text:
2/2019. (III. 5.) AB határozata az Alaptörvény R) cikk (1) bekezdésének, 24. cikk (1) bekezdésének, valamint a XIV. cikk (4) bekezdésének értelmezéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése az Alaptörvény értelmezése tárgyában – dr. Dienes-Oehm Egon, dr. Stumpf István,
dr. Szívós Mária és dr. Varga Zs. András alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint dr. Czine Ágnes, dr. Juhász
Imre, dr. Pokol Béla és dr. Salamon László alkotmányírók különvéleményével – meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság megállapítja:
1. Az  Alaptörvény R)  cikk (1)  bekezdése alapján az  uniós jog magyarországi alkalmazhatóságának alapja
az Alaptörvény E) cikke.
2. Az Alaptörvény 24. cikk (1) bekezdése alapján az Alaptörvény autentikus értelmezője az Alkotmánybíróság.
Az  Alkotmánybíróság értelmezését a  más szerv által adott értelmezés nem ronthatja le, azt mindenkinek
tiszteletben kell tartania. Az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény értelmezése során tekintettel van
az  Európai Uniós tagsággal együtt járó, valamint a  Magyarországot nemzetközi szerződés alapján terhelő
kötelezettségekre.
3. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  Alaptörvény XIV.  cikk (4)  bekezdésének Magyarország vállalt
nemzetközi kötelezettségeire tekintettel értelmezhető második mondata alapján a  menedékjog megadása
nem tekinthető a magyar állam alkotmányos kötelezettségének olyan nem magyar állampolgárral szemben,
aki Magyarország területére olyan országon keresztül érkezett, ahol üldöztetésnek vagy üldöztetés közvetlen
veszélyének nem volt kitéve, azonban a  menedékjogot az  Országgyűlés az  általa meghatározott anyagi és
eljárásjogi szabályok mentén az ilyen személyek számára is biztosíthatja.
Az Alkotmánybíróság e határozatát a Magyar Közlönyben közzé kell tenni.
I. [1] 1. A  Kormány nevében és annak felhatalmazása alapján az  igazságügyi miniszter (a  továbbiakban: indítványozó),
az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 38.  § (1)  bekezdése alapján
az  Alaptörvény E)  cikk (2)  bekezdése, R)  cikk (1)  bekezdése, XIV.  cikk (4)  bekezdése és 24.  cikk (1)  bekezdése
értelmezésére irányuló indítványt nyújtott be.
[2] Az indítványozó kifejti, hogy az  ügyben érintett konkrét alkotmányjogi problémát az  Alaptörvény és az  Európai
Unió jogának viszonya képezi, pontosabban az  Alkotmánybíróság alaptörvény-értelmezési monopóliuma.
E  konkrét alkotmányjogi probléma hátterében az  áll, hogy az  Európai Bizottság hivatalos felszólítást küldött
az  egyes törvényeknek a  jogellenes bevándorlás elleni intézkedésekkel kapcsolatos módosításáról szóló 2018. évi
VI. törvény, valamint az  Alaptörvény hetedik módosításának uniós joggal való összhangja tárgyában.
A  felszólításban az  Európai Bizottság kifejtette, hogy értelmezése szerint az  Alaptörvény menedékjogról szóló,
módosított XIV.  cikke sérti a  harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre
jogosultként való elismerésére, az  egységes menekült- vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint
a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13-i 2011/95/EU európai parlamenti
és tanácsi irányelv (a  továbbiakban: Irányelv) egyes cikkeit. Az  Alaptörvény ezen értelmezése kapcsán merül fel
az a konkrét alkotmányjogi probléma, hogy az Európai Unió egy szervének Alaptörvényre vonatkozó értelmezése
milyen viszonyban áll az Alkotmánybíróság autentikus értelmezésével.
[3] Az indítványozó közelebbről az alábbi három alkotmányjogi probléma értelmezését kérte az Alkotmánybíróságtól:
1. Az  Alaptörvény R)  cikk (1)  bekezdéséből megállapítható-e, hogy az  Alaptörvény mint Magyarország
jogrendszerének alapja, egyben a legitimációs forrása minden jogforrásnak – ideértve az Európai Unió Alaptörvény
E) cikke szerinti jogát?
2. Következik-e az Alaptörvény 24. cikk (1) bekezdéséből, hogy az Alaptörvény Alkotmánybíróság általi értelmezését
más szerv által adott értelmezés nem ronthatja le?
3. A második kérdésre adott igenlő válasz esetén, hogyan adja meg az Alkotmánybíróság az Alaptörvény XIV. cikk
(4)  bekezdése második mondatának autentikus értelmezését a  menedékjogra való jogosultság vonatkozásában,
az Alaptörvény hetedik módosítására figyelemmel?
[4] Az első kérdés vonatkozásában az  indítványozó kifejtette, hogy az  Alaptörvény R)  cikk (1)  bekezdése értelmében
„[a]z Alaptörvény Magyarország jogrendszerének alapja.” Ebből kifolyólag az  egyes, a  többi tagállammal közösen,
az  Európai Unió intézményei útján gyakorolt hatáskörök keretei között megállapított általánosan kötelező
magatartási szabályok (azaz lényegében az  Európai Unió joga) belső jogi érvényessége az  Alaptörvényből
következik. Ezen állítás alátámasztására az  indítványozó a  magyar Alkotmánybíróság vonatkozó határozatainak
egyes megállapításai mellett idézi a lengyel Alkotmánybíróság és a francia Alkotmánytanács egyes határozatait is.
[5] A második kérdés vonatkozásában az indítványozó előadja, hogy az Alaptörvény 24. cikk (1) bekezdése értelmében
„[a]z Alkotmánybíróság az  Alaptörvény védelmének legfőbb szerve.” A  3/2017. (II. 25.) AB határozat alapján
az indítványozó úgy véli, hogy az Alaptörvény fentebb idézett 24. cikk (1) bekezdéséből következően az Alaptörvény
autentikus értelmezésére kizárólag az  Alkotmánybíróság jogosult. Ennek következtében, ha az  Európai Bizottság
egy kötelezettségszegési eljárás keretében az  Alaptörvényt saját értelmezése keretében vizsgálja a  másodlagos
uniós jognak való megfelelés szempontjából, megtöri az Alkotmánybíróság értelmezési monopóliumát.
[6] A harmadik kérdés vonatkozásában az  indítványozó kifejti, hogy az  Alaptörvény XIV.  cikk (4)  bekezdésének
Alkotmánybíróság általi értelmezése elengedhetetlen ahhoz, hogy a  Kormány teljesíteni tudja az  Alaptörvény
megtartására és az alkotmányos identitás védelmére vonatkozó kötelezettségét. Az Európai Bizottság értelmezése
szerint az  Alaptörvény XIV.  cikk (4)  bekezdése azt jelenti, hogy minden olyan kérelmező jogosulatlanná válna
a  menedékjogra, aki Magyarországra érkezését megelőzően áthaladt egy másik államon, hacsak nem tudja
bizonyítani, hogy a tranzitországban üldözték, vagy ennek közvetlen veszélye állt fenn. Ezzel szemben a Kormány
álláspontja szerint a  fenti rendelkezés értelme az, hogy menedékjogra alapvető jogként az  jogosult, aki olyan
országból érkezik, ahol a  Genfi Egyezmény szerint üldözték vagy attól való félelme megalapozott volt. Mindenki
más esetében az Országgyűlés szabadon dönthet arról, hogy részükre menedékjogot vagy ahhoz hasonló védelmet
biztosít-e.
II. [7] Az Alaptörvény értelmezni kért szabálya:
„E)  cikk (2) Magyarország az  Európai Unióban tagállamként való részvétele érdekében nemzetközi szerződés
alapján – az  alapító szerződésekből fakadó jogok gyakorlásához és kötelezettségek teljesítéséhez szükséges
mértékig – az Alaptörvényből eredő egyes hatásköreit a többi tagállammal közösen, az Európai Unió intézményei
útján gyakorolhatja. Az e bekezdés szerinti hatáskörgyakorlásnak összhangban kell állnia az Alaptörvényben foglalt
alapvető jogokkal és szabadságokkal, továbbá nem korlátozhatja Magyarország területi egységére, népességére,
államformájára és állami berendezkedésére vonatkozó elidegeníthetetlen rendelkezési jogát.”
[…]
„R) cikk (1) Az Alaptörvény Magyarország jogrendszerének alapja.”
[…]
„XIV.  cikk (4) Magyarország – ha sem származási országuk, sem más ország nem nyújt védelmet – kérelemre
menedékjogot biztosít azoknak a nem magyar állampolgároknak, akiket hazájukban vagy a szokásos tartózkodási
helyük szerinti országban faji, nemzeti hovatartozásuk, meghatározott társadalmi csoporthoz tartozásuk, vallási,
illetve politikai meggyőződésük miatt üldöznek, vagy a  közvetlen üldöztetéstől való félelmük megalapozott.
Nem jogosult menedékjogra az a nem magyar állampolgár, aki Magyarország területére olyan országon keresztül
érkezett, ahol üldöztetésnek vagy üldöztetés közvetlen veszélyének nem volt kitéve.”
[…]
„24. cikk (1) Az Alkotmánybíróság az Alaptörvény védelmének legfőbb szerve.”
III. [8] 1. Az Alkotmánybíróság hatásköreit az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdése sorolja fel, amely az a)–h) pontok között
nem nevesíti az  Alaptörvény rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozó hatáskört. A  g)  pont szerint ugyanakkor
sarkalatos törvény további hatáskörök gyakorlására jogosíthatja fel az  Alkotmánybíróságot. Ennek megfelelően
rendelkezik az  Abtv. 38.  §-a az  Alaptörvény értelmezésére vonatkozó hatáskörről. Az  indítványozó az  Abtv. 38.  §
(1) bekezdése alapján kezdeményezte az Alkotmánybíróság eljárását. Eszerint az „Országgyűlés vagy annak állandó
bizottsága, a  köztársasági elnök, a  Kormány, illetve az  alapvető jogok biztosa indítványára az  Alkotmánybíróság
az  Alaptörvény rendelkezését konkrét alkotmányjogi problémával összefüggésben értelmezi, ha az  értelmezés
közvetlenül levezethető az  Alaptörvényből.” Az  Abtv. szövege alapján tehát az  Alaptörvény értelmezését
csak meghatározott szervek (személyek) és csak meghatározott tartalmú indítványban kezdeményezhetik.
Az  Alkotmánybíróságnak vizsgálnia kell, hogy az  indítvány jogosulttól származik-e, az  Alaptörvény konkrét
rendelkezésének értelmezésére irányul-e, összefügg-e konkrét alkotmányjogi problémával, és az  értelmezés
közvetlenül levezethető-e az  Alaptörvényből {8/2014. (III. 20.) AB határozat, Indokolás [20]–[27]; legutóbb
megerősítette a 9/2018. (VII. 9.) AB határozat, Indokolás [20]}.
[9] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  indítványt az  indítványozó a Kormány nevében nyújtotta be, vagyis
az jogosulttól származik.
[10] Az Alkotmánybíróság azt is megállapította, hogy az  indítvány az  Alaptörvény értelmezésére irányul, és megjelöli
az Alaptörvény értelmezni kívánt konkrét rendelkezéseit.
[11] Az Alaptörvény értelmezésének további feltételeit – azaz a  konkrét alkotmányjogi probléma meglétét, illetve
az  értelmezésnek az  Alaptörvényből való közvetlen levezethetőségét – az  Alkotmánybíróság arra tekintettel
vizsgálta meg, hogy e  hatáskörét mindig is megszorítóan értelmezte, és ezúttal is úgy ítélte meg, hogy enélkül
az alkotmányértelmezések azzal a veszéllyel fenyegetnek, hogy az Alkotmánybíróság magára vállalja a törvényhozó,
sőt a végrehajtó hatalom felelősségét is {17/2013. (VI. 26.) AB határozat, Indokolás [10]}.
[12] Az indítványozó három alkotmányjogilag értékelhető kérdést terjesztett elő. Az  Alkotmánybíróság a  fentiekre
tekintettel kérdésenként külön-külön folytatta le vizsgálatát.
[13] 2. A  Kormány első kérdése arra irányult, hogy az  Alaptörvény R)  cikk (1)  bekezdése alapján megállapítható-e az,
hogy az  Alaptörvény a  legitimációs forrása minden jogforrásnak, ideértve az  Európai Unió Alaptörvény E)  cikk
szerinti jogát.
[14] Az Alaptörvény R)  cikk (1)  bekezdése szerint az  Alaptörvény Magyarország jogrendszerének alapja.
Az Alaptörvénynek részét képezi az E) cikk, amely azt az alkotmányos alapot tartalmazza, amelynek révén hazánk
az Európai Unióban tagállamként részt vesz, és amely folyamatosan jogalapul szolgál az Európai Unió jogának belső
jogként történő érvényesüléséhez, azaz közvetlen alkalmazhatóságához.
[15] Az Alkotmánybíróság emlékeztet arra, hogy az  Alaptörvény E)  cikk (1)  bekezdése államcélként rögzíti az  európai
egység megteremtésében való részvételt. A  részvétel nem öncélú, hanem az emberi jogok, a  jólét és a biztonság
kiterjesztését kell szolgálnia [143/2010. (VII. 14.) AB határozat, ABH 2010, 698, 708. a  továbbiakban: Abh1.].
Az Alaptörvény szerkezeti felépítéséből az következik, hogy az Alaptörvény E) cikkének (1) és (2) bekezdései között
összefüggés van: Magyarország az Európai Unióban tagállamként az európai egység megteremtése érdekében vesz
részt, mégpedig az európai népek szabadságának, jólétének és biztonságának kiteljesedése céljából.
[16] A magyar nemzet állammá alakulásával fejezte ki először európai identitását, amely a  történelem során adódott
helyzetek által szilárd nemzeti meggyőződéssé érett. Ezt fejezi ki az  Alaptörvény Nemzeti Hitvallása azzal, hogy
büszkék vagyunk arra, hogy Szent István királyunk ezer évvel ezelőtt szilárd alapokra helyezte a magyar államot, és
hazánkat a keresztény Európa részévé tette. Nemzeti értékrendünk részét képezi az is, hogy népünk évszázadokon
át harcokban védte Európát, s tehetségével, szorgalmával gyarapította közös értékeit, továbbá azzal is, hogy
„[h]isszük, hogy nemzeti kultúránk gazdag hozzájárulás az  európai egység sokszínűségéhez.” Ebből az  európai
identitásból egyenesen következett az, hogy a  rendszerváltást követően Magyarország folyamatosan törekedett
az európai integrációban való részvételre, amit országos ügydöntő népszavazás hagyott jóvá.
[17] Fentiekkel összhangban az  Alaptörvény indokolása rögzíti, „hogy Magyarország közreműködik az  európai
népek szabadságának, jólétének és biztonságának kiteljesedését szolgáló európai egység megteremtésében,
és nevesítve is utal az  európai egység megteremtésének legfontosabb intézményesült fórumára, az  Európai
Unióra. Az  Európai Unió nemzetközi szerződésen alapuló önálló jogrenddel rendelkezik, amelynek értelmében
az  uniós jog a  tagállamok területén közvetlenül alkalmazandó és a  jogalanyok számára közvetlenül is teremthet
jogokat és kötelezettségeket. Mivel az  Európai Unióban való részvétel jelentősen befolyásolja a  magyarországi
közhatalomgyakorlás rendjét és kereteit, valamint az  uniós jog nagymértékben meghatározza a  magyar
jogalanyok jogait és kötelezettségeit, szükséges, hogy az  Európai Unió keretein belül történő hatáskörgyakorlásra
az  Alaptörvény – az  Alaptörvény egészét átható rendezőelvek között – kifejezett felhatalmazást adjon.
Az  Alaptörvény E)  cikke lehetővé teszi, hogy Magyarország az  Európai Unió tagállamaként, az  Európai Unió
intézményei útján gyakorolja egyes hatásköreit. Az  érintett konkrét hatásköröket nemzetközi szerződésnek kell
megállapítania, az  Európai Unió intézményei útján történő hatáskörgyakorlás nem haladhatja meg a  nemzetközi
szerződésből fakadóan szükséges mértéket, valamint nem irányulhat több hatáskörre annál, mint amivel
Magyarország az  Alaptörvény alapján egyébként rendelkezik. Az  Európai Unió intézményei útján történő
hatáskörgyakorlás alapjául szolgáló nemzetközi szerződés kötelező hatályát kiemelkedő jelentőségénél fogva akkor
lehet elismerni, ha arra az Országgyűlés a képviselők kétharmadának szavazatával felhatalmazást adott.”
[18] Az Alkotmánybíróság hatáskörei szempontjából az  Alaptörvény E)  cikk (2) és (4)  bekezdései szerinti nemzetközi
szerződések a hatálybalépésüket követően az uniós jog részét képezik, azonban ettől még nemzetközi szerződési
eredetüket sem veszítik el. Arra az  Alaptörvény E)  cikk (2)  bekezdésének megfogalmazása is utal, hogy az  alapító
szerződések Magyarország nemzetközi kötelezettségvállalásainak számítanak. E  nemzetközi jogi eredetre
alkotmánybírósági döntés is utalt már [lásd 61/2008. (IV. 29.) AB határozat, ABH 2008, 546, 550.].
[19] Az uniós jognak mint belső jognak a  nemzetközi jogtól elkülönülő sui generis jellegét mutatja ugyanakkor az,
hogy arra az Alaptörvény E) cikke vonatkozik, amely lex specialis a nemzetközi jogra vonatkozó Q) cikkhez képest.
Ezt erősítette meg a  9/2018. (VII. 9.) AB határozat, amely szerint a  nemzetközi jogtól elválik és külön kezelendő
az Alaptörvény E) cikk (2) bekezdése alapján történő hatáskörtranszfer, amit az uniós jog sui generis jellege indokol
(vö. Indokolás [31]).
[20] Mindazonáltal az  uniós jog mint belső jog nem illeszkedik bele a  hazai jogforrási hierarchiába, hanem
az  Alaptörvényben foglalt alkotmányos parancs alapján kötelezően alkalmazandó jogszabályösszesség.
Ezt támasztja alá az  is, hogy uniós jog megsemmisítésére az  Alkotmánybíróságnak nincs hatásköre, mivel
az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény 24.  cikke alapján az  Alaptörvény T)  cikk (2)  bekezdésében felsorolt
jogszabályokhoz fűzhet ilyen jogkövetkezményt, az  uniós belső jog pedig az  E)  cikk (3)  bekezdése alapján állapít
meg kötelező magatartási szabályokat. Az  tehát, hogy az  uniós jog megsemmisítésére az  Alkotmánybíróság nem
rendelkezik hatáskörrel, abból fakad, hogy az uniós jog rendszertani értelemben nem része az Alaptörvény T) cikke
szerinti jogforrási rendszernek, hanem egy külön alkotmányos parancs teszi az  uniós jogot mint kötelezően
alkalmazandó jogot a jogrendszer részévé.
[21] Az Alaptörvény E) cikk (2) bekezdése alapján történő hatáskörtranszfer alapját a tagállamok által megkötött – annak
sajátosságaira tekintettel az  Alkotmánybíróság gyakorlatában belső jogként kezelt – nemzetközi szerződések
képezik, amelynek ratifikálásához alkotmányozó többségre van szükség az  Alaptörvény E)  cikk (4)  bekezdése
alapján. Ezzel összefüggésben az  Alkotmánybíróság a  22/2012. (V. 11.) AB határozatban megerősítette, hogy
„minden olyan szerződéshez, amely Magyarország Alaptörvényben megjelölt hatásköreinek további átadásához
vezet az  Európai Unió intézményei útján történő közös hatáskörgyakorlás révén, az  országgyűlési képviselők
kétharmadának szavazatával adott felhatalmazás szükséges. Vagyis az  E)  cikk (2) és (4)  bekezdése nemcsak
a  csatlakozási szerződésre, és az  alapító szerződésekre, vagy ezek módosítására vonatkozik, hanem minden olyan
szerződésre, amelynek kidolgozásában – az  Európai Unió reformjában – Magyarország már tagállamként vesz
részt. […] Azt, hogy milyen szerződést kell ilyennek tekinteni, a  szerződés alanyai, tárgya, a  szerződésből eredő
jogok és kötelezettségek alapján lehet esetenként megállapítani” (Indokolás [50]–[51]). Az  Alaptörvény E)  cikk
(2) és (4)  bekezdéseinek lényeges tartalma tehát az, hogy garanciális előírást tartalmaznak a  hatáskörök uniós
intézményekre történő telepítése esetére. Az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint az  E)  cikk (4)  bekezdésében
meghatározott alkotmányozó többség igényéből kooperatív jogértelmezési kötelezettség következik. Ez  alapján
az  uniós jog alkalmazási elsőbbséggel bír a  hazai jogalkotó által alkotott belső joggal szemben, hiszen ahogy
arra a  német Szövetségi Alkotmánybíróság is rámutatott, „az Európai Unió sikere szempontjából központi
jelentőségű az  európai jog egységes érvényesülése a  tagállamokban” (vö. BVerfGE 73, 339, 368). A  jelenleg
28 tagból álló jogközösség nem tudná túlélni, ha az európai jognak nem volna egységes érvényesülése és hatálya
a tagállamokban (vö. BVerfGE – 2 Bvr 2735/14, 37).
[22] Mindazonáltal az  Alaptörvény E)  cikkéből több korlát is kiolvasható. Egyrészt az  Alaptörvény hetedik módosítása
alapján a  közös hatáskörgyakorlás „nem korlátozhatja Magyarország területi egységére, népességére,
államformájára és állami berendezkedésére vonatkozó elidegeníthetetlen rendelkezési jogát.” Az  E)  cikk
(2)  bekezdése szerinti, Alaptörvényből eredő „egyes” hatáskörök konkrét hatásköröket jelenthetnek. A  hatáskörök
közös gyakorlására pedig a  „szükséges mértékig” kerülhet sor. Az  Alkotmánybíróság emlékeztet arra, hogy
a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésekor megvizsgálta az új alapító szerződéseket, és megállapította, hogy annak
eljárásai biztosítékot adnak arra, hogy „az alapító szerződésekből fakadó jogok gyakorlásához és kötelezettségek
teljesítéséhez »szükséges mérték« ellenőrzésében az  Országgyűlés aktív, kezdeményező szerepet játsszon” (Abh1.
708–709.). Erre előzetesen a szubszidiaritási és arányossági vizsgálat, az elfogadott jogalkotási aktusok tekintetében
pedig az  Európai Unió Bíróságánál (a  továbbiakban: EUB) kezdeményezhető megsemmisítési eljárás teremt
lehetőséget.
[23] Ezen túlmenően az ún. „fenntartott szuverenitás elvének” megfelelően az uniós tagság nem a szuverenitásról való
lemondást jelenti, hanem a  hatáskörök nemzetközi közösségben történő közös gyakorlását. „[E]nnek megfelelően
Magyarország szuverenitásának fenntartását kell vélelmezni az Európai Unió alapító szerződéseiben megállapított
jogokhoz és kötelezettségekhez képest további hatáskörök közös gyakorlásának megítélésekor” {22/2016.
(XII. 5.) AB határozat, Indokolás [60], a  továbbiakban: Abh2.}. A  hatáskörök közös gyakorlását az  Alaptörvény teszi
lehetővé, Magyarország szuverenitásának alkotmányos önkorlátozása révén. Mindez azzal a  következménnyel
jár, hogy a  közösen gyakorolt hatáskörök esetében is tiszteletben kell tartani az  Alaptörvény szabta kereteket,
így elsődlegesen az  alapjogok védelmét, amely az  Alaptörvény I.  cikk (1)  bekezdése értelmében „az állam
elsőrendű kötelezettsége”, valamint a szuverenitásnak az Alaptörvény E) cikk (2) bekezdés utolsó mondata szerinti
elidegeníthetetlen elemeit. Ezt a  követelményt jelenítik meg az  Abh2. rendelkező részében megfogalmazott
kontrollmechanizmusok.
[24] Az Alkotmánybíróság ugyanakkor emlékeztet, hogy az Abh2.-ben már rámutatott arra, hogy „[a]z Alkotmánybíróság
tudatában van annak, hogy az  EUB nézőpontjából az  uniós jog mint független, autonóm jogrend került
meghatározásra (Vö. C-6/64 Costa v. ENEL [1964] ECR 585). Az  Európai Unió azonban egy olyan, az  alapító
szerződésekben a  tagállamok által meghatározott körben és keretek között önálló jogalkotásra és a  saját
nevében történő nemzetközi szerződés létrehozására is felhatalmazott jogközösség, amelynek végső alapját ezek
a tagállamok által kötött nemzetközi szerződések képezik” (Indokolás [32]). Mint ezen szerződések urai, a tagállamok
nemzeti, érvényesülésről szóló aktusai, végső soron a  tagállami alkotmány keretei határozzák meg azt, hogy
az uniós jog az adott tagállamban mennyiben élvez elsőbbséget a tagállam saját jogával szemben.
[25] Mindezek alapján, tiszteletben tartva azt, hogy az  uniós jognak alkalmazási elsőbbsége van a  tagállami joggal
szemben, az  indítványozó kérdésére a  következő válasz adható: az  Alaptörvény R)  cikk (1)  bekezdése alapján
az uniós jog magyarországi alkalmazhatóságának alapja az Alaptörvény E) cikke.
[26] 3. A  Kormány második kérdése arra irányult, hogy az  Alaptörvény 24.  cikk (1)  bekezdéséből, amely szerint
az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény védelmének legfőbb szerve, következik-e az, hogy az  Alaptörvény
Alkotmánybíróság általi értelmezését más szerv által adott értelmezés nem ronthatja le.
[27] 3.1. Az  Alkotmánybíróság elsőként arra emlékeztet, hogy az  Alaptörvény negyedik módosításáról szóló 12/2013.
(V. 24.) AB határozatban az  Alaptörvény 24.  cikk (1)  bekezdéséhez kapcsolódóan az  Alkotmánybíróság rögzítette,
hogy „[a]z adott alkotmányossági kérdés elbírálása során – az  irányadó szabályok szerint eljárva – tekintetbe veszi
továbbá Magyarország nemzetközi szerződéseiben vállalt, az uniós tagsággal együtt járó kötelezettségeit, valamint
a  nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, az  azokban megjelenő alapvető elveket és értékeket. Mindezen
szabályok ugyanis – különös tekintettel az  Alaptörvénybe is beépített értékeikre – olyan egységes rendszert
(értékrendet) képeznek, melyek sem az  alkotmányozás, sem a  jogalkotás, sem pedig az  Alkotmánybíróság általi
alkotmányossági vizsgálat lefolytatásakor nem hagyhatók figyelmen kívül” (Indokolás [48]).
[28] A nemzetközi jog általánosan elismert szabályai közül az  államok nemzetközi együttműködését rendező pacta
sunt servanda elv alapján a  vállalt nemzetközi kötelezettségek minden esetben teljesítendők. Ennek megfelelően
a szerződések jogáról szóló, Bécsben az 1969. évi május hó 23. napján kelt szerződés kihirdetéséről szóló 1987. évi
12. törvényerejű rendelet 27.  cikke akként rendelkezik, hogy a  nemzetközi jogi kötelezettségek megsértését nem
lehet a hazai jogszabályi rendelkezésekre hivatkozással igazolni. Ennek tudható be az, hogy az Emberi Jogok Európai
Bírósága elmarasztalta Magyarországot a  korábbi Alkotmány 70.  § (5)  bekezdésében foglalt szabály miatt, amely
az egyéni körülmények mérlegelése nélkül kizárta a gondokság alatt álló személyeket a választójog gyakorlásából
[Kiss Alajos kontra Magyarország (38832/06) 2010. május 20.].
[29] 3.2. Minthogy a  Kormány indítványa az  Európai Bizottság által indított kötelezettségszegési eljárás keretében
megfogalmazott értelmezésre tekintettel került benyújtásra, ezért az Alkotmánybíróság az alábbiakat hangsúlyozza.
[30] Az Alkotmány és az Alaptörvény módosítására több alkalommal is sor került Magyarország Európai Uniós tagsága
miatt. Először a 2002. évi LXI. törvény módosította a Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvényt,
amikor az  Európai Unióhoz történő csatlakozás érdekében az  Alkotmány kiegészült a  2/A.  §-sal. A  módosítás
indokolásaként az  alkotmányozó rögzítette, hogy „[a] Magyar Köztársaságnak az  Európai Unióhoz történő
csatlakozása megkívánja az Alkotmány módosítását, mivel a csatlakozási szerződés megerősítése és kihirdetése csak
akkor történhet meg, ha a szerződés összhangban áll az Alkotmány rendelkezéseivel.”
[31] Ezt követően az európai elfogatóparancs tárgyában hozott 32/2008. (III. 12.) AB határozatban az Alkotmánybíróság
megállapította, hogy „az Európai Unió, valamint az  Izlandi Köztársaság és a  Norvég Királyság között az  Európai
Unió tagállamai, valamint Izland és Norvégia közötti átadási eljárásról szóló Megállapodás” kihirdetéséről
szóló, az  Országgyűlés 2007. június 11-i ülésnapján elfogadott törvény 3.  §-ában foglalt Megállapodás 3.  cikk
(2) bekezdése, 3. cikk (3) bekezdése, és a törvény 4. §-a a Megállapodás 3. cikk (4) bekezdéséhez tett nyilatkozatot
megállapító részében alkotmányellenes.” Ennek következtében a  2007. évi CLXVII. törvény ismét módosította
a korábbi Alkotmány 57. § (4) bekezdését. A módosítás indokolása hangsúlyozta, hogy „[a]z Európai Unió joga nem
a  tagállamok döntésétől függetlenül, feltétel nélkül érvényesülő szabályok összessége, mivel érvényességének
alapja a  tagállamok nemzeti alkotmánya alapján meghozott azon, szabad elhatározáson alapuló döntés, hogy
az  adott állam csatlakozni kíván az  Európai Unióhoz, illetve ratifikálja az  alapító szerződések módosítását.
Amennyiben viszont egy állam e  csatlakozásról vagy a  ratifikációról döntött, vállalta azt is, hogy az  Európai
Közösséget létrehozó szerződés jelenleg hatályos 10. cikke szerint meghoz minden általános és egyedi intézkedést
az alapító szerződésekből fakadó kötelezettségek teljesítése érdekében.”
[32] Végül, az  Alaptörvény ötödik módosítására is Európai Uniós tagságunk miatt került sor. A  módosítás 7.  cikk
(1)  bekezdéséhez fűződő indokolás rögzíti, hogy a  szakasz „hatályon kívül helyezi az  Országos Bírósági Hivatal
elnökének meghatározott ügycsoportokra vonatkozó, az  eljáró bíróság kijelölésére vonatkozó jogát rögzítő
alaptörvényi rendelkezést. A  Kormány az  Európai Bizottság megkeresésére válaszul megszünteti a  bírósági
ügyáthelyezés lehetőségét.”
[33] A magyar alkotmányozó ezen döntései összhangban állnak az  indítványozó által előadott francia gyakorlattal is,
amely szerint „[a]z elsődleges uniós jog és a  francia Alkotmány összeütközésének elkerülése érdekében az  előbbi
elfogadását megelőzően ki kell kérni a  francia Alkotmánytanács álláspontját, és ha ellentétesnek találja azt
a  francia Alkotmánnyal, akkor csak annak módosítását követően fogadható el Franciaország részéről az uniós jogi
rendelkezés.”
[34] Ehhez hasonlóan járt el a  magyar Alkotmánybíróság is, amikor az  Abh1.-ben az  Európai Unióról szóló szerződés
és az  Európai Közösséget létrehozó szerződés módosításáról szóló lisszaboni szerződés kihirdetéséről szóló
2007. évi CLXVIII. törvény egésze alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló
indítványt elutasította. Az Alkotmánybíróság a vizsgálat megkezdése előtt rögzítette azt is, hogy „[a]bban az esetben
azonban, ha az  Alkotmánybíróság az  ilyen – tehát az  Európai Unió alapító és módosító szerződéseit módosító –
szerződést kihirdető törvény alkotmányellenességét állapítaná meg, az  Alkotmánybíróság alkotmányellenességet
megállapító határozata a  Magyar Köztársaság európai uniós tagságából folyó kötelezettségvállalásaira kihatással
nem lehet. Az  Alkotmánybíróság határozata folytán a  jogalkotónak kell megteremtenie azt a  helyzetet, hogy
az európai uniós kötelezettségeket az Alkotmány sérelme nélkül maradéktalanul teljesíthesse a Magyar Köztársaság”
(Abh1. ABH 2010, 698, 703.). Mindez összhangban áll az  uniós alapszerződések nemzetközi kötelezettségvállalást
jelentő aspektusával, amely az  állam felelősségét alapozhatja meg a  kötelezettségének nem teljesítése esetén,
valamint az Európai Unióról szóló Szerződés 4. cikk (3) bekezdésben foglalt lojális együttműködés elvével.
[35] 3.3. Az  uniós és a  hazai normarendszer egymás mellettisége a  legtöbb esetben nem okoz alkotmányossági
dilemmát, mivel a  két normarendszer közös értékrenden alapszik. Ugyanakkor az  eltérő mércék alapján eltérő
eredményre juthat az Alkotmánybíróság és az Európai Unió Bírósága a nemzeti normák megfelelősége tekintetében.
Minthogy azonban az  Alaptörvény Q)  cikke és az  uniós jogra vonatkozó speciális E)  cikke is alkotmányos
kötelezettséggé teszi a nemzetközi jognak, illetve az uniós jognak való megfelelést, ebből következőleg az esetleges
kollíziók feloldása az  alkotmányos párbeszéd tiszteletben tartása mellett lehetséges. Ebben a  tekintetben
az  Abh1. rögzítette, hogy „[a]z Európai Unió alapító és módosító szerződéseinek, valamint az  ezek alapján
megalkotott ún. másodlagos, vagy levezetett jognak, a  rendeleteknek, az  irányelveknek és az  egyéb európajogi
normáknak a  hiteles értelmezése […] az  Európai Unió Bíróságának hatáskörébe tartozik.” Mindez természetesen
nem azt jelenti, hogy csupán az  Európai Unió Bírósága értelmezi az  uniós jogot, hiszen például az  uniós jogot
érvényesíteni hivatott tagállami bíróságoknak, illetve az eljárások egyéb alanyainak is értelmezniük kell azt. Ehhez
hasonlóan, az  Alaptörvény 24.  cikk (1)  bekezdéséből az  következik, hogy az  Alaptörvény autentikus értelmezője
az  Alkotmánybíróság, amely alapján az  Alkotmánybíróság feladata meghatározni Magyarország alkotmányos
rendjének értelmezését, így az  alapvető alkotmányos berendezkedés autentikus értelmezését. Mindez azonban
nem jelenti azt, hogy egyéb hazai, illetve nemzetközi szervek, bíróságok, illetve intézmények ne értelmezhetnék
a  saját eljárásuk során az  Alaptörvényt, illetve a  magyar jogszabályokat. Így például az  Alaptörvény 28.  cikke
alapján minden bíróságnak kötelessége alaptörvény-konform értelmezést alkalmazni, ugyanakkor ezen értelmezés
az Alkotmánybíróság autentikus értelmezési gyakorlatától nem térhet el.
[36] Az Alkotmánybíróság Alaptörvény értelmezése – hasonlóan a  többi tagállami alkotmánybíróságok
alkotmányértelmezéséhez – erga omnes jellegű, amelyet mint autentikus jelentést minden szervnek, illetve
intézménynek tiszteletben kell tartania a maga előtt folyó eljárásokban.
[37] Ezen túlmenően, nemzetközi, illetve európai uniós vonatkozásban az  Alkotmánybíróság emlékeztet arra,
hogy az  Abh2.-ben az  Alkotmánybíróság elkötelezte magát az  alkotmányos párbeszéd követelménye mellett
(vö. Abh2. Indokolás [33]). Ennek megfelelően a  3198/2018. (VI. 21.) AB végzéssel, a  3199/2018. (VI. 21.)
AB végzéssel, a  3200/2018. (VI. 21.) AB végzéssel és a  3220/2018. (VII. 2.) AB végzéssel az  Alkotmánybíróság több
eljárást is felfüggesztett „az európai jog lehetőség szerinti érvényesülését szem előtt tartva.” Enélkül ugyanis nem
teljesülhet az Abh2.-ben megfogalmazott, „az egyenjogúság és kollegialitás alapelvein nyugvó, egymás kölcsönös
tisztelete mellett folytatott együttműködés” (Abh2. Indokolás [63]) feltétele, amelyből az következik, hogy az eljáró
bírói fórumoknak figyelembe kell venniük egymás autentikus értelmezését. Vélelmezhető ugyanis, hogy mind
az  uniós jog, mind az  Alaptörvényen alapuló nemzeti jogrendszer az  E)  cikk (1)  bekezdésében megfogalmazott
célokat hivatottak megvalósítani. Erre tekintettel az „európai egység megteremtése”, az  integráció nem csupán
politikai szervek számára jelöl ki célt, hanem a bíróságok és az Alkotmánybíróság számára is, amelynek az „európai
egységből” a  jogrendszerek harmóniája és koherenciája következik alkotmányos célként. Ezek elérése érdekében
a  jogszabályokat és az  Alaptörvényt – amennyiben ez  lehetséges – úgy kell értelmezni, hogy a  normatartalom
az Európai Unió jogával is összhangban álljon.
[38] 3.4. Fentiek alapján az  indítványozó kérdésére a  következő válasz adható: az  Alaptörvény 24.  cikk (1)  bekezdése
alapján az Alaptörvény autentikus értelmezője az Alkotmánybíróság, amelynek értelmezését más szerv által adott
értelmezés nem ronthatja le, azt mindenkinek tiszteletben kell tartania. Az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény
értelmezése során tekintettel van az  Európai Uniós tagsággal együtt járó, valamint a  Magyarországot nemzetközi
szerződés alapján terhelő kötelezettségekre.
[39] 4. Az  indítványozó végül lényegében annak a  kérdésnek a  megválaszolását kérte az  Alkotmánybíróságtól, hogy
mi az  autentikus értelmezése az  Alaptörvény XIV.  cikk (4)  bekezdése második mondatában foglalt „nem jogosult”
fordulatnak. Az  indítványozó szerint e  kifejezés pontos tartalma kérdéses. Egyrészt jelentheti azt, hogy egyáltalán
nem kaphat menedékjogot az  a  nem magyar állampolgár, aki Magyarország területére olyan országon keresztül
érkezett, ahol üldöztetésnek vagy üldöztetés közvetlen veszélyének nem volt kitéve, de ezzel szemben úgy is
értelmezhető, hogy az  érintett kérelmezőnek ugyan alapjogi igénye nincs a  menedékjogra, és így azt a  magyar
államnak nem lesz alkotmányos kötelezettsége számára biztosítani, de a  menedékjog az  Országgyűlés által
meghatározott anyagi jogi feltételek és eljárásjogi szabályok mentén megadható neki.
[40] A kérdéses fordulat értelmezése során az  Alkotmánybíróság a  koherens alkotmányértelmezés alapelvét követte.
Ennek megfelelően az  Alkotmánybíróság „mint az  Alaptörvény védelmének legfőbb szerve [Alaptörvény 24.  cikk
(1)  bekezdés] – hatáskörei (pl. előzetes és utólagos normakontroll eljárás, alkotmányjogi panaszok vizsgálata,
Alaptörvény értelmezése) gyakorlása során az  Alaptörvényt – célkitűzésének megfelelően – továbbra is koherens
rendszerként értelmezi és alkalmazza, és az Alaptörvény valamennyi, az adott ügy elbírálása szempontjából releváns
rendelkezését figyelembe veszi és összeméri” {12/2013. (V. 24.) AB határozat, Indokolás [48]}.
[41] Ennek megfelelően az  Alkotmánybíróság megvizsgálta, hogy az  Alaptörvény Szabadság és felelősség című
részében a  „jogosult”, illetve a  „nem jogosult” kifejezések milyen értelemben használatosak. Az  Alaptörvény
IV.  cikk (4)  bekezdése kimondja, hogy „[a]kinek szabadságát alaptalanul vagy törvénysértően korlátozták,
kárának megtérítésére jogosult.” Az  Alaptörvény VII.  cikk (4)  bekezdése értelmében „[a] bevett egyházaknak
a  közösségi célok elérését szolgáló feladatokban való részvételükre tekintettel az  állam sajátos jogosultságokat
biztosít.” Az  Alaptörvény IX.  cikk (5)  bekezdése alapján a  magyar nemzethez, a  nemzeti, etnikai, faji vagy
vallási közösségekhez „tartozó személyek – törvényben meghatározottak szerint – jogosultak a  közösséget
sértő véleménynyilvánítás ellen, emberi méltóságuk megsértése miatt igényeiket bíróság előtt érvényesíteni.”
Az  Alaptörvény X.  cikk (2)  bekezdése kimondja, hogy „[t]udományos igazság kérdésében az  állam nem jogosult
dönteni, tudományos kutatások értékelésére kizárólag a  tudomány művelői jogosultak.” Az  Alaptörvény XIX.  cikk
(1)  bekezdése rögzíti, hogy „[a]nyaság, betegség, rokkantság, fogyatékosság, özvegység, árvaság és önhibáján
kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra
jogosult.” Ugyanezen alaptörvénybeli cikk (4)  bekezdésében olvasható, hogy „[t]örvény az  állami nyugdíjra való
jogosultság feltételeit a nők fokozott védelmének követelményére tekintettel is megállapíthatja.”
[42] Hogy a koherens alkotmányértelmezés elvének érvényesülését a jelen esetben az analógia eszközével biztosíthassa,
az Alkotmánybíróság a XIV. cikk (2) bekezdésében foglalt kifejezés szabályozási környezetének absztrakt ismérveit
az  alábbiak szerint határozta meg. Egyrészt az  állam és a  természetes személy közötti viszonyt kérelem alapozza
meg, másrészt a kérelem megadásának feltételei vannak, amelyeket sarkalatos törvény határoz meg.
[43] Az értelmezendő alaptörvénybeli rendelkezésen kívül az Alaptörvény a „nem jogosult” kifejezést egyszer használja,
amikor a  tudományos igazság kérdésében kizárja az  állami döntéshozatalt. Mivel ez  a  cikk az  állam és nem egy
természetes személy jogosultságának hiányát állapítja meg, a XIV. cikk (2) bekezdésében foglalt kérdéses kifejezés
értelmezéséhez ad analogiam eredményesen nem használható fel. A három fenti, konjunktív feltételnek ezért csak
a  bevett egyházakra vonatkozó alkotmányos szabályozási környezet felel meg. Az  Alaptörvény érintett VII.  cikk
(4) bekezdésének szabályozási környezetét értelmezve a 36/2017. (XII. 29.) AB határozat kifejtette, hogy „az államnak
és a  vallási közösségnek a  közösségi célok elérése érdekében történő együttműködéséről a  vallási közösség
kérelme alapján az  Országgyűlés dönt, az  együttműködés feltételeit sarkalatos törvény határozza meg. Mivel
az  Alaptörvény az  együttműködést feltételekhez köti, a  bevett egyházzá válás nem tekinthető a  vallási közösség
alapvető alanyi jogának. Az  együttműködésről való döntés ugyanakkor az  Országgyűlésnek nem csak hatásköre,
hanem a  vallási közösség kérelme alapján feladata is. A  vallási közösségnek tehát alapjogilag védett igénye van
arra vonatkozóan, hogy kérelmét az  Országgyűlés a  törvény alapján elbírálja” (Indokolás [59]). Nyilvánvaló, hogy
az  érintett alaptörvénybeli rendelkezések igen eltérő tartalma következtében e  fejtegetésből analógia alapján
csak azon elemek használhatóak fel, amelyek a  két szabályozásban közös, hármas absztrakt feltételhez kötődnek
és kellőképpen elvontak ahhoz, hogy mindkét alaptörvénybeli rendelkezés vonatkozásában észszerű tartalmat
hordozzanak.
[44] A fentieket figyelembe véve, az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  Alaptörvény XIV.  cikk (4)  bekezdése
második mondatában foglalt „nem jogosult” fordulat azt fejezi ki, hogy azon nem magyar állampolgár esetében,
aki Magyarország területére olyan országon keresztül érkezett, ahol üldöztetésnek vagy üldöztetés közvetlen
veszélyének nem volt kitéve, a menedékjog nem tekinthető alapvető alanyi jognak. Az  ilyen személynek azonban
alapjogilag védett igénye van arra, hogy kérelmét az  illetékes hatóság a  menedékjog biztosításának alapvető
szabályairól szóló, az  Alaptörvény XIV.  cikk (5)  bekezdése szerinti sarkalatos törvény alapján elbírálja. Ezen
alapjogilag védett igény következtében az  Országgyűlés feladata, hogy a  menedékjog biztosításának alapvető
szabályait sarkalatos törvényben rögzítse.
[45] Ezen rendszertani értelmezést erősíti, hogy az Alaptörvény XIV. cikk (2) bekezdésének első mondata Magyarország
nemzetközi kötelezettségvállalásának az  állam saját döntésén alapuló megkötését, a  szuverenitás külső
oldalához tartozó kérdést {vö. 9/2018. (VII. 9.) AB határozat, (a  továbbiakban: Abh3.) Indokolás [50]} taglal. Ebből
okkal feltételezhető, hogy az  első mondatot korlátozó második mondatot a  szuverenitás belső oldala felől kell
értelmezni. Azaz úgy, hogy a magyar „állam más állam(ok) főhatalmától mentesen, önállóan alakítja ki alkotmányos
berendezkedését és jogrendszerét, valamint az  alkotmány és a  jogszabályok által meghatározott módon teljes
és kizárólagos főhatalmat gyakorol a  területén élő személyek felett” (lásd Abh3. Indokolás [50]). Mindebből
az  Alaptörvény XIV.  cikk (2)  bekezdése második mondatában szereplő „nem jogosult” kifejezés tartalmára nézve
az  következik, hogy a  menedékjogra való jogosultság nem a  menekült saját, alanyi joga, hanem az  a  vonatkozó,
Magyarország által vállalt nemzetközi szerződésekből mint külső szuverenitáskorlátból fakad, és alapvető szabályait
a nemzetközi szerződések keretein belül a magyar állam – belső szuverenitásából fakadóan – önállóan alakíthatja ki.
[46] Az Alkotmánybíróság a  XIV.  cikk (4)  bekezdésének értelmezésével összefüggésben rámutat továbbá arra, hogy
az  Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozata 14.  cikke alapján „[m]inden személynek joga van az  üldözés elől más
országban menedéket keresni, és a más ország nyújtotta menedéket élvezni”, a menekültek helyzetére vonatkozó
1951. évi július hó 28. napján elfogadott egyezmény 33. cikk 1. pontja szerint pedig „[e]gyetlen Szerződő Állam sem
utasítja ki vagy küldi vissza („refouler”) a menekültet azon ország területének határára, ahol élete vagy szabadsága
faji, vallási okokból, nemzeti hovatartozása miatt, vagy abból az okból van veszélyeztetve, hogy bizonyos társadalmi
csoporthoz tartozik, vagy bizonyos politikai véleményt vall.” Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság kiemeli, hogy
a  Magyarország által kifejezetten vállalt nemzetközi kötelezettségek egyik minimuma a  non-refoulement elvének
maradéktalan tiszteletben tartása.
[47] Az Alkotmánybíróság megjegyzi továbbá, hogy a  nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó
közös eljárásokról szóló az Európai Parlament és a Tanács által kiadott 2013/32/EU Irányelv 39. cikk (1) bekezdése
értelmében „[a] tagállamok úgy is rendelkezhetnek, hogy a  nemzetközi védelem iránti kérelmet és a  kérelmező
biztonságát különleges körülményeire való tekintettel nem, vagy csak részben vizsgálják meg […], ha az  illetékes
hatóság a  tények alapján azt állapította meg, hogy a  kérelmező egy, a  (2)  bekezdés értelmében biztonságos
harmadik ország területéről kíván belépni, vagy lépett be illegálisan az  ország területére.” Ugyanezen cikk
(4)  bekezdése alapján „[a]z érintett tagállamok a  visszaküldés tilalmának elvével összhangban, beleértve
a humanitárius vagy politikai okokból, illetve nemzetközi közjogi rendelkezésekből következő, az e cikk alkalmazása
alóli kivételeket is, nemzeti jogukban meghatározzák az  (1)  bekezdés rendelkezéseinek végrehajtására és
a határozatok következményeire vonatkozó részletes szabályokat.”
[48] Ekként az  Alaptörvény XIV.  cikk (4)  bekezdésének utolsó mondata a  fenti alkotmányértelmezés fényében és
Magyarország vonatkozó nemzetközi kötelezettségvállalásaira tekintettel valójában annak alaptörvényi szintű
rögzítése, hogy Magyarország a  visszaküldés (refoulement) tilalmának elvét a  XIV.  cikk (3)  bekezdésében
alaptörvényi szintű védelemben részesíti, azonban annak részletes megállapítását, hogy ezen túlmenően milyen
szabályok érvényesülnek azon menekültekkel szemben, akikre a  visszaküldés tilalma nem vonatkozik, nemzeti
jogában nem az Alaptörvényben rögzíti, hanem törvényi szabályozási szintre utalja.
[49] Az Alkotmánybíróság kiemeli, hogy a  fenti értelmezés során figyelembe vette az  Európai Unión belüli
alkotmányos párbeszéd alapelvét {vö. 2/2016. (XII. 5.) AB határozat, Indokolás [33]}, valamint az  Alaptörvény
E)  cikk (1)  bekezdéséből fakadó, az  európai egység kiteljesedése iránti elkötelezettségét (Europafreundlichkeit).
Ezekre tekintettel az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény XIV.  cikk (4)  bekezdésének második mondatát abból
a célból értelmezte, hogy annak eredménye egyrészt megfeleljen az Alaptörvény egész szellemiségének, másrészt
az alkotmányos párbeszéd és az európai népek szabadságának, jólétének és biztonságának kiteljesedése érdekében
az  európai egység megteremtésében való közreműködés jegyében figyelembe vegye az  Irányelv releváns,
az Alapjogi Charta fényében értelmezett rendelkezéseivel való összhangját is.
[50] 5. A határozatot az Abtv. 44. § (1) bekezdésének első mondata alapján közzé kell tenni a Magyar Közlönyben.
Budapest, 2019. február 25. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1885/2016. (XII. 28.) Korm. határozata a rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló tartalékból történő előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21. § (6) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
315,0 millió forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el elszámolási, a fel nem használt rész tekintetében visszatérítési
kötelezettséggel a  Magyarország 2016. évi központi költségvetéséről szóló 2015. évi C. törvény (a továbbiakban:
Kvtv.) 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 32. Rendkívüli kormányzati intézkedések cím terhére, az 1. melléklet
szerint.
Az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Az elszámolási és a visszatérítési kötelezettség tekintetében
Felelős: nemzetpolitikáért felelős miniszterelnök-helyettes
Határidő: 2017. június 30.
Dr. Semjén Zsolt s. k.,
 miniszterelnök-helyettes


text:
68/2016. (X. 13.) FM rendelete az Európai Mezőgazdasági Garancia Alapból finanszírozott egységes területalapú támogatás, valamint az ahhoz kapcsolódó átmeneti nemzeti támogatás igénybevételével kapcsolatos egyes kérdésekről szóló 5/2015. (II. 19.) FM rendelet alapján nyújtható átmeneti nemzeti támogatás jogcímeihez kapcsolódó 2016. támogatások összegeinek megállapításáról.
A mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás
egyes kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény 81.  § (4)  bekezdés a)  pontjában kapott felhatalmazás alapján, a  Kormány
tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 65.  § 1.  pontjában meghatározott feladatkörömben
eljárva – a  Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 4.  § 7.  pontjában meghatározott
feladatkörében eljáró Miniszterelnökséget vezető miniszterrel egyetértésben – a következőket rendelem el:
1. Hízottbikatartás támogatása 1. § (1) Az  Európai Mezőgazdasági Garancia Alapból finanszírozott egységes területalapú támogatás, valamint az  ahhoz
kapcsolódó átmeneti nemzeti támogatás igénybevételével kapcsolatos egyes kérdésekről szóló 5/2015. (II. 19.)
FM rendelet [a továbbiakban: 5/2015. (II. 19.) FM rendelet] 10.  §-a alapján összesen legfeljebb 2 856 405 000 Ft,
történelmi bázis jogosultságonként legfeljebb 30 000 Ft támogatás vehető igénybe.
(2) Az (1) bekezdés szerinti összegből a 2016. évben előlegként történelmi bázis jogosultságonként legfeljebb 25 000 Ft
támogatás fizethető ki.
2. Tejtámogatás 2. § (1) Az 5/2015. (II. 19.) FM rendelet 11. §-a alapján összesen legfeljebb 11 749 715 120 Ft, történelmi bázis jogosultságonként
legfeljebb 6,34 Ft támogatás vehető igénybe.
(2) A támogatás a 2016. évben kifizetésre kerül.
3. Anyatehéntartás termeléshez kötött támogatása 3. § Az 5/2015. (II. 19.) FM rendelet 12–17. §-a alapján, anyatehenek után összesen legfeljebb 3 012 707 750 Ft, egyedenként
legfeljebb 25 750 Ft vehető igénybe.
4. Extenzifikációs szarvasmarhatartás támogatása 4. § (1) Az 5/2015. (II. 19.) FM rendelet 18. §-a alapján összesen legfeljebb 2 326 023 000 Ft, történelmi bázis jogosultságonként
legfeljebb 30 000 Ft támogatás vehető igénybe.
(2) Az (1) bekezdés szerinti összegből a 2016. évben előlegként történelmi bázis jogosultságonként legfeljebb 25 000 Ft
támogatás fizethető ki.
5. Anyajuhtartás termeléshez kötött támogatása 5. § Az 5/2015. (II. 19.) FM rendelet 19–23. §-a alapján, anyajuhok után összesen legfeljebb 16 599 756 Ft, egyedenként
legfeljebb 18,6 Ft támogatás vehető igénybe. Ha a mezőgazdasági termelő juhtejet vagy juhtejterméket értékesít,
akkor a támogatás mértéke anyajuh egyedenként legfeljebb 15,5 Ft.
6. Kedvezőtlen adottságú területeken nyújtandó anyajuhtartás kiegészítő támogatása
6. § Az 5/2015. (II. 19.) FM rendelet 24.  §-a alapján összesen legfeljebb 455 391 300 Ft, történelmi bázis
jogosultságonként legfeljebb 2304 Ft támogatás vehető igénybe.
7. Dohány termeléstől elválasztott támogatása 7. § (1) Az 5/2015. (II. 19.) FM rendelet 25. §-a alapján a Burley dohánytermesztési támogatás keretében összesen legfeljebb
428 727 704 Ft, történelmi bázis jogosultságonként legfeljebb 253 571 Ft támogatás vehető igénybe.
(2) Az  5/2015. (II. 19.) FM rendelet 25.  §-a alapján a  Virginia dohánytermesztési támogatás keretében összesen
legfeljebb 629 108 521 Ft, történelmi bázis jogosultságonként legfeljebb 157 320 Ft támogatás vehető igénybe.
8. A támogatási keret túllépése 8. § A támogatási keret túllépése esetén a  megállapított támogatás összege – az  érintett mezőgazdasági termelőnél
a túllépés mértékével megegyezően – arányos visszaosztás alkalmazásával csökkentésre kerül.
9. Záró rendelkezések 9. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
10. § Az Európai Mezőgazdasági Garancia Alapból finanszírozott egységes területalapú támogatás, valamint az  ahhoz
kapcsolódó átmeneti nemzeti támogatások igénybevételével kapcsolatos egyes kérdésekről szóló 5/2015. (II. 19.)
FM rendelet alapján nyújtható átmeneti nemzeti támogatás jogcímeihez kapcsolódó támogatások összegének
megállapításáról szóló 61/2015. (X. 12.) FM rendelet [a továbbiakban: 61/2015. (X. 12.) FM rendelet] a  következő
11. §-sal egészül ki:
„11.  § E  rendeletnek az  Európai Mezőgazdasági Garancia Alapból finanszírozott egységes területalapú támogatás,
valamint az ahhoz kapcsolódó átmeneti nemzeti támogatás igénybevételével kapcsolatos egyes kérdésekről szóló
5/2015. (II. 19.) FM rendelet alapján nyújtható átmeneti nemzeti támogatás jogcímeihez kapcsolódó 2016.  évi
támogatások összegeinek megállapításáról szóló 68/2016. (X. 13.) FM rendelettel megállapított 6/A.  §-át minden
2015. évi dohány termeléstől elválasztott támogatás kifizetésre alkalmazni kell.”
11. § A 61/2015. (X. 12.) FM rendelet
a) 6/A. § (1) bekezdésében a „192 804 Ft” szövegrész helyébe az „539 233 Ft” szöveg,
b) 6/A. § (2) bekezdésében a „223 376 Ft” szövegrész helyébe a „666 056 Ft” szöveg
lép.
Dr. Fazekas Sándor s. k.,
 földművelésügyi miniszter


text:
1752/2016. (XII. 13.) Korm. határozata a Magyarország Kormánya és a Svéd Királyság Kormánya között a minősített adatok cseréjéről és kölcsönös védelméről szóló egyezmény szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány
 1. egyetért a Magyarország Kormánya és a Svéd Királyság Kormánya között a minősített adatok cseréjéről és kölcsönös
védelméről szóló egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) bemutatott szövegével;
 2. felhatalmazza a  belügyminisztert vagy az  általa kijelölt személyt az  Egyezmény bemutatott szövegének
– a megerősítés fenntartásával történő – végleges megállapítására;
3. felhívja a külgazdasági és külügyminisztert, hogy az Egyezmény szövegének végleges megállapításához szükséges
meghatalmazási okiratot adja ki;
4. elfogadja az  Egyezmény kihirdetéséről szóló törvénytervezetet, és elrendeli az  Egyezmény szövegének végleges
megállapítását követően annak az Országgyűléshez történő benyújtását. A törvényjavaslat előadójának a Kormány
a belügyminisztert jelöli ki.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2100/2017. (XII. 28.) Korm. határozata a Magyar Labdarúgó Szövetség Budapesti Pályafejlesztési Programjával kapcsolatos intézkedésekről.
A Kormány
 1. egyetért a  részére bemutatott, a  Magyar Labdarúgó Szövetség (szervezet nyilvántartási száma: 01-07-0000025;
adószáma: 19020848-2-44; statisztikai számjele: 19020848-9319-549-01) (a  továbbiakban: MLSZ) által kidolgozott
Budapesti Pályafejlesztési Programmal (a  továbbiakban: Program), melynek célja keretprogramként az  amatőr
labdarúgás, a tömegsport és az utánpótlás-nevelés létesítmény-feltételeinek biztosítása;
2. egyetért azzal, hogy a  Programnak az  MLSZ mint építtető általi megkezdésére a  2017. évben összesen
4 982 500 000 forint összegű támogatás nyújtásával kerüljön sor, amelynek érdekében felhívja a nemzeti fejlesztési
minisztert, hogy a  Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi XC. törvény 1.  melléklet
XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 39. Sportlétesítmények
fejlesztése és kezelése alcím, 59. Budapesti Pályafejlesztési Program támogatása jogcímcsoporton a  2017. évben
a 4 982 500 000 forint összegben rendelkezésre álló forrás terhére hozza létre a támogatási jogviszonyt az MLSZ-szel;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2017. december 31.
3. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a Program folyatatásáról készítsen előterjesztést a Kormány részére.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2018. június 30.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1179/2018. (III. 28.) Korm. határozata az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz társfinanszírozásával megvalósítandó fejlesztésekhez szükséges éven túli kötelezettségvállaláshoz történő hozzájárulásról.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 36. § (4c) bekezdés a) pontja szerinti jogkörében eljárva a központi
költségvetés Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezet, Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, Európai uniós fejlesztési programok
alcím, Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz (CEF) projektek jogcímcsoport kiadási előirányzatai terhére vállalható kötelezettségek
mértékét a 2019–2021. évekre az alábbiak szerint állapítja meg:
a) a 2019. évre vonatkozó kötelezettségvállalás legfeljebb 153 265 890 468 forint,
b) a 2020. évre vonatkozó kötelezettségvállalás legfeljebb 97 201 031 614 forint,
c) a 2021. évre vonatkozó kötelezettségvállalás legfeljebb 6 376 654 355 forint.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1080/2013. (II. 25.) Korm. határozata Magyarországnak a Nyílt Kormányzati Együttműködés (Open Government Partnership) elnevezésű nemzetközi kezdeményezés keretében teendő vállalásairól szóló akcióterv jóváhagyásáról.
1. A Kormány egyetért azzal, hogy Magyarország az 1. melléklet szerinti akciótervben foglalt intézkedések teljesítését
vállalja a Nyílt Kormányzati Együttműködés (Open Government Partnership) elnevezésű nemzetközi kezdeményezés
keretében. 2. A Kormány felhívja a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy az 1. melléklet szerinti akciótervet
Magyarországnak a Nyílt Kormányzati Együttműködés keretében tett vállalásaiként küldje meg a Nyílt Kormányzati
Együttműködés Irányító Bizottságának. Felelős: közigazgatási és igazságügyi miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
112/2016. (X. 27.) ME határozata az egyes kétoldalú gazdasági együttműködési kormányközi bizottságok magyar tagozati elnökeinek felmentéséről és kinevezéséről.
1. A  kormányközi vegyesbizottságok tagjainak és tisztségviselőinek kijelöléséről szóló 2118/2008. (VIII. 27.)
Korm.  határozat 3.  pont a)  alpontja szerinti jogkörömben eljárva a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztése
alapján
Magyar Leventét 1) a Magyar–Libanoni Gazdasági Vegyes Bizottság,
Dr. Mikola Istvánt 2) a Magyar–Indonéz Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
 3) a Magyar–Mongol Kormányközi Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
 4) a Magyar–Szír Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
 5) a Magyar–Vietnami Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
Dr. Szabó Lászlót 6) a Magyar–Argentin Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
 7) a Magyar–Dél-Afrikai Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
 8) a Magyar–Izraeli Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
 9) a Magyar–Jordán Gazdasági Vegyes Bizottság,
10) a Magyar–Kubai Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
11) a Magyar–Kuvaiti Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
12) a Magyar–Türkmén Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság
magyar tagozata elnöki tisztségéből felmentem, egyidejűleg Dr. Mikola Istvánt
13) a Magyar–Argentin Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
14) a Magyar–Dél-Afrikai Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
15) a Magyar–Izraeli Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
16) a Magyar–Jordán Gazdasági Vegyes Bizottság,
17) a Magyar–Kubai Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
18) a Magyar–Kuvaiti Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
19) a Magyar–Libanoni Gazdasági Vegyes Bizottság,
20) a Magyar–Türkmén Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
Dr. Szabó Lászlót 21) a Magyar–Indonéz Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
22) a Magyar–Mongol Kormányközi Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
23) a Magyar–Szír Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság,
24) a Magyar–Vietnami Gazdasági Együttműködési Vegyes Bizottság
magyar tagozata elnökévé nevezem ki. 2. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
11/2013. (III. 21.) NGM rendelete a gáz csatlakozóvezetékekre, a felhasználói berendezésekre, a telephelyi vezetékekre vonatkozó műszaki biztonsági előírásokról és az ezekkel összefüggő hatósági feladatokról.
A földgázellátásról szóló 2008. évi XL. törvény 133. § (2) bekezdés 3. és 4. pontjában kapott felhatalmazás alapján, az egyes
miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet
73. § h) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. A rendelet hatálya 1. § (1) E rendelet hatálya kiterjed a földgáz, a földgáz minőségű biogáz és biomasszából származó gázok, valamint egyéb
gázfajták, PB-gáz (a továbbiakban együtt: éghető gázok) tartályban és vezetéken történő szolgáltatásában
alkalmazott csatlakozóvezetékekre, telephelyi vezetékekre és felhasználói berendezésekre, valamint az ezek
üzemeltetésével, üzembe helyezésével, karbantartásával, javításával, átalakításával, ellenőrzésével, felülvizsgálatával
összefüggő tevékenységekre, továbbá az e tevékenységeket végzőkre. (2) E rendelet hatálya nem terjed ki:
a) a haditechnikai célokat szolgáló berendezésekre; b) a belső égésű motorokra (az energetikai célra szolgáló gázturbinák és gázmotorok kivételével);
c) a külön jogszabályok hatálya alá tartozó közúti jármű motorokra;
d) a vegyipari technológiában az éghető gázt kizárólag alapanyagként felhasználó berendezésekre;
e) a gázfogyasztó készülékeknek az egyes gázfogyasztó készülékek kialakításáról és megfelelőségének tanúsításáról
szóló 22/1998. (IV. 17.) IKIM rendeletben meghatározott tervezésére, gyártására és megfelelőségértékelésére,
továbbá piacfelügyeletére; f) a nyomástartó berendezések és rendszerek biztonsági követelményeiről és megfelelőség tanúsításáról szóló
9/2001. (IV. 5.) GM rendelet hatálya alá tartozó nyomástartó berendezésekre és rendszerekre;
g) a bányafelügyelet hatósági hatáskörébe tartozó gázfogyasztó készülékekre, technológiákra.
2. Értelmező rendelkezések 2. § E rendelet alkalmazásában:
1. Átalakítás: minden olyan beavatkozás, amely a felhasználói berendezés eredeti funkciójának, műszaki
kialakításának, technológiai paramétereinek megváltoztatását eredményezi. 2. Gázfelhasználó technológia: ipari, mezőgazdasági vagy szolgáltatási eljárásokra tervezett berendezés
a tüzelőanyag- és égéslevegő ellátó rendszerrel, a tűztér-munkatérrel, az égéstermék-elvezetéssel és az
irányítástechnikai tartozékokkal együtt, amelyben ipari vagy mezőgazdasági nyersanyag vagy félkész termék, gáz
eltüzeléséből keletkezett hőenergia, védőgáz hatásának van kitéve. 3. Javítás: minden olyan beavatkozás, amely a felhasználói berendezés eredeti állapotának visszaállítását célozza, és
amelynek eredményeként a biztonsági jellemzők nem változnak. 4. Melegüzemi biztonsági ellenőrzés: a gázfelhasználó technológia használatbavételi jóváhagyása előtt elvégzett
ellenőrző vizsgálat, melynek során a szabályozó- és biztonsági berendezések működésének, az égő és
a hőhasznosító együttes üzemének, az égéstermék elvezetésének, valamint az égés minőségének ellenőrzése
történik meg. A melegüzemi biztonsági ellenőrzés során elvégzendő vizsgálatok terjedelmét az e rendelet
2. mellékletét képező szabályzat tartalmazza. 5. Műszaki Biztonsági Szabályzat: az e rendelet 2. mellékletét képező, az e rendeletben meghatározott
követelmények teljesítését elősegítő, a csatlakozóvezetékek, telephelyi vezetékek és felhasználói berendezések
létesítésének, használatbavételének, üzemeltetésének, átalakításának, javításának, áthelyezésének, felülvizsgálatának, megszüntetésének műszaki biztonsági feltételeit és módját tartalmazó műszaki előírások
gyűjteménye. 6. Rendkívüli esemény: a műszaki biztonsági hatóságok műszaki biztonsági tevékenységének és a Magyar
Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal piacfelügyeleti eljárásának részletes szabályairól szóló 321/2010. (XII. 27.)
Korm. rendeletben meghatározottakon felül a felhasználói helyen a gázfelhasználással kapcsolatos szénmonoxid
mérgezés. 3. Hatósági eljárások 3. § (1) Az éghető gázok csatlakozóvezetékei, telephelyi vezetékei és felhasználói berendezései, továbbá azok üzemeltetése
a műszaki biztonsági hatóság felügyelete alá tartozik. (2) Az (1) bekezdésben előírt hatósági felügyeletet első fokon a fővárosi és megyei kormányhivatal mérésügyi és műszaki
biztonsági hatósága (a továbbiakban: Hatóság), másodfokon a Magyar Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal
(a továbbiakban: Hivatal) látja el. 4. § (1) A Hatóság a műszaki biztonsági felügyelete keretében:
a) kérelemre jóváhagyja a 70 kW együttes hőterhelést meghaladó gázfelhasználó technológiák használatbavételét,
átalakítását, b) kérelemre alkalmassági nyilatkozatot ad ki a csatlakozóvezeték és felhasználói berendezés kiviteli tervének
műszaki biztonsági szempontból történő alkalmasságáról, c) évente ellenőrzi a földgázelosztó, a vezetékes PB-gáz szolgáltató és a telephelyi szolgáltató – e rendelet
szabályozási körébe – tartozó műszaki-biztonsági tevékenységét, d) a helyszínen ellenőrzi a gázfelhasználó technológiák létesítésére és üzemeltetésére vonatkozó műszaki
biztonsági előírások betartását, e) kivizsgálja a rendelet hatálya alá tartozó csatlakozóvezetékekkel, telephelyi vezetékekkel és felhasználói
berendezésekkel kapcsolatos rendkívüli események bekövetkezésének körülményeit és a hasonló esetek
megelőzése érdekében intézkedik. (2) A Hatóság a felhasználó csatlakozó vezetékét és a felhasználói berendezés – kivéve a 70 kW együttes hőterhelést
meghaladó gázfelhasználó technológiát – létesítését és használatát a földgázelosztó bevonásával ellenőrizheti.
(3) A Hatóság az (1) bekezdés d) pontja szerinti ellenőrzés gyakoriságát a gázfelhasználó technológia vagy tevékenység
veszélyessége alapján határozza meg, és ellenőrzi, hogy a rendelet hatálya alá tartozó gázfelhasználó technológiák és
azok üzemeltetése megfelel-e az e rendelet szerint meghozott hatósági döntésben foglaltaknak, a jogszabályokban
előírt műszaki biztonsági követelménynek. (4) Amennyiben a Hatóság az ellenőrzés során a 70 kW együttes hőterhelést meghaladó gázfelhasználó technológia
további üzemelésre való alkalmatlanságát állapítja meg, a használatbavételi jóváhagyást visszavonja.
4. Csatlakozóvezeték, telephelyi vezeték, felhasználói berendezés létesítése, használatbavétele
5. § (1) A csatlakozóvezeték, a telephelyi vezeték, a felhasználói berendezés kiviteli tervét a településtervezési és az
építészeti-műszaki tervezési, valamint az építésügyi műszaki szakértői jogosultság szabályairól szóló 104/2006.
(IV. 28.) Korm. rendeletben meghatározott, az építmények gépészeti tervezés szakterületre tervezési jogosultsággal
rendelkező olyan tervező készítheti, aki a Magyar Mérnöki Kamara hivatalos tervezői névjegyzékében szerepel.
(2) A kivitelezési terv kivitelezésre való alkalmasságának megítélésére indított eljárás során a Hatóság részére benyújtott
kérelemhez mellékelni kell a kiviteli tervet és a földgázelosztó elutasító nyilatkozatát.
6. § (1) Meglévő gázfogyasztó készülék cseréje egyszerűsített eljárással az alábbi feltételek egyidejű fennállása esetén
végezhető: a) az új készülék legfeljebb 36 kW hőterhelésű,
b) az új készülék hőterhelése nem nagyobb a meglévő készülék hőterhelésénél,
c) a készülékcsere nem jár a fogyasztói gázvezeték cseréjével, átalakításával,
d) az új készülék besorolása: da) megegyezik a meglévő készülék besorolásával, a készülék elhelyezése a létesítéskor érvényes műszaki
biztonsági feltételeknek változatlanul megfelel, továbbá kéménybe kötött készülék esetében az új
gázfogyasztó készülék csak olyan egyedi, önálló égéstermék elvezető berendezésbe csatlakozik, ami
megfelel az új gázfogyasztó készülék gyártója által előírt követelményeknek; a kéményseprő-ipari
közszolgáltató megfelelő minősítésű nyilatkozata rendelkezésre áll arról az égéstermék-elvezető
rendszerről, amelyhez az új készülék csatlakozik, vagy db) ha az új készüléket kizárólag a készülék részeként tanúsított égéstermék-elvezető és égési levegő
hozzávezető rendszer elemeivel, a készülék gyártójának utasítása alapján szerelik, és a helyiséglevegőtől
független üzemmódban helyezik üzembe. (2) Az egyszerűsített gázkészülék cserét kizárólag az illetékes földgázelosztó, pébégáz fogyasztó készülékek esetében
a pébégáz forgalmazó minőségirányítási rendszerében előírtak alapján feljogosított gázszerelő végezheti.
(3) A (2) bekezdésben feljogosított gázszerelő rendelkezzen mestervizsgával és a gázszerelők engedélyezéséről és
nyilvántartásáról szóló rendelet szerinti műszaki biztonsági felülvizsgálói jogosultsággal.
(4) Az egyszerűsített gázkészülék cserét a Műszaki Biztonsági Szabályzat 5.3. pontjában előírtak szerint kell elvégezni és
a Műszaki Biztonsági Szabályzat 7.7. pontja szerinti szerelési nyilatkozat és bejelentő bizonylat megküldésével kell
a földgázelosztónak bejelenteni. 7. § (1) A felhasználó, a csatlakozóvezeték és a fogyasztói vezeték üzembe helyezését követően, a 70 kW együttes hőterhelést
meghaladó gázfelhasználó technológia műszaki biztonsági használatbavételének, átalakításának műszaki biztonsági
jóváhagyását kérelmezni köteles a Hatóságtól. (2) A kérelemhez mellékelni kell a gázfelhasználó technológia műszaki leírást, a kiviteli tervet, az 1. melléklet szerinti
tervezői nyilatkozatot. (3) A gázfelhasználó technológiák használatbavételét megelőzően a hatóság gáz-biztonságtechnikai ellenőrzés alapján
– a (4) bekezdés szerinti kivétellel – dönt a használatbavétel jóváhagyásáról.
(4) Nem szükséges a (3) bekezdés szerinti biztonság-technikai ellenőrzés, ha a gázfelhasználó technológiát, illetve az
annak részét képező gázfogyasztó készüléket annak gyártója, forgalmazója vagy ezek megbízottja szereli össze vagy
alakítja át és helyezi üzembe. (5) A gázfelhasználó technológiák első és átalakítás utáni ismételt használatbavételét megelőzően a hatóság hivatalból
vagy a felhasználó kérelmére elrendelheti egyszeri, legfeljebb hét hónapi időtartamra a próbaüzemeltetés
lefolytatását is, melynek során el kell végezni a jóváhagyás megalapozásához szükséges melegüzemi biztonsági
ellenőrzést. (6) A földgázelosztó és a telephelyi szolgáltató a csatlakozó vezeték, a fogyasztói vezeték üzembe helyezéséről,
átalakításáról, megszüntetéséről a Hatóságot tájékoztatja. 5. Üzemeltetés 8. § (1) A felhasználó köteles az e rendelet hatálya alá tartozó berendezést, technológiát rendeltetésszerű állapotban tartani,
rendeltetésszerűen üzemeltetni, a szükséges ellenőrzéseket és karbantartásokat a gyártói előírások alapján
rendszeresen elvégeztetni, a műszaki biztonsági előírásokat betartatni, valamint a Hatóság, a földgázelosztó
ellenőrzése során az ellenőrzés feltételeit biztosítani. (2) Ha a felhasználó az (1) bekezdésben foglalt tevékenysége során rendellenességet észlel, köteles minden szükséges
intézkedést megtenni. 9. § (1) A gázfelhasználó technológia kezelését az egyes ipari és kereskedelmi tevékenységek gyakorlásához szükséges
képesítésekről szóló 21/2010. (V. 14.) NFGM rendelet melléklet 2. táblázat 1. pontjában előírt képzettséggel rendelkező
kezelő végezheti. A gázfelhasználó technológia biztonságos üzemeltetését lehetővé tévő kezelők létszámát a helyi
adottságok figyelembevételével a felhasználónak kell meghatároznia és biztosítania.
(2) A gázfelhasználó technológiát üzemeltető felhasználónak a gyártó előírásait figyelembe véve üzemeltetési utasítást
kell készítenie, mely tartalmazza a gázfelhasználó technológia indítására, normál üzemmódjára, leállítására,
vészleállítására vonatkozó eljárásokat és az esetleg bekövetkező rendkívüli események esetében szükséges
teendőket, illetve köteles minden szükséges intézkedést megtenni a rendellenesség elhárítása érdekében.
10. § (1) A felhasználó köteles a gázfelhasználó technológia műszaki-biztonsági felülvizsgálatát az üzembe helyezés évét
követő első évben és ezt követően évente elvégeztetni.
(2) A műszaki-biztonsági felülvizsgálatot a gázszerelők engedélyezéséről és nyilvántartásáról szóló 30/2009. (XI. 26.)
NFGM 2. melléklet 3. pontja szerinti, műszaki biztonsági felülvizsgálatra jogosító engedéllyel rendelkező gázszerelő
végezheti. (3) A műszaki-biztonsági felülvizsgálat során az üzembe helyezéskor hatályos műszaki-biztonsági szabályoknak való
megfelelését, továbbá a biztonságos üzemeltetést befolyásoló feltételeket kell ellenőrizni.
(4) A műszaki-biztonsági felülvizsgálatról a Műszaki Biztonsági Szabályzat 7.9. pontjában meghatározott tartalommal
a felülvizsgálatot végző gázszerelőnek jegyzőkönyvet kell készíteni, és annak egy példányát a felhasználónak
igazolható módon át kell adni, egy példányát pedig a földgázelosztó részére 8 napon belül megküldeni.
A jegyzőkönyvet a felhasználó köteles a következő felülvizsgálatot követő 30 napig megőrizni. A földgázelosztó
a jegyzőkönyvet köteles nyilvántartani. 6. Eljárás rendkívüli esemény alkalmával
11. § (1) A csatlakozó vezetékkel, telephelyi vezetékkel és felhasználói berendezéssel kapcsolatos rendkívüli eseményeket
lakossági fogyasztó esetében a földgázelosztó, más esetben a felhasználó köteles a Hatóságnak haladéktalanul
bejelenteni, majd a bejelentést 24 órán belül írásban megerősíteni.
(2) A felhasználó köteles gondoskodni arról, hogy a rendkívüli esemény vizsgálatáig a helyszín érintetlen maradjon.
A földgázelosztó vagy a felhasználó rendkívüli esemény esetében köteles minden olyan intézkedést megtenni, amely
a veszélyeztetést és a kár mértékét a legkisebbre korlátozza. Ezek során az emberi élet vagy testi épség, továbbá
jelentős érték megóvása érdekében engedélyt adhat a helyszín megváltoztatására, ez esetben a helyszínről rajzot
vagy fényképfelvételt kell készíteni. A tárgyi bizonyítékul szolgáló eszközöket meg kell őriznie.
(3) A Hatóság hivatalból kivizsgálja a berendezéssel, létesítménnyel folytatott tevékenység során bekövetkezett
rendkívüli eseményt. A Hatóság a vizsgálatra bizottságot alakíthat. A bizottsági munkát a Hatóságnak a vizsgálatra
kijelölt képviselője irányítja. A hatósági vizsgálat nem érinti a felhasználónak vagy az egyetemes szolgáltatónak más
jogszabályban előírt vizsgálati kötelezettségét. (4) A rendkívüli esemény kivizsgálását a bejelentés után haladéktalanul meg kell kezdeni.
(5) Ha a rendkívüli eseménnyel kapcsolatban büntetőeljárás is indult, a Hatóságnak a vizsgálatot ettől függetlenül le kell
folytatnia, és a két eljárás során szükségessé váló együttműködést biztosítania kell.
(6) A Hatóság az eljárás során, a vizsgálat befejezése előtt is megtilthatja, korlátozhatja, engedélyhez kötheti
a berendezés, létesítmény használatát és megszabhatja az újrahasználatbavétel feltételeit.
(7) A Hatóság a vizsgálat lezárásakor megállapítja a rendkívüli esemény okát és körülményeit.
(8) A Hatóság a rendkívüli eseménnyel összefüggésben a) bűncselekmény alapos gyanúja esetén büntetőfeljelentést tesz;
b) szabálysértés esetén az illetékes szabálysértési hatóságnál szabálysértési eljárást kezdeményez.
7. Műszaki biztonsági követelmények 12. § (1) A rendelet hatálya alá tartozó csatlakozó vezetékeket, telephelyi vezetéket, felhasználói berendezéseket,
technológiákat úgy kell megtervezni, létesíteni, telepíteni, üzembe helyezni, üzemeltetni és rendszeresen
karbantartani, hogy az megfeleljen a Műszaki Biztonsági Szabályzatban meghatározott műszaki biztonsági
követelményeknek. (2) A Műszaki Biztonsági Szabályzatban foglalt egyes műszaki előírásoktól, a hivatkozott szabványoktól a tervező eltérhet,
ha a Műszaki Biztonsági Szabályzat 3.1.2. pontja alapján igazolja a Hatóság előtt, hogy a Műszaki Biztonsági Szabályzat
előírásai szerint elérhető műszaki biztonsági szintet más módon is biztosítani tudja. A megfelelő műszaki biztonsági
szint eléréséről, fenntartásáról a tervezőnek, a kivitelezőnek, a berendezés üzemeltetőjének a hatósági eljárás során
írásban nyilatkoznia kell. 13. § E rendeletben hivatkozott vagy e rendelet hatálya alá tartozó tevékenység során alkalmazott szabványokat a nemzeti
szabványosításról szóló törvényben foglaltak szerint kell alkalmazni. 8. A Műszaki Biztonsági Szabályzat, továbbá a Gázipari Műszaki Szakbizottság működése és feladatai
14. § (1) A Műszaki Biztonsági Szabályzat célja, hogy az e rendelet hatálya alá tartozó berendezések, technológiák tervezése,
létesítése, használatbavétele, üzemeltetése, cseréje, átalakítása, javítása, áthelyezése, felülvizsgálata és
megszüntetése során betartandó, a megfelelő biztonsággal és megbízhatósággal kapcsolatos műszaki
követelményeket meghatározza. (2) A Műszaki Biztonsági Szabályzat módosításának előzetes szakmai egyeztetését a Gázipari Műszaki Szakbizottság
(a továbbiakban: Szakbizottság) végzi. A Szakbizottság a Műszaki Biztonsági Szabályzatot szükség szerinti
gyakorisággal, de legalább évente felülvizsgálja, és véleményezi a Szakbizottsághoz beérkezett módosítási
javaslatokat. A Műszaki Biztonsági Szabályzat felülvizsgálatára vagy módosítására vonatkozó javaslatát
a Szakbizottság az iparügyekért felelős miniszter részére megküldi.
(3) A Szakbizottság összetételét a Hivatal főigazgatójának javaslatára az iparügyekért felelős miniszter határozza meg.
A szakbizottsági tagokat az iparügyekért felelős miniszter a Hivatal főigazgatójának javaslatára öt év időtartamra bízza
meg. (4) A Szakbizottság maga dolgozza ki működési szabályzatát és tagjai közül 5 év időtartamra megválasztja a Szakbizottság
elnökét. A titkársági feladatok ellátásáról a Hivatal gondoskodik.
9. Záró rendelkezések 15. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő 30. napon lép hatályba.
(2) Hatályát veszti a gáz csatlakozó vezetékekre és fogyasztói berendezésekre vonatkozó műszaki- biztonsági előírásokról
szóló 11/2004. (II. 13.) GKM rendelet, valamint az ipari és mezőgazdasági gázfogyasztó készülékek megfelelőségének
tanúsítási, illetve jóváhagyási rendjére és forgalomba hozatalára vonatkozó szabályokról szóló 13/2004. (II. 13.)
GKM rendelet. (3) A Hatóság által e rendelet hatálybalépését megelőzően kiadott hatósági engedélyekkel megszerzett jogosultság az
e rendelet szerinti engedélyezési eljárás lefolytatása nélkül gyakorolható.
(4) A gáz csatlakozó vezetékekre és fogyasztói berendezésekre vonatkozó műszaki-biztonsági előírásokról szóló 11/2004.
(II. 13.) GKM rendelet 10. § (3) bekezdése alapján a Gázipari Műszaki Szakbizottságba delegált tagok megbízása
2013. szeptember 1-jével megszűnik. (5) E rendelet tervezetének a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás és az
információs társadalom szolgáltatásaira vonatkozó szabályok megállapításáról szóló – a 98/48/EK európai parlamenti
és tanácsi irányelvvel módosított –, 1998. június 22-i 98/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 8–10. cikkében
előírt egyeztetése megtörtént. Dr. Matolcsy György s. k.,
nemzetgazdasági miniszter


text:
151/2010. (V. 7.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére dr. Marton Béla rendkívüli
és meghatalmazott nagykövetet megbízom a Magyar Köztársaság tripoli nagykövetségének vezetésével.
Budapest, 2009. december 9. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
501/2013. (XII. 12.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés f )  pontja, illetve a  Magyarország címerének és zászlajának használatáról, valamint állami
kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18. § (1) bekezdése alapján – a miniszterelnök előterjesztésére –
a magyar–lengyel történelmi és tudományos kapcsolatok ápolása terén végzett munkája elismeréseként
jan Ołdakowski, a Varsói Felkelés Múzeumának igazgatója részére,
Łukasz andrzej kamiński, a Nemzeti Emlékezet Intézetének elnöke részére,
paweł ukielski, a Varsói Felkelés Múzeumának igazgatóhelyettese részére,
a magyar–lengyel önkormányzati és kulturális kapcsolatok ápolása terén végzett munkája elismeréseként
janusz józef kotowski, Ostrolęka Város polgármestere részére a
MAGYAR ÉRDEMREND LOVAGKERESZTJE
polgári tagozata; a magyar–lengyel történelmi és tudományos kapcsolatok ápolása terén végzett munkája elismeréseként
andrzej mietkowski, a Lengyel Közszolgálati Rádió honlapjának főszerkesztője részére,
a magyar–lengyel kulturális és tudományos kapcsolatok ápolása terén végzett munkája elismeréseként
anna piekarska, a Nemzeti Emlékezet Intézete Közoktatási Főosztályának helyettes vezetője részére,
a magyar–lengyel kulturális kapcsolatok ápolása, valamint a  magyar múzeumokkal való szakmai és művészeti
együttműködés kiépítése terén végzett munkája elismeréseként
marek zalewski, a Varsói Állami Régészeti Múzeum főmuzeológusa részére,
maria samsel, az Ostrołękai Városi Múzeum igazgatója részére,
a magyar kultúra lengyelországi népszerűsítése terén végzett munkája elismeréseként
maria zawada-bilik, a Tarnówi Városi Hivatal Promóciós Osztályának igazgatója részére,
a magyar–lengyel barátság eszméjének ápolása, valamint a  magyar kultúra értékeinek terjesztése terén végzett
tevékenysége elismeréseként
małgorzata zięba-szmaglińska, a gdański 50-es számú általános iskola német és eszperantó nyelvtanára részére a
MAGYAR ARANY ÉRDEMKERESZT
polgári tagozata; a magyar–lengyel kulturális kapcsolatok ápolása terén végzett munkája elismeréseként
witold edmund fizyta, a Nowy Świat Egyesület titkárságának vezetője részére a
MAGYAR EZÜST ÉRDEMKERESZT
polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2013. november 25.
áder jános s. k.,
 köztársasági elnök


text:
39/2014. (V. 30.) HM utasítása a Magyar Honvédség Informatikai Szabályzatának kiadásáról.
A honvédelemről és a  Magyar Honvédségről, valamint a  különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló 2011.  évi
CXIII.  törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet 2.  § (5)  bekezdése alapján
a következő utasítást adom ki:
1. § Az utasítás hatálya a  Honvédelmi Minisztériumra, a  honvédelmi miniszter (a továbbiakban: miniszter) közvetlen
irányítása alá tartozó központi hivatalokra, a miniszter közvetlen alárendeltségébe tartozó szervezetekre, a Magyar
Honvédség katonai szervezeteire és a Katonai Nemzetbiztonsági Szolgálatra terjed ki.
2. § Az utasítás 1. mellékleteként kiadom a Magyar Honvédség Informatikai Szabályzatát.
3. § Ez az utasítás a közzétételét követő nyolcadik napon lép hatályba.
Dr. Hende Csaba s. k.,
 honvédelmi miniszter


text:
1462/2013. (VII. 24.) Korm. határozata a Magyarország Kormánya és Guernsey Kormánya között az adóügyi információcseréről szóló Egyezmény szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány
 1. egyetért a Magyarország Kormánya és Guernsey Kormánya között az adóügyi információcseréről szóló Egyezmény
(a továbbiakban: Egyezmény) bemutatott szövegével;
 2. felhatalmazza a nemzetgazdasági minisztert vagy az általa kijelölt személyt az Egyezmény bemutatott szövegének
– a megerősítés fenntartásával történő – végleges megállapítására;
 3. felhívja a külügyminisztert, hogy az Egyezmény szövegének végleges megállapításához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki;
 4. elfogadja az  Egyezmény kihirdetéséről szóló törvénytervezetet, és elrendeli az  Egyezmény szövegének végleges
megállapítását követően annak az Országgyűléshez történő benyújtását. A Kormány a törvényjavaslat előadójának
a nemzetgazdasági minisztert jelöli ki.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
357/2016. (IX. 27.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízás alóli felmentéséről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés b) pontja alapján – a külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére – Klein
András rendkívüli és meghatalmazott nagykövetet – érdemei elismerése mellett – felmentem Magyarország szófiai
nagykövetségének a vezetésére kapott megbízása alól.
Budapest, 2016. április 1. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
703/B/2010. AB végzés.  Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
v é g z é s t: Az Alkotmánybíróság a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény 269/C. §-a alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványa alapján indult eljárást megszünteti.
1. Az indítványozó a Büntető Törvénykönyvről szóló
1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: Btk.) 269/C. §-a al
kotmányellenességének megállapítása és megsemmisítése
iránt fordult az Alkotmánybírósághoz. A holokauszt nyilvános tagadása bűncselekményét a Btk.-t módosító
2010. évi XXXVI. törvény 1. §-a iktatta be a törvénybe
2010. április 10-i hatállyal.
Az indítványozó álláspontja szerint az új bűncselekményi tényállás nem felel meg az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében normatívan meghatározott jogállamiságból levezethető jogbiztonság követelményeinek, sérti az Alkotmány 61. § (1) bekezdésében biztosított szabad véleménynyilvánítás alapjogát, továbbá a 70/G. §-át, amely szerint a
Magyar Köztársaság tiszteletben tartja és támogatja a tudományos és művészeti élet szabadságát, a tanszabadságot
és a tanítás szabadságát, tudományos igazságok kérdésében dönteni, kutatások tudományos értékét megállapítani
kizárólag a tudomány művelői jogosultak. A tényállás
– mindezekre tekintettel – ellentétes az Alkotmány 8. §
(2) bekezdésével is.
2. Az indítvány benyújtását követően a támadott rendelkezés helyébe a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi
IV. törvényt módosító 2010. évi LVI. törvény 7. §-a új alcímet és új tényállást iktatott be. A módosítás a törvény
8. §-ának megfelelően 2010. július 23. napján lépett hatályba.
A jogszabályváltozásra tekintettel az Alkotmánybíróság nyilatkozat tételére hívta fel az indítványozót, aki a felhívásnak a megadott határidőben nem tett eleget.
3. Az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 20. §-a szerint az Alkotmánybíróság az arra jogosult indítványa alapján jár el – és
főszabályként – csak a hatályban lévő jogszabály alkotmányosságát vizsgálja. Ez alól kivétel lehet, ha az eljárás az
Abtv. 38. §-a alapján bírói kezdeményezés, vagy a 48. §-a
alapján alkotmányjogi panasz tárgyában folyik. [10/1992.
(II. 25.) AB határozat, ABH 1992, 72, 76.; 335/B/1990.
AB határozat, ABH 1990, 261, 262.] Ugyancsak sor kerül
a hatályon kívül helyezett rendelkezések érdemi vizsgálatára akkor is, ha az indítványozó által támadott jogszabály
az új jogszabályban is változatlan tartalommal jelenik
meg. Amennyiben az időközben hatályát vesztett jogszabály helyébe lépő új jogszabály – azonos jogi környezetben – szintén tartalmazza a vitatott normát, az Alkotmánybíróság az eljárást az új rendelkezés tekintetében folytatja
le. (137/B/1991. AB határozat, ABH 1992, 456, 457.;
157/B/2003. AB határozat, ABH 2008, 1921, 1922.)
A jelen esetben az indítvány elbírálásának egyik feltétele sem áll fenn, annak indokolása szorosan kapcsolódott a
holokauszt tagadásának tényállási eleméhez. Ezért az Alkotmánybíróság az eljárást – az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször
módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.)
Tü. határozat (ABK 2009. január, 3.) 31. § a) pontja alapján – megszüntette.
Budapest, 2010. október 12. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
62/2013. (XI. 28.) BM rendelete a polgárőrök formaruhával történő ellátásának szabályáról, valamint a formaruha és a fényvisszaverő mellény jellemzőinek meghatározásáról.
A polgárőrségről és a  polgárőri tevékenység szabályairól szóló 2011.  évi CLXV.  törvény 28.  § c) és e)  pontjában kapott
felhatalmazás alapján, az  egyes miniszterek, valamint a  Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló
212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 37. § n) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § (1) A polgárőr a feladata ellátása során az 1. mellékletben meghatározott – a (2) bekezdés szerint összeállított műszaki
leírás alapján kialakított – formaruhát és fényvisszaverő mellényt köteles viselni.
(2) A  formaruha, valamint a  fényvisszaverő mellény gyártásához szükséges műszaki leírást az  Országos Polgárőr
Szövetség (a továbbiakban: OPSZ) javaslatára a rendészetért felelős miniszter állítja össze. A műszaki leírást az OPSZ
tartja nyilván.
(3) A  polgárőr részére kiadott 1.  mellékletben meghatározott cikkekből álló formaruha és a  fényvisszaverő mellény
a polgárőr egyesület tulajdona.
(4) A  formaruhának a  2.  mellékletben, valamint a  műszaki leírásban meghatározottaktól való eltérést okozó
megváltoztatása és – a testhez igazítást kivéve – átalakítása nem megengedett.
(5) A polgárőr köteles a formaruha és a fényvisszaverő mellény megőrzésére, rendeltetésszerű használatára.
 (6) A  formaruha és a  fényvisszaverő mellény használatból kivonása (a  továbbiakban: selejtezése) esetén
a  „POLGÁRŐRSÉG” felirattal ellátott formaruha vagy fényvisszaverő mellény polgári célra történő további
felhasználása tilos.
2. § (1) A  polgárőr írásban nyilatkozik az  1.  mellékletben meghatározott formaruha cikkek és fényvisszaverő mellény
igényéről.
(2) A polgárőr egyesület a polgárőr által ellátandó feladatok figyelembevételével biztosítja a megfelelő formaruhát és
fényvisszaverő mellényt.
(3) A  polgárőr egyesület a  tagjait értesíti a  formaruha és a  fényvisszaverő mellény átvételének időpontjáról és
helyszínéről.
(4) A  polgárőr egyesületnek az  általa kiadott formaruháról és fényvisszaverő mellényről külön nyilvántartást kell
vezetnie.
(5) A (4) bekezdésben meghatározott nyilvántartásban fel kell tüntetni a formaruha és a fényvisszaverő mellény
a) mennyiségét és értékét,
b) átvételének és leadásának időpontját,
c) selejtezésének időpontját.
3. § (1) A  formaruha vagy a  fényvisszaverő mellény megrongálódását, megsemmisülését, elvesztését a  polgárőrnek
haladéktalanul írásban jelentenie kell a polgárőr egyesületnél.
(2) A formaruha vagy a fényvisszaverő mellény javításáról, pótlásáról a polgárőr egyesület gondoskodik.
 (3) A formaruha vagy a fényvisszaverő mellény tisztíttatása, mosatása, karbantartása a polgárőr kötelessége.
 (4) A  selejtezést a  formaruhát vagy a  fényvisszaverő mellényt kiadó polgárőr egyesületnek kell végeznie, ha
a formaruha vagy a fényvisszaverő mellény a polgárőri feladatok ellátásához nem alkalmas.
4. § (1) A  polgárőrnek a  polgárőr egyesületi tagsága megszűnésével egyidejűleg tételes elszámolási kötelezettsége
keletkezik a polgárőr egyesülettel szemben a részére kiadott formaruha és fényvisszaverő mellény tekintetében.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott elszámolást követően a formaruha és fényvisszaverő mellény újra kiadható.
5. § (1) Ha a formaruha vagy a fényvisszaverő mellény beszerzésére a polgárőrségről és a polgárőri tevékenység szabályairól
szóló 2011.  évi CLXV.  törvény 26.  § (5)  bekezdése alapján kerül sor, a  formaruhát és a  fényvisszaverő mellényt
a területi polgárőr szövetség, a polgárőr egyesület vagy a polgárőr az OPSZ útján szerezheti be.
(2) Az  (1)  bekezdés szerinti beszerzésről az  OPSZ-t tájékoztatni kell. A  beszerzésekről az  OPSZ – személyes adatokat
nem tartalmazó – nyilvántartást vezet.
6. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Dr. Pintér Sándor s. k.,
 belügyminiszter


text:
1088/2008. (XII. 30.) Korm. határozata a szakhatósági közreműködések felülvizsgálatából eredő további feladatokról.
A Kormány a piaci és nem piaci szereplők adminisztratív terhei csökkentése – a szakhatósági közreműködések
felülvizsgálata alapján elfogadott jogszabály-módosításokkal – elérni kívánt szintje fenntartásának az érdekében,
valamint a felülvizsgálatból eredő további egyszerűsítési
intézkedések végrehajtására a következőkről határoz:
1. A szakhatósági közreműködések felülvizsgálatának elvei alapján felül kell vizsgálni a korkedvezmény-biztosítási
járulék megfizetése alól történő mentesítés eljárási szabályairól szóló 342/2007. (XII. 19.) Korm. rendelet szerinti eljárásban közreműködő szakhatóságok rendszerét.
Felelős: szociális és munkaügyi miniszter
igazságügyi és rendészeti miniszter
egészségügyi miniszter
közlekedési, hírközlési és energiaügyi
miniszter
nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter Határidő: 2009. augusztus 1.
2. Meg kell szüntetni vagy bejelentési eljárássá kell átalakítani a halászati vízterületté nyilvánítás iránti eljárást.
Felelős: földművelésügyi és vidékfejlesztési
miniszter Határidő: 2009. augusztus 1.
3. Felül kell vizsgálni – és ahol szükséges ki kell egészíteni – a Honvéd Vezérkar főnöke építésügyi és létesítési
eljárásokban való szakhatósági közreműködései során
vizsgált részletes anyagi jogi szabályokat.
Felelős: honvédelmi miniszter
nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter
Határidő: 2009. augusztus 1. 4. Az építési beruházások megvalósításának elősegítését szolgáló gyorsítási program keretében – a sajátos építményfajtákra és a műemlékekre is kiterjedően – előterjesztést kell benyújtani a Kormány részére
a) az építésügyi hatósági és szakhatósági eljárások egységes rendszerének kialakításához,
b) új eljárási, bejelentési formák bevezetéséhez, c) az építésügyi hatósági engedélyezésre irányuló és
ahhoz kapcsolódó eljárások közreműködő hatóság útján
történő lefolytatásához,
d) az építésügyi hatósági eljárásokhoz szükséges szakhatósági közreműködés, a különböző engedély- és bejelentésfajtákhoz szükséges mellékletek és azok tartalmának
további egyszerűsítéséhez
szükséges jogszabály-módosításokról.
Felelős: nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter
az érintett miniszterekkel együttműködve
Határidő: 2009. április 16. 5. A feladatkörrel rendelkező miniszterek vizsgálják
meg, hogy az építtetők, beruházók és eljáró hatóságok érdekében – különösen eljárási hatáskörök és szakhatósági
hatáskörök, valamint a településrendezési eszközök tartalmi követelményei és egyeztetési eljárása felülvizsgálatával – az építésügyi hatósági engedélyhez kötött tevékenységek körében hogyan csökkenthetőek a leghatékonyabban az eljárási terhek és az eljárások időigénye, ideértve a
jogorvoslati időigényt is:
a) a termőföld minőségi és mennyiségi védelme,
b) a telekalakítás,
c) a kisajátítás,
d) a régészeti feltárás, valamint
e) a környezeti hatásvizsgálat
tekintetében, és a vizsgálat eredményétől függően tegyenek javaslatot a szükséges jogszabály-módosításokra.
Felelős: nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter
igazságügyi és rendészeti miniszter
földművelésügyi és vidékfejlesztési
miniszter
környezetvédelmi és vízügyi miniszter
oktatási és kulturális miniszter
Határidő: 2009. április 16. 6. Valamennyi engedélyezési eljárásban felül kell vizsgálni a közművek hozzájárulói nyilatkozatára, valamint a
közművekkel történő egyeztetésre vonatkozó szabályok
szükségességét.
Felelős: nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter
közlekedési, hírközlési és energiaügyi
miniszter
környezetvédelmi és vízügyi miniszter Határidő: 2009. október 1.
7. Meg kell teremteni annak a feltételeit, hogy abban az
esetben, ha a szakhatóság bevonása feltételeinek fennállása az eljáró hatóság rendelkezésére álló adatokból nem állapítható meg egyértelműen,
a) a szakhatóság adott ügyre vonatkozóan – a rendelkezésre álló nyilvántartások és más adatok alapján – rövid úton
adjon tájékoztatást a bevonás feltételének fennállásáról,
Felelős: oktatási és kulturális miniszter
honvédelmi miniszter Határidő: 2009. március 1.
b) a szakhatósági bevonás feltételei fennállásának megál
lapításához szükséges adatok és nyilvántartások az interneten, bárki számára ingyenesen hozzáférhetőek legyenek,
Felelős: oktatási és kulturális miniszter
Határidő: 2009. április 1.
c) a szakhatósági bevonás feltételei fennállásának megállapításához szükséges adatok az ingatlan-nyilvántartásban naprakészen, teljes körűen hozzáférhetőek legyenek.
Felelős: oktatási és kulturális miniszter
földművelésügyi és vidékfejlesztési
miniszter
Határidő: 2010. március 1. 8. Meg kell vizsgálni annak a lehetőségét és az adminisztratív terhekre várhatóan gyakorolt hatását, hogy a
szakhatósági közreműködések egyes eljárásokban felválthatóak-e vagyonkezelői hozzájárulással.
Felelős: igazságügyi és rendészeti miniszter
az érintett miniszterekkel együttműködve
Határidő: 2009. második félév 9. A szakhatósági felülvizsgálattal érintett valamennyi
eljárásra vonatkozóan felül kell vizsgálni a szakhatóság által elbírálandó szakkérdések anyagi jogi hátterét, és javaslatot kell tenni az esetleg szükségessé váló jogszabály-módosításokra.
Felelős: ágazati szabályozásért felelős miniszterek
Határidő: 2009. március 1.
10. Szakhatósági felülvizsgálattal érintett valamennyi
eljárásra vonatkozóan felül kell vizsgálni a hatósági eljárásért és a szakhatósági eljárásért fizetendő díjakról rendelkező jogszabályokat, és szükség esetén gondoskodni kell
az érintett jogszabályok módosításáról, a feleslegessé váló
díjtételek deregulációjáról.
Felelős: a díjat szabályozó jogszabály előkészítéséért
felelős miniszter
pénzügyminiszter
Határidő: 2009. március 1-jei hatálybalépéssel A miniszterelnök helyett:
Kiss Péter s. k.,
a Miniszterelnöki Hivatalt vezető miniszter