text:
2016. IV. törvény a Magyarország Kormánya és az Iráni Iszlám Köztársaság Kormánya között a jövedelem- és a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról szóló Megállapodás kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés e törvénnyel felhatalmazást ad a Magyarország Kormánya és az Iráni Iszlám Köztársaság Kormánya
között a  jövedelem- és a  vagyonadók területén a  kettős adóztatás elkerüléséről és az  adóztatás kijátszásának
megakadályozásáról szóló Megállapodás (a továbbiakban: Megállapodás) kötelező hatályának elismerésére.
2. § Az Országgyűlés a Megállapodást e törvénnyel kihirdeti.
3. § A Megállapodás hiteles magyar és angol nyelvű szövege a következő:
„MEGÁLLAPODÁS MAGYARORSZÁG KORMÁNYA ÉS AZ IRÁNI ISZLÁM KÖZTÁRSASÁG KORMÁNYA
KÖZÖTT A JÖVEDELEM- ÉS A VAGYONADÓK TERÜLETÉN A KETTŐS ADÓZTATÁS ELKERÜLÉSÉRŐL ÉS AZ
ADÓZTATÁS KIJÁTSZÁSÁNAK MEGAKADÁLYOZÁSÁRÓL
Magyarország Kormánya és az Iráni Iszlám Köztársaság Kormánya,
attól az  óhajtól vezérelve, hogy Megállapodást kössenek a  kettős adóztatás elkerüléséről és az  adóztatás
kijátszásának megakadályozásáról a jövedelem- és vagyonadók területén,
az alábbiak szerint állapodtak meg: 1. Cikk
A megállapodás hatálya alá tartozó személyek
Ezen Megállapodás azokra a  személyekre terjed ki, akik az  egyik vagy mindkét Szerződő Államban belföldi
illetőségűek.
2. Cikk
A megállapodás hatálya alá tartozó adók
1. Ezen Megállapodás azokra a jövedelem- és vagyonadókra terjed ki, amelyeket az egyik Szerződő Állam vagy annak
helyi hatóságai vetnek ki, a beszedés módjára való tekintet nélkül.
A törvényt az Országgyűlés a 2016. március 1-i ülésnapján fogadta el.
2. Jövedelem- és vagyonadóknak tekintendők mindazok az  adók, amelyeket a  teljes jövedelem vagy teljes vagyon,
illetve a  jövedelem vagy vagyon részei után vetnek ki, beleértve az  ingó vagy ingatlan vagyon elidegenítéséből
származó nyereség utáni adókat, a  vállalkozások által fizetett bérek vagy fizetések teljes összege utáni adókat,
valamint a tőke értéknövekedésének adóját.
3. Azok a jelenleg létező adók, amelyekre a Megállapodás különösen kiterjed:
(a) az Iráni Iszlám Köztársaság esetében:
 (i)  jövedelemadók:
    – az ingatlan jövedelemadó;
    – a mezőgazdaságból származó jövedelem adója;
    – a bérjövedelem adója;
    – a be nem jegyzett magánszemélyek vállalkozási jövedelmének adója;
    – a jogi személyek nyereségének adója; és
    – az eseti jövedelem adója;
 (ii)  vagyonadó.
(b) Magyarország esetében:
 (i) jövedelemadók:
   – a személyi jövedelemadó; és
   – a társasági adó;
 (ii)  vagyonadók:
    – a telekadó; és
    – az építményadó.
4. A  Megállapodás kiterjed minden olyan azonos vagy lényegét tekintve hasonló adóra is, amelyet a  Megállapodás
aláírása után a jelenleg létező adók mellett vagy azok helyett vezetnek be. A Szerződő Államok illetékes hatóságai
értesítik egymást a vonatkozó adójogszabályaikban végrehajtott bármely lényeges változásról.
3. Cikk
Általános meghatározások 1. Ezen Megállapodás alkalmazásában, ha a szövegösszefüggés mást nem kíván:
(a) az „Iráni Iszlám Köztársaság” kifejezés az  Iráni Iszlám Köztársaság szuverenitása és/vagy joghatósága alatti
területet jelenti;
(b) a „Magyarország” kifejezés Magyarország területét jelenti a  nemzetközi joggal összhangban lévő magyar
jogszabályok által meghatározottaknak megfelelően;
(c) az  „egyik Szerződő Állam” és a  „másik Szerződő Állam” kifejezés Magyarországot vagy az  Iráni Iszlám
Köztársaságot jelenti a szövegösszefüggésnek megfelelően;
(d) a  „társaság” kifejezés bármely jogi személyt vagy egyéb olyan jogalanyt jelent, ami az  adóztatás
szempontjából a jogi személyekkel azonos módon kezelendő;
(e) a  „személy” kifejezés magában foglalja a  természetes személyt, a  társaságot és bármely más személyi
egyesülést;
(f ) a „vállalkozás” kifejezés bármely üzleti tevékenység végzésére vonatkozik;
(g) az „egyik Szerződő Állam vállalkozása” és „a másik Szerződő Állam vállalkozása” kifejezések az egyik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személy, illetve a  másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által
folytatott vállalkozást jelentik;
(h) a „nemzetközi forgalom” kifejezés az  egyik Szerződő Állam vállalkozása által üzemeltetett hajó, légi jármű
vagy közúti és vasúti jármű igénybevételével végzett bármilyen szállítást jelent, kivéve, ha a  hajót, a  légi
járművet vagy közúti és vasúti járművet kizárólag a másik Szerződő Államban lévő helyek között üzemeltetik;
(i) az „illetékes hatóság” kifejezés a következőt jelenti:
(i) az Iráni Iszlám Köztársaság esetében a Gazdasági- és Pénzügyminisztert vagy meghatalmazott képviselőjét;
(ii) Magyarország esetében az adópolitikáért felelős Minisztert vagy meghatalmazott képviselőjét;
(j) az „állampolgár” kifejezés, az egyik Szerződő Állam vonatkozásában, a következőt jelenti:
(i) bármely természetes személyt, aki annak a Szerződő Államnak az állampolgárságával rendelkezik; és
(ii) bármely jogi személyt, személyegyesítő társaságot, egyesülést vagy egyéb olyan jogalanyt, amely ezt
a jogállását abban a Szerződő Államban hatályos jogszabályokból nyeri;
(k) az „üzleti tevékenység” kifejezés magában foglalja a szabad foglalkozás vagy más önálló jellegű tevékenység
bármely személy általi végzését.
2. A Megállapodásnak az egyik Szerződő Állam által bármely időpontban történő alkalmazásánál a Megállapodásban
meghatározás nélkül szereplő kifejezéseknek – ha a  szövegösszefüggés mást nem kíván – olyan jelentésük van,
mint amit ennek az  államnak a  jogszabályaiban abban az  időpontban jelentenek azokra az  adókra vonatkozóan,
amelyekre a  Megállapodás alkalmazást nyer; ennek az  államnak az  adójogszabályaiban foglalt meghatározások
az irányadók ennek az államnak az egyéb jogszabályaiban foglalt meghatározásokkal szemben.
4. Cikk
Belföldi illetőségű személy 1. Ezen Megállapodás alkalmazásában az  „egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy” kifejezés olyan
személyt jelent, aki ennek a  Szerződő Államnak a  jogszabályai szerint lakóhelye, székhelye, bejegyzési helye,
üzletvezetési helye vagy bármely más hasonló ismérv alapján adóköteles, beleértve az államot vagy annak bármely
helyi hatóságát. Ez  a  kifejezés azonban nem foglalja magában azokat a  személyeket, akik ebben az  államban
kizárólag az ebben az államban lévő forrásokból származó jövedelem vagy az ott lévő vagyon alapján adókötelesek.
2. Amennyiben egy természetes személy az  1. bekezdés rendelkezései értelmében mindkét Szerződő Államban
belföldi illetőségű, helyzetét az alábbiak szerint kell meghatározni:
(a) csak abban az  államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben állandó lakóhellyel rendelkezik;
amennyiben mindkét államban rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az államban tekintendő belföldi
illetőségűnek, amellyel személyi és gazdasági kapcsolatai szorosabbak (a létérdekek központja);
(b) amennyiben nem határozható meg, hogy melyik államban van létérdekeinek a  központja, vagy ha egyik
államban sem rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az  államban tekintendő belföldi illetőségűnek,
amelyben szokásos tartózkodási helye van;
(c) amennyiben mindkét államban van szokásos tartózkodási helye, vagy egyikben sincs, csak abban
az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelynek állampolgára;
(d) amennyiben egyik Államnak sem állampolgára, és/vagy az  előző bekezdések alapján egyik Szerződő
Államban sem tekinthető belföldi illetőségűnek, akkor a  Szerződő Államok illetékes hatóságai kölcsönös
egyetértéssel rendezik a kérdést.
3. Amennyiben az  1. bekezdés rendelkezései értelmében valamely nem természetes személy mindkét Szerződő
Államban belföldi illetőségű, csak abban az  államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben tényleges
üzletvezetésének helye található. Ha a  személy belföldi illetőségének állama, mint olyan, nem határozható meg,
a  Szerződő Államok illetékes hatóságai kölcsönös egyetértéssel rendezik a  kérdést. Ilyen egyetértés hiányában
az  ilyen személy nem jogosult az  ezen Megállapodás szerinti adókönnyítésre vagy adómentességre, csak addig
a mértékig és olyan módon, amilyenben a Szerződő Államok illetékes hatóságai megállapodnak.
5. Cikk
Telephely 1. Ezen Megállapodás alkalmazásában a „telephely” kifejezés olyan állandó üzleti helyet jelent, amelyen keresztül
a vállalkozás üzleti tevékenységét egészben vagy részben kifejti.
2. A „telephely” kifejezés magában foglalja különösen:
(a) az üzletvezetés helyét;
(b) a fióktelepet;
(c) az irodát;
(d) a gyártelepet;
(e) a műhelyt; és
(f ) a  bányát, az  olaj- és a  földgázkutat, a  kőfejtőt és a  természeti kincsek feltárására, kiaknázására vagy
kitermelésére szolgáló bármely más telepet.
 3. A  „telephely” kifejezés szintén magában foglalja az  építési területet, az  építkezési, szerelési vagy beszerelési
munkálatot és a hozzájuk kapcsolódó felügyeleti tevékenységeket, de csak ha 6 hónapnál tovább tart.
 4. E cikk előző rendelkezéseire tekintet nélkül nem minősül „telephelynek”:
(a) létesítmények használata kizárólag a vállalkozás javainak vagy áruinak raktározása vagy kiállítása céljára;
(b) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag raktározás vagy kiállítás céljára;
(c) készletek tartása a  vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag abból a  célból, hogy azokat egy másik
vállalkozás feldolgozza;
(d) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a  célra, hogy a  vállalkozás részére javakat vagy árukat
vásároljanak vagy információkat szerezzenek; (e) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy a vállalkozás részére bármilyen más előkészítő vagy
kisegítő jellegű tevékenységet folytassanak;
(f ) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a  célra, hogy az  (a)–(e)  pontokban említett tevékenységek
bármely kombinációját végezze, feltéve, hogy az  állandó üzleti helynek az  ilyen kombinációból származó
teljes tevékenysége előkészítő vagy kisegítő jellegű.
5. Tekintet nélkül az  1. és 2. bekezdések rendelkezéseire, ha egy személy – kivéve a  független képviselőt, akire
a 6. bekezdés rendelkezése alkalmazandó – egy vállalkozás számára tevékenykedik és az egyik Szerződő Államban
meghatalmazása van, amellyel ott rendszeresen él, arra, hogy a  vállalkozás nevében szerződéseket kössön, úgy
ez  a  vállalkozás telephellyel bírónak tekintendő ebben az  államban minden olyan tevékenység tekintetében,
amelyet ez a személy a vállalkozás részére kifejt, kivéve, ha az ilyen személy tevékenysége a 4. bekezdésben említett
tevékenységekre korlátozódik, amelyek, ha azokat egy állandó üzleti helyen keresztül fejtenék ki, az  említett
bekezdés rendelkezései értelmében nem tennék ezt az állandó üzleti helyet telephellyé.
6. Egy vállalkozást nem lehet úgy tekinteni, mintha annak az egyik Szerződő Államban telephelye lenne csupán azért,
mert tevékenységét ebben az  államban alkusz, bizományos vagy más független képviselő útján fejti ki, feltéve,
hogy ezek a  személyek rendes üzleti tevékenységük keretében járnak el. Mindazonáltal, amikor ezen képviselő
tevékenysége teljesen vagy majdnem teljesen annak a vállalkozásnak van alávetve, és az a vállalkozás és a képviselő
között a  kereskedelmi és pénzügyi kapcsolatokban kialakított vagy felállított feltételek eltérnek azoktól, amelyek
független vállalkozások között lettek volna kialakítva, ezen bekezdés tekintetében nem tekintendő független
képviselőnek.
7. Az  a  tény, hogy az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság olyan társaságot ellenőriz, vagy olyan
társaság ellenőrzése alatt áll, amely a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű, vagy üzleti tevékenységet fejt ki
ebben a másik államban (akár telephely útján, akár más módon), önmagában még nem teszi egyik társaságot sem
a másik telephelyévé.
6. Cikk
Ingatlan vagyonból származó jövedelem 1. Az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy a másik Szerződő Államban fekvő
ingatlan vagyonból szerez (beleértve a  mezőgazdaságból vagy az  erdőgazdálkodásból származó jövedelmet),
megadóztatható ebben a másik államban.
2. Az „ingatlan vagyon” kifejezésnek olyan jelentése van, amit annak a Szerződő Államnak jogszabályai szerint jelent,
amelyikben a  szóban forgó vagyon fekszik. Ez  a  kifejezés minden esetben magában foglalja az  ingatlan vagyon
tartozékának minősülő vagyont, az  állatállományt és a  mezőgazdaságban és az  erdőgazdálkodásban használatos
berendezéseket, azokat a  jogokat, amelyekre a  földtulajdonra vonatkozó magánjogi rendelkezések nyernek
alkalmazást, az  ingatlan vagyon haszonélvezeti jogát, valamint az  ásványlelőhelyek, források és más természeti
erőforrások, beleértve az olaj és a gáz, kitermelésének vagy kitermelési jogának ellenértékeként járó változó vagy
állandó kifizetésekhez való jogot; hajók, belvízi hajók és légi járművek nem tekintendők ingatlan vagyonnak.
3. Az  1. bekezdés rendelkezései ingatlan vagyon közvetlen használatából, bérbeadásából, vagy hasznosításának
bármely más formájából származó jövedelemre is alkalmazandók.
4. Az 1. és 3. bekezdés rendelkezései a vállalkozás ingatlan vagyonából származó jövedelemre is alkalmazandók.
7. Cikk
Vállalkozási nyereség 1. Az  egyik Szerződő Állam vállalkozásának nyeresége csak ebben az  államban adóztatható, kivéve, ha a  vállalkozás
a másik Szerződő Államban egy ott lévő telephelyen keresztül fejt ki üzleti tevékenységet. Amennyiben a vállalkozás
ily módon fejt ki üzleti tevékenységet, a  telephelynek a  2. bekezdés rendelkezéseinek megfelelően betudható
nyereség megadóztatható ebben a másik államban.
2. Az  e  cikk és a  22.  cikk alkalmazásában, az  egyik Szerződő Államban lévő, 1. bekezdésben meghatározott
telephelynek betudható nyereségnek azt a  nyereséget kell tekinteni, amelyet akkor érhetne el, különösen
a  vállalkozás más részeivel folytatott ügyleteiben, ha önálló és elkülönült vállalkozásként azonos vagy hasonló
tevékenységet végezne azonos vagy hasonló feltételek mellett, figyelembe véve a  vállalkozás által a  telephelyen
vagy a vállalkozás más részein keresztül elvégzett feladatokat, felhasznált eszközöket és vállalt kockázatokat.
3. Amennyiben az  egyik Szerződő Állam a  2. bekezdéssel összhangban megállapítja az  egyik Szerződő Állam
vállalkozása telephelyének betudható nyereséget, és ennek megfelelően megadóztatja a  vállalkozás olyan
nyereségét, amely a  másik államban adókötelezettség alá esett, a  másik állam, az  e  nyereséget terhelő kettős
adóztatás elkerülése érdekében a szükséges mértékben megfelelő kiigazítást tesz az erre a nyereségre számított adó
összegére vonatkozóan, amennyiben egyetért az előbb említett állam által tett kiigazítással. Az említett megfelelő
kiigazítás megtétele mindegyik Szerződő Állam hazai jogában foglalt időkorlátra vonatkozó rendelkezések
függvénye. Ennek a  kiigazításnak a  megállapításánál a  Szerződő Államok illetékes hatóságai szükség esetén
egyeztetnek egymással.
4. Amennyiben a  nyereség olyan jövedelemtételeket tartalmaz, amelyekkel ezen Megállapodás más cikkei külön
foglalkoznak, úgy azoknak a cikkeknek a rendelkezéseit e cikk rendelkezései nem érintik.
8. Cikk
Nemzetközi forgalom 1. Az  egyik Szerződő Állam vállalkozásának hajók, légi járművek vagy közúti és vasúti járművek nemzetközi
forgalomban történő üzemeltetéséből szerzett nyeresége csak ebben az államban adóztatható.
2. Az  1. bekezdés rendelkezései alkalmazandók azokra a  nyereségekre is, amelyek valamely poolban, közös
üzemeltetésben vagy nemzetközi üzemeltetésű szervezetben való részvételből származnak, de csak az ilyen módon
szerzett nyereségnek azon részére, amely a résztvevő közös üzemeltetésben képviselt részarányának tudható be.
9. Cikk
Kapcsolt vállalkozások 1. Amennyiben
(a) az  egyik Szerződő Állam vállalkozása közvetlenül vagy közvetve a  másik Szerződő Állam vállalkozásának
vezetésében, ellenőrzésében vesz részt vagy tőkéjében részesedik, vagy
(b) ugyanazok a  személyek közvetlenül vagy közvetve az  egyik Szerződő Állam vállalkozásának és a  másik
Szerződő Állam vállalkozásának vezetésében, ellenőrzésében vesznek részt vagy tőkéjében részesednek,
 és bármelyik esetben a  két vállalkozás egymás közötti kereskedelmi vagy pénzügyi kapcsolataiban olyan
feltételekben állapodik meg vagy olyan feltételeket szab, amelyek eltérnek azoktól, amelyekben független
vállalkozások egymással megállapodnának, úgy bármely nyereség, amelyet a vállalkozások egyike e feltételek
nélkül elért volna, de e  feltételek miatt nem ért el, beszámítható ennek a vállalkozásnak a nyereségébe, és
megfelelően megadóztatható.
2. Ha az egyik Szerződő Állam ezen állam valamely vállalkozásának a nyereségéhez olyan nyereséget számít hozzá – és
adóztat meg ennek megfelelően –, amelyet a másik Szerződő Állam vállalkozásánál megadóztattak ebben a másik
államban, és az  így hozzászámított nyereség olyan nyereség, amelyet az  elsőként említett állam vállalkozása ért
volna el, ha a  két vállalkozás olyan feltételekben állapodott volna meg, mint amelyekben független vállalkozások
egymással megállapodnának, úgy ez  a  másik állam megfelelően kiigazítja az  ilyen nyereségre ott kivetett adó
összegét, amennyiben egyetért az  elsőként említett állam által végrehajtott kiigazítással. Az  említett megfelelő
kiigazítás megtétele mindegyik Szerződő Állam hazai jogában foglalt időkorlátra vonatkozó rendelkezések
függvénye. Az  ilyen kiigazítás megállapításánál kellően figyelembe kell venni jelen Megállapodás egyéb
rendelkezéseit, és a Szerződő Államok illetékes hatóságai szükség esetén egyeztetnek egymással.
10. Cikk
Osztalék 1. Az  osztalék, amelyet az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság a  másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személynek fizet, aki az osztalék tényleges haszonhúzója, csak ebben a másik államban adóztatható.
2. E  cikk alkalmazásában az  „osztalék” kifejezés részvényekből, élvezeti jegyekből vagy élvezeti jogokból,
bányarészjegyekből, alapítói részvényekből vagy más nyereségből való részesedést biztosító jogokból – kivéve
a  hitelköveteléseket – származó jövedelmet, valamint olyan más társasági jogokból származó jövedelmet jelent,
amelyet annak az  államnak az  adózási jogszabályai, amelyben a  nyereséget felosztó társaság belföldi illetőségű,
a részvényekből származó jövedelemmel azonos adóztatási elbánás alá vetnek.
3. Az  1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha az  osztaléknak egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, egy ott lévő
telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki, és az érdekeltség, amelyre tekintettel az osztalékot fizetik, ténylegesen
ehhez a telephelyhez kapcsolódik. Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
4. Ha az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság nyereséget vagy jövedelmet élvez a  másik Szerződő
Államból, úgy ez a másik állam nem adóztathatja meg a társaság által kifizetett osztalékot, kivéve, ha az osztalékot
ebben a  másik államban belföldi illetőségű személynek fizetik, vagy ha az  érdekeltség, amelyre tekintettel
az  osztalékot fizetik, ténylegesen a  másik államban lévő telephelyhez kapcsolódik, sem pedig a  társaság fel nem
osztott nyereségét nem terhelheti a  társaság fel nem osztott nyeresége után kivetett adóval, még akkor sem, ha
a  kifizetett osztalék vagy a  fel nem osztott nyereség egészben vagy részben ebben a  másik államban keletkező
nyereségből vagy jövedelemből áll.
11. Cikk
Kamat 1. A kamat, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelyet a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű
személynek fizetnek, megadóztatható ebben a másik államban.
2. Mindazonáltal ez  a  kamat abban a  Szerződő Államban és annak az  államnak a  jogszabályai szerint is
megadóztatható, amelyben keletkezett, de ha a kamat haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű,
az így megállapított adó nem haladhatja meg a kamat bruttó összegének 5 százalékát.
3. E cikk alkalmazásában a „kamat” kifejezés mindenfajta követelésből származó jövedelmet jelent, akár van jelzáloggal
biztosítva, akár nincs, és akár ad jogot az  adós nyereségéből való részesedésre, akár nem, és magában foglalja
különösen az  állami értékpapírokból származó jövedelmet, a  kötvényekből és az  adósságlevelekből származó
jövedelmet, beleértve az  ilyen értékpapírokhoz, kötvényekhez vagy adósságlevelekhez kapcsolódó prémiumokat
és díjakat, de nem fogalja magában a 10. cikkben említett jövedelmet. E cikk alkalmazásában a késedelmes fizetés
utáni büntető terhek nem tekintendők kamatnak.
4. Tekintet nélkül a  2. bekezdés rendelkezéseire, a  kamat, amely az  egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelyet
a másik Szerződő Államban olyan belföldi illetőségű személynek fizetnek, aki annak tényleges haszonhúzója, csak
ebben a másik államban adóztatható, ha ezt a kamatot:
a) bármilyen áru vagy berendezés hitelre történő eladásával kapcsolatban fizetik;
b) bank által nyújtott bármilyen kölcsönre vagy hitelre fizetik;
c) a  másik Szerződő Állam Kormányának, beleértve annak bármely politikai alegységét vagy helyi hatóságát,
a  Központi Banknak vagy bármely, a  Kormány által tulajdonolt vagy ellenőrzött pénzügyi intézménynek
fizetik;
d) a másik állam Kormánya, beleértve annak bármely politikai alegységét vagy hatóságát, a Központi Bank vagy
bármilyen, ezen Kormány által tulajdonolt vagy ellenőrzött pénzügyi intézmény által biztosított kölcsönnel
vagy hitellel kapcsolatban fizetik a másik államban belföldi illetőségű személynek.
5. Az  1. és 2. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a  kamat egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a  másik Szerződő Államban, amelyben a  kamat keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat, és a követelés, amely után a kamatot fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez kapcsolódik.
Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
6. A  kamatot az  egyik Szerződő Államból származónak kell tekinteni, ha annak fizetője az  adott államban belföldi
illetőségű. Ha azonban az  adósság, amelyre a  kamatot fizetik, a  kamatot fizető személynek – tekintet nélkül
arra, hogy belföldi illetőségű-e a  Szerződő Államban vagy sem – egy, a  Szerződő Államban lévő telephelyével
kapcsolatban merül fel, és a kamatot az adott telephely viseli, úgy kell tekinteni, hogy a kamat abban a Szerződő
Államban keletkezik, ahol a telephely található.
7. Ha a  kamatot fizető személy és a  haszonhúzó közötti, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti különleges
kapcsolat miatt a kamat összege ahhoz a követeléshez viszonyítva, amely után fizetik, meghaladja azt az összeget,
amelyben a  kamatot fizető személy és a  haszonhúzó ilyen kapcsolat hiányában megállapodtak volna, úgy e  cikk
rendelkezéseit csak az utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az esetben a kifizetett többletösszeg mindkét
Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, a  Megállapodás egyéb rendelkezéseinek kellő
figyelembevételével.
12. Cikk
Jogdíj 1. A  jogdíj, amely az  egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelyet a  másik Szerződő Államban belföldi illetőségű
személynek fizetnek, megadóztatható ebben a másik államban.
2. Mindazonáltal ez  a  jogdíj abban a  Szerződő Államban és annak az  államnak a  jogszabályai szerint is
megadóztatható, amelyben keletkezett, de ha a jogdíj haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű,
az így megállapított adó nem haladhatja meg a jogdíj bruttó összegének 5 százalékát.
3. E cikk alkalmazásában a „jogdíj” kifejezés bármely olyan jellegű kifizetést jelent, amelyet irodalmi, művészeti vagy
tudományos művek, ideértve a filmalkotást, szerzői jogának, bármilyen szabadalomnak, védjegynek, formatervezési
vagy más mintának, tervnek, titkos formulának vagy eljárásnak hasznosításáért vagy hasznosítási jogáért, valamint
ipari, kereskedelmi vagy tudományos tapasztalatokra vonatkozó információért ellenértékként kapnak.
4. Az 1. és 2. bekezdések rendelkezései nem alkalmazandók, ha a  jogdíj egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a  másik Szerződő Államban, amelyben a  jogdíj keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat, és a jog vagy vagyoni érték, amely után a jogdíjat fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez
kapcsolódik. Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
5. A  jogdíjat az  egyik Szerződő Államból származónak kell tekinteni, ha annak fizetője az  adott államban belföldi
illetőségű. Ha azonban a  fizetési kötelezettség, amelyre a  jogdíjat fizetik, a  jogdíjat fizető személynek – tekintet
nélkül arra, hogy belföldi illetőségű-e a Szerződő Államban vagy sem – egy, a Szerződő Államban lévő telephelyével
kapcsolatban merül fel, és a  jogdíjat az  adott telephely viseli, úgy kell tekinteni, hogy a  jogdíj abban a  Szerződő
Államban keletkezik, ahol a telephely található.
6. Ha a jogdíjat fizető személy és a haszonhúzó, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti különleges kapcsolat
miatt a  jogdíj összege azon hasznosításhoz, joghoz vagy információhoz mérten, amiért fizetik, meghaladja
azt az  összeget, amelyben a  jogdíjat fizető személy és a  haszonhúzó ilyen kapcsolat hiányában megállapodott
volna, úgy e  cikk rendelkezéseit csak az  utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az  esetben a  kifizetett
többletösszeg mindkét Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, a  Megállapodás egyéb
rendelkezéseinek kellő figyelembevételével.
13. Cikk
Elidegenítésből származó nyereség 1. Az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek a  6.  cikkben meghatározott és a  másik Szerződő
Államban fekvő ingatlan vagyona elidegenítéséből származó nyeresége megadóztatható ebben a másik államban.
2. A nyereség, amely olyan ingó vagyon elidegenítéséből származik, amely az egyik Szerződő Állam vállalkozása másik
Szerződő Államban lévő telephelye üzleti vagyonának része, beleértve az  ilyen telephelynek (önmagában vagy
az egész vállalkozással együtt történő) elidegenítéséből elért nyereséget, megadóztatható ebben a másik államban.
3. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajók, légi járművek vagy közúti és
vasúti járművek elidegenítéséből, vagy az  ilyen hajók, légi járművek vagy közúti és vasúti járművek üzemeltetését
szolgáló ingó vagyon elidegenítéséből származó nyeresége csak ebben az államban adóztatható.
4. Az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek olyan részvények vagy más hasonló társasági jogok
elidegenítéséből származó nyeresége, amelyek értékének több mint 50 százaléka közvetlenül vagy közvetve a másik
Szerződő Államban fekvő ingatlan vagyonból származik, megadóztatható ebben a másik államban.
5. Az  1., 2., 3. és 4. bekezdésekben nem említett bármely vagyon elidegenítéséből származó nyereség csak abban
a Szerződő Államban adóztatható, amelyben az elidegenítő belföldi illetőségű.
14. Cikk
Munkaviszonyból származó jövedelem 1. A 15., 17., 18. cikk és 19. cikk 2. bekezdése rendelkezéseinek fenntartásával a fizetés, a bér és más hasonló díjazás,
amelyet az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy munkaviszonyra tekintettel kap, csak ebben
az államban adóztatható, kivéve, ha a munkát a másik Szerződő Államban végzik. Amennyiben a munkát ott végzik,
úgy az ezért kapott díjazás megadóztatható ebben a másik államban.
2. Tekintet nélkül az 1. bekezdés rendelkezéseire, az a díjazás, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
személy a  másik Szerződő Államban végzett munkára tekintettel kap, csak az  elsőként említett államban
adóztatható, ha:
(a) a  kedvezményezett a  másik államban nem tartózkodik egyfolytában vagy megszakításokkal összesen 183
napnál hosszabb időszakot az  adott pénzügyi évben kezdődő vagy végződő bármely tizenkét hónapos
időtartamon belül, és
(b) a  díjazást olyan munkaadó fizeti, vagy azt olyan munkaadó nevében fizetik, aki nem belföldi illetőségű
a másik államban, és
(c) a díjazást nem a munkaadónak a másik államban lévő telephelye viseli.
 3. Tekintet nélkül e cikk előző rendelkezéseire, az egyik Szerződő Állam vállalkozása által a nemzetközi forgalomban
üzemeltetett hajó, légi jármű vagy közúti és vasúti jármű fedélzetén végzett munkáért kapott díjazás
megadóztatható abban az államban.
15. Cikk
Igazgatók tiszteletdíja
Az igazgatói tiszteletdíj és más hasonló kifizetés, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy,
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság igazgatótanácsának tagjaként kap, megadóztatható ebben
a másik államban.
16. Cikk
Művészek és sportolók 1. Tekintet nélkül a  7. és a  14.  cikkek rendelkezéseire, az  a  jövedelem, amelyet az  egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy előadóművészként, mint színpadi, film-, rádió- vagy televíziós művész vagy zeneművész,
vagy sportolóként élvez a  másik Szerződő Államban ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből,
megadóztatható ebben a másik államban.
2. Amennyiben egy előadóművész vagy egy sportoló által ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből
származó jövedelem nem az előadóművésznél vagy sportolónál magánál, hanem egy másik személynél jelentkezik,
úgy ez  a  jövedelem, tekintet nélkül a  7. és a  14.  cikkek rendelkezéseire, megadóztatható abban a  Szerződő
Államban, amelyben az előadóművész vagy a sportoló a tevékenységét kifejti.
3. Tekintet nélkül e  cikk 1. és 2. bekezdésének rendelkezéseire, az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
személy által a másik Szerződő Államban végzett művészi vagy sportolói tevékenységből származó jövedelme csak
az  elsőként említett államban adóztatható, feltéve, hogy ezen tevékenységeket teljes egészében közalapokból
támogatják vagy a Szerződő Államok között kötött kulturális vagy sportmegállapodások keretében végzik.
17. Cikk
Nyugdíjak
A nyugdíj és más hasonló térítés, amely az  egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelyet a  másik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személynek korábbi munkavégzésre tekintettel fizetnek, csak az  elsőként említett
államban adóztatható.
18. Cikk
Közszolgálat 1. (a) A fizetések, bérek és más hasonló díjazások, amelyeket az egyik Szerződő Állam vagy annak helyi hatósága
 fizet természetes személynek az  ezen államnak vagy hatóságnak teljesített szolgálatért, csak ebben
 az államban adóztathatók.
(b) Ezen fizetések, bérek és más hasonló díjazások azonban csak a  másik Szerződő Államban adóztathatók,
ha a  szolgálatot ebben a  másik államban teljesítették, és a  természetes személy ebben az  államban olyan
belföldi illetőségű személy, aki:
(i) ennek az államnak az állampolgára; vagy
(ii) nem kizárólag a szolgálat teljesítése céljából vált ebben az államban belföldi illetőségű személlyé.
2. Az  egyik Szerződő Állam vagy annak helyi hatósága által folytatott üzleti tevékenységgel kapcsolatosan
teljesített szolgálatért fizetett fizetésekre, bérekre és más hasonló díjazásokra a 14., 15. és 16. cikkek rendelkezései
alkalmazandók.
19. Cikk
Tanulók, oktatók és tanárok 1. Azok a kifizetések, amelyeket olyan tanuló, ipari és kereskedelmi tanuló vagy gyakornok kap ellátására, tanulmányi
vagy képzési célokra, aki közvetlenül az  egyik Szerződő Államba való utazás előtt a  másik Szerződő Államban
belföldi illetőségű vagy az  volt, és aki az  elsőként említett államban kizárólag tanulmányi vagy képzési célból
tartózkodik, nem adóztatható meg az elsőként említett államban, amennyiben az ilyen kifizetések ezen az államon
kívüli forrásból származnak.
2. Hasonlóan, annak a  tanárnak vagy oktatónak a  díjazása, aki az  egyik Szerződő Államban tett első látogatásának
időpontjától két évet meg nem haladó időtartamra látogat ebbe a Szerződő Államba és aki közvetlenül a látogatása
előtt a  másik Szerződő Államban belföldi illetőségű vagy az  volt, és aki az  elsőként említett államban kizárólag
az  ebben a  Szerződő Államban lévő egyetemen, főiskolán vagy más elismert kutatóintézetben vagy felsőoktatási
intézményben tanítás vagy kutatást céljából van jelen, mentes az adó alól ebben az államban, feltéve, hogy ezen
kifizetések forrásai a másik Szerződő Államban vannak.
Ezen bekezdés nem vonatkozik a  kutatásból származó díjazásra és jövedelemre, ha ezen kutatást üzleti célú
vállalkozások számára folytatják.
20. Cikk
Egyéb jövedelem 1. Az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy jövedelmének ezen Megállapodás előző cikkeiben nem
tárgyalt részei, bárhol is keletkeznek, csak ebben az államban adóztathatók.
2. Az  1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók a  6.  cikk 2. bekezdésében meghatározott ingatlan vagyonból
származó jövedelmen kívüli jövedelemre, ha az ilyen jövedelemnek az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
kedvezményezettje a  másik Szerződő Államban egy ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki, és a  jog
vagy vagyoni érték, amelyre tekintettel a jövedelmet fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez kapcsolódik. Ebben
az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
21. Cikk
Vagyon 1. A  6.  cikkben említett olyan ingatlan vagyon, amely az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy
tulajdonát képezi és a másik Szerződő Államban fekszik, megadóztatható ebben a másik államban.
2. Az  ingó vagyon, amely az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik Szerződő Államban lévő telephelye üzleti
vagyonának részét képezi, megadóztatható ebben a másik államban.
3. Az  egyik Szerződő Állam vállalkozásának a  nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajókból, légi járművekből
vagy közúti és vasúti járművekből álló vagyona, és az  ilyen hajók, légi járművek vagy közúti és vasúti járművek
üzemeltetésére szolgáló ingó vagyona csak ebben az államban adóztatható.
4. Az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy minden más vagyonrésze csak ebben az  államban
adóztatható.
22. Cikk
A kettős adóztatás elkerülése 1. Az Iráni Iszlám Köztársaságban a kettős adóztatást a következő módon kell elkerülni:
Amennyiben egy Iráni Iszlám Köztársaságban belföldi illetőségű személy olyan jövedelmet élvez, vagy olyan
vagyona van, amely ezen Megállapodás rendelkezései szerint megadóztatható Magyarországon, az  Iráni Iszlám
Köztársaság megengedi az ilyen belföldi illetőségű személy jövedelemét vagy vagyonát terhelő adóból azon összeg
levonását, amely megegyezik a  Magyarországon megfizetett jövedelem- vagy vagyonadóval. Az  ilyen levonás
azonban egyik esetben sem haladhatja meg a levonás előtt számított adónak azt a részét, amely ilyen jövedelemre
vagy vagyonra esik.
2. Magyarországon a kettős adóztatást a következő módon kell elkerülni:
(a) Amennyiben egy Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelmet élvez, vagy olyan vagyona
van, amely ezen Megállapodás rendelkezései szerint megadóztatható az  Iráni Iszlám Köztársaságban,
és azt ott ténylegesen megadóztatták, Magyarország a  (b) albekezdésben és a  3. bekezdésben foglalt
rendelkezések fenntartásával mentesíti az ilyen jövedelmet vagy vagyont az adó alól.
(b) Amennyiben egy Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelemtételeket élvez, amelyek
a  7., 11. és 12.  cikk rendelkezései szerint megadóztathatók az  Iráni Iszlám Köztársaságban, Magyarország
megengedi az  ilyen belföldi illetőségű személy jövedelmét terhelő adóból azon összeg levonását, amely
megegyezik az Iráni Iszlám Köztársaságban megfizetett adóval. Az így levont összeg azonban nem haladhatja
meg a  levonás előtt számított adónak azt a  részét, amely az  Iráni Iszlám Köztársaságból származó ilyen
jövedelemtételekre esik.
(c) Az  (a) albekezdés rendelkezései nem alkalmazandók a  Magyarországon belföldi illetőségű személy
jövedelmére vagy vagyonára, ha az  Iráni Iszlám Köztársaság ezen Megállapodás rendelkezéseit alkalmazva
mentesíti az  ilyen jövedelmet vagy vagyont az  adó alól vagy az  ilyen jövedelemre a  11. és 12.  cikkek 2.
bekezdése rendelkezéseit alkalmazza.
3. Amennyiben ezen Megállapodás bármely rendelkezése szerint valamely, az  egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy által élvezett jövedelem, vagy a  tulajdonát képező vagyon mentesül az  adó alól ebben
az  államban, ez  az állam mindazonáltal ennek a  belföldi illetőségű személynek a  többi jövedelme vagy vagyona
utáni adó kiszámításánál figyelembe veheti a mentesített jövedelmet vagy vagyont.
23. Cikk
Egyenlő elbánás 1. Az  egyik Szerződő Állam állampolgárai nem vethetők a  másik Szerződő Államban olyan adóztatás, vagy azzal
összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy terhesebb, mint az az adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség,
amelynek e másik állam állampolgárai azonos körülmények között – különös tekintettel a belföldi illetőségre – alá
vannak vagy alá lehetnek vetve. Ez a rendelkezés, tekintet nélkül az 1. cikk rendelkezéseire, azokra a személyekre is
alkalmazandó, akik nem belföldi illetőségűek az egyik vagy mindkét Szerződő Államban.
2. Az  egyik Szerződő Állam vállalkozásának a  másik Szerződő Államban lévő telephelyét ebben a  másik államban
nem lehet kedvezőtlenebb adóztatás alá vetni, mint ennek a  másik államnak azonos tevékenységet folytató
vállalkozásait. Ez a rendelkezés nem értelmezendő akként, mintha az egyik Szerződő Államot arra kötelezné, hogy
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személyeknek a polgári jogállás vagy családi kötelezettségek alapján
adózási célból olyan személyi kedvezményeket, mentességeket és levonásokat nyújtson, amelyeket a saját belföldi
illetőségű személyeinek nyújt.
3. Az egyik Szerződő Állam vállalkozása által a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek fizetett kamat,
jogdíj és más kifizetések az  ilyen vállalkozás adóköteles nyereségének megállapításánál ugyanolyan feltételek
mellett vonhatók le, mintha azokat az elsőként említett államban belföldi illetőségű személy részére fizették volna,
kivéve, ha a  9.  cikk 1. bekezdésének, a  11.  cikk 7. bekezdésének vagy a  12.  cikk 6. bekezdésének rendelkezései
alkalmazandók. Hasonlóképpen az  egyik Szerződő Állam vállalkozásának a  másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személlyel szemben fennálló tartozásai az  ilyen vállalkozás adóköteles vagyonának megállapításánál
ugyanolyan feltételek mellett vonhatók le, mintha azok az elsőként említett államban belföldi illetőségű személlyel
szemben álltak volna fenn.
4. Az egyik Szerződő Állam olyan vállalkozásai, amelyeknek tőkéje teljesen vagy részben, közvetlenül vagy közvetve,
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű egy vagy több személy tulajdonában vagy ellenőrzése alatt van, nem
vethetők az  elsőként említett államban olyan adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy
terhesebb, mint az az adóztatás és azzal összefüggő kötelezettség, amelynek az elsőként említett állam más hasonló
vállalkozásai alá vannak vagy alá lehetnek vetve.
5. E  cikk rendelkezései, tekintet nélkül a  2.  cikk rendelkezéseire, bármilyen fajtájú és megnevezésű adóra
alkalmazandók.
24. Cikk
Kölcsönös egyeztető eljárás 1. Ha egy személy véleménye szerint az egyik vagy mindkét Szerződő Állam intézkedései rá nézve olyan adóztatáshoz
vezetnek vagy fognak vezetni, amely nem felel meg ezen Megállapodás rendelkezéseinek, úgy ezeknek
az  államoknak a  belső jogszabályai által biztosított jogorvoslati lehetőségektől függetlenül, ügyét előterjesztheti
annak a  Szerződő Államnak az  illetékes hatóságához, amelyben belföldi illetőségű, vagy ha ügye a  23.  cikk 1.
bekezdése alá tartozik, annak a  Szerződő Államnak az  illetékes hatóságához, amelynek állampolgára. Az  ügyet
a  Megállapodás rendelkezéseinek meg nem felelő adóztatáshoz vezető intézkedésre vonatkozó első értesítést
követő három éven belül kell előterjeszteni.
2. Az  illetékes hatóság, amennyiben a  kifogást megalapozottnak találja, és önmaga nem képes kielégítő
megoldást találni, törekedni fog arra, hogy az  ügyet a  másik Szerződő Állam illetékes hatóságával együtt
kölcsönös egyetértéssel rendezze azzal a  céllal, hogy elkerüljék az  olyan adóztatást, amely nem áll összhangban
a  Megállapodással. Az  így létrejött megállapodást a  Szerződő Államok belső jogszabályaiban előírt határidőktől
függetlenül végre kell hajtani.
3. A  Szerződő Államok illetékes hatóságai törekedni fognak arra, hogy a  Megállapodás értelmezésével vagy
alkalmazásával kapcsolatos nehézségeket vagy kétségeket kölcsönös egyetértéssel oldják fel. Közös
tanácskozásokat tarthatnak annak érdekében, hogy olyan esetekben is elkerüljék a  kettős adóztatást, amelyekről
a Megállapodás nem rendelkezik.
4. A Szerződő Államok illetékes hatóságai közvetlenül érintkezhetnek egymással, beleértve egy saját magukból vagy
képviselőikből álló közös bizottságot, abból a célból, hogy az előző bekezdések értelmében egyetértésre jussanak.
Az illetékes hatóságok konzultációk révén megfelelő kétoldalú eljárásokat, feltételeket, módszereket és technikákat
alakíthatnak ki az ezen cikkben előírt kölcsönös egyeztető eljárás végrehajtása érdekében.
25. Cikk
Információcsere 1. A  Szerződő Államok illetékes hatóságai tájékoztatják egymást a  jelen Megállapodás rendelkezéseinek
végrehajtásához, vagy a  Szerződő Államok vagy azok helyi hatóságai által kivetett, bármilyen fajtájú vagy
megnevezésű adóra vonatkozó belső jogszabályi rendelkezések végrehajtásához és érvényesítéséhez
előreláthatóan fontos információról, amennyiben az ezek alapján való adóztatás nem ellentétes a Megállapodással.
Az információcserét az 1. és a 2. cikk nem korlátozza.
2. A  Szerződő Államnak az  1. bekezdés alapján kapott bármely információt ugyanúgy titokként kell kezelnie, mint
az  ennek az  államnak a  saját belső jogszabályai alapján megszerzett információkat és csak olyan személyek
vagy hatóságok (beleértve a  bíróságokat és a  közigazgatási szerveket) részére szabad felfednie, amelyek
az  1. bekezdésben említett adók megállapításával vagy beszedésével, ezek érvényesítésével és a  vonatkozó
peres eljárással, vagy az  ezekkel az  adókkal kapcsolatos jogorvoslat elbírálásával vagy a  fentiek felügyeletével
foglalkoznak. Ezek a  személyek vagy hatóságok az  információt csak ilyen célokra használhatják fel. Nyilvános
bírósági tárgyalásokon vagy bírósági határozatokban az információt nyilvánosságra hozhatják.
3. Az 1. és 2. bekezdés rendelkezései semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, mintha valamelyik Szerződő Államot
arra köteleznék, hogy:
(a) az  egyik vagy a  másik Szerződő Állam jogszabályaitól vagy államigazgatási gyakorlatától eltérő
államigazgatási intézkedést hozzon;
(b) olyan információt nyújtson, amely az  egyik vagy másik Szerződő Állam jogszabályai szerint, vagy
az államigazgatás szokásos rendjében nem szerezhető be;
(c) olyan információt nyújtson, amely bármely szakmai, üzleti, ipari, kereskedelmi vagy foglalkozási titkot vagy
szakmai eljárást fedne fel, vagy amelynek felfedése sértené a közrendet.
 4. Ha az  egyik Szerződő Állam a  jelen cikknek megfelelően információt kér, a  másik Szerződő Állam saját
információszerzési intézkedéseit alkalmazza a  kért információ megszerzése érdekében, még akkor is, ha a  másik
Államnak az  információra saját adóügyi céljaira nincs szüksége. A  megelőző mondatban foglalt kötelezettségre
a  3. bekezdés korlátozásai vonatkoznak, de ezek a  korlátozások semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy,
hogy a  Szerződő Állam számára megengedik az  információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert
az információhoz nem kapcsolódik hazai érdeke.
26. Cikk
Diplomáciai és konzuli képviseletek tagjai
Ezen Megállapodás semmilyen módon nem érinti a diplomáciai vagy konzuli képviseletek tagjait a nemzetközi jog
általános szabályai szerint vagy külön egyezmények rendelkezései alapján megillető adózási kiváltságokat.
27. Cikk
Kedvezményekre való jogosultság 1. Tekintet nélkül ezen Megállapodás más rendelkezéseire, az ezen Megállapodás alapján adott kedvezményt nem kell
biztosítani egy jövedelem- vagy vagyonelem vonatkozásában, amennyiben minden releváns tényre és körülményre
tekintettel indokolt arra következtetni, hogy ennek a kedvezménynek a megszerzése volt az egyik fő célja bármely
megállapodásnak vagy tranzakciónak, ami közvetlenül vagy közvetve ezt a kedvezményt eredményezte, kivéve ha
megállapításra kerül, hogy a kedvezmény megadása ezen körülmények között összhangban lenne a Megállapodás
vonatkozó rendelkezéseinek tárgyával és céljával.
2. Mielőtt az előző mondat alapján az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személytől megtagadnák az ezen
Megállapodás alapján nyújtott kedvezményt, a  Szerződő Államok illetékes hatóságai egyeztetnek egymással.
Hasonlóképpen, a Szerződő Államok illetékes hatóságai e cikk alkalmazása tekintetében egyeztethetnek egymással.
28. Cikk
Hatálybalépés 1. A  Szerződő Államok diplomáciai úton értesítik egymást arról, hogy ezen Megállapodás hatálybalépéséhez
szükséges belső követelményeknek eleget tettek.
2. Ezen Megállapodás az 1. bekezdésben említett értesítések közül a későbbinek a kézhezvételét követő 15. napon lép
hatályba, és rendelkezései mindkét Szerződő Államban alkalmazandók:
(a) a  forrásnál levont adók tekintetében a Megállapodás hatálybalépésének évét követő első naptári év január
1-jének megfelelő Nap-hidzsra szerinti Dey hónap 11-én vagy azt követően keletkezett jövedelmekre;
(b) az  egyéb jövedelem- és vagyonadók tekintetében a  Megállapodás hatálybalépésének évét követő első
naptári év január 1-jének megfelelő Nap-hidzsra szerinti Dey hónap 11-én vagy azután kezdődő bármely
adóztatható évre kivethető adókra.
29. Cikk
Felmondás
Ezen Megállapodás mindaddig hatályban marad, ameddig az  egyik Szerződő Állam fel nem mondja.
A  Megállapodást annak hatálybalépésétől számított öt év után bármelyik Szerződő Állam felmondhatja úgy,
hogy legalább hat hónappal bármely naptári év vége előtt a felmondásról diplomáciai úton értesítést küld. Ebben
az esetben a Megállapodás mindkét Szerződő Államban hatályát veszti:
(a) a  forrásnál levont adók tekintetében a  felmondásról szóló értesítés adásának évét követő első naptári év
január 1-jének megfelelő Nap-hidzsra szerinti Dey hónap 11-én vagy azt követően keletkezett jövedelmekre;
(b) az  egyéb jövedelem- és vagyonadók tekintetében a  felmondásról szóló értesítés adásának évét követő
első naptári év január 1-jének megfelelő Nap-hidzsra szerinti Dey hónap 11-én vagy azt követően kezdődő
bármely adóztatható évre kivethető adókra.
Ezen preambulumból és 29 cikkből és egy Jegyzőkönyvből álló Megállapodás két példányban készült magyar,
perzsa és angol nyelven Teheránban, 2015. november hónap 30-ának megfelelő Nap-hidzsra szerinti 1394. Azar
hónap 9. napján, mindegyik szöveg egyaránt hiteles. Bármilyen eltérő értelmezés esetén az  angol nyelvű szöveg
irányadó.
Ennek hiteléül az arra a Kormányaik által kellő meghatalmazással rendelkező alulírottak ezt a Megállapodást aláírták.
Magyarország Kormánya nevében az Iráni Iszlám Köztársaság Kormánya nevében
(aláírások) JEGYZŐKÖNYV
MAGYARORSZÁG KORMÁNYA ÉS AZ IRÁNI ISZLÁM KÖZTÁRSASÁG KORMÁNYA KÖZÖTT A JÖVEDELEMÉS A VAGYONADÓK TERÜLETÉN A KETTŐS ADÓZTATÁS ELKERÜLÉSÉRŐL ÉS AZ ADÓZTATÁS
KIJÁTSZÁSÁNAK MEGAKADÁLYOZÁSÁRÓL SZÓLÓ MEGÁLLAPODÁSHOZ
Magyarország Kormánya és az  Iráni Iszlám Köztársaság Kormánya a Teheránban, 2015. november hónap 30-ának
megfelelő Nap-hidzsra szerinti 1394. Azar hónap 9. napján aláírt, a jövedelem- és a vagyonadók területén a kettős
adóztatás elkerüléséről és az  adóztatás kijátszásának megakadályozásáról szóló Megállapodáshoz kapcsolódóan
az alábbi rendelkezésekben állapodtak meg, amelyek az említett Megállapodás szerves részét képezik:
1. Magyarország Kormánya úgy értelmezi, hogy Magyarország ezen Megállapodásban vállalt kötelezettségei
összhangban vannak az  Európai Unió tagjaként vállalt kötelezettségeivel. Amennyiben azonban
Magyarország a  jövőben megállapítja, hogy ezen Megállapodásban vállalt kötelezettségei nincsenek
összhangban a Magyarországra európai uniós tagként vonatkozó követelményekkel, mindkét Szerződő Állam
konzultálhat egymással a Megállapodás lehetséges módosításairól.
2. A 25. cikk (Információcsere) tekintetében megállapításra került:
(a) A  3. bekezdés rendelkezései semmilyen esetben nem értelmezhetők úgy, hogy a  Szerződő Állam
számára megengedik az  információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert az  információ
banknak, más pénzintézetnek, kijelölt személynek vagy képviselői vagy bizalmi minőségben
eljáró személynek áll rendelkezésére, vagy mert az egy személyben lévő tulajdonosi érdekeltségre
vonatkozik.
(b) Azonban az  (a) albekezdés alkalmazása mindkét Szerződő Államban a  vonatkozó belső
szabályok és rendelkezések módosításától függ,  amelyek jelenleg nem teszik lehetővé az  ilyen
adóügyi információcserét az  Iráni Iszlám Köztársaságban. Az  Iráni Iszlám Köztársaság illetékes
hatósága haladéktalanul  értesíti Magyarország illetékes hatóságát, arról hogy ezen rendelkezés
alkalmazásához szükséges feltételek teljesültek.
Ezen preambulumból és 2 bekezdésből álló Jegyzőkönyv két példányban készült magyar, perzsa és angol nyelven
Teheránban, 2015. november hónap 30-ának megfelelő Nap-hidzsra szerinti 1394. Azar hónap 9. napján, mindegyik
szöveg egyaránt hiteles. Bármilyen eltérő értelmezés esetén az angol nyelvű szöveg irányadó.
Ennek hiteléül az arra a Kormányaik által kellő meghatalmazással rendelkező alulírottak ezt a Jegyzőkönyvet aláírták.
Magyarország Kormánya nevében az Iráni Iszlám Köztársaság Kormánya nevében
(signatures)” 4. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
 (2) A 2.  § és a  3.  § a  Megállapodás 28. Cikk 2. bekezdésének nyitó szövegrészében meghatározott időpontban lép
hatályba.
 (3) A Megállapodás, a 2. § és a 3. § hatálybalépésének naptári napját a külpolitikáért felelős miniszter – annak ismertté
válását követően – a Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett közleményével állapítja meg.
 (4) Az e törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről az adópolitikáért felelős miniszter gondoskodik.
Áder János s. k., Kövér László s. k.,
 köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
164/2017. (V. 8.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Franczia Barbara
Anettet 2017. május 15. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2017. április 28. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
490/2018. (XI. 15.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Fitos Dórát
a 2018. november 15. napjától 2021. november 14. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2018. november 5. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
503/2017. (XII. 27.) KE határozata katonai bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Kálmánczi Antal
Jánost a 2018. január 15. napjától 2021. január 14. napjáig terjedő időtartamra katonai bíróvá kinevezem.
Budapest, 2017. december 18. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
91/2013. (VII. 2.) ME határozata Magyarország Kormánya és a Nigériai Szövetségi Köztársaság Kormánya közötti gazdasági és műszaki együttműködésről szóló megállapodás létrehozására adott felhatalmazásról.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
a nemzetgazdasági miniszter és a külügyminiszter előterjesztése alapján
 1. egyetértek Magyarország Kormánya és a  Nigériai Szövetségi Köztársaság Kormánya közötti gazdasági és műszaki
együttműködésről szóló megállapodás (a továbbiakban: megállapodás) létrehozásával;
 2. felhatalmazom a  nemzetgazdasági minisztert, hogy – az  érintett miniszterekkel egyetértésben – a  tárgyalásokon
részt vevő személyeket kijelölje;
 3. felhatalmazom a  nemzetgazdasági minisztert vagy az  általa kijelölt személyt, hogy a  tárgyalások eredményeként
előálló szövegtervezetet kézjegyével lássa el;
 4. felhívom a külügyminisztert, hogy a megállapodás létrehozásához szükséges meghatalmazási okiratot adja ki;
 5. felhívom a  nemzetgazdasági minisztert és a  külügyminisztert, hogy a  megállapodás létrehozását követően
a  megállapodás szövegének végleges megállapítására való felhatalmazásról szóló határozat tervezetét
haladéktalanul terjesszék a Kormány elé.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
71/2016. (XII. 29.) NFM rendelete a földgáz egyetemes szolgáltatók által külön díj ellenében végezhető szolgáltatásokról.
A földgázellátásról szóló 2008. évi XL. törvény 133. § (1) bekezdés 7. pontjában kapott felhatalmazás alapján, a Kormány tagjainak
feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 109.  § 7.  pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva
a következőket rendelem el:
1. A külön díj ellenében végezhető szolgáltatások 1. § Az egyetemes szolgáltató külön díjat kérhet a felhasználótól a felhasználó által igényelt alábbi szolgáltatásokért:
a) számlamásolat készítése esetén azonos számlánként, készpénz-átutalási megbízás pótlása esetén azonos
számlához tartozó készpénzátutalási-megbízásonként az  adott naptári éven belüli második alkalmat
követően,
b) üzletszabályzat vagy részei másolatának kiadása esetén az adott naptári éven belüli első alkalmat követően,
c) előre fizetős fogyasztásmérő felszerelésének vagy nem előre fizetős fogyasztásmérő berendezés előre
fizetős fogyasztásmérő berendezésre történő cseréjének, valamint előre fizetős fogyasztásmérő berendezés
nem előre fizetős fogyasztásmérő berendezésre történő cseréjének a  felhasználó megbízása alapján
a  földgázelosztónál történő kezdeményezése, kivéve ha arra a  felhasználó személyében történő változással
összefüggésben kerül sor, vagy szociálisan rászorulónak minősülő fogyasztó esetén kétévente egy
alkalommal,
d) formanyomtatványok, jegyzőkönyvek, egyéb szerződéses jogviszonnyal összefüggő dokumentumok,
valamint igazolások másolatának kiadása az adott naptári évben az első alkalmat követően,
e) a felhasználó elosztóhálózat-használati és földgáz-kereskedelmi szerződéseinek a  földgázellátásról szóló
2008. évi XL. törvény (a továbbiakban: GET) 28/A. § (4) bekezdése szerinti megbízottként történő, összevont
kezelése a felhasználó első változtatási igényét követően.
2. § Az egyetemes szolgáltató a felhasználótól annak szerződésszegése esetén külön díjat kérhet
a) az általa könyvelt küldeményként küldött fizetési felszólításért és
b) az általa tértivevényes küldeményként küldött kikapcsolási értesítőért.
3. § (1) Ha jogerősen megállapítást nyer, hogy a felhasználó nem követett el szerződésszegést, akkor az érintett engedélyes
köteles a 2. § szerinti esetekben felszámított külön díjat a Polgári Törvénykönyvről szóló törvény szerinti kamattal
együtt 8 napon belül a felhasználónak visszatéríteni.
(2) Az egyetemes szolgáltató a felhasználó kérésének megfelelő fizetési mód szerint – ennek hiányában a felhasználó
számlafizetési módja szerint – köteles teljesíteni az  (1)  bekezdés szerinti visszatérítést a  felhasználó vagy a  fizető
számára.
4. § Nem kérhető a  2.  § szerinti külön díj abban az  esetben, ha az  egyetemes szolgáltató a  szerződésszegés miatt
kötbérigényt érvényesít. Jogosult az  egyetemes szolgáltató a  2.  § szerinti külön díjra abban az  esetben, ha ezen
igazolt költsége a kötbérigényt meghaladta.
2. A külön díj ellenében végezhető szolgáltatások díjai
5. § (1) Az  1.  § a) és b)  pontja szerinti szolgáltatásokért kérhető legmagasabb külön díjak meghatározását az  1.  melléklet
tartalmazza.
(2) A 2. § szerinti szolgáltatásokért kérhető legmagasabb külön díjak meghatározását a 2. melléklet tartalmazza.
 (3) Az 1–2. melléklet szerinti díjak az általános forgalmi adó összegét nem tartalmazzák.
3. Vegyes rendelkezések 6. § (1) A külön díj ellenében végezhető szolgáltatások díjának – a GET 104/A. §-a szerinti költség-felülvizsgálatok közötti
időszakban –, árszabályozási időszakon belüli, rendszeres éves árkorrekció keretében történő megállapítása
a 3. melléklet szerinti inflációkorrekciós módszertan alapján történik.
(2) A árszabályozási időszakon belül a miniszter a Hivatal javaslata alapján rendkívüli ármegállapítás keretében dönthet
a külön díj ellenében végezhető szolgáltatások körének és díjainak árszabályozási cikluson belüli felülvizsgálatáról.
7. § (1) Az egyetemes szolgáltató a felhasználók tájékoztatása céljából az e rendelet szerinti szolgáltatások listáját és azok
díjainak érvényes, általános forgalmi adó nélküli és azzal növelt értékeit az ügyfélszolgálati irodáiban és internetes
honlapján köteles hozzáférhetővé tenni azok változását követő 3 munkanapon belül.
(2) Az e rendelet szerinti szolgáltatások részletes listáját és azok díjainak általános forgalmi adó nélküli és azzal növelt
értékeit az egyetemes szolgáltató üzletszabályzata tartalmazza.
8. § Amennyiben az  egyetemes szolgáltató a  felhasználó megbízottjaként rendel meg külön díj ellenében
végezhető szolgáltatást a  földgázelosztótól, az  annak külön díjával való elszámolás közvetlenül a  felhasználó és
a földgázelosztó között történik.
4. Záró rendelkezések 9. § (1) Ez a rendelet 2017. január 1-jén lép hatályba.
 (2) Hatályát veszti a  földgáz rendszerüzemeltetők és egyetemes szolgáltatók által külön díj ellenében végezhető,
valamint ingyenesen biztosítandó szolgáltatásokról szóló 17/2013. (IV. 30.) NFM rendelet.
Dr. Seszták Miklós s. k.,
 nemzeti fejlesztési miniszter


text:
78/2015. (I. 30.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011.  évi
CLXII.  törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Uzsoky Ágnest
2015. február 1. napjától 2018. január 31. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2015. január 16. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
40/2014. (IV. 8.) VM rendelete a cukorrépa-termelők mezőgazdasági csekély összegű (de minimis) támogatásáról.
A mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes
kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény 81.  § (4)  bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, az  egyes miniszterek, valamint
a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 94. § a) és b) pontjában
meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. Értelmező rendelkezések 1. § E rendelet alkalmazásában:
1. cukorrépa-termelő: az  a  természetes személy vagy jogi személy, aki vagy amely a  2014/2015-ös gazdasági
évben termelt cukorrépa megtermelésére a  kvótajogosulttal – közvetlenül, integrátoron vagy termelői
csoporton keresztül – kötött szerződéssel rendelkezik;
2. mezőgazdasági csekély összegű (de minimis) támogatás: az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és
108. cikkének a mezőgazdasági ágazatban nyújtott csekély összegű támogatásokra való alkalmazásáról szóló,
2013. december 18-i 1408/2013/EU bizottsági rendelet [a továbbiakban: mezőgazdasági csekély összegű
(de minimis) rendelet] szerinti támogatás;
3. gazdasági év: a  mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésének létrehozásáról, és a  922/72/EGK,
a  234/79/EK, az  1037/2001/EK és az  1234/2007/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló,
2013. december 17-i 1308/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (a  továbbiakban: 1308/2013/EU
európai parlamenti és tanácsi rendelet) 6. cikk f ) pontja szerinti gazdasági év;
4. kvótajogosult: a  természetes édesítőszerek termékpályáinak szabályozásához kapcsolódó egyes kérdésekről
szóló 129/2007. (X. 31.) FVM rendelet 1. § b) pontja szerinti szervezet;
5. szállítási szerződés: az  1308/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet II.  melléklet II. rész A. szakasz
5. pontja szerinti szállítási szerződés.
2. A támogatás célja, mértéke 2. § (1) E  rendelet alapján a  cukorrépa-termelő vissza nem térítendő mezőgazdasági csekély összegű (de minimis)
támogatás (a továbbiakban: támogatás) igénybevételére jogosult.
(2) A  támogatás mértéke a  2014/2015-ös gazdasági évre vonatkozóan a  kvótacukor előállításához szükséges 16%-os
cukortartalomra átszámított, leszerződött cukorrépa-tonnánként 3 eurónak megfelelő forintösszeg.
3. A támogatás forrása 3. § (1) A  támogatás forrása a  Vidékfejlesztési Minisztérium Folyó kiadások és jövedelemtámogatások fejezeti kezelésű
előirányzat.
(2) A 2014. évben rendelkezésre álló forrás legfeljebb 600 millió forint.
4. A támogatás igénybevételének feltétele 4. § Támogatás igénybevételére az a cukorrépa-termelő jogosult,
a) aki a  mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez
kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény (a  továbbiakban: Törvény) szerinti
nyilvántartásba vételi kötelezettségének eleget tett, vagy legkésőbb a  támogatási kérelem benyújtásával
egyidejűleg kérelmezi nyilvántartásba vételét a  Törvény alapján működtetett Egységes Mezőgazdasági
Ügyfél-nyilvántartási Rendszerbe;
b) aki a támogatási kérelem benyújtásának időpontjában:
ba) nem rendelkezik adók módjára behajtható köztartozással vagy lejárt esedékességű adótartozással,
kivéve, ha az adóhatóság számára fizetési halasztást vagy részletfizetést engedélyezett,
bb) nem áll felszámolás, végelszámolás vagy csődeljárás alatt,
bc) megfelel a rendezett munkaügyi kapcsolatok feltétel követelményeinek, és
bd) megfelel az agrár- és vidékfejlesztési állami támogatásokkal kapcsolatos egyes eljárási kérdésekről
szóló 353/2012. (XII. 13.) Korm. rendelet 11/A. §-ában meghatározott feltételeknek;
c) aki a b) pontban foglaltakról a támogatási kérelem benyújtásával egyidejűleg nyilatkozik;
d) aki a  2014/2015-ös gazdasági évre vonatkozóan – akár saját jogán, integrátoron vagy termelői csoporton
keresztül vagy egyéb jogcímen – szállítási szerződéssel rendelkezik;
e) aki a  2014/2015-ös gazdasági évre vonatkozóan – saját jogán, integrátoron, termelői csoporton keresztül
vagy egyéb jogcímen – szállítási joggal rendelkezik és
f ) a  cukorrépa-termelők cukoripari szerkezetátalakításhoz kapcsolódó kiegészítő támogatásáról szóló
167/2009. (XII. 15.) FVM rendelet alapján támogatási jogosultsággal a támogatási kérelem benyújtásakor nem
rendelkezik és azt megelőzően sem rendelkezett.
5. A támogatási kérelem benyújtása 5. § (1) A támogatási kérelmet a cukorrépa-termelőnek 2014. május 1. és május 31. között az MVH által rendszeresített és
az MVH honlapján közzétett nyomtatványon kell benyújtani az MVH-hoz.
(2) A  4.  § d)  pontjában foglaltakat igazoló dokumentumokat a  kvótajogosult, a  4.  § e)  pontjában foglaltakat igazoló
dokumentumokat a Cukor Terméktanács cukorrépa-termelők szerinti bontásban, az (1) bekezdésben meghatározott
beadási határidő végéig megküldi az MVH részére.
(3) A  támogatási kérelemhez azon cukorrépa-termelőnek, aki vagy amely integrátoron vagy termelői csoporton
keresztül termel cukorrépát, mellékelnie kell az  integrátor vagy termelői csoport által a cukorrépa-termelő nevére
kiállított,
a) a szállítási jog közvetett meglétéről szóló igazolás másolatát és
b) a  2014/2015-ös gazdasági évre kvótacukor előállításához leszerződődött 16%-os cukortartalmú cukorrépa
tonnában kifejezett mennyiségéről szóló igazolás másolatát. 6. A támogatási kérelem elbírálása, kifizetése
6. § (1) Az MVH a támogatási kérelmeket beérkezésük sorrendjében bírálja el.
 (2) Hiányosan benyújtott támogatási kérelem esetén az  MVH a  cukorrépa-termelőt nyolc napos határidő tűzésével
hiánypótlásra szólítja fel. Hiánypótlásra való felhívás esetén a  kérelem teljessé válásának dátuma minősül
a beérkezés napjának.
(3) Az  MVH a  hiánytalanul benyújtott és hiánypótlással teljessé vált támogatási kérelmekről a  rendelkezésre álló
dokumentumok alapján – a cukorrépa-termelő és a vele egy és ugyanazon vállalkozás részére rendelkezésére álló
szabad mezőgazdasági csekély összegű (de minimis) támogatás keretének figyelembevételével – döntést hoz, és
a  támogatási kérelem egészben vagy részben történt jóváhagyása esetén a  támogatást – a  forrás rendelkezésre
állása esetén – a döntést követő tizenöt napon belül folyósítja a támogatásban részesülő cukorrépa-termelő részére.
(4) A  támogatás összegét 2014. április 1-jén érvényes, az  Európai Központi Bank által közzétett forint/euró átváltási
árfolyam alapján kell forintban meghatározni.
(5) Az MVH a támogatási forrás 80%-os kihasználtsága esetén tájékozatja a vidékfejlesztési minisztert.
7. Jogosulatlan igénybevétel 7. § (1) A  kvótajogosult, valamint integráció vagy termelői csoport esetén az  integrátor vagy termelői csoport a  4.  §
d)  pontja szerinti szállítási szerződés alapján leszállított cukorrépa mennyiségéről cukorrépa-termelőnkénti
bontásban tájékoztatás ad az MVH-nak 2015. január 31-éig.
(2) Amennyiben a leszállított mennyiség több mint 20%-kal kevesebb a szállítási szerződésben megjelölt mennyiségnél
– kivéve az  elháríthatatlan külső ok (vis maior) eseteket –, úgy a  le nem szállított mennyiség vonatkozásában
intézkedésben való jogosulatlan részvétel megállapításának van helye.
8. Záró rendelkezés 8. § Ez a rendelet a kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.
9. § Ez a  rendelet az  Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és 108.  cikkének a  mezőgazdasági ágazatban
nyújtott csekély összegű támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2013. december 18-i 1408/2013/EU bizottsági
rendelet hatálya alá tartozó támogatást tartalmaz.
Dr. Fazekas Sándor s. k.,
 vidékfejlesztési miniszter


text:
4/2017. (XII. 22.) SZTNH utasítása a gépkocsihasználatról.
A Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala tulajdonában álló gépkocsik használatának, a saját tulajdonú gépkocsi, illetve taxi hivatali
célból történő igénybevételének szabályozása érdekében a  jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23.  § (4)  bekezdés
c) pontjával összhangban – figyelemmel az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet
13. § (2) bekezdés f ) pontjában foglaltakra – az alábbi utasítást adom ki.
Általános rendelkezések 1. § (1) Az  utasítás személyi hatálya a  Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala (a továbbiakban: Hivatal) kormánytisztviselőire
és  munkaszerződés alapján foglalkoztatott munkavállalóira (a továbbiakban kormánytisztviselő és munkavállaló
együttesen: munkatárs) terjed ki.
(2) Az  utasítás személyi hatálya kiterjed továbbá mindazon személyekre is, akik – bár nem tartoznak az  1.  §
(1) bekezdésében írt személyek körébe – a 2. § a)–f ) pontjaiban meghatározott gépkocsik igénybevételére a Hivatal
nevében jogosultak.
2. § Az utasítás tárgyi hatálya kiterjed:
a) a Hivatal tulajdonában álló általános hivatali célú igénybevételt szolgáló gépkocsikra (a továbbiakban:
általános gépkocsi),
b) meghatározott hivatali célú igénybevételt szolgáló gépkocsikra (a továbbiakban: kulcsos gépkocsi),
c) személyes használatban álló gépkocsikra [a továbbiakban: személyes használatú gépkocsi; a  továbbiakban
a)–c) pontokban írtak együttesen: hivatali gépkocsi], d) a Hivatal munkatársa saját (vagy a  házastársa, illetve az  egyenesági rokona) tulajdonában álló vagy
üzembentartóként használatában lévő gépkocsi hivatali célú használatára,
e) a Hivatal érdekében és megbízásából végzett feladat esetén más, a Hivatallal szerződéses kapcsolatban álló
személy saját tulajdonában álló gépkocsi hivatali célú használatára [a továbbiakban d)–e)  pontokban írtak
együttesen: saját gépkocsi], valamint
f ) taxi hivatali célból történő igénybevételére. A hivatali gépkocsikra vonatkozó közös szabály
3. § (1) A  hivatali gépkocsikkal kapcsolatos üzembentartói, üzemeltetési, elosztási és szervezési feladatokat
a Létesítménygazdálkodási Osztály (a továbbiakban: LGO), a pénzügyi, elszámolási feladatokat a Pénzügyi és Számviteli
Osztály (a továbbiakban: PSZO) látja el.
(2) A hivatali gépkocsik csak kifogástalan műszaki állapotban, sértetlen karosszériával, tisztán használhatók. A gépkocsik
használatra alkalmas állapotáról az LGO köteles gondoskodni.
(3) A  hivatali gépkocsik jogszabályoknak és egyéb rendelkezéseknek megfelelő használatáért, a  forgalombiztonsági
és környezetvédelmi követelményeknek megfelelő műszaki állapotáért, a bizonylati fegyelem megtartásáért az LGO
felelős.
(4) A  hivatali gépkocsi átvétele után annak műszaki állapotáért és külső megjelenéséért a  gépkocsit vezető személy
a felelős.
(5) Hivatali gépkocsit csak az  vezethet, aki az  erre vonatkozó megbízással vagy igénylés alapján kiadott engedéllyel
rendelkezik.
(6) A hivatali gépkocsi vezetésére jogosult személynek a megbízásban rögzített, a vezetői engedéllyel (jogosítvánnyal)
kapcsolatos adataiban bekövetkezett változást a  jármű következő használata előtt az  LGO felé írásban be kell
jelentenie.
(7) Az LGO naprakész nyilvántartást vezet a Hivatal tulajdonában lévő gépkocsikról, azok azonosító adatairól, üzemanyagnormáiról, valamint a hivatali gépkocsi vezetésére felhatalmazott személyekről. Az LGO ezen kívül nyilvántartja a saját
gépkocsi hivatali célú használatával összefüggő adatokat is.
Az általános gépkocsik használata 4. § (1) Általános gépkocsit a következő hivatali célú feladatokra kell biztosítani (az általános gépkocsival ellátandó rendszeres
feladatok):
a) nemzetközi programok külföldi vendégeinek, a delegáció tagjainak, valamint a programban részt vevő hivatali
munkatársaknak a szállítására,
b) a Hivatal főosztályvezetői munkakört betöltő kormánytisztviselőinek szállítására,
c) több személy azonos helyre, helységbe történő szállítására,
d) hivatalos rendezvényekkel kapcsolatos szállítási feladatok ellátására,
e) oktatásszervezési és promóciós tevékenységhez kapcsolódó feladatok ellátására,
f ) rendszeres postai küldemények szállítására,
g) pénzszállításra,
h) minősített jelzésű iratok továbbítására,
i) hivatali kiadványok, tájékoztatók szállítására,
j) iratok, küldemények kézbesítésére, ha az sürgős vagy a kézbesítés helye közforgalmú közlekedési eszközzel
csak nehezen közelíthető meg,
k) árubeszerzésre, anyagszállításra. (2) Magáncélra általános gépkocsit csak rendkívüli esetben, a munkáltatói jogkört gyakorló vezető javaslatára a gazdasági
főigazgató előzetes írásbeli engedélye alapján lehet igénybe venni, összhangban a 12. § (1) bekezdésében írtakkal,
azzal a  kiegészítéssel, hogy vezetői gyakorlattal is rendelkeznie kell a  gépkocsit vezető hivatali munkatársnak.
A vezetői gyakorlat meglétét kell feltételezni, ha a gépkocsi vezetésére jogosító igazolvány adatai szerint 3 év vagy
annál több idő telt el a munkatárs gépkocsi vezetésére jogosító érvényességi idő kezdete óta.
(3) Az  általános gépkocsit az  (1)  bekezdés szerinti hivatali célra csak érvényes hivatásos gépkocsivezetői engedéllyel
rendelkező személy vezetheti.
Az általános gépkocsik használatának engedélyezési és igénylési rendje
5. § (1) Általános gépkocsi igénybevételét a munkáltatói jogkört gyakorló vezető javaslata alapján – külföldi igénybevétel
esetén a  gazdasági főigazgató jóváhagyásával – a  Gazdálkodási Főosztály (a továbbiakban: GF) vezetője vagy
helyettese engedélyezi.
(2) Az  általános gépkocsik igénybevételének engedélyezésére – sürgős vagy különösen fontos esetek kivételével –
az igénylések sorrendjében kerül sor.
(3) Az igénybevétel akkor engedélyezhető, ha:
a) a helyszín közforgalmú, illetve menetrend szerinti közlekedési eszközökkel nem vagy csak nehezen közelíthető
meg,
b) több helyszínre kell eljutni,
c) több személy utazik együtt,
d) értékes tárgyat, eszközt kell szállítani,
e) az általános gépkocsi igénybevétele gazdaságosabb a közösségi közlekedéshez képest,
f ) a hivatal érdeke bármely más okból ezt indokolja.
(4) Általános gépkocsit az erre rendszeresített hivatali nyomtatványon lehet igényelni.
 (5) Az  igényléseket a  munkáltatói jogkört gyakorló vezető javaslatával együtt a  GF titkárságára kell leadni, amely
az  engedélyezett igényléseket továbbítja az  LGO részére. Az  igénylés egy másolati példányát – igényfelmérés
és előkészítés céljából – az LGO illetékes ügyintézőjének is át kell adni.
(6) Az  általános gépkocsi rendszeres, mindennapi programjába illeszthető, 3 órát meg nem haladó, Budapest
közigazgatási határán belüli igények esetén az igénylés történhet az igénylésre külön kialakított hivatali elektronikus
rendszeren (SD rendszeren) keresztül vagy telefonon, közvetlenül az LGO vezetőjénél.
(7) Az általános gépkocsi optimális kihasználása és a feladatok ellátásának biztosítása érdekében a gépkocsi igénylést
az igénybevétel tervezett időpontja előtt
a) Budapest közigazgatási határán belüli igénybevétel esetén legalább 2 munkanappal,
b) belföldi kiküldetés esetén legalább 4 munkanappal,
c) külföldi kiküldetés esetén legalább 6 munkanappal
korábban kell leadni.
(8) Sürgős vagy rendkívüli esetben általános gépkocsi rövid úton (telefonon, szóban) is igényelhető az LGO-n. Az igénylést
írásban az igénylésre rendszeresített hivatali nyomtatvány kitöltésével utólag a GF titkársága felé kell továbbítani.
(9) Nem kell igénylést leadni a rendszeres hivatali feladatok (posta, bank stb.) ellátására.
 (10) Ha a már továbbított gépkocsi-igénylések alapjául szolgáló feladatban, programban változás történik vagy a gépkocsi
igénybevételének szükségessége megszűnt, erről közvetlenül az LGO-t kell értesíteni.
 (11) Az  LGO az  engedélyezett igénylések időbeli és fontossági sorrendje alapján, a  gazdaságossági szempontokat is
figyelembe véve határozza meg az általános gépkocsik igénybevételének sorrendjét, látja el a gépkocsikat a szükséges
menetokmányokkal és gondoskodik azok megfelelő műszaki állapotáról és tisztaságáról.
(12) Az LGO jelzi a GF vezetőjének, ha bármely okból a már engedélyezett gépkocsihasználat akadályba ütközik.
 (13) Az igénylés elfogadásáról az LGO értesíti az igénylőt annak egyidejű közlése mellett, hogy melyik általános gépkocsi
fog a rendelkezésére állni.
 (14) Ha az általános gépkocsi éjszakára is az igénylőnél marad, köteles gondoskodni a gépkocsi zárt udvarban, garázsban,
bérelt parkolóban stb. való elhelyezéséről. Amennyiben erre az  igénylőnek előreláthatóan nincs módja, ezt
megjegyzésként az igénylésben előre külön fel kell tüntetni.
(15) Általános gépkocsi igénybevétele kérelemre és csak rendkívül indokolt esetben engedélyezhető akkor, ha az igénylő
jogosult a  saját gépkocsi 9.  § szerinti folyamatos használatára. Az  általános gépkocsi rendkívüli igénybevételére
vonatkozó kérelemben részletesen elő kell adni az igény alapjául szolgáló tényeket, körülményeket, melynek alapján
az  általános gépkocsi rendkívüli igénybevételének engedélyezéséről a  gazdasági főigazgató dönt. Nem kell
rendkívülinek tekinteni a reptéri transzfer jellegű igénybevételt, amelyre a 10. § szabályai az irányadók.
A kulcsos gépkocsi igénybevételi rendje 6. § (1) Ha a  Hivatal járműállományában van a  2.  § b)  pontja szerinti kulcsos gépkocsi, azt a  Hivatal tevékenységével
összefüggő fontos feladat végrehajtásához lehet igénybe venni.
(2) Különösen indokolt esetben  a gazdasági főigazgató engedélyezheti a kulcsos gépkocsi magáncélú igénybevételét is.
(3) A  kulcsos gépkocsit kizárólag személygépkocsi vezetésére vonatkozó érvényes gépkocsivezetői engedéllyel
és  gyakorlattal rendelkező hivatali munkatárs igényelheti és vezetheti. A  vezetői gyakorlat tekintetében irányadó
a 4. § (2) bekezdése.
(4) A  kulcsos gépkocsi használatának engedélyezési és igénylési rendjére az  5.  § rendelkezéseit kell megfelelően
alkalmazni azzal, hogy az igénybevétel utólag nem engedélyezhető.
A személyes használatú gépkocsi igénybevételi rendje 7. § (1) A Hivatal elnöke – hivatásos gépjárművezető biztosításával vagy ilyen jellegű eseti igényének megfelelően hivatásos
gépjárművezető nélkül – hivatalos célra és személyes használatra korlátozás nélkül vehet igénybe személyes
használatú gépkocsit.
(2) Az elnökhelyettesek és a gazdasági főigazgató erre vonatkozó külön elnöki döntés alapján, gépjárművezető nélkül,
hivatalos célra és személyes használatra 2000 km/hó korlátozással vehetnek igénybe térítésmentesen személyi
használatú gépkocsit, amennyiben ilyennel a Hivatal rendelkezik.
(3) A (2) bekezdésben felsorolt felső vezetők a gépkocsi kilométer-számlálójának állását minden naptári hónap utolsó
napján kötelesek az erre szolgáló külön nyomtatványon rögzíteni, és a nyomtatványt az LGO-ra továbbítani.
(4) Az  igényjogosult köteles a nyilvántartás szerinti havi futásteljesítmény engedélyezett 2000 km-t meghaladó része
feletti futásteljesítményre jutó üzemanyag-költséget, valamint a  jogszabályban megállapított általános
személygépkocsi normaköltséget az elszámolás napjától számított 30 napon belül megtéríteni a Hivatal részére.
(5) Nem vonatkozik a megtérítési kötelezettség a térítésmentes futásteljesítmény elérését követően a tárgyhónap során
megtett azon utakra, amelyek hivatalos jellegét a jogosult tételes menetlevéllel igazolja.
(6) Amennyiben a személyes használatra biztosított gépjárművet nem a használatra jogosult személy [7. § (1)–(2) bekezdése],
hanem más személy (pl. hivatásos gépjárművezető) vezeti, számára a  futásteljesítményt igazoló naplón kívül
a menetlevél vezetése is kötelező.
(7) A személyes használatú gépkocsi határozatlan időre történő használatba adására külön nyomtatvány alapján kerül
sor.
A saját gépkocsi igénybevételi rendje 8. § (1) Saját gépkocsit a Hivatal tevékenységével összefüggő feladat végrehajtására, bel- és külföldi kiküldetés esetén lehet
igénybe venni, ha a gépkocsi érvényes kötelező felelősségbiztosítással rendelkezik.
(2) A saját gépkocsi használatának engedélyezésére az 5. §-ban foglaltakat kell megfelelően alkalmazni. Az igénybevétel
utólag nem engedélyezhető.
(3) A saját gépkocsi igénybevételéhez a Hivatal hivatalos üzemanyagfogyasztási normaátalányt fizet.
 (4) A  saját gépkocsi hivatali célú igénybevételének engedélyezésével és az  igénybevétel szabályszerűségének
ellenőrzésével kapcsolatos feladatokat a GF vezetője, a pénzügyi, elszámolási feladatokat a PSZO látja el.
 (5) A  saját gépkocsi műszaki állapotáért és a  Hivatal jó hírnevéhez méltó tisztaságáért a  tulajdonos (üzembentartó)
felelős. Saját gépkocsi folyamatos hivatali célú használatának engedélyezési rendje
9. § (1) Saját gépkocsit folyamatosan a Hivatal tevékenységével összefüggő feladat végrehajtására Budapest közigazgatási
határain belül, valamint belföldi kiküldetés esetén lehet igénybe venni, ha
a) a saját gépkocsi érvényes forgalmi engedéllyel rendelkezik, és
b) a munkakörhöz tartozó feladatok folyamatos végrehajtása, a munkakör ellátása a saját gépkocsi igénybevételét
indokolttá teszik, vagy
c) a saját gépkocsi hosszabb távú igénybevétele hatékonyabb és gazdaságosabb, mint más közlekedési mód, és
d) a saját gépkocsi folyamatos használatát a Hivatal elnöke a tárgyévre engedélyezte.
(2) A  saját gépkocsi folyamatos használatának hivatali engedélyezését a  gazdasági főigazgató részére címzett
nyomtatványon lehet kérni. Az igényeket a gazdasági főigazgató véleményére is figyelemmel a Hivatal elnöke bírálja
el. Az igénybevétel utólag nem engedélyezhető.
(3) A saját gépkocsi folyamatos igénybevételéhez a Hivatal legfeljebb a (2) bekezdésben és a 15. § (8) bekezdésében írt
döntésnek megfelelő havi költségátalányt fizet.
(4) A  saját gépkocsi folyamatos igénybevételének engedélyezéséhez és az  igénybevétel szabályszerűségének
ellenőrzéséhez kapcsolódó feladatokat a  gazdasági főigazgató vagy az  általa e  feladat ellátására írásban kijelölt
személy, a pénzügyi, elszámolási feladatokat a PSZO látja el.
Taxi használatának engedélyezési rendje 10. § (1) A Hivatal tevékenységéhez tartozó feladat ellátása érdekében Budapest közigazgatási határán belül taxi igénybevétele
akkor engedélyezhető, ha általános vagy kulcsos gépkocsi nem áll rendelkezésre, és
a) a feladat jellege, sürgőssége vagy
b) a Hivatal érdeke
egyébként ezt indokolja.
(2) A taxihasználat utólag nem hagyható jóvá, továbbá az engedély nélküli taxihasználat költsége az azt igénybe vevőt
terheli.
(3) Az igénybevétel engedélyezésére az igénylő munkáltatói jogkört gyakorló vezetője jogosult.
 (4) Az  elszámolás alapjául szolgáló, a  munkáltatói jogkört gyakorló vezető által igazolt számlát és más okmányt
a GF titkárságán kell leadni a számla (1) bekezdés szerinti indoklásával. A kifizetésre vonatkozó engedélyt a GF vezetője
vagy helyettese adja meg.
(5) Amennyiben az  indoklás protokolláris, illetve reprezentációs igénybevételre hivatkozik, a  GF titkársága az  adójogi
és  számviteli következmények miatt a  személyi jellegű kiadások utalványozásáért felelős gazdasági főigazgató
engedélyező aláírását is beszerzi a  számlának az  LGO részére történő továbbítása előtt. A  számla közvetlenül
az LGO-hoz kerül továbbításra hivatali munkafolyamathoz kapcsolódó igénybevétel esetén.
(6) Külföldi kiküldetéssel összefüggésben taxi igénybevételének lehetőségét, feltételeit, az  elszámolás szabályait
a kiküldetések és a küldöttségek fogadásának rendjéről szóló külön elnöki utasítás tartalmazza.
(7) Az  egyszerűbb pénzügyi elszámolás érdekében az  (1)  bekezdés szerint engedélyezett taxihasználathoz az  LGO
taxikártyát szerezhet be. A kártya beszerzését a gazdasági főigazgató engedélyezheti a szervezeti egység vezetőjének a
gazdasági főigazgatóhoz címzett előzetes írásbeli indoklással ellátott kérelem alapján. A  használatra kiadott
taxikártyákról az LGO naprakész nyilvántartást vezet. Az LGO gondoskodik a taxikártyák beszerzéséről.
A hivatali gépkocsik üzemeltetése 11. § (1) A hivatali gépkocsik forgalomban való részvételéhez szükséges iratokat, okmányokat (forgalmi engedély, biztosítási
igazolás, a gépkocsi vezetésére szóló felhatalmazás, menetlevél, üzemanyagkártya, kárfelvételi lap stb.) az LGO szerzi
be, kezeli, őrzi és adja át a gépkocsit vezető személy részére.
(2) Az általános és kulcsos gépkocsik kizárólag az erre rendszeresített menetlevél vezetése mellett vehetnek részt a közúti
forgalomban. A  menetleveleket folyamatosan növekvő számsorrendben kell kiadni. A  felhasznált vagy rontott
menetleveleket sorszám szerint, hiánytalanul, a  szigorú számadású bizonylatokra vonatkozó szabályok szerint kell
kezelni.
(3) A menetlevelet a gépkocsi vezetője köteles az e bekezdésben írtak szerinti teljes részletességgel (a megállás helyét
pontos – település, kerület, utca, házszám vagy intézmény – adatokkal leírva stb.) vezetni. A menetlevélből az utazás
jellegének, céljának is megállapíthatónak kell lennie, azt külön rögzíteni kell, ha az  magából az  úticélból nem
következik egyértelműen. A magáncélú használatot utazásonként, elkülöníthetően kell jelölni. A menetlevél teljesítés
jellegére vonatkozó adatait csak a gépkocsivezető munkakörben foglalkoztatott járművezetőnek kell rögzítenie.
(4) A menetlevelet az általános gépkocsi igénybevételét követően a szállított személy vagy a kézbesítést, szállítást stb.
kérő szervezeti egység munkatársa soronként, továbbá az általános és a kulcsos gépkocsi menetlevelét annak alján
a „teljesítésigazolás”-nál az LGO vezetője igazolja.
(5) Az általános és a kulcsos gépkocsik menetleveleit minden kedden vagy az azt követő első munkanapon kell az LGO
részére átadni. A menetlevelet és mellékleteit az LGO ellenőrzi. A havi üzemanyag-elszámolás alapja a menetlevelek
és a megtett km-ek összesítése.
(6) A kulcsos gépkocsi igénybevétele előtt, és annak befejezése után a gépkocsinak, illetve tartozékainak átadás-átvételét,
esetleges sérülését, illetve műszaki állapotát és a karosszéria állapotát jegyzőkönyvben rögzíteni kell.
(7) A kulcsos gépkocsi igénybevételekor a gépkocsi vezetője menetlevelet, a saját gépkocsi hivatali célú igénybevételekor
(8. §) a gépkocsi vezetője nyilvántartást vezet, amely az üzemanyag-elszámolás alapjául szolgál.
(8) A  hivatali gépkocsit vezető személy felelősséggel tartozik az  átvett üzemanyagkártyának kizárólag a  hivatali
gépkocsival összefüggő, rendeltetésszerű használatáért, gondos kezeléséért és biztonságos őrzéséért.
Az  üzemanyagkártya átvevője teljes anyagi felelősséggel tartozik az  üzemanyagkártya jogosulatlan használatából
fakadó minden kárért. A  kártya megrongálódását, eltűnését, elvesztését vagy ellopását az  LGO részére azonnal
jelenteni kell. A késedelmes jelentésből származó károk a kártyát átvevő személyt terhelik.
(9) A saját gépkocsi üzemanyag-ellátását a hivatali munkatárs köteles biztosítani.
A gépkocsit vezető személyek és kötelezettségeik 12. § (1) Gépkocsit a  közúti közlekedésre vonatkozó mindenkor hatályos jogszabályi előírásoknak megfelelő személyek
vezethetnek.
(2) A hivatali gépkocsi vezetésének további feltétele a GF vezetőjének írásos, eseti vagy általános felhatalmazása egy
vagy több hivatali gépkocsi vezetésére, vagy az igénylés alapján történt engedélyezés.
(3) A szabályzatban érintett gépkocsivezető köteles:
a) a mindenkori indulás előtt a KRESZ által előírt berendezések állapotát (működését) ellenőrizni,
b) vezetéskor a  közúti közlekedés szabályait, a  tűz- és munkavédelmi, valamint vagyonbiztonsági
és információbiztonsági előírásokat betartani.
 (4) Az általános gépkocsi vezetője köteles:
a) a gépkocsit tisztán tartani és a tisztíttatásról gondoskodni,
b) a gépkocsi vezetésére jogosító személyes iratokat, valamint a  jármű érvényes menetokmányait (a gépkocsi
vezetéséről szóló megbízás, forgalmi engedély, biztosítási igazolás, menetlevél, üzemanyagkártya, kárfelvételi
lap) magánál tartani és a  közúti ellenőrzés során a  használat jogszerűségét igazolni, azok bármelyikének
eltűnését azonnal jelenteni,
c) a mindenkori indulás előtt és érkezés után a menetlevelet eseményszerűen, naprakészen vezetni és aláírásával
hitelesíteni,
d) közlekedési baleset, a gépkocsi meghibásodása esetén a 13. § rendelkezései szerint eljárni,
e) a gépkocsi üzemanyag-fogyasztását folyamatosan ellenőrizni,
f ) üzemanyag tankolásakor a  hivatalos üzemanyag-szolgáltató töltőállomásainál a  Hivatal által biztosított
üzemanyag-kártyával fizetni, a tankolás adatait a menetlevélen feltüntetni,
g) előre látható tartós távollét előtt gondoskodni a  gépkocsi üzemanyagtartályának teljes feltöltéséről
és valamennyi menetokmány leadásáról.
 (5) A kulcsos gépkocsi vezetője köteles:
a) a gépkocsi vezetésére jogosító személyes iratokat, valamint a jármű menetokmányait (a gépkocsi vezetéséről
szóló megbízás, forgalmi engedély, biztosítási igazolás, üzemanyagkártya, kárfelvételi lap) átvételkor
ellenőrizni, azt követően a gépkocsi használatának teljes időtartama alatt magánál tartani és a közúti ellenőrzés
során a használat jogszerűségét igazolni, azok bármelyikének eltűnését azonnal jelenteni,
b) a mindenkori indulás előtt és érkezés után a menetlevelet eseményszerűen, naprakészen vezetni és aláírásával
hitelesíteni,
c) közlekedési baleset, a gépkocsi meghibásodása esetén a 13. § rendelkezései szerint eljárni,
d) a gépkocsi üzemanyag-fogyasztását ellenőrizni,
e) a gépkocsi valamennyi menetokmányának az  LGO vagy a  kijelölt személy részére történő leadásáról
az igénybevétel befejezését követő munkanapon gondoskodni,
f ) üzemanyag tankolásakor a  hivatalos üzemanyag-szolgáltató töltőállomásainál a  Hivatal által biztosított
üzemanyag-kártyával fizetni, a tankolás adatait a menetlevélen feltüntetni,
 (6) A személyi használatú gépkocsi vezetője köteles:
a) a gépkocsi vezetésére jogosító személyes iratokat, valamint a  jármű érvényes menetokmányait (a gépkocsi
vezetéséről szóló megbízás, forgalmi engedély, biztosítási igazolás, üzemanyagkártya, kárfelvételi lap) magánál
tartani és a közúti ellenőrzés során a használat jogszerűségét igazolni, azok bármelyikének eltűnését azonnal
jelenteni,
b) közlekedési baleset, a gépkocsi meghibásodása esetén a 13. § rendelkezései szerint eljárni,
c) a gépkocsi üzemanyag-fogyasztását ellenőrizni.
(7) A saját gépkocsi vezetője köteles:
a) a gépkocsi vezetésére jogosító személyes iratokat, valamint a  jármű érvényes menetokmányait (forgalmi
engedély, biztosítási igazolás, kárfelvételi lap) magánál tartani és a  közúti ellenőrzés során a  használat
jogszerűségét igazolni,
b) a mindenkori indulás előtt és érkezés után a nyilvántartást eseményszerűen, naprakészen vezetni és aláírásával
hitelesíteni.
(8) A hivatali gépkocsi vezetője a gépkocsi átvételétől a gépkocsi átadásáig köteles azt rendeltetésszerűen használni,
továbbá teljes anyagi felelősséggel tartozik az általa okozott károkért.
Közlekedési baleset, a gépkocsi meghibásodása 13. § (1) A  hivatali gépkocsi feltörését, megrongálását, az  egyéb, nem közlekedési balesetből eredő károkozást a  gépkocsi
vezetője köteles a károkozás helye szerint illetékes rendőrhatóságnál haladéktalanul bejelenteni és a bekövetkezett
káresemény tényéről igazolást kérni, köteles továbbá a lehetőségekhez képest minél előbb az LGO számára is jelezni
a kár bekövetkeztét.
(2) A  hivatali gépkocsit érintő közlekedési baleset esetén az  illetékes rendőrhatóságot a  helyszínre kell hívni
a jogszabályokban meghatározott esetekben, így különösen ha:
a) személyi sérülés történt,
b) személyi sérülés nem történt, de a  baleset következtében anyagi kár keletkezett, és azért a  helyszínen
a felelősséget dokumentálhatóan senki nem ismeri el.
 (3) Ha a közlekedési baleset a hivatali gépkocsi vezetőjének hibájából következett be, a biztosításban meghatározott
önrész megfizetése a gépkocsi vezetőjét terheli.
 (4) A  hivatali gépkocsi eltűnése esetén a  gépkocsi vezetője haladéktalanul köteles bejelentést tenni az  illetékes
rendőrhatóságnál, valamint az  eltűnést köteles haladéktalanul jelezni az  LGO számára. Az  eltűnés tényét az  LGO
haladéktalanul bejelenti a  biztosítónál, és gondoskodik a  rendőrségi bejelentésről készült jegyzőkönyv – szükség
esetén pótlólagos – megküldéséről.
(5) Ha a  hivatali gépkocsi meghibásodik vagy üzemképtelenné válik, a  szervizbe történő szállításáról, bevontatásáról
a lehető legrövidebb időn belül kell gondoskodni. A szállításról munkanapokon, a Hivatali munkaidőn belül az LGO,
azon kívül a gépkocsi vezetője köteles gondoskodni.
(6) Ha a  hivatali gépkocsit érintő károkozás, közlekedési baleset, meghibásodás külföldön következik be, illetőleg
az  eltűnés külföldön történik, az  illetékes hatóságok és az  LGO tájékoztatása mellett értesíteni kell a  magyar
külképviseletet is.
(7) A hivatali gépkocsit érintő károkozás, közlekedési baleset, meghibásodás, illetőleg a gépkocsi eltűnésének tényéről
és körülményeiről a gépkocsi vezetője írásban is köteles tájékoztatást adni az LGO részére, mellékelve a rendőrhatóság
igazolását, a rendőrségen készült jegyzőkönyvet, valamint az egyéb hivatalos iratokat is. Az eseményt a menetlevélen
vagy útnyilvántartásban is rögzíteni kell.
Felelősségi szabályok 14. § (1) A hivatali gépkocsik használata során a gépjárművezető felelősségi körébe tartozó szabályszegéssel összefüggésben
kiszabott közlekedésrendészeti vagy egyéb bírságok (pl. közigazgatási bírság, kötelező díjfizetés mulasztásából eredő
utólagos díj és pótdíj, parkolási pótdíj, úthasználati díj) költsége a  gépjárművezetőt terhelik. A  felmerült, de  nem
rendezett, illetve vitatott tételekről a GF vezetőjének javaslatára a gazdasági főigazgató dönt.
(2) A gépjármű vezetője a hivatali gépjárműben okozott, máshonnan meg nem térülő kárért a Polgári Törvénykönyvről
szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) és a  közszolgálati tisztviselőkről szóló 2011. évi CXCIX. törvény
(a továbbiakban: Kttv.) vagy a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (a továbbiakban: Mt.) szerint tartozik
kártérítési felelősséggel. A  gépjármű vezetője az  eset összes körülményére figyelemmel a  kár megtérítésére
kötelezhető. A fizetendő kártérítés mértékét a gazdasági főigazgató határozza meg a Ptk., Kttv. és az Mt. rendelkezései
figyelembevételével.
(3) A saját tulajdonú gépjármű hivatali célú használatával összefüggő kiküldetés időtartama alatt bekövetkezett károkért
viselt felelősségre a Ptk., a Kttv. és az Mt. szabályai az irányadók.
Az elszámolás rendje 15. § (1) A  hivatali gépkocsik üzemanyag-elszámolásánál a  Hivatal a  megtakarított üzemanyag után a  járművezetők felé
kifizetést nem teljesít. Szúrópróbaszerű ellenőrzésekre a  közúti gépjárművek, az  egyes mezőgazdasági, erdészeti
és  halászati erőgépek üzemanyag- és kenőanyag-fogyasztásának igazolás nélkül elszámolható mértékéről szóló
60/1992. (IV. 1.) Korm. rendelet előírásai szerint, az összesített menetlevelek és azok mellékletei, a ténylegesen megtett
és igazolt kilométerek alapján a  hivatali gépkocsikra a  beépített motor hengerűrtartalma szerint megállapított
üzemanyag-fogyasztási alapnorma alapján, utólag kerül sor.
(2) A hivatali gépkocsik üzemanyag-elszámolását az LGO az adott időszakra utólag készíti el.
 (3) Az elszámolás általános és kulcsos gépkocsi esetén a menetlevelek, valamint a hivatalos üzemanyag-szolgáltató által
a Hivatalnak megküldött utólagos havi számla adott gépkocsira vonatkozó üzemanyag-fogyasztási adatai, továbbá
az (1) bekezdés szerinti gépkocsi norma alapján történik.
(4) Az  LGO a  (3)  bekezdés szerint megküldött utólagos számlákat, az  elszámolást követően továbbítja a  PSZO-nak.
A számláknak a szolgáltató részére történő kiegyenlítéséről a PSZO gondoskodik.
(5) A  hivatali gépkocsik üzemanyag-fogyasztását az  üzemanyag-elszámoláskor ellenőrizni kell. Túlfogyasztás esetén
a  gépkocsi vezetője írásban köteles ennek tényét és feltételezett okait az  LGO részére jelenteni. A  túlfogyasztás
pénzügyi elszámolása a  naptári negyedévet követő hónapban történik. A  műszaki okból keletkező túlfogyasztás
esetén szakértői véleményt kell beszerezni. A műszaki okra vagy egyéb objektív körülményre vissza nem vezethető
túlfogyasztás esetén a GF vezetője mérlegelési jogkörében eljárva dönt a megtérítési kötelezettségről, illetve annak
mértékéről. A döntés meghozatalakor a túlfogyasztás alapjául szolgáló összes körülményt meg kell vizsgálni.
(6) Saját gépkocsi igénybevétele esetén az üzemanyag elszámolása a gépkocsira megállapított norma, a Nemzeti Adóés  Vámhivatal által közzétett üzemanyagár, a  ténylegesen megtett és igazolt kilométerek, továbbá a  mindenkori
jogszabály szerint elszámolható általános személygépkocsi normaköltség (karbantartási átalány) alapulvételével
történik. Az üzemanyagköltséget a külön erre szolgáló nyomtatvány felhasználásával az LGO állapítja meg, kifizetéséről
a PSZO intézkedik.
(7) Saját gépkocsi igénybevételekor – ide nem értve a  saját gépkocsi folyamatos használatának engedélyezését –
a gépkocsi használattal összefüggő szolgáltatások díja (parkolási díj, autópálya-használati díj stb.) a Hivatal nevére
kiállított, az  általános forgalmi adó mértékét és összegét is tartalmazó számla alapján téríthető meg a  hivatali
munkatársak részére.
(8) Saját gépkocsi folyamatos igénybevételének engedélyezése esetén a Hivatal a saját gépkocsi folyamatos használatának
költségtérítéseként havonkénti költségátalányt fizet, ennek összegét a  Hivatal tárgyévre elfogadott belső
költségvetésében kerül megtervezésre. Aki a folyamatos használatra tekintettel átalánytérítést kap, az további egyedi
költség elszámolására nem jogosult.
(9) Saját gépkocsi bel- és külföldi kiküldetés céljából történő igénybevételekor a  Hivatal nem téríti meg a  gépkocsit
vezető személy önhibájából bekövetkezett anyagi károsodást.
(10) Az  általános és a  kulcsos gépkocsi magáncélú igénybevétele esetén az  üzemanyagköltség és az  általános
személygépkocsi normaköltség megfizetésére az igénybe vevő hivatali munkatárs köteles.
(11) Az általános és a kulcsos gépkocsi engedélytől eltérő igénybevétele esetén az igénybevétel költségeit a magáncélú
használatra vonatkozó szabályok szerint kell megállapítani, és az igénybe vevővel megtéríttetni.
Záró rendelkezések 16. § (1) Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
 (2) Hatályát veszti a  Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala gazdasági vezetőjének a  gépkocsihasználatról szóló 5/2012.
(VIII. 1.) gazdasági vezetői utasítása. 17. § (1) A 16. § (2) bekezdés szerinti gazdasági vezetői utasítás alapján kiadott gépkocsi vezetésére szóló megbízások, saját
gépkocsi használatára adott engedélyek változatlanul érvényesek. Ugyancsak változatlanul, külön új okirat elkészítése
nélkül használható a személyes használatra átadott gépkocsi.
(2) Felhatalmazást kap a  gazdasági főigazgató, a  gépkocsihasználattal összefüggő iratminták gazdasági vezetői
utasításban történő kiadására.
(3) Jelen utasítás tartalmi felülvizsgálatáról, aktualizálásáról és karbantartásáról az LGO vezetője köteles gondoskodni.
A felülvizsgálatot legalább 3 évente el kell végezni, amelynek eredményeként – szükség esetén – kezdeményezni kell
az utasítás módosítását vagy új utasítás kiadását.
Dr. Łuszcz Viktor s. k.,
 a Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala
 elnöke


text:
10/2019. (II. 14.) KKM közleménye az egyrészről az Európai Unió és tagállamai, másrészről a Fülöp-szigeteki Köztársaság közötti partnerségi és együttműködési Keretmegállapodás kihirdetéséről szóló 2013. CIV. törvény 2. §-ának és 3. §-ának hatálybalépéséről.
A 2013. évi CIV. törvénnyel a Magyar Közlöny 2013. június 25-i 105. számában kihirdetett, az egyrészről az Európai
Unió és tagállamai, másrészről a Fülöp-szigeteki Köztársaság közötti partnerségi és együttműködési
Keretmegállapodás  (a továbbiakban: Keretmegállapodás) 57. cikk 1. bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik
a hatálybalépésről:
„A megállapodás az azt követő hónap első napján lép hatályba, hogy az utolsó Fél értesíti a másikat az ehhez szükséges
jogi eljárások befejezéséről.”
A Keretmegállapodás hatálybalépéséhez szükséges feltétel teljesülésének napja: 2018. február 26.
A Keretmegállapodás hatálybalépésének napja: 2018. március 1.
A fentiekre tekintettel, összhangban a 2013. évi CIV. törvény 4. § (3) bekezdésével megállapítom, hogy az egyrészről
az Európai Unió és tagállamai, másrészről a Fülöp-szigeteki Köztársaság közötti partnerségi és együttműködési
Keretmegállapodás kihirdetéséről szóló 2013. évi CIV. törvény 2. §-a és 3. §-a 2018. március 1-jén, azaz
kettőezertizennyolc március elsején lépett hatályba.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter


text:
1708/2015. (X. 5.) Korm. határozata többletforrás biztosításával kapcsolatos aktuális feladatokról.
A Kormány felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy a  Nemzeti Kommunikációs Hivatal elnöke
útján, a  megélhetési bevándorlással kapcsolatos aktuális feladatok megvalósításához szükséges, már korábban
elkülönített 1016 millió forint összegű forrásból 381 millió forint összegű forrást a migrációs helyzettel kapcsolatos
belföldi tájékoztatási feladatok ellátása érdekében a  Nemzeti Kommunikációs Hivatal költségvetésében
csoportosítson át.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter, a Nemzeti Kommunikációs Hivatal elnöke útján
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök