Az Alkotmánybíróság a 3150/2017. (VI. 14.) AB határozatában pedig a  jogorvoslat
hatékonysága szükséges feltételének minősítette, hogy a kérelmezőnek alanyi joga legyen a jogorvoslatot igénybe
venni, a  jogkör gyakorlójának pedig érdemi felülbírálatra legyen lehetősége. A  kezdeményező bíró végezetül
hivatkozott az Alkotmánybíróság 14/2018. (IX. 27.) AB határozatában foglaltakra is, amelyben a testület – egyebek
mellett – megállapította, hogy „a bírói felülvizsgálat semmisségre korlátozása valójában jogorvoslat nélkül hagyja
a relatív eljárási szabálytalanságokat és az anyagi jogi hibákat. Ez egyszersmind magával vonja azt is, hogy az eljárási
szabályok kvázi ajánlásokká degradálódnak, hiszen megsértésüknek nincs szankciója. Mindez az  Alaptörvény
XXVIII.  cikk (7)  bekezdése szerinti jogorvoslathoz való jog, illetve a  XXVIII.  cikk (1)  bekezdése szerinti tisztességes
bírósági eljáráshoz való jogból együttesen levezetett azon követelmények jelentős korlátozását jelenti, amelyek
megkövetelik a jogorvoslat ténylegességét, érdemi jellegét”.
[5] 1.3. Mindezeket figyelembe véve – folytatta érvelését a  bírói kezdeményezést előterjesztő bíró – a  hatékony
jogvédelem követelményét az  Ebtv. 77.  § (2)  bekezdésében foglaltak nem elégítik ki, ugyanis a  bíróság kizárólag
a  semmisségi okok fennálltát vizsgálhatja, miközben a  méltányosságból adható gyógyszerár-támogatás
feltételeinek fennállását, illetve azt, hogy a  hatóság megfelelően alkalmazta-e a  kérelem elbírálásával kapcsolatos
vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket – különös tekintettel az Ebtv. végrehajtásáról rendelkező 217/1997.  (XII. 1.)
Korm. rendelet (a továbbiakban: Ebtv. Vhr.) 11/E.  §-ára – nem érintheti. Ilyen jogszabályi feltételek mellett
a  közigazgatási per – mint a  közigazgatási jogvitákban való döntés terepe – formálissá válik, a  bíróságnak
– amennyiben a felperes hivatkozik rá – kizárólag az általános közigazgatási rendtartásról szóló 2016. évi CL. törvény
(a továbbiakban: Ákr.) 123.  § (1)  bekezdésében megjelölt semmisségi okokat szabad vizsgálnia. Amennyiben
a felperes nem hivatkozik semmisségi okra, vagy okokra, akkor a keresetet el kell utasítani. Ilyen keretek között nem
érvényesül a perbe vitt jogok és kötelezettségek tényleges elbírálásának követelménye, hiszen „sem a felperes nem
hivatkozhat a  méltányossági gyógyszerár-támogatással kapcsolatos jogszabályi rendelkezések megsértésére, sem
a  bíróság nem állapíthatja meg a  méltányossági gyógyszerár-támogatással kapcsolatos jogszabályi rendelkezések
megsértését”. Az  Ebtv. 77.  § (2)  bekezdése semmilyen teret nem hagy arra, hogy a  bíróság érdemben elbírálja
a felperes keresetét. Mivel jelen esetben egyfokú közigazgatási eljárásban keletkezett közigazgatási cselekményről
(határozatról) van szó, kiemelkedő jelentősége van annak, hogy a bíróság érdemben bírálhassa el a közigazgatási
határozat törvényességét. Előfordulhat ugyanis olyan eset is, hogy a  közigazgatási szerv nem értékelt egy,
a  felperes számára kedvező körülményt, vagy a  méltányossági gyógyszerár-támogatásban részesülés feltételeit
illetően helytelenül foglalt állást. A  közigazgatási per ilyen esetekben nem jelent hatékony, érdemi jogorvoslatot
a  felperes számára, mert a  bíróság csak és kizárólag a  semmisségi okok alapján dönthet, és nem foglalhat állást
a  méltányossági gyógyszerár-támogatással kapcsolatos érdemi kérdésekben, ezért a  bíróság nem tudja orvosolni
a hatóság döntése által okozott esetleges jogsérelmet sem a felülbírálati lehetőség korlátozott volta miatt. „A fentiek
alapján az  Ebtv. 77.  § (2)  bekezdése vonatkozásában nem állapítható meg az  Alkotmánybíróság következetes
gyakorlata értelmében a hatékony jogvédelem biztosítása”.
[6] Az indítványozó bíró érvelése szerint a  jogorvoslathoz való jog terjedelmét a  támadott jogszabályhely
„meglehetősen szűkre szabja”, ráadásul éppen olyan személyek esetében, akiknek a  társadalombiztosítási
támogatással nem rendelhető, de kezelésük szempontjából elengedhetetlen gyógyszerek megvásárlásához nincs
elegendő forrásuk, és ezért élnek a  méltányossági támogatás iránti kérelem lehetőségével. „Rendkívül fontos
tehát esetükben, hogy a  bíróság az  egyfokú közigazgatási eljárásban hozott döntést érdemben bírálhassa felül,
s  érdemben döntsön az  ilyen személyek méltányossági gyógyszerár-támogatását illetően”. A  hatóságok számára
biztosított mérlegelési, méltányossági jogkörnek bírói kontroll alatt kell állniuk, de ez a követelmény jelen esetben
nem teljesül, mivel a  jogalkotó alkotmányos indok nélkül korlátozza a  méltányossági gyógyszerár-támogatást
igénylő személyek hatékony jogorvoslathoz fűződő jogát. „Amennyiben a  jogalkotó az  ilyen jellegű esetekben
a  jogorvoslat biztosítása mellett tette le a  voksát, akkor ennek a  jogorvoslatnak meg kell felelnie az  Alaptörvény
XXVIII.  cikk (1) és (7)  bekezdésében foglaltaknak, illetve az  Alkotmánybíróság ezzel kapcsolatosan kialakított
következetes gyakorlatának. A  jogorvoslat Ebtv. 77.  § (2)  bekezdése szerinti biztosítása alkotmányosan nem
indokolható, nem felel meg a hatékony, érdemi jogorvoslat és az érdemi felülbírálat alkotmányos követelményének”.
[7] Az indítványozó bíró végezetül rámutatott arra is, hogy a  jogorvoslathoz való jog korlátozása nem tekinthető
arányosnak sem, hiszen az  érintett személyek nem élhetnek érdemi jogorvoslattal a  gyógyszerár-támogatási
kérelmüket elutasító hatósági döntésekkel szemben, ugyanakkor számukra kiemelkedősen fontos lehet az, hogy
bizonyos, társadalombiztosítási támogatással nem rendelkező gyógyszerek árához támogatást kapjanak az államtól,
megkönnyítve ezzel betegségük kezelését és megváltozott élethelyzetüket.
[8] 2. A  Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a  2018. október 1-jén kelt 2.K.27.519./2018/7. sorszámú
végzésével az  előtte folyamatban lévő per tárgyalását szintén felfüggesztette, és az  Abtv. 25.  §-a alapján bírói
kezdeményezéssel fordult az  Alkotmánybírósághoz, melyben – az  előző pontban ismertetett bírói indítvánnyal
megegyezően – szintén az Ebtv. 77. § (2) bekezdése alaptörvény-elleneségének megállapítását és megsemmisítését,
valamint a  jogszabály alkalmazásának kizárását kezdeményezte a  bíróság előtt folyamatban lévő ügyben.
Álláspontja szerint is a  támadott rendelkezés ellentétes az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdése szerinti
tisztességes bírósági eljáráshoz, illetve a XXVIII. cikk (7) bekezdése szerinti jogorvoslathoz való alapvető joggal.
[9] 2.1. Az alapul fekvő ügyben az alperes közigazgatási szerv jogalap nélkül felvett rokkantsági ellátás visszafizetésére
kötelezte határozatában a  felperest. A  felperes – az  alperes felhívására – kérelmet terjesztett elő a  teljes tartozás
méltányosságból történő elengedése iránt, amelyet az  alperes határozatával elutasított, egyúttal tájékoztatta
a felperest arról is – hivatkozva az Ebtv. 77. §-ának (2) bekezdésére –, hogy a határozat ellen fellebbezésnek helye
nincs, azonban semmisségre hivatkozással bírósági felülvizsgálat kérhető. A  felperes keresetében ezen határozat
megváltoztatását és a teljes tartozása elengedését, míg az alperes védiratában a kereset elutasítását kérte.
[10] 2.2. Az  indítvány indokolása szerint – az  1.  pontban ismertetett indítványban foglaltakkal egyezően – a  támadott
szabályozás csak formálisan biztosítja a  jogorvoslatot, a  közigazgatási perben nincs lehetőség az  érdemi
jogorvoslatra, ezért a hatékony jogvédelem nem biztosított. A támadott szabályozás továbbá alkotmányosan nem
indokolható és nem tekinthető arányosnak sem.
[11] 3. Az  Alkotmánybíróság a  két ügyet a  tartalmi egyezésre – az  indítványozók azonos jogszabályhely
megsemmisítésének kérése azonos indoklás alapján – tekintettel egyesítette.
II. [12] 1. Az Alaptörvény érintett rendelkezései:
„XXVIII. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és
kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű
határidőn belül bírálja el.
[…]
(7) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés
ellen, amely jogát vagy jogos érdekét sérti.”
[13] 2. Az Ebtv. érintett rendelkezése:
„77. § (2) A méltányossági jogkörben hozott döntés ellen fellebbezésnek nincs helye, és azt kizárólag semmisségre
hivatkozva lehet megtámadni”.
III. [14] A bírói kezdeményezések megalapozottak. [15] 1. Az  Alkotmánybíróság előzőleg megvizsgálta, hogy a  beadvány megfelel-e a  törvényben előírt feltételeknek.
Az  Abtv. 25.  §-a szerint a  bíró – a  bírósági eljárás felfüggesztése mellett abban az  esetben kezdeményezheti
az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés b)  pontja alapján az  Alkotmánybíróságnál a  jogszabály vagy jogszabályi
rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítását, illetve az  alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazásának
kizárását, ha az  előtte folyamatban lévő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt kell alkalmaznia, amelynek
alaptörvény-ellenességét észleli, vagy alaptörvény-ellenességét az  Alkotmánybíróság már kinyilvánította.
Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  indítvány az  Abtv. 25.  §-ában és 52.  §-ában előírt feltételeknek
eleget tesz {vö. 3058/2015. (III. 31.) AB végzés, Indokolás [8]–[24]; 2/2016. (II. 8.) AB határozat, Indokolás [26]–[28];
3046/2016. (III. 22.) AB határozat, Indokolás [8]–[13]}. A  bírói kezdeményezés szerint a  felperes kereseti kérelmére
tekintettel a  támadott jogszabályt az  eljárásban alkalmazni kell, a  norma részleges vagy teljes alaptörvényellenessége esetén annak hiánya más döntéshez vezethet a konkrét ügyben, az eljárás felfüggesztése megtörtént,
és az indítvány határozott kérelmet tartalmaz, azaz a beadvány érdemi elbírálásra alkalmas.
[16] 2. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt emlékeztet rá, hogy a 14/2018. (IX. 27.) AB határozatában (a továbbiakban:
Abh.) már foglalkozott és állást foglalt az  egyfokú közigazgatási eljárásban, méltányossági jogkör gyakorlása
eredményeképpen meghozott közigazgatási határozat bíróság előtti megtámadhatóságának – jelen
ügyben sérelmezett megoldással azonos – korlátozása, azaz a  semmisségi okokra történő hivatkozásra való
szűkítése Alaptörvénynek való megfelelése kérdésében. Az  Abh. szintén bírói kezdeményezés alapján
született, az  Alaptörvény megsérteni állított rendelkezései [XXVIII.  cikk (1) és (7)  bekezdései] a  két ügyben
szintén megegyeznek, a  különbség mindössze abban áll, hogy az  Abh.-ban elbírált ügyben a  kezdeményező
bírók a  társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (a továbbiakban: Tny.) 95/A.  §
(2)  bekezdése megsemmisítését kérték, mivel – az  Alkotmánybíróság által elbírált és szintén megsemmisített  –
jogszabályhely értelmében az  abban megjelölt ügyfajtákban hozott méltányossági döntés ellen indított
közigazgatási perben kizárólag semmisségre lehetett hivatkozni. Tekintettel a  két ügy között kétségkívül fennálló
tárgyazonosságra, az  Alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy a  jelen ügy elbírálásánál irányadónak kell tekinteni
a  vizsgálat eredményeként meghozott döntés mellett az  Abh. meghozatala során figyelembe vett és idézett
hivatkozásokat, illetve az  Abh.-ban szereplő megállapításokat, következtetéseket, így a  határozat indokolását is.
Az Alkotmánybíróság elsőként az Abh. alábbi megállapításaira utal:
[17] „Az Alaptörvény XXVIII.  cikk (7)  bekezdése alanyi jogot keletkeztet a  jogorvoslat igénybevételére mindenki
számára, aki a  döntés folytán jogát vagy jogos érdekét sértve érzi. A  jogalkotó a  különböző eljárásokra
irányadó törvényi szabályozásokban határozza meg az  igénybe vehető jogorvoslati lehetőségeket és azok
igénybevételének a  módját {22/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás [95]}, azonban a  jogorvoslathoz való jog
tekintetében az  Alkotmánybíróság gyakorlata számos követelményt határozott meg, amelynek meg kell felelnie
a  jogorvoslati rendszernek. E  követelmények vonatkozásában az  Alkotmánybíróság gyakorlata az  Alkotmány
alatt és az  Alaptörvény hatályba lépését követően is következetes volt. A  jogorvoslat egyik elemeként az  érdemi,
ügydöntő döntések tekintetében a más szervhez vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz fordulás
lehetőségének biztosítását rögzítette {35/2013. (XI. 22.) AB határozat, Indokolás [16]}, melyhez a  közigazgatási
döntések vonatkozásában társult a  bírói út rendelkezésre állásának követelménye is. További elemként határozta
meg az  Alkotmánybíróság a  jogorvoslati fórum abbéli képességét, hogy a  sérelmezett döntést felülvizsgálja, és
a  sérelem fennállása esetén a  döntés megváltoztatása vagy megsemmisítése (hatályon kívül helyezése) révén
a  sérelmet a  döntésre visszaható módon orvosolja. Minden jogorvoslat lényegi, immanens eleme a  jogorvoslás
lehetősége, vagyis a  jogorvoslat fogalmilag és szubsztanciálisan tartalmazza a  jogsérelem orvosolhatóságát
{3020/2018. (I. 26.) AB határozat, Indokolás [37], 35/2013. (XI. 22.) AB határozat, Indokolás [16]}. Végezetül pedig
a  jogorvoslathoz való jog a  rendes jogorvoslati eszközök igénybevételét foglalja magában {9/2013. (III. 6.)
AB határozat, Indokolás [28], 20/2015. (VI. 16.) AB határozat, Indokolás [16]}, vagyis elégséges az egyfokú jogorvoslat.
Ezen elemeket az  Alkotmánybíróság idővel tovább részletezte. Az  érdemi, ügydöntő döntések fogalma
értelmezésekor a  döntés tárgya és a  személyre gyakorolt hatása a  meghatározó, vagyis az, hogy az  érintett
helyzetét, jogait a  döntés lényegesen befolyásolta-e {17/2015. (VI. 5.) AB határozat, Indokolás [85],
3223/2018.  (VII. 2.) AB határozat, Indokolás [66]}. A hatósági döntések kapcsán rögzült az  is, hogy valamely állami
vagy nem állami szerv döntése hatóságinak minősül-e a jogorvoslathoz való jog szempontjából, azt csak a konkrét
szabályozási környezetre tekintettel lehet eldönteni {17/2015. (VI. 5.) AB határozat, Indokolás [84]}. A jogorvoslati jog
tényleges gyakorlásának feltétele az, hogy az érintett tudomást szerezzen a döntés meghozataláról {17/2015. (VI. 5.)
AB határozat, Indokolás [85]}. […] A  jogorvoslat ténylegességének követelménye, vagyis az, hogy a  jogorvoslati
fórum képes legyen a  jogsérelem orvoslására két elemet foglal magában: egyrészt, hogy a  jogorvoslati
fórumrendszer igénybevételét nem gátolják-e jogszabályi előírások, másrészt, hogy milyen a jogorvoslat terjedelme,
azaz teljes körűsége, illetve korlátozottsága {2/2013. (I. 23.) AB határozat, Indokolás [35], [37], 22/2014. (VII. 15.)
AB határozat, Indokolás [82]}. Feltétlen követelmény, hogy az eljáró fórum az eljárási szabályok által meghatározott
keretek között a  jogorvoslati eljárást lefolytassa és a  jogorvoslati kérelemben írtakat a  jogszabályban foglaltak
szerint érdemben megvizsgálja {9/2017. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [21]}. E  körben hangsúlyozottan jelen
vannak az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében meghatározott tisztességes bírósági eljárás követelményei.
A 7/2013. (III. 1.) AB határozatában az  Alkotmánybíróság – korábbi alkotmánybírósági határozatokra hivatkozva  –
rámutatott arra, hogy a  tisztességes eljáráshoz fűződő jog körébe tartozik a  hatékony bírói jogvédelem
követelménye, amely szerint a jogi szabályozással szemben alkotmányos igény, hogy a perbe vitt jogokról a bíróság
érdemben dönthessen. Önmagában a  bírói út igénybevételének formális biztosítása ugyanis nem elegendő
az eljárási garanciák teljesedéséhez, hiszen az alkotmányos szabályban előírt garanciák éppen azt a célt szolgálják,
hogy azok megtartásával a  bíróság a  véglegesség igényével hozhasson érdemi döntést. A  tisztességes eljárás
követelménye tehát magában foglalja a  hatékony bírói jogvédelem igényét is. A  tisztességes eljárás alkotmányos
követelményrendszerét kielégítő hatékony bírói jogvédelem pedig attól függ, hogy az  eljárási szabályok
értelmében a  bíróság mit vizsgálhat felül. A  közigazgatási határozatok törvényessége bírósági ellenőrzésének
szabályozásánál alkotmányos követelmény, hogy a  bíróság a  perbe vitt jogokat és kötelezettségeket érdemben
elbírálhassa. A  közigazgatási döntési jogkört meghatározó szabálynak megfelelő szempontot vagy mércét kell
tartalmaznia, amely alapján a  döntés jogszerűségét a  bíróság felülvizsgálhatja. A  közigazgatási határozatok
törvényességének bírói ellenőrzése tehát alkotmányosan nem korlátozódhat a  formális jogszerűség vizsgálatára.
A  közigazgatási perben a  bíróság nincs a  közigazgatási határozatban megállapított tényálláshoz kötve, és
a  jogszerűség szempontjából felülbírálhatja a  közigazgatási szerv mérlegelését is. Nem csupán az  a  jogszabály
lehet alkotmányellenes, amely kifejezetten kizárja a  jogkérdésen túlmenő bírói felülvizsgálatot, vagy annak
a  közigazgatási mérlegeléssel szemben olyan kevés teret hagy, hogy az  ügy megfelelő alkotmányos garanciák
közötti érdemi elbírálásáról nem beszélhetünk, hanem az  olyan jogszabály is, amely az  igazgatásnak korlátlan
mérlegelési jogot adván semmilyen jogszerűségi mércét nem tartalmaz a bírói döntés számára sem {7/2013. (III. 1.)
AB határozat, Indokolás [24]}.
Az Alkotmánybíróság a  17/2015. (VI. 5.) AB határozatban a  közigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálata
tekintetében megállapította, hogy a modern magyar közigazgatási bíráskodást létrehozó jogforrás, a magyar királyi
közigazgatási bíróságról szóló 1896. évi XXVI. törvénycikk történeti alkotmányunk egyik vívmánya. A  törvénycikk
131.  §-a úgy rendelkezett, hogy a  bíróság „érdemileg tárgyalja és eldönti az  ügyet”; a  134.  §-a szerint pedig
„[a] határozatok hozatalánál a bíróság a bizonyítékokat szabadon mérlegeli, s a tárgyalás és a bizonyítás folyamában
szerzett meggyőződésének egész benyomása alapján ítél.” Történeti alkotmányunk vívmányaira és a  hivatkozott
döntésre alapozva az  Alkotmánybíróság megerősítette, hogy a  közigazgatási határozatok törvényességének bírói
felülvizsgálata alkotmányosan nem korlátozódhat a  jogszerűség pusztán formális szempontok szerinti, az  eljárási
szabályok betartására korlátozódó vizsgálatára. A közigazgatási ügyben eljáró bíróság nincs kötve a közigazgatási
határozatban megállapított tényálláshoz, és a  jogszerűség szempontjából felülbírálhatja – sőt, felül kell bírálnia –
a  közigazgatási szerv mérlegelését is. Döntése során figyelemmel kell lennie az  Alaptörvény 28.  cikkére, vagyis
azt kell feltételeznie, hogy a  jogszabályok a  józan észnek és a  közjónak megfelelő, erkölcsös és gazdaságos célt
szolgálnak. {17/2015. (VI. 5.) AB határozat, Indokolás [86]–[88]}.” (Abh., Indokolás [16]–[20])
[18] 3. A fentiekre figyelemmel az Alkotmánybíróság jelen ügyben is a következőket vizsgálta: alkotmányjogi értelemben
érdemi tárgykörre vonatkozik-e a  hatóság határozata, hatékony jogvédelmet jelenthetne-e az  érdemi jogorvoslat
biztosítása, illetve – ha szükséges – azt kellett megvizsgálni, hogy az  alapvető jog korlátozására alkotmányos
indokkal került-e sor, és az arányosnak tekinthető-e.
[19] 3.1. A  méltányosságból adható gyógyszerár-támogatás kérelemre induló hatósági eljárás eredményeként
meghozott határozattal állapítható meg, amely döntés a  közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I.  törvény
(a továbbiakban: Kp.) szerinti közigazgatási cselekménynek minősül, ezért közigazgatási per tárgya lehet.
Az  ártámogatás megállapítása vagy annak elutasítása az  ügyfél hatékony gyógykezelésének, végső soron
megélhetésének befolyásolása okán alkotmányjogilag érdemi döntésnek minősül. Hasonlóképpen, a  jogalap
nélkül felvett rokkantsági ellátás visszafizetésének teljes vagy részbeni elengedése iránti kérelem tárgyában is
érdemi döntést hoz a  hatóság. „A meghozott döntésekkel szemben közigazgatási úton jogorvoslatnak helye
nincs, azokkal szemben közigazgatási per kezdeményezhető. Mindez összhangban van az  általános közigazgatási
rendtartásról szóló 2016. évi CL. törvény, illetve a  Kp. által bevezetett új jogorvoslati rendszerrel, melynek
értelmében a határozattal szemben csak kivételesen van lehetőség fellebbezésre, ehelyett az általános jogorvoslati
eszközzé a  közigazgatási per vált, mely anyagi jogerőhatással ruházza fel a  végleges, vagyis a  közigazgatási szerv
által már nem megváltoztatható közigazgatási határozatot. A  Kp. a  közigazgatási tevékenység [4.  § (1)  bekezdés]
generálklauzulájának bevezetésével továbbá, a  hézagmentes jogvédelem megvalósítása céljából kiszélesítette
a bírói utat, mely egyértelműen nyitva áll minden egyedi döntéssel szemben [4. § (3) bekezdés]” (Abh., Indokolás
[22]).
[20] 3.2. Az  Abh.-ban az  Alkotmánybíróság rámutatott arra is, hogy „[a] közigazgatási szervek tevékenységével
kapcsolatosan a  jogállamiság elvéből fakadó követelmény a  közigazgatás törvény alá rendeltségének
követelménye. A  társadalmi viszonyokba közhatalom birtokában beavatkozó közigazgatási szervek a  jog által
meghatározott szervezeti keretek között, a jog által szabályozott eljárási rendben, az anyagi jog által megállapított
keretek között hozzák meg döntéseiket {38/2012. (XI. 14.) AB határozat, Indokolás [72]}.
A közigazgatási jogalkalmazás során hozott határozatok tekintetében az  eljárásjog intézményrendszerének
a  jogállamiságból fakadó mindkét követelmény, a  közigazgatási határozatok törvényessége és a  jogbiztonság
követelményének érvényesülését egyaránt biztosítania kell. Az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (7)  bekezdése
vonatkozásában az  Alkotmánybíróság már többször nyomatékosította, hogy a  közigazgatás törvény alá
rendeltségét jogállami követelménynek tekinti, amelyet a  közigazgatási határozatok törvényességi ellenőrzése
folytán a  bíróságoknak kell biztosítaniuk {24/2015. (VII. 7.) AB határozat, Indokolás [19], [20]; 30/2017. (XI. 14.)
AB határozat, Indokolás [85]}.
Az eljárás során elkövetett jogsértés anyagi jogi vagy eljárásjogi lehet. A bíróság vizsgálja e körben a megállapított
tényállást, a  bizonyítékok mérlegelését, a  bizonyítékokat maga is mérlegelheti, vizsgálja az  alapvető eljárási
szabályok betartását, illetve az anyagi jogértelmezés helyességét. A Kp. 85. § (5) bekezdése értelmében mérlegelési
jogkörben megvalósított közigazgatási cselekmény jogszerűsége körében a  bíróság azt is vizsgálja, hogy
a  közigazgatási szerv hatáskörét a  mérlegelésre való felhatalmazásának keretei között gyakorolta-e, a  mérlegelés
szempontjai és azok okszerűsége a közigazgatási cselekményt tartalmazó iratból megállapíthatóak-e.
Az anyagi jogi hiba a jogorvoslati eljárás eredményeként rendszerint orvosolható, ilyenkor a döntés képes jogi hatás
kiváltására, az eljárási hibák közül ugyanakkor egyes hibák olyan súlyosnak minősülnek, ami miatt elkerülhetetlen
a  törvénysértő döntés megsemmisítése, mert a  hiba nem orvosolható – ezeket az  ún. abszolút eljárási hibákat
sorolja fel semmisségi okként az Ákr. 123. §-a. A semmis döntések jogi hatás kiváltására képtelenek.
A Kp. a hibás közigazgatási cselekményhez kapcsolódó jogkövetkezmények – a hiba jellegéből következő – három
fajtáját különbözeti meg: megsemmisítés, hatályon kívül helyezés, megváltoztatás (90. §, 92. §).
A bíróság a  jogsértő közigazgatási cselekményt megváltoztatja, ha az  ügy természete azt megengedi, a  tényállás
megfelelően tisztázott, és a  rendelkezésre álló adatok alapján a  jogvita véglegesen eldönthető. Nincs helye
megváltoztatásnak – többek között – a méltányossági jogkörben hozott közigazgatási cselekmény esetén (90. §).
Feltétlen megsemmisítési ok a semmisség, az érvénytelenség, illetve a közigazgatási cselekmény nem létező jellege.
A semmisség az Ákr. 123. §-ában meghatározottakat foglalja magában, a közigazgatási cselekmény érvénytelensége
valamely, jogszabályban meghatározott okból állhat be, míg a  nem létező döntés valamely lényeges alaki
hiányosság miatt tekintendő ilyennek. Feltétlen megsemmisítési ok ezek mellett a  jogalap téves megválasztása,
illetve a bírósági eljárásban nem orvosolható lényeges eljárási jogsértés fennállása. Ezen túl akkor van hatályon kívül
helyezésnek, illetve megsemmisítésnek helye, ha a megváltoztatási jogkör nem gyakorolható.
Mindezekkel ellentétesen a  támadott rendelkezés szűkíti a  vizsgálható hibák és az  alkalmazható
jogkövetkezmények körét. Gyakorlatilag csak a  fórumhibák és a Kp. révén a nem létezőség körében a súlyos alaki
hibák vizsgálhatók, az ügy érdeme, a megállapított tényállás és az anyagi jogi feltételek fennállása és értelmezése,
illetve az  eljárási szabályok betartása – lévén ezek megsértését sem az  Ákr., sem a Tny. nem nevesíti semmisségi
okként – nem. A  bírói felülvizsgálat semmisségre korlátozása valójában jogorvoslat nélkül hagyja a  relatív eljárási
szabálytalanságokat és az  anyagi jogi hibákat. Ez  egyszersmind magával vonja azt is, hogy az  eljárási szabályok
kvázi ajánlásokká degradálódnak, hiszen megsértésüknek nincs szankciója. Hasonlóképpen nincs következménye
az  anyagi jogi rendelkezések téves értelmezésének, félretételének sem. Mindez az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(7)  bekezdése szerinti jogorvoslathoz való jog, illetve a  XXVIII.  cikk (1)  bekezdése szerinti tisztességes bírósági
eljáráshoz való jogból együttesen levezetett azon követelmények jelentős korlátozását jelenti, melyek megkövetelik
a jogorvoslat ténylegességét, érdemi jellegét.” (Abh., Indokolás [23]–[30])
[21] 3.3. Az  alapjogkorlátozás vizsgálata körében következő lépésként az  Alkotmánybíróságnak annak indokoltságát,
illetve arányosságát kellett vizsgálnia, és e  tekintetben is irányadónak tekinti jelen ügyben is ezzel kapcsolatosan
az Abh.-ban foglaltakat: „Az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdése rögzíti az alkotmányos alapjogkorlátozás kritériumait.
Eszerint alapvető jog más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében,
a  feltétlenül szükséges mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan, az  alapvető jog lényeges tartalmának
tiszteletben tartásával korlátozható.
A korlátozás indokoltsága vizsgálatához figyelembe kell venni azt, hogy a támadott rendelkezésben felsorolt esetek
nem alanyi jogon biztosított ellátások, hanem kivételesen, méltányossági jogkör alkalmazásával megállapítható
juttatások. A méltányossági jogkörnek pedig egyedi jellemzői vannak.
A méltányosság az  alkalmazandó főszabályhoz képest kedvezőbb jogalkalmazási döntést eredményez a  címzettek
számára. Tekintettel a  közigazgatás joghoz kötöttségének elvére, a  méltányossági jogkör gyakorlásához is mindig
szükséges valamilyen jogszabályi felhatalmazottság léte, vagyis kell egy normatív rendelkezés, ami megteremti
e  jogkört a  közigazgatási szerv számára (jogalkotói méltányosság). Felhatalmazás nélküli méltányosság gyakorlása
nem megengedett. E  felhatalmazás megléte a  joghoz kötöttségből fakadóan egyszersmind azt is jelenti, hogy
az alkalmazhatóság anyagi jogi és eljárásjogi feltételei, vagyis az, hogy milyen esetkörben, kinek a javára, milyen feltételek
mellett hozható ilyen tartalmú döntés jogszabályban rögzítettek kell, hogy legyenek. A  jogszabály által biztosított
mérlegelési és méltányossági jogkör jogalkalmazói gyakorlása pedig bírósági kontroll alatt áll [Kp.  85.  § (5)  bekezdés].
A  jogszabályban meghatározott méltányossági szempontok téves értékelése megalapozhatja a  jogszabálysértés
megállapítását. Hasonlóképpen, ha a  mérlegelési szempontok nem derülnek ki a  határozatból, akkor a  döntés
megalapozottsága sem vizsgálható, ami szintén jogszabálysértő. Másképpen megfogalmazva: ugyan ezek a juttatások ex
gratia juttatások, ez azonban nem jelenti azt, hogy ha hatósági jogalkalmazás útján rendelte érvényesíteni a  jogalkotó,
a jogalkalmazó mindennemű kötöttség nélkül, szabadon dönthet e tárgykörben.” (Abh., Indokolás [31]–[33])
[22] Ennek megfelelően, az Ebtv. 77. § (2) bekezdésében említett esetek közül a tartozás mérséklése, elengedése, fizetési
kedvezmény engedélyezése feltételeit a  törvény 72. § (1) bekezdése, míg a méltányosságból adható gyógyszerártámogatás engedélyezésének részletes szabályait az  Ebtv. 26–26/C.  §-ai, illetve az  Ebtv. Vhr. 11/D–11/E §-ai
tartalmazzák az Ebtv. 83. § (2) bekezdése felhatalmazása alapján.
[23] Az Ebtv. 26. § (1) bekezdés c) pontja alapján „[a]z egészségbiztosító – az E. Alap költségvetésében meghatározott
keretek között – méltányosságból támogatást nyújthat a  társadalombiztosítási támogatással nem rendelhető
allopátiás gyógyszer, különleges táplálkozási igényt kielégítő tápszer, gyógyászati segédeszköz árához”. A  26.  §
(3)  bekezdése rögzíti, hogy a  méltányossági jogkör gyakorlása mely esetekre nem terjedhet ki, a  (4)  bekezdés
meghatározza, hogy a támogatás iránti kérelmet milyen feltételek fennállása esetén kell elutasítani, az (5) bekezdés
megjelöli a  megállapított és nyújtott támogatások fedezetét, a  26/A.  § részletesen szabályozza a  méltányossági
támogatásban való részesülés részletes anyagi jogi és eljárásjogi feltételeit, míg a  26/B.  § (1)  bekezdése
a  méltányosságból támogatott gyógyszerek körének és az  egyes gyógyszerekkel kezelt betegek számának
évenkénti felülvizsgálatát írja elő. A  további részletszabályokat tartalmazó Ebtv. Vhr. 11/D.  § (1)–(3a)  bekezdései
rendelkeznek méltányossági gyógyszerár-támogatás iránti kérelem pontos tartalmáról és a kérelem mellékleteiről,
a  11/E.  § (1)–(2)  bekezdései pedig taxatíve felsorolják azokat a  szempontokat, amelyeket a  határozatot hozó
közigazgatási szervnek figyelembe kell vennie döntése meghozatala során. Eszerint „[a] kérelem elbírálása során
a  NEAK [Nemzeti Egészségbiztosítási Alapkezelő] a  beteg kórtörténete, a  betegség súlyossága, a  kérelemben
megjelölt gyógyszer vagy gyógyászati segédeszköz kérelmező általi használatának orvosszakmai indokoltsága,
költsége és költséghatékonysága, valamint a  várható egészségnyereség alapján, a  kórkép előfordulási
gyakoriságának a figyelembevételével dönt.” Ugyanezen § (1a) bekezdése előírja a kérelem szakmai megítéléséhez
kompetens orvosszakértő igénybevételét, a  (2)  bekezdés pedig újabb elbírálási szempontként rögzíti, hogy
„[a]  kérelem elbírálásakor figyelemmel kell lenni a  támogatással rendelhető komparátor technológiákra, valamint
arra, hogy a kérelmező azokkal miért nem látható el”.
[24] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a  méltányossági jogkör gyakorlására alapított közigazgatási döntés
sajátos jellege indokolhatja, hogy az  ilyen ügyekben a  Kp. kizárja a  közigazgatási határozat bíróság általi
megváltoztatásának a lehetőségét, azonban ez nem vonja feltétlenül maga után az érdemi vizsgálat lehetőségének
a  jelen ügyben vizsgált jogszabályhely tartalma szerinti kizárását is. A  formálissá tett jogorvoslat – különös
tekintettel a  méltányossági gyógyszerár-támogatásban való részesítés feltételeinek a  kimerítő, taxatív módon
történő meghatározására, tekintettel továbbá a  helyenként bonyolult orvos-szakmai és közgazdasági megítélésű
kérdések együttes mérlegelését igénylő jogszabályi feltételek teljes körű meglétére is kiterjedő komplex vizsgálat
szükségességére – a  kérelem elbírálására irányuló jogalkalmazás eredményeként megvalósuló jogszabálysértések
bekövetkezésének reális lehetősége miatt mindazonáltal nem indokolható e  sajátos jelleggel. „A közigazgatás
joghoz kötöttsége olyan abszolút követelmény, amiből egyenesen következik annak számonkérhetősége,
hatósági eljárások esetén bíróság általi vizsgálata. A  méltányosság ugyan széleskörű mérlegelést tesz lehetővé
a  hatóság számára, de ez  nem jelentheti azt, hogy annak vizsgálata, hogy a  jogszabályi keretek között maradt-e
ez a mérlegelés, vagy sem, bírósági kontroll nélkül maradhat” (Abh., Indokolás [36]).
[25] Mindezek alapján – illetve figyelemmel arra, hogy az  Ebtv. 77.  § (2)  bekezdésében szabályozott, de a  jelen
indítvánnyal nem támadott más ügyekben keletkezett, egyfokú közigazgatási eljárásban, méltányossági
jogkör gyakorlása eredményeként meghozott közigazgatási határozatok bíróság előtti megtámadhatóságának
korlátozására is igazak a  fent írtak – az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  Ebtv. 77.  § (2)  bekezdése
szükségtelenül korlátozza az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (7)  bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jogot,
illetve a  XXVIII.  cikk (1)  bekezdésében biztosított tisztességes bírósági eljáráshoz való jogot, így a  korlátozás
arányosságának vizsgálata az  Alkotmánybíróság megítélése szerint fel sem merült. Az  Alkotmánybíróság ezért
az  Ebtv. 77.  § (2)  bekezdésének egészét megsemmisítette és a  folyamatban lévő ügyekben alkalmazásának
kizárásáról döntött.
[26] 4. A határozat közzététele a Magyar Közlönyben az Abtv. 44. § (1) bekezdésének első mondatán alapul.
Budapest, 2018. december 11. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
2018. XXX. törvény az egyrészről az Európai Unió és tagállamai, és másrészről a Fülöp-szigeteki Köztársaság közötti partnerségi és együttműködési keretmegállapodáshoz a Horvát Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozásának figyelembevétele céljából készült jegyzőkönyv kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés az  egyrészről az  Európai Unió és tagállamai, és másrészről a  Fülöp-szigeteki Köztársaság
közötti partnerségi és együttműködési keretmegállapodáshoz a  Horvát Köztársaság Európai Unióhoz történő
csatlakozásának figyelembevétele céljából készült jegyzőkönyvet (a  továbbiakban: Jegyzőkönyv) e  törvénnyel
kihirdeti.
2. § A Jegyzőkönyv hiteles magyar nyelvű szövege a következő:
„Jegyzőkönyv az egyrészről az Európai Unió és tagállamai, és másrészről a Fülöp-szigeteki Köztársaság
közötti partnerségi és együttműködési KERETMEGÁLLAPODÁSHOZ
a Horvát Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozásának figyelembevétele céljából
A BELGA KIRÁLYSÁG,
A BOLGÁR KÖZTÁRSASÁG,
A CSEH KÖZTÁRSASÁG,
A DÁN KIRÁLYSÁG,
A NÉMETORSZÁGI SZÖVETSÉGI KÖZTÁRSASÁG,
AZ ÉSZT KÖZTÁRSASÁG,
ÍRORSZÁG,
A GÖRÖG KÖZTÁRSASÁG,
A SPANYOL KIRÁLYSÁG,
A törvényt az Országgyűlés a 2018. július 17-i ülésnapján fogadta el.
A FRANCIA KÖZTÁRSASÁG,
A HORVÁT KÖZTÁRSASÁG,
AZ OLASZ KÖZTÁRSASÁG,
A CIPRUSI KÖZTÁRSASÁG,
A LETT KÖZTÁRSASÁG,
A LITVÁN KÖZTÁRSASÁG,
A LUXEMBURGI NAGYHERCEGSÉG,
MAGYARORSZÁG,
A MÁLTAI KÖZTÁRSASÁG,
A HOLLAND KIRÁLYSÁG,
AZ OSZTRÁK KÖZTÁRSASÁG,
A LENGYEL KÖZTÁRSASÁG,
A PORTUGÁL KÖZTÁRSASÁG,
ROMÁNIA,
A SZLOVÉN KÖZTÁRSASÁG,
A SZLOVÁK KÖZTÁRSASÁG,
A FINN KÖZTÁRSASÁG,
A SVÉD KIRÁLYSÁG,
NAGY-BRITANNIA ÉS ÉSZAK-ÍRORSZÁG EGYESÜLT KIRÁLYSÁGA,
az Európai Unióról szóló szerződés és az Európai Unió működéséről szóló szerződés szerződő felei, a továbbiakban:
a tagállamok, amelyek képviseletében az Európai Unió Tanácsa jár el, és
AZ EURÓPAI UNIÓ, a továbbiakban: az Európai Unió,
egyrészről, és
A FÜLÖP-SZIGETEKI KÖZTÁRSASÁG, a továbbiakban: a Fülöp-szigetek, másrészről,
e jegyzőkönyv alkalmazásában a továbbiakban együttesen: a szerződő felek,
TEKINTETTEL a Horvát Köztársaság Európai Unióhoz való 2013. július 1-jei csatlakozására,
MIVEL 2012. július 11-én Phnompenben aláírták az  egyrészről az  Európai Unió és tagállamai, és másrészről
a  Fülöpszigeteki Köztársaság közötti partnerségi és együttműködési keretmegállapodást (a  továbbiakban:
a megállapodás);
MIVEL 2011. december 9-én Brüsszelben aláírták a  Horvát Köztársaságnak az  Európai Unióhoz történő
csatlakozásáról szóló szerződést (a továbbiakban: a csatlakozási szerződés);
MIVEL a  Horvát Köztársaság csatlakozási okmánya 6.  cikkének (2)  bekezdése szerint a  Horvát Köztársaságnak
a  megállapodáshoz történő csatlakozásáról a  megállapodáshoz csatolt jegyzőkönyv megkötése útján kell
megállapodni,
A KÖVETKEZŐKBEN ÁLLAPODTAK MEG: 1. cikk
A Horvát Köztársaság részes félként csatlakozik az  egyrészről az  Európai Unió és tagállamai, és másrészről
a  Fülöp-szigeteki Köztársaság közötti, 2012. július 11-én Phnompenben aláírt partnerségi és együttműködési
keretmegállapodáshoz, továbbá az  Európai Unió többi tagállamával megegyező módon elfogadja és tudomásul
veszi a megállapodás szövegét.
2. cikk
E jegyzőkönyv parafálását követő kellő időben az  Európai Unió továbbítja tagállamainak, valamint
a  Fülöp-szigeteknek a  megállapodás horvát nyelvű változatát. E  jegyzőkönyv hatálybalépésére is figyelemmel,
az e cikk első mondatában említett nyelvi változat a megállapodás angol, bolgár, cseh, dán, észt, finn, francia, görög,
holland, lengyel, lett, litván, magyar, máltai, német, olasz, portugál, román, spanyol, svéd, szlovák és szlovén nyelvű
változatára vonatkozóakkal megegyező feltételek mellett válik hitelessé.
3. cikk
Ez a jegyzőkönyv a megállapodás szerves részét képezi.
4. cikk
 (1) Ezt a  jegyzőkönyvet az  Európai Unió, a  tagállamok nevében az  Európai Unió Tanácsa, valamint a  Fülöp-szigetek
saját eljárásának megfelelően hagyja jóvá. A  szerződő felek értesítik egymást az  e  célból szükséges eljárások
befejezéséről. A jóváhagyó okiratokat az Európai Unió Tanácsa Főtitkárságán helyezik letétbe.
(2) Ez a jegyzőkönyv az utolsó jóváhagyó okirat letétbe helyezésének napját követő hónap első napján lép hatályba, de
nem hamarabb, mint a megállapodás hatálybalépésének napja.
5. cikk
E jegyzőkönyv két-két eredeti példányban készült angol, bolgár, cseh, dán, észt, finn, francia, görög, holland, horvát,
lengyel, lett, litván, magyar, máltai, német, olasz, portugál, román, spanyol, svéd, szlovák, valamint szlovén nyelven,
amely szövegek mindegyike egyaránt hiteles.
FENTIEK HITELÉÜL az alulírott meghatalmazottak aláírták e jegyzőkönyvet.
Kelt Brüsszelben, a kétezer-tizenötödik év január havának tizenötödik napján.”
3. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
 (2) Az 1. § és a 2. § a Jegyzőkönyv 4. Cikk 2. bekezdésében meghatározott időpontban lép hatályba.
 (3) A Jegyzőkönyv, valamint az 1. § és a 2. § hatálybalépésének naptári napját a külpolitikáért felelős miniszter – annak
ismertté válását követően – a Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett közleményével állapítja meg.
4. § Az e törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről a külpolitikáért felelős miniszter gondoskodik.
Áder János s. k., Kövér László s. k.,
 köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


text:
337/2011. (XII. 23.) KE határozata szolgálati nyugállományba helyezésről.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés i) pontjában biztosított jogkörömben, a honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló
2004. évi CV. törvény 49. § (2) bekezdésének b) pontja alapján, a honvédelmi miniszter előterjesztésére dr. Németh András Sándor
orvos dandártábornok szolgálati viszonyát 2011. december 15-én megszüntetem és őt 2011. december 16-ai hatállyal szolgálati
nyugállományba helyezem. Budapest, 2011. november 2. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
59/2018. (II. 8.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Szecskó Adriennt
a 2018. február 1. napjától 2021. január 31. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2018. január 24. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1/2016. (II. 18.) NFM utasítása az illetményszámfejtés eljárási rendjéről.
Az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 62. §-a előírásai alapján – figyelemmel
a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjára – a Nemzeti Fejlesztési Minisztériumnál a központosított
illetményszámfejtéssel kapcsolatos feladatokat és eljárási rendet az alábbiak szerint szabályozom:
1. Az utasítás hatálya 1. § Az  utasítás hatálya a  Nemzeti Fejlesztési Minisztérium (a továbbiakban: NFM) mint illetményszámfejtő helyet
működtető költségvetési szerv állami vezetői, miniszteri biztosai, az NFM-mel kormányzati szolgálati jogviszonyban
álló kormánytisztviselők és kormányzati ügykezelők, munkaviszonyban álló munkavállalók, valamint munkavégzésre
irányuló egyéb jogviszonyban állók (ösztöndíjas foglalkoztatottak, prémium évek programba helyezettek)
(a  továbbiakban együtt: foglalkoztatott) illetményének és egyéb járandóságainak számfejtésével összefüggő
feladatokra terjed ki.
2. Értelmező rendelkezések 2. § Az utasítás alkalmazásában:
1. központosított illetményszámfejtés: a  Magyar Államkincstár (a továbbiakban: MÁK) által biztosított egységes
illetmény-számfejtési, eljárási és információs rendszer, amely az  NFM-ben foglalkoztatottak illetményének
számfejtésére és a kapcsolódó adatszolgáltatásra terjed ki;
2. NFM illetményszámfejtő hely: az NFM Gazdálkodási Főosztály.
3. Az illetményszámfejtés működése 3. § (1) A központosított illetményszámfejtéssel kapcsolatos feladatokat a MÁK és az NFM illetményszámfejtő hely közösen
látja el.
(2) Az NFM illetményszámfejtő hely feladatai magukban foglalják az illetményszámfejtés előkészítését, az adatszolgáltatást,
az illetményszámfejtés ellenőrzését, valamint a nem rendszeres és külső személyi juttatások intézményi ágon történő
számfejtését.
4. Rendszeres illetményszámfejtéssel kapcsolatos feladatok 4. § (1) Az NFM illetményszámfejtő hely rendszeres illetményszámfejtéssel kapcsolatos feladatai:
a) a  jogviszony létesítése, módosítása, továbbá a  jogviszony megszüntetése a  KIRA illetményszámfejtő
rendszerben (a továbbiakban: KIRA);
b) a  járandóságokat terhelő levonásokkal, egészségbiztosítási ellátásokkal kapcsolatos dokumentumok,
bizonylatok felülvizsgálata, a MÁK részére történő megküldése.
 (2) Az  NFM illetményszámfejtő hely feladata a  Személyügyi Főosztály (a továbbiakban: SZF) által megküldött, az  1.  §
szerinti jogviszonyok létesítésével kapcsolatos alábbi dokumentumok rögzítése a KIRA-ban:
a) kinevezés;
b) adatfelvételi lap a foglalkoztatott törzsadatairól;
c) ösztöndíjas foglalkoztatott szerződése és adatfelvételi lapja;
d) prémiuméves foglalkoztatott, valamint különleges foglakoztatási állományba helyezett foglakoztatásról szóló
megállapodás meghosszabbítása;
e) önkéntes nyugdíjpénztári belépési nyilatkozat;
f ) egészségpénztári belépési nyilatkozat;
g) cafetéria-nyilatkozat;
h) levonásokkal kapcsolatos nyilatkozatok (szakszervezeti tagság, önkéntes nyugdíj- és egészségpénztári saját
rész, meghatalmazás folyószámlára való fix összegű utalásról).
(3) Az  NFM illetményszámfejtő hely feladata az  SZF által megküldött, a  jogviszonyok létesítésével kapcsolatos alábbi
dokumentumok továbbítása a MÁK részére:
a) előző munkáltatótól kapott igazolások: adóadatlap, levonásokkal kapcsolatos nyilatkozatok, munkaviszony
igazolás (az előző jogviszonyból származó igazolások hiányában a  foglalkoztatott nyilatkozata
a köztartozás-mentességről);
b) igazolvány a  biztosítási jogviszonyról és az  egészségbiztosítási ellátásokról (TB kiskönyv), ennek hiányában
a foglalkoztatott nyilatkozata arról, hogy azt kiadni, pótolni nem tudja;
c) letiltások (köztartozások, gyermektartási díj esetén);
d) adókedvezmények érvényesítéséről szóló bizonylatok.
(4) Az  NFM illetményszámfejtő hely feladata az  SZF által megküldött, az  1.  § szerinti jogviszonyok megszüntetésével
kapcsolatos alábbi dokumentumok továbbítása a MÁK részére:
a) jogviszonyt megszüntető dokumentum;
b) cafetéria-elszámolás;
c) elszámolólap.
(5) Az  NFM illetményszámfejtő hely feladata a  jogviszonnyal kapcsolatos egyéb dokumentumok továbbítása
a MÁK részére:
a) az  önálló szervezeti egységek által megküldött távolmaradási jelentések alapján az  igazolt és igazolatlan
távollétek, betegség miatti távollétek, gyermek gondozása, ápolása miatti távollétek rögzített állománya;
b) egészségbiztosítási ellátásokkal (táppénz, üzemi baleseti táppénz, csecsemőgondozási díj, gyermekgondozási
díj) kapcsolatos igazolások, igénybejelentések;
c) a bírósági letiltás, jogerős végrehajtási határozat alapján történő végrehajtás (egyidejűleg az érintett munkatárs,
valamint a letiltás érvényesítését kérő személy értesítése a letiltás foganatosításáról);
d) szervezeti átalakulás esetén az egyes önálló szervezeti egységek részére biztosított azonosító kódok.
(6) A  MÁK havi számfejtési ütemterve alapján az  SZF a  főszámfejtés zárását megelőzően legkésőbb két nappal
az NFM illetményszámfejtő hely rendelkezésére bocsátja a tárgyhónapban jogviszonyt létesítőknek az 1. § szerinti
jogviszonyok létesítésével kapcsolatos okiratait.
(7) Az  NFM illetményszámfejtő hely ellenőrzi a  MÁK által megküldött havi illetmény-számfejtési állományt, majd
a javításokat, módosításokat megküldi a MÁK részére.
(8) A MÁK által végzett havi főszámfejtést követően az NFM illetményszámfejtő hely a KIRA E-adattárból letöltött alábbi
utalási állományok alapján gondoskodik az utalásról:
a) a MÁK által elszámolt nettó járandóságok;
b) pénzbeli egészségbiztosítási ellátások;
c) letiltások, levonások;
d) önkéntes kölcsönös nyugdíj- és egészségpénztári egyéni tagdíjak és munkáltatói kiegészítések;
e) nem rendszeres ágon számfejtett kifizetések.
(9) Az NFM illetményszámfejtő hely feladata az (1)–(8) bekezdésben foglaltakon túlmenően:
a) a  munkáltatói szerződések megkötésének előkészítése az  önkéntes kölcsönös nyugdíj-, valamint
egészségpénztárakkal;
b) az  önkéntes nyugdíj- és egészségpénztári bevallással kapcsolatban a  MÁK által megküldött összesített,
pénztárankénti lista ellenőrzése és továbbítása a pénztárak felé;
c) a  jövedelemre vonatkozó igazolások, valamint az  Európai Egészségbiztosítási Kártya igénylésére szolgáló
igazolások kiadása;
d) a  személyi jövedelemadó bevallással kapcsolatos munkáltatói igazolások, nyilatkozatok, aláíróívek kiadása
az  önálló szervezeti egységek részére (az év közben megszűnt jogviszony esetén a  munkáltatói igazolás
megküldése a foglalkoztatott lakcímére);
e) az adóbevallással kapcsolatos nyilatkozatok, kedvezményre jogosító igazolások megküldése a MÁK részére;
f ) az éves adóelszámolások, aláírólisták megküldése az NFM önálló szervezeti egységei részére, a visszaérkező
listák továbbítása a MÁK felé;
g) a fővárosi és megyei kormányhivatalok megkereséseire vonatkozó adatszolgáltatás;
h) a munkáltató részére szükséges éves, havi, napi szintű kimutatások előállítása a KIRA rendszer segítségével.
5. Az NFM illetményszámfejtő hely nem rendszeres illetményszámfejtéssel kapcsolatos feladatai
5. § (1) Az NFM illetményszámfejtő hely az alábbi, nem rendszeres kifizetéseket rögzíti a KIRA-ban:
a) deviza napidíj az NFM Igazgatás (a továbbiakban: Igazgatás) elszámolása alapján;
b) kitüntetésekkel járó pénzjutalom az SZF feljegyzése alapján;
c) célfeladathoz kötődő céljuttatás a  közigazgatási államtitkár (a továbbiakban: KÁT) által jóváhagyott
teljesítésigazolások alapján, amelyeket az SZF továbbít az NFM illetményszámfejtő hely részére;
d) teljesítményértékelő rendszerhez kapcsolódó jutalom a  KÁT által jóváhagyott lista alapján, amelyet az  SZF
továbbít az NFM illetményszámfejtő hely részére;
e) utazási költségtérítés az Igazgatás elszámolása alapján;
f ) rendszeres ágon nem számfejthető természetbeni juttatások az egyéni cafetéria-nyilatkozatok alapján;
g) személyhez nem köthető egyéb kifizetések (pl. szakmai képzések költsége) a Gazdálkodási Főosztály összesítője
alapján;
h) számlával elszámoló személyek juttatásai az Igazgatás elszámolási bizonylata alapján.
(2) Az  NFM illetményszámfejtő hely végzi a  megbízási díjak számfejtését a  részére megküldött teljesítésigazolások
alapján, valamint a változóbérek számfejtését (pl. szabadidő-megváltás, helyettesítési díj) az SZF feljegyzése alapján.
6. Az illetmények kifizetése 6. § (1) Az  illetmény kifizetésének napja legkésőbb a tárgyhónapot követő hónap 5. napja, amennyiben ez a nap szabadvagy munkaszüneti nap, akkor az  azt megelőző munkanap. A  fizetési jegyzékek kiadásának napja legkésőbb
a tárgyhónapot követő hónap 10. napja.
(2) A  rendszeres juttatások számfejtésének időszaka a  tárgyhónap, amely hónap közben létesített jogviszony esetén
az első munkanaptól a tárgyhó utolsó napjáig terjed.
(3) A változó bérek és az egészségbiztosítás pénzbeli ellátásainak elszámolási időszaka – az önálló szervezeti egységek
által megküldött távolmaradási jelentések alapján – a tárgyhónap 1. napjától a hónap utolsó napjáig tart.
7. Záró rendelkezések 7. § (1) Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
 (2) Hatályát veszti az illetményszámfejtés eljárási rendjéről szóló 11/2014. (III. 31.) NFM utasítás.
 (3) Jelen utasítás 4.  § (5)  bekezdés b)  pontjának rendelkezéseit a  csecsemőgondozási díj vonatkozásában a  2015.
január 1. napját követően született gyermekek esetében kell alkalmazni.
Dr. Seszták Miklós s. k.,
 nemzeti fejlesztési miniszter


text:
97/2019. (IX. 4.) ME határozata helyettes államtitkár felmentéséről.
A kormányzati igazgatásról szóló 2018. évi CXXV. törvény 228. § (2) bekezdés b) pontja alapján – az innovációért és
technológiáért felelős miniszter javaslatára –
dr. Makai Martinát, az Innovációs és Technológiai Minisztérium helyettes államtitkárát e tisztségéből
– 2019. szeptember 1-jei hatállyal – felmentem. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
256/2017. (VII. 13.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel dr. Udvary Katalint 2017. december 29-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2017. június 30. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
216/2011. (IX. 14.) KE határozata büntetés-végrehajtási dandártábornoki kinevezésről.
Az Alkotmány 30/A. §-a (1) bekezdésének i) pontjában biztosított jogkörömben, valamint a fegyveres szervek hivatásos állományú
tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény 4. § (3) bekezdése alapján a belügyminiszter előterjesztésére Mészáros
László büntetés-végrehajtási ezredest 2011. szeptember 8-ai hatállyal büntetés-végrehajtási dandártábornokká kinevezem.
Budapest, 2011. augusztus 24. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
21/2011. (II. 3.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. január 26-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 131/A. § b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva F.-Sz. A. magánszemély által benyújtott országos népi kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-795-0143).
Indokolás I. A beadványozó 2011. január 20-án aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy „bedőlt” ingatlanfedezetű hitelek esetében a fedezetül szolgáló ingatlan(ok)ra az államnak vagy
az illetékes önkormányzatnak legyen elővásárlási joga?”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezők által megfogalmazott kérdés nem egyértelmű.
A kezdeményezésben foglalt kérdés nem felel meg az Nsztv. 17. §-ban foglalt egyértelműség követelményének.
Az Országos Választási Bizottság álláspontja szerint az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán szereplő kezdeményezés
megfogalmazása megtévesztő a választópolgárok számára. A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi
XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) 28/D. §-a szerint az országos népi kezdeményezés arra irányul, hogy
az Országgyűlés a hatáskörébe tartozó kérdést tűzze napirendjére. A beadványozó által feltett kezdeményezés
azonban konkrét jogalkotásra irányul, nem napirendre tűzésre. Így a kezdeményezés megfogalmazása
a választópolgár számára azt a téves látszatot kelti, mintha az aláírásgyűjtés alkalmával népszavazási kezdeményezést
támogatna.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja továbbá, hogy a népi kezdeményezés tárgyát képező kérdés sem
a választópolgár, sem a jogalkotó számára nem egyértelmű, mivel nem állapítható meg, hogy beadványozó mit ért
a „bedőlt” kifejezés alatt. A kérdés megfogalmazásából nem derül ki, hogy a hitelszerződésekkel kapcsolatos mely
időpontban, milyen esemény bekövetkezésének esetére vonatkozik a kezdeményezés.
Az Országos Választási Bizottság – az Nsztv. 18. § b) pontja alapján, mivel a kérdés megfogalmazása nem felel meg
a törvényben foglalt követelményeknek – az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
II. A határozat az Alkotmány 28/D. §-án, az Nsztv. 2. §-án, 17. §-án, a 18. § b) pontján, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás
a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
97/2011. (VI. 24.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. június 20-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva Sz. B. és dr. Sch. A. magánszemélyek (a továbbiakban: beadványozók) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-7950-143).
Indokolás I. A beadványozók 2011. május 24-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtották be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy a munkaviszonyban járó fizetett éves szabadság legalacsonyabb mértéke ne legyen kevesebb
húsz napnál?”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy az országos népszavazáson feltenni kívánt kérdés nem felel meg
az Nsztv. 13. § (1) bekezdésében foglalt egyértelműség követelményének. Az egyértelműség követelménye azt jelenti,
hogy a népszavazásra szánt kérdésnek egyértelműen megválaszolhatónak kell lennie. Ahhoz, hogy a választópolgár
a népszavazásra feltett kérdésre egyértelműen tudjon válaszolni, az szükséges, hogy a kérdés világos és kizárólag
egyféleképpen értelmezhető legyen, a kérdésre „igen”-nel vagy „nem”-mel lehessen felelni.
A kérdés egyértelműségének vizsgálatakor az Országos Választási Bizottságnak határozata meghozatala során
figyelemmel kell lennie arra is, hogy a népszavazás eredménye alapján az Országgyűlés – a hatályban lévő
jogszabályok szerint – el tudja-e dönteni, hogy terheli-e jogalkotási kötelezettség, ha igen, milyen jogalkotásra köteles.
[51/2001. (XI. 29.) AB határozat, ABH 2001, 392, 396.; 25/2004. (VII. 7.) AB határozat, ABH 2004, 381, 386.; 105/2007.
(XII. 13.) AB határozat, ABH 2007, 891, 895.] A kérdés egyértelműsége annak tükrében dönthető el, hogy az a hatályos
jogi szabályozáshoz képest milyen jogalkotásra irányul.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a népszavazásra feltenni kívánt kérdés megfogalmazása nem
egyértelmű, mivel nem állapítható meg, hogy a beadványozók mit értenek „fizetett éves szabadság” kifejezés alatt.
A Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény (továbbiakban: Mt.) 131. § (1) bekezdése szerint az
alapszabadság mértéke húsz munkanap. Az Mt. több különböző szabadság típust nevesít, így rendes szabadságot,
mely alap- és pótszabadságból áll, valamint betegszabadságot, szülési szabadságot stb. Nem egyértelmű, hogy
a népszavazásra feltenni kívánt kérdés mely szabadság típus vonatkozásában kíván jogalkotást kezdeményezni.
Fentiek értelmében mivel a népszavazásra feltenni kívánt kérdés nem felel meg a törvényben foglalt
követelményeknek, így a Bizottság az Nsztv. 10. § c) pontja értelmében az aláírásgyűjtő ív hitelesítését megtagadja.
II. A határozat az Mt. 131. § (1) bekezdésén, az Nsztv. 2. §-án, 10. § c) pontján és a 13. § (1) bekezdésén, a jogorvoslatról
szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
1/2010. (VI. 16.) OGY politikai nyilatkozata a Nemzeti Együttműködésről.
„Legyen béke, szabadság és egyetértés.” A XXI. század első évtizedének végén, negyvenhat év megszállás, diktatúra és az átmenet két zavaros évtizede után
Magyarország visszaszerezte az önrendelkezés jogát és képességét. A magyar nemzet önrendelkezésért vívott küzdelme 1956-ban egy dicsőséges, de végül vérbe fojtott forradalommal
kezdődött. A küzdelem a rendszerváltás politikai paktumaival folytatódott, és végül szabadság helyett kiszolgáltatott
ságba, önállóság helyett eladósodásba, felemelkedés helyett szegénységbe, remény, bizakodás és testvériség helyett
mély lelki, politikai és gazdasági válságba torkollott. A magyar nemzet 2010 tavaszán újra összegyűjtötte életerejét,
és a szavazófülkékben sikeres forradalmat vitt véghez. Az Országgyűlés kinyilvánítja, hogy ezt az alkotmányos keretek
között megvívott forradalmat elismeri és tiszteletben tartja. Az Országgyűlés kinyilvánítja, hogy az áprilisi választásokon új társadalmi szerződés született, amellyel a magyarok
egy új rendszer, a Nemzeti Együttműködés Rendszerének megalapításáról döntöttek. A magyar nemzet e történelmi
tettével arra kötelezte a megalakuló Országgyűlést és a felálló új kormányt, hogy elszántan, megalkuvást nem ismerve
és rendíthetetlenül irányítsák azt a munkát, amellyel Magyarország fel fogja építeni a Nemzeti Együttműködés
Rendszerét. Mi, a Magyar Országgyűlés képviselői kinyilvánítjuk, hogy a demokratikus népakarat alapján létrejött új politikai
és gazdasági rendszert azokra a pillérekre emeljük, amelyek nélkülözhetetlenek a boldoguláshoz, az emberhez méltó
élethez és összekötik a sokszínű magyar nemzet tagjait. Munka, otthon, család, egészség és rend lesznek közös jövőnk
tartóoszlopai. A Nemzeti Együttműködés Rendszere minden magyar számára nyitott, egyaránt részesei a határon innen és túl élő
magyarok. Lehetőség mindenki számára és elvárás mindenki felé, aki Magyarországon él, dolgozik és vállalkozik.
Szilárd meggyőződésünk, hogy a Nemzeti Együttműködés Rendszerében megtestesülő összefogással képesek
leszünk megváltoztatni Magyarország jövőjét, erőssé és sikeressé tenni hazánkat. Ez a roppant erőket felszabadító
összefogás minden magyar embert, legyen bármilyen korú, nemű, vallású, politikai nézetű, éljen bármely pontján
a világnak, nagy reményekre jogosít, és hosszú évtizedek után megadja a lehetőséget, hogy a magyarok végre
megvalósíthassák saját céljaikat. Erre tesszük fel életünk most következő éveit.
Dr. Schmitt Pál s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
82/2011. (VI. 24.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. június 20-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva Sz. B. és dr. Sch. A. magánszemélyek (a továbbiakban: beadványozók) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-7950-143).
Indokolás I. A beadványozók 2011. május 24-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtották be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy a rá irányadó öregségi nyugdíjkorhatárt el nem érő személy számára 2011. január 1-jén
jogszerűen folyósított nyugdíj összege csak a 2011. január 1-jén hatályos jogszabályok szerinti okból csökkenjen?”
A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvénynek (a továbbiakban: Alkotmány) az Alaptörvénnyel
összefüggő egyes átmeneti rendelkezések megalkotása érdekében szükséges módosításáról szóló 2011. évi
LXI. törvény 2. §-a szerint az Alkotmány 70/E. §-a a következő (3) bekezdéssel egészül ki: „(3) Az ellátáshoz való jog
a nyugellátás tekintetében az általános öregségi nyugdíjkorhatárt betöltött, a nyugellátás törvényi feltételeinek
megfelelő személyre terjed ki. Törvény az e korhatárt be nem töltött személynek is nyugellátást állapíthat meg.
Az általános öregségi nyugdíjkorhatár betöltését megelőzően folyósított nyugellátás törvényben meghatározottak
szerint csökkenthető és szociális ellátássá alakítható, munkavégzésre való képesség esetén megszüntethető.”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a feltenni kívánt kérdésben megtartásra kerülő országos
népszavazás eredményének az Országgyűlés csak úgy tudna eleget tenni, ha magát az Alkotmányt módosítaná. Az
Alkotmánybíróság több határozatában is [2/1993. (I. 22.) AB, 25/1999. (VII. 7.) AB, 28/1999. (X. 6.) AB, 40/1999. (XII. 21.)
AB, 50/2001. (XI. 29.) AB, 48/2003. (X. 27.) AB határozatok] leszögezte, hogy az Alkotmány módosítására, csak az
Alkotmányban előírt eljárási rendben, az Alkotmány által feljogosított alkotmányozó hatalom által [Alkotmány 24. §
(3) bekezdés] kerülhet sor. Az Alkotmány módosítására irányuló kérdésben választópolgárok által kezdeményezett
népszavazásnak nincs helye.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy mivel a kérdésben nem lehet országos népszavazást tartani, így
a Bizottság az Nsztv. 10. § b) pontja értelmében az aláírásgyűjtő ív hitelesítését megtagadja.
II. A határozat az Alkotmány 24. § (3) bekezdésén, 70/E. § (3) bekezdésén, az Nsztv. 2. §-án és a 10. § b) pontján,
a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke