text:
72/2013. (XI. 29.) HM utasítása a honvédelmi szervezetek jogi képviseletének egyes szabályairól.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló 2011.  évi
CXIII.  törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet 2. § (5) bekezdése alapján,
figyelemmel a honvédelmi szervezetek jogi képviseletéről szóló 18/2011. (XII. 29.) HM rendeletre, a következő utasítást adom ki:
1. § (1) Az utasítás hatálya a Honvédelmi Minisztériumra (a továbbiakban: HM), a honvédelemért felelős miniszter
(a  továbbiakban: miniszter) közvetlen alárendeltségébe tartozó szervezetekre, a Katonai Nemzetbiztonsági
Szolgálatra, valamint a Magyar Honvédség (a továbbiakban: MH) hadrendje szerinti szervezetekre (a továbbiakban
együtt: honvédelmi szervezet), és az azok jogi képviseletét – a honvédelmi szervezetek jogi képviseletéről szóló
18/2011. (XII. 29.) HM rendelet (a továbbiakban: R.) hatálya alá tartozó eljárásokban (a továbbiakban: ügy) – ellátó,
jogi végzettséggel rendelkező kormánytisztviselőkre, közalkalmazottakra és katonákra (a továbbiakban együtt: jogi
munkatárs) terjed ki.
(2) A HM jogi képviselet ellátásáért felelős szerve a HM Igazgatási és Jogi Képviseleti Főosztály (a továbbiakban: HM IJKF).
2. § (1) A HM IJKF az R. 3. §-a alapján a jogi képviselet ellátására az eljárásában félként szereplő honvédelmi szervezetben
foglalkoztatott, lehetőség szerint jogi szakvizsgával rendelkező jogi munkatársat akkor hatalmazza meg, ha azt az ügy
tárgya, illetve az eljáró bíróság vagy más hatóság székhelye indokolja.
(2) A meghatalmazás tartalmazhatja azoknak a jogi munkatársaknak a megjelölését is, akik a meghatalmazott jogi
munkatárs helyettesítésére jogosultak.
(3) Az R. 3. §-a alapján fizetési meghagyás iránti kérelem benyújtására a HM IJKF a HM Védelemgazdasági Hivatal
(a továbbiakban: HM VGH), az MH Összhaderőnemi Parancsnokság és az MH Egészségügyi Központ (a továbbiakban:
MH EK) jogi munkatársát – az elektronikus okirat kiállításához és benyújtásához szükséges feltételeknek a
meghatalmazottnál való fennállása esetén – meghatalmaztatja.
(4) A fizetési meghagyás iránti kérelem benyújtására adott meghatalmazásban fel kell tüntetni a kérelem jogalapját,
jogcímét és az érvényesíteni kívánt tőkeösszeget, lehetőség szerint a késedelmi kamat esedékessége kezdő
időpontjának megjelölésével. A meghatalmazáshoz mellékelni kell az ügy lényeges iratainak másolatait.
3. § (1) A jogi munkatárs az ügy bármely szakaszában kezdeményezheti a jogi képviselet HM IJKF általi átvételét, illetve a jogi
képviselet körében szakmai tanácsot kérhet. A HM IJKF a jogi képviselet átvételéről hozott döntését a megkeresés
kézhezvételétől számított 8 napon belül írásban közli.
(2) A HM IJKF az ügyben félként szereplő honvédelmi szervezet állományába tartozó jogi munkatárs által képviselt ügyről
soron kívül tájékoztatást kérhet, és írásban a jogi képviseleti tevékenységre vonatkozó szakmai utasítást adhat.
4. § (1) A honvédelmi szervezet az ügyről való tudomásszerzéskor haladéktalanul értesíti a HM IJKF-et, és megküldi
a) a fizetési meghagyás kibocsátása iránti kérelmet,
b) az idéző végzést,
c) a keresetlevelet és annak mellékleteit és
d) a keresettel támadott munkáltatói intézkedést tartalmazó okmányokat,
továbbá megteszi a jogi képviselet ellátásával kapcsolatban szükséges egyéb intézkedéseket.
(2) A HM IJKF az értesítés kézhezvételét követő 8 napon belül, az R. 5. §-ának előírásait is figyelembe véve dönt az
R. 3. és 4. §-a alapján jogi munkatárs meghatalmazásáról vagy ügyvéd meghatalmazásának a miniszternél történő
kezdeményezéséről. A HM IJKF a döntéséről az értesítést küldő honvédelmi szervezetet haladéktalanul tájékoztatja.
(3) A (2) bekezdés szerinti döntés hiányában a jogi képviseletet a HM IJKF látja el.
5. § (1) A honvédelmi szervezetet pénzösszeg megfizetésére, illetve a 7. § (1) bekezdés a) pontja kivételével a honvédelmi
szervezet részére pénzösszeg megfizetésére mást kötelező jogerős bírósági határozat vagy fizetési meghagyás egy
példányát a teljesítés érdekében a jogi munkatárs a kézhezvételtől számított nyolc munkanapon belül a HM VGH-nak
megküldi. A határozat jogerejét – ha a jogerő tényét a határozat nem tartalmazza – a jogi munkatárs a bíróság által
kiadott további határozattal vagy záradékkal igazolja.
(2) A kifizetés teljesítéséhez szükséges adatokat a jogi munkatárs a jogerős bírósági határozattal együtt küldi meg a HM
VGH-nak.
(3) Ha a jogerős bírósági határozat vagy fizetési meghagyás a honvédelmi szervezetet nem pénzösszeg megfizetésére
kötelezi, azt az (1) bekezdésben foglaltak szerint a HM IJKF-nek is meg kell küldeni.
6. § (1) Ha az 5. § (1) bekezdése szerint megküldött jogerős bírósági határozat vagy fizetési meghagyás a honvédelmi
szervezet részére pénzösszeg megfizetésére mást kötelez, teljesítés hiányában – a 7. § (1) bekezdés a) pontja szerinti
kivétellel –, a HM VGH a kötelezettet fizetési felszólításban, határidő kitűzésével hívja fel a teljesítésre. A HM VGH
a fizetési felszólítás egy példányát tájékoztatásul megküldi a jogosult honvédelmi szervezet pénzügyi referense
(a továbbiakban: referens) részére.
(2) A referens a fizetési felszólításban megjelölt fizetési határidő letelte után nyolc munkanapon belül tájékoztatja a HM
VGH-t a kötelezett teljesítéséről, illetve a teljesítés elmaradásáról.
(3) Ha a referens tájékoztatása szerint a fizetési határidő eredménytelenül telt el, a HM VGH jogi munkatársa a
pénzkövetelés érvényesítése érdekében végrehajtható okirat kiállítására irányuló kérelmet terjeszt elő.
7. § (1) A honvédelmi szervezet végrehajtható követelésének teljesítése hiányában
a) az R. 6. § (1) bekezdés a) pontja és a HM IJKF által előterjesztett, jogerős fizetési meghagyás esetében a HM IJKF,
b) minden más esetben a jogosult honvédelmi szervezet
jogi munkatársa a végrehajtható okirat kiállítására irányuló kérelmet terjeszt elő.
(2) Az R. 3. §-a szerint meghatalmazottak által képviselt ügyekben a végrehajtható követelés teljesítése hiányában a
végrehajtható okirat kiállítására irányuló kérelmet a meghatalmazott terjeszti elő, majd a rendelkezésre álló okiratok
másolatait az R. 6. §-a szerint jogi képviselet ellátására jogosult honvédelmi szervezetnek megküldi.
8. § (1) A HM IJKF és az MH EK jogi munkatársa által előterjesztett végrehajtható okirat kiállítására irányuló kérelem kivételével
a végrehajtási eljárás további szakaszára a végrehajtást kérő jogi képviselőként a HM VGH Pénzügyi és Ellenőrzési
Igazgatóság Jogi és Kártérítési Osztály osztályvezetőjét kell megjelölni.
(2) Ha a bíróság a végrehajtási lap kiállítása helyett közvetlenül letiltó végzést hoz, az ügyben jogi képviseletet ellátó
jogi munkatárs a végzést a végrehajtást kérő honvédelmi szervezet részére haladéktalanul megküldi. A végzés
alapján a végrehajtást kérő referense ellenőrzi a közvetlen bírósági letiltás eredményességét, és arról az ügyben jogi
képviseletet ellátó jogi munkatársat értesíti.
(3) Ha a közvetlen bírósági letiltás nem vezet eredményre, azt a végrehajtást kérő honvédelmi szervezet jogi munkatársa
végrehajtható okirat kiállítása céljából a bíróságnak bejelenti.
(4) A végrehajtó felhívása alapján a végrehajtás költségeit – az MH EK végrehajtási ügyei kivételével – a végrehajtást
kérő honvédelmi szervezet helyett a 7. § (1) bekezdés a) pontja szerinti esetben a HM IJKF, a b) pontja szerinti esetben
a HM VGH előlegezi meg. A bevételi bizonylat megérkezését követően a végrehajtást kérő honvédelmi szervezet a
megelőlegezett összeget a HM IJKF, illetve a HM VGH részére megtéríti, és azt kiadásként elszámolja.
(5) A végrehajtás felfüggesztése vagy szünetelése esetén a végrehajtás folytatásáról, az ügyben jogi képviseletet ellátó
jogi munkatárs tájékoztatása alapján, a jogosult honvédelmi szervezet dönt.
(6) A végrehajtást kérő a 7. § (1) bekezdés a) pontja szerinti esetben a HM IJKF-et, a b) pontja szerinti esetben a HM VGH-t
haladéktalanul tájékoztatja a végrehajtandó követelés megtérüléséről, a részteljesítésről, illetve azok elmaradásáról.
(7) Ha az végrehajtó a végrehajtást arra tekintettel szünetelteti, hogy az adósnak nincs lefoglalható vagyontárgya,
illetve a lefoglalt vagyontárgy értékesítése sikertelen volt, az ügyben jogi képviseletet ellátó jogi munkatárs erről
a végrehajtást kérő honvédelmi szervezetet tájékoztatja. A követelés behajthatatlanná minősítéséről a jogosult
honvédelmi szervezet dönt, és arról az ügyben jogi képviseletet ellátó jogi munkatársat, továbbá a HM VGH-t értesíti.
9. § (1) Ha a perbeli vagy a peren kívüli egyezség a honvédelmi szervezet pénzügyi kötelezettségére is kiterjed, az egyezség
tervezetét – a HM VGH jogi munkatársa által képviselt ügyek kivételével – a pénzügyi fedezet véleményezése céljából
a HM VGH-nak meg kell küldeni.
(2) Az R. 3. §-a alapján eljáró jogi munkatárs a perbeli és a peren kívüli egyezség megkötése előtt – a 10. §-ban
meghatározott esetek kivételével – az egyezség tervezetét az ügyhöz kapcsolódó összes egyéb irattal véleményezésre
megküldi a HM IJKF-nek.
(3) A HM VGH, illetve a HM IJKF az egyezség tervezetét a kézhezvételétől számított nyolc munkanapon belül – ha az eljáró
bíróság vagy más hatóság az egyezségre vonatkozó nyilatkozattételre ennél rövidebb határidőt állapít meg, akkor
erre a határidőre figyelemmel – véleményezik, és erről a jogi munkatársat az iratok visszaküldésével egyidejűleg soron
kívül tájékoztatják.
(4) Vélemény kérésének hiányában vagy a véleményben foglaltak ellenében egyezség nem köthető. A határidőn belül
visszaküldött véleményben foglalt feltételek az egyezség megkötésére irányadóak.
10. § (1) Ha a honvédelmi szervezet követelés jogosultja és a kötelezett a követelést jogcímében, összegszerűségében és
esedékességében is elismeri, a jogi munkatárs az ügyben jogosult – perben és peren kívül – a részletfizetésről történő
megállapodás megkötésére azzal, hogy
a) jogszabály előírása esetén a szükséges hozzájáruló nyilatkozatot előzetesen beszerzi,
b) a havi részlet mértéke 10 000 Ft/hó összegnél alacsonyabb, a futamidő pedig 60, az államháztartás
alrendszerébe tartozó szervezettel szembeni követelés esetén a HM közigazgatási államtitkár eseti engedélye
alapján 120 hónapnál hosszabb nem lehet,
c) a részletfizetés teljes futamidejére a törvényes késedelmi kamattal megegyező mértékű kamatot kell
számítani, és
d) ki kell kötni, hogy bármely részlet megfizetésének elmulasztása esetén a teljes hátralék egy összegben válik
esedékessé.
(2) Ha a részletfizetés engedélyezésére a 7. § (1) bekezdés b) pontja szerinti végrehajtási eljárás keretein belül kerül
sor, a HM VGH a hozzá érkezett részletfizetési kérelemről nyolc munkanapon belül tájékoztatja a végrehajtást kérő
honvédelmi szervezetet. A részletfizetés engedélyezéséről a végrehajtást kérő honvédelmi szervezet dönt, és a
döntésről haladéktalanul tájékoztatja a HM VGH-t.
11. § (1) A honvédelmi szervezet a folyamatban lévő ügyeiről negyedévente, a naptári negyedévet követő hónap ötödik
napjáig írásban tájékoztatást ad a HM IJKF-nek, a HM IJKF által meghatározott tartalommal és formában.
(2) Az ügydöntő, valamint az annak jogerőre emelkedését megállapító határozat egy másolati példányát soron kívül, de
legfeljebb a kézhezvételétől számított nyolc napon belül a HM IJKF-nek meg kell küldeni.
12. § (1) Jelen utasítás honvédelmi szervezeteknél történő végrehajtását a HM IJKF folyamatosan ellenőrzi. Az ellenőrzési
tevékenység iratbekérést, helyszíni iratellenőrzést és egyes eljárási cselekményeknél való jelenlétet is magában
foglalhat.
(2) Ha a HM IJKF az ellenőrzés során szabálytalanságot tapasztal, arról a honvédelmi szervezet vezetőjét tájékoztatja,
és felhívja a szabálytalanság megszüntetésére, szükség esetén felelősségre vonást, illetve az R. 3. §-a szerinti
meghatalmazás visszavonását kezdeményezi.
(3) A HM IJKF időszakonként a honvédelmi szervezetek vezetőivel előzetesen egyeztetett időpontban a honvédelmi
szervezetek jogi munkatársai részére szóbeli tájékoztatót tart. Szakmai értekezlet vagy egyeztetés tartását, a felmerült
kérdések megjelölésével a honvédelmi szervezet vezetője is kezdeményezheti.
13. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
14. § (1) A Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. és a Honvédelmi Minisztérium között 2008. május 29-én megkötött
Vagyonkezelési Szerződés ingatlanvagyonra vonatkozó rendelkezései végrehajtásának egyes szabályairól szóló
11/2010. (I. 27.) HM utasítás (a továbbiakban: Ut.) 6. § (1a) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(1a) Az ingatlanokkal kapcsolatos, a tulajdon- és vagyonkezelői jogot nem érintő
a) erdészeti környezet- és természetvédelmi, ingatlanügyi hatósági és egyéb hatósági eljárásokban,
b) közérdekű használati jogot, vezetékjogot, vagy ugyanezen okból alapított szolgalmi jogot, valamint bányaszolgalmi
és egyéb szolgalmi jogot érintő ügyekben,
c) társasházi és lakásszövetkezeti ügyekben,
d) közüzemi szolgáltatóknál lévő ügyekben,
e) a bérbeadás útján hasznosított HM vagyonkezelői jogú ingatlanok átalakításával, felújításával, korszerűsítésével
összefüggő ügyekben, továbbá
f ) a székhely és telephely létesítéssel, bejegyzéssel, valamint a fennálló tulajdon- és vagyonkezelői viszonyok
igazolásával összefüggő ügyekben
a vagyonkezelői képviselői feladatokat – a (2a) bekezdés kivételével – a HM vagyonkezelői feladatokat ellátó szerv
vezetője látja el.”
(2) Az Ut. 6. §-a a következő (2a) bekezdéssel egészül ki:
„(2a) Az állami tulajdonban és HM vagyonkezelésben lévő ingatlanokkal kapcsolatos peres és nemperes eljárásban a
vagyonkezelő képviseletét a HM Igazgatási és Jogi Képviseleti Főosztály vagy az e tevékenységet szerződés alapján
ellátó látja el, az (1a) bekezdésben felsorolt szervek közreműködése mellett.”
15. § Hatályát veszti a honvédelmi szervezetek jogi képviseletének egyes szabályairól szóló 14/2012. (II. 24.) HM utasítás.
Dr. Hende Csaba s. k.,
 honvédelmi miniszter


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
319/2018. (VII. 11.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízás alóli felmentéséről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére –
dr.  Sztáray Péter András rendkívüli és meghatalmazott nagykövetet – érdemei elismerése mellett – felmentem
Magyarország brüsszeli Állandó NATO Képviseletének a vezetésére kapott megbízása alól.
Budapest, 2018. január 26. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
169/2010. (IX. 23.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének vizsgálatára és megsemmisítésére, továbbá mulasztásban
megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló bírói kezdeményezés alapján meghozta az alábbi
határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja: az Alkotmány 2. § (1) bekezdése, továbbá az 57. § (1) és (3) bekezdése alapján
alkotmányos követelmény, hogy a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény 170. § (1) bekezdés c) pontjának
alkalmazásánál az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény 8. § (3) bekezdés második mondatában foglalt rendelkezés
nem mellőzhető, amennyiben az ügyvéd tanúként való kihallgatása olyan ténnyel vagy adattal függ össze, amelyről
a büntetőeljárásban védőként szerzett tudomást. 2. Az Alkotmánybíróság az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény 8. § (3) bekezdés második mondata alkotmány
ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja. 3. Az Alkotmánybíróság a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló bírói
kezdeményezést visszautasítja. 4. Az Alkotmánybíróság a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény 44. § (1) bekezdésével összefüggésben
előterjesztett indítványt visszautasítja. Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. Az indítványozó Fejér Megyei Bíróság a P. 21.821/2004/36. számú végzésével az előtte lévő eljárást felfüggesztette és
az Alkotmánybírósághoz fordult. A Fejér Megyei Bíróság előtt lévő ügyben a felperes (korábban büntetőeljárás
terheltje) és a Fővárosi Bíróság (mint I. r), illetve a Legfőbb Ügyészség (mint II. r) alperesek között a felperes személyhez
fűződő joga megsértésének megállapítása és más kérelmek alapján folyik polgári eljárás. A felperes arra hivatkozva
terjesztett elő keresetet, hogy a büntetőügyben személyiségi jogait és a tisztességes eljáráshoz való jogot is
megsértette a bíróság. A felperes több bizonyítási indítvány mellett kezdeményezte a büntetőeljárás egyik vádlottja
védőjének tanúként történő meghallgatását a polgári perben. A korábbi vádlott a titoktartás alól az ügyvédet
felmentette, az ügyvéd azonban az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény (a továbbiakban: Ütv.) 8. § (3) bekezdés
második mondatára hivatkozva nem kívánt vallomást tenni. Az eljáró bíró erre tekintettel felfüggesztette saját
eljárását és az Alkotmánybíróságnál az Ütv. 8. § (3) bekezdés második mondata alkotmányossági vizsgálatát
kezdeményezte. Az Ütv. 8. §-a az ügyvédek titoktartási kötelezettségéről rendelkezik, a 8. § (3) bekezdés második mondata értelmében
az olyan tényről és adatról, amelyről mint védő szerzett tudomást, az ügyvéd felmentés esetén sem hallgatható ki.
Az indítványozó kifejtette, hogy az Ütv. titoktartásra vonatkozó 8. § (3) bekezdés második mondata nincs összhangban
a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) szabályaival. Míg a büntetőeljárásról szóló
1998. évi XIX. törvény (a továbbiakban: Be.) 81. § (1) bekezdés b) pontja értelmében nem hallgatható ki tanúként
a védő arról, amiről védőként szerzett tudomást – a Be.-ben ez abszolút tilalom – addig a Pp. 170. § (1) bekezdés
c) pontja szerint az ügyvéd ugyan megtagadhatja a tanúvallomást, ha hivatásánál fogva titoktartásra kötelezett,
de vallomásra kötelezhető, ha az érdekelt e kötelezettség alól felmentette. A Pp. alapján tehát a büntetőügyben eljárt
védő felmentés esetén polgári ügyben tanúként hallgatható ki. Ilyen helyzet állhat elő, ha a korábbi terhelt kerül
felperesi pozícióba például bírói jogkörben okozott kár megtérítése iránti perben. Ilyenkor a kereset bizonyításának
egyik eszköze a büntetőeljárás menetéről tudomással bíró személyek, adott esetben az ügyvéd tanúkénti
meghallgatása. Az indítványozó által e körben jelölt másik probléma szerint a Be. 44. § (1) bekezdése értelmében védőként nemcsak
ügyvéd, hanem európai közösségi jogász is eljárhat, ugyanakkor az Ütv. 8. § (3) bekezdés második mondata csak
az ügyvédet említi. Az indítványozó a három törvény – az Ütv. a Be., illetve a Pp. eljárási szabályai – közötti összhang hiányának a feloldása
érdekében két kérelmet terjesztett az Alkotmánybíróság elé: Kezdeményezte egyrészt az Ütv. 8. § (3) bekezdés második mondata – amely kimondja, hogy az ügyvéd felmentés
esetén sem hallgatható ki tanúként – alkotmányellenességének vizsgálatát és megsemmisítését. A bírói
kezdeményezés szerint e szabállyal sérül az Alkotmány 57. § (1) bekezdésében megfogalmazott bíróság előtti
egyenlőség és az igazságos tárgyaláshoz való jog, valamint sérül az ügyvédnek felmentést adó személy (korábban
terhelt, majd polgári eljárásban fél) Alkotmány 54. § (1) bekezdéséből eredő önrendelkezési joga, mert a személyét
érintő tényekről és adatokról való rendelkezés szabadságát az Ütv. 8. § (3) bekezdése akadályozza. Az indítványozó
ugyanakkor utal arra, hogy álláspontja szerint nem jelenti feltétlenül az Alkotmány 57. § (3) bekezdése szerinti
védelemhez való jog korlátozását, ha a büntetőeljárásban védőként eljárt személy polgári perben adott esetben
tanúként kihallgatható olyan tényre is, amelyről mint védő szerzett tudomást. Ennek azonban az Ütv. 8. § (3) bekezdés
második mondata gátját képezi. Az alkotmánybírósági eljárást kezdeményező bíró másrészt mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség
megállapítását is kérte. Álláspontja szerint az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe foglalt jogállamiságot és a 20. §
(2) bekezdését – amely szerint az országgyűlési képviselők a tevékenységüket a köz érdekében végzik – sértő
mulasztás áll fenn, mert az Országgyűlés az Ütv. 8. § (3) bekezdés második mondatát nem hozta összhangban
a Pp. vallomástétel akadályaira vonatkozó 170. § (1) bekezdés c) pontjába foglalt rendelkezéssel.
II. 1. Az Alkotmány vonatkozó szabályai: „2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
(...) 20. § (2) Az országgyűlési képviselők tevékenységüket a köz érdekében végzik.
(...) 54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz,
amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. (...) 57. § (1) A Magyar Köztársaságban a bíróság előtt mindenki egyenlő, és mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene
emelt bármely vádat, vagy valamely perben a jogait és kötelességeit a törvény által felállított független és pártatlan
bíróság igazságos és nyilvános tárgyaláson bírálja el. (...)
(3) A büntetőeljárás alá vont személyeket az eljárás minden szakaszában megilleti a védelem joga. A védő nem
vonható felelősségre a védelem ellátása során kifejtett véleménye miatt.”
2. Az Ütv.-nek az indítvány benyújtásakor hatályos, az ügyvédi titoktartásra vonatkozó rendelkezései:
„Titoktartási kötelezettség 8. § (1) Az ügyvédet titoktartási kötelezettség terheli minden olyan tényt és adatot illetően, amelyről a hivatásának
ellátása során szerzett tudomást. E kötelezettség független az ügyvédi megbízási jogviszony fennállásától, és
az ügyvédi működés megszűnése után is fennmarad. (2) A titoktartási kötelezettség kiterjed az ügyvéd által készített és a birtokában levő egyéb iratra is, ha ez a titoktartás
körébe tartozó tényt, adatot tartalmaz. Az ügyvédnél folytatott hatósági vizsgálat során az ügyvéd nem tárhatja fel
a megbízójára vonatkozó iratokat és adatokat, de a hatóság eljárását nem akadályozhatja.
(3) A megbízó, a jogutódja és a törvényes képviselője a titoktartási kötelezettség alól felmentést adhat. Az olyan
tényről és adatról, amelyről mint védő szerzett tudomást, az ügyvéd és az alkalmazott ügyvéd felmentés esetén sem
hallgatható ki tanúként. (4) A titoktartási kötelezettség az ügyvédi irodákra és alkalmazottaikra, az ügyvédi szervekre, ezek tisztségviselőire
és alkalmazottaira megfelelően irányadó.” 3. A Be.-nek az ügyben érintett rendelkezései:
„44. § (1) Védőként meghatalmazás vagy kirendelés alapján ügyvéd, illetőleg külön törvényben foglalt feltételek
esetén európai közösségi jogász járhat el. (...) (5) Ügyvédjelölt védőként, ügyvéd mellett vagy ügyvéd helyetteseként a megyei bíróság, az ítélőtábla és a Legfelsőbb
Bíróság nyilvános ülésén, illetőleg tárgyalásán nem járhat el.
(...) 81. § (1) Nem hallgatható ki tanúként
a) a lelkész, illetőleg az egyházi személy arról, amire a hivatásánál fogva titoktartási kötelezettsége áll fenn,
b) a védő arról, amiről mint védő szerzett tudomást, vagy amit a terhelttel védői minőségében közölt,
c) akitől a testi vagy szellemi állapota miatt nyilvánvalóan nem várható helyes vallomás,
d) a hatósági tanú olyan tényekre, adatokra, körülményekre nézve, amelyre titoktartási kötelezettség terheli, és ez alól
a bíróság, az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság nem mentette fel.”
4. A Pp. ügyben irányadó rendelkezései: „170. § (1) A tanúvallomást megtagadhatja:
a) a felek bármelyikének a 13. § (2) bekezdésében megjelölt hozzátartozója;
b) az, aki a tanúvallomás folytán magát vagy a 13. § (2) bekezdésében megjelölt hozzátartozóját bűncselekmény
elkövetésével vádolná, az azzal kapcsolatos kérdésben; c) az ügyvéd, az orvos és más olyan személy, aki hivatásánál fogva titoktartásra köteles, ha a tanúvallomással
titoktartási kötelességét sértené meg, kivéve ha az érdekelt e kötelesség alól felmentette;
d) a jogvitával érintett ügyben lefolytatott közvetítői eljárásban eljárt közvetítő, szakértő;
e) az üzleti titok megtartására köteles személy az olyan kérdésben, amely tekintetében a tanúvallomással titoktartási
kötelességét sértené meg.” III. Az Alkotmánybíróság a rendelkező részben foglalt döntését az alábbiakkal indokolja:
1. Az Alkotmánybíróság elsőként azt állapította meg, hogy a bírói kezdeményezés benyújtását követően az Ütv. 8. §-a
módosult. A vizsgálni kért 8. § (3) bekezdés második mondata a kezdeményezés benyújtásakor a következőképpen
rendelkezett: „Az olyan tényről és adatról, amelyről mint védő szerzett tudomást, az ügyvéd és az alkalmazott ügyvéd
felmentés esetén sem hallgatható ki tanúként.” A jogügyletek biztonságának erősítése érdekében szükséges
törvénymódosításokról szóló 2007. évi LXIV. törvény 65. § (1) bekezdése az Ütv. 8. § (3) bekezdés második mondatából
az „és az alkalmazott ügyvéd” szövegrészt hatályon kívül helyezte. Bár e módosítás az indítványozó által vizsgálni kért
alkotmányossági probléma érdemét nem érinti, az Alkotmánybíróság az elbírálásnál az indítvány benyújtásakor
hatályos szöveget vette figyelembe. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint ugyanis a konkrét normakontroll két
esetében, az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 38. § (1) bekezdése szerinti
bírói kezdeményezés és az Abtv. 48. § szerinti alkotmányjogi panasz hatáskörben az indítvány benyújtásakor hatályos
– és alkalmazás alá eső – normát kell figyelembe venni, függetlenül attól, hogy a jogszabályi rendelkezés módosult,
vagy a jogalkotó azt hatályon kívül helyezte. [Lásd: 335/B/1990. AB végzés, ABH 1990, 261.; 10/1992. (II. 25.)
AB határozat, ABH 1992, 76.; 1472/B/1996. AB végzés, ABH 1997, 953.; 160/B/1996. AB határozat, ABH 1999, 875, 876.;
1378/B/1996. AB határozat, ABH 2001, 1609, 1610.; 418/B/1997. AB határozat, ABH 2002, 1627, 1629.]
2. Az indítványozó kérelme az Ütv. 8. § (3) bekezdés második mondata alkotmányellenességének vizsgálatára és
megsemmisítésére irányult. E szabály értelmében az olyan tényről és adatról, amelyről mint védő szerzett tudomást,
az ügyvéd és az alkalmazott ügyvéd felmentés esetén sem hallgatható ki tanúként. Az Alkotmánybíróság megítélése
szerint e szabály (adott esetben) az ügyvédi hivatás lényeges garanciája. Az ügyvédi hivatást illetően
az Alkotmánybíróság a 22/1994. (IV. 16.) AB határozatában rámutatott: „[A]z ügyvédi foglalkozás elsősorban
az igazságszolgáltatáshoz és a jogalkalmazáshoz kapcsolódó tevékenység. Az igazságszolgáltatásban védőként vagy
jogi képviselőként való közreműködése alkotmányos követelmény és az eljárási törvények kötelező előírása.
Az ügyvéd (a jogi képviselő) eljárásjogi státusát és helyzetét törvény szabályozza, eljárásbeli jogait és kötelességeit
ugyancsak törvény írja elő. Az ügyvéd tevékenységét és feladatait tehát nem lehet önmagában megítélni és
önmagában szabályozni, hanem csak annak az eljárásjogi rendszernek függvényében, amelyben tevékenysége,
feladata magának a rendszernek része, és amely rendszerből, a rendszer munkamegosztásából következik
a foglalkozás sajátképpenisége. A foglalkozás sajátossága tehát az igazságszolgáltatás és jogalkalmazás rendszeréből
folyik azon túl, hogy az igazságszolgáltatáshoz és jogalkalmazáshoz kapcsolódik. Az ügyvédi foglalkozásgyakorlás
szabályai közjogi tartalmú, illetve vonatkozású normák.” (ABH 1994, 127, 130–131.)
Az ügyvéd titoktartási kötelezettségének az ügyvéd védői tevékenységével – s ezáltal az Alkotmány 57. §
(3) bekezdésbe foglalt védelemhez való joggal – összefüggő garanciák szempontjából is kiemelt szerepe van.
Az ügyvéd védői tevékenységének elválaszthatatlan része a közte és ügyfele közötti bizalmi viszony. E bizalmi viszony
az ügyvéd titoktartási kötelezettségén alapul. A titoktartási kötelezettség elsősorban az ügyvédi tevékenységet védi,
de ezáltal a védelemhez való jog érvényesítésének is alkotmányi biztosítéka. A 31/2003. (VI. 4.) AB határozat
értelmében: „Az Alkotmánybíróság szerint az ügyvédet, a közjegyzőt, az egyházi személyt foglalkozásuk szabályainál
fogva titoktartási kötelezettség terheli. Ez a titoktartási kötelezettség működésük megszűnése után is fennmarad.
A titoktartási kötelezettség a megbízó, a fél, az egyházi személlyel kapcsolatban álló polgár adataira, az említett hivatás
gyakorlása során megismert tényekre vonatkozik. Megállapítható az is, hogy a titoktartási kötelezettség mellett
e személyek másokkal össze nem hasonlítható közbizalmi tisztséget is betöltenek” (ABH 2003, 352, 368.).
A 8/2004. (III. 25.) AB határozatban pedig az Alkotmánybíróság arra a következtetésre jutott, hogy önmagában még
a titokvédelem szempontjából speciális megítélés alá eső nemzetbiztonsági érdek sem indokolhatja a titoktartási
kötelezettséggel eljáró ügyvédnek az eljárásból való kizárását (ABH 2004, 144, 157.).
Az Ütv. 8. § (2) bekezdése értelmében „[a] titoktartási kötelezettség kiterjed az ügyvéd által készített és a birtokában
levő egyéb iratra is, ha ez a titoktartás körébe tartozó tényt, adatot tartalmaz. Az ügyvédnél folytatott hatósági
vizsgálat során az ügyvéd nem tárhatja fel a megbízójára vonatkozó iratokat és adatokat, de a hatóság eljárását nem
akadályozhatja.” Mindezek alapján megállapítható, hogy az Alkotmány 57. § (3) bekezdésbe foglalt védelemhez való jog szoros
összefüggésben áll a védői jogállással, amelynek része az ügyvédi titoktartási kötelezettség.
2.1. Az Ütv. 8. § (3) bekezdése, mint az ügyvédi tevékenységre vonatkozó anyagi jogi szabály úgy rendelkezik, hogy:
„A megbízó, a jogutódja és a törvényes képviselője a titoktartási kötelezettség alól felmentést adhat. Az olyan tényről
és adatról, amelyről mint védő szerzett tudomást, az ügyvéd és az alkalmazott ügyvéd felmentés esetén sem
hallgatható ki tanúként.” E törvényi szakaszhoz kapcsolódó indokolás szerint: „A büntetőeljárásban a védő önálló
státust tölt be, eljárási cselekményei függetlenek a védencétől, ezért nincs olyan személy, aki felmenthesse őt
a védőként megismert tények és adatok titoktartása alól. Az ügyvéd ezért az ilyen adatokról és tényekről nem
hallgatható ki tanúként, ez a szabály megakadályozza a vádlott esetleges olyan befolyásolását is, amelynek hatására
a felmentést megadná a védőnek.” Az Alkotmánybíróság megítélése szerint az Ütv. 8. § (3) bekezdés második mondatában meghatározottak nem állnak
ellentétben az Alkotmány 57. § (1) bekezdésével, sőt az Alkotmány 57. § (1) és (3) bekezdéseibe foglalt tisztességes
eljáráshoz való jog és ezzel összefüggésben a védelemhez való jog érvényesülését segítik elő. Az Alkotmány 57. §
(1) bekezdése a tisztességes eljáráshoz való jogot fogalmazza meg a pártatlan bírósághoz való jog és a bíróság előtti
egyenlőség követelményével. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint az Ütv. 8. § (3) bekezdésébe foglalt ügyvédi
titoktartási kötelezettség nem sérti a tisztességes eljáráshoz való jogot, s az ahhoz kapcsolódó alkotmányos
előírásokat sem. A védelemhez való jog garanciái, részei az eljárás tisztességes voltának. Az Alkotmánybíróság
az 1320/B/1993. AB határozatában megállapította: „Az Alkotmány 57. § (3) bekezdése szerint a büntetőeljárás alá vont
személyeket az eljárás minden szakaszában megilleti a védelem joga. A védő nem vonható felelősségre a védelem
ellátása során kifejtett véleménye miatt. A védelemhez való alkotmányos alapjog egyrészt a büntetőeljárás alá vont személy saját eljárási jogosítványaiban és
a védő igénybevételéhez való jogban, másrészt a védő jogállásában realizálódik. A védő a büntetőeljárás önálló
perbeli személye, jogai nem átruházott jogok, hanem a büntetőeljárás alá vont személy objektív érdekét szolgáló, de
önálló eljárási jogosítványok. A védő jogai is alkotmányos védelem alatt állnak ...” E határozat kitért arra is, hogy amikor
a büntetőeljárás során a védelem kötelező, az eljárás alá vont személy döntését maga a védőkirendelés intézménye is
korlátozhatja (ABH 1995, 684–686.). Az Alkotmánybíróság megítélése szerint büntetőeljárásban a védő önálló eljárási státusából egyenesen következik,
hogy titoktartási kötelezettsége sem függhet a terhelt akaratától.
Az ügyvédek védői tevékenységének lényegi eleme az ügyvédi titoktartási kötelezettség, amely az eljárás befejezését
követően is fennáll. Az Ütv. 8. § (3) bekezdés második mondata az ügyvédi hivatás egészét átfogóan rendelkezik úgy,
hogy az ügyvéd tanúként e titkokat illetően nem hallgatható ki. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint e szabály
az Alkotmány 57. § (1) és (3) bekezdéseibe foglaltak törvényi részletezésének tekinthető.
2.2. Az indítványozó azt is felvetette, hogy sérti a (terheltből később felperessé vált) személy emberi méltóságából
származó önrendelkezési jogát az Ütv. 8. § (3) bekezdés második mondata, mert kizárja, hogy ügyvédet polgári perben
tanúként lehessen meghallgatni (megadva a felmentést a titoktartás alól). Az Alkotmánybíróság az önrendelkezéshez
való jogot az emberi méltósághoz való jog személyiségvédelmi funkciójából vezette le, az önrendelkezési jognak része
polgári ügyekben a fél rendelkezési joga. [9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 59, 67.] Az önrendelkezési jog nem
korlátozhatatlan jog, a szükségesség és az arányosság szempontjai szerint korlátozható [30/1992. (V. 26.) AB határozat,
ABH 1992, 167, 171.]. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint polgári perekben a fél (az érdekelt) önrendelkezési
jogának szükséges korlátozása, hogy az nem terjedhet ki az ügyvéd tanúvallomásra kötelezésére olyan tény vagy adat
vonatkozásában, amelyről, mint védő szerzett tudomást büntetőügyben. A szabályozás ebből a körből az érdekelt
polgári perben fennálló önrendelkezési jogát lényegében kizárja. Ez a kizárás azonban arányosnak tekinthető, mivel
az ügyvédi titoktartási kötelezettséghez (a védelemhez való jogból és a tisztességes eljáráshoz való jogból
következően) nagyobb érdek fűződik, mint ahhoz, hogy polgári ügyben a fél (az érdekelt, korábban a terhelt)
a különböző bizonyítási eszközök mellé, az ügyvédet is tanúvallomásra kötelezhesse. Ezért az Ütv. 8. § (3) bekezdés
második mondata az Alkotmány 54. § (1) bekezdését ebben a vonatkozásban sem sérti.
A fenti indokok alapján az Alkotmánybíróság az Ütv. 8. § (3) bekezdés második mondata alkotmányellenességét
az Alkotmány 57. § (1) és (3) bekezdése és 54. § (1) bekezdése alapján nem állapította meg, ezért e törvényi rendelkezés
megsemmisítésére irányuló kérelmet elutasította. 3. Az indítványozó mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség vizsgálatát is kezdeményezte. Véleménye, hogy
az Alkotmány 2. § (1) bekezdését és 20. § (2) bekezdését sértő mulasztás áll fenn, mert az Országgyűlés az Ütv.
8. § (3) bekezdés második mondatát nem hozta összhangba a Pp. vallomástétel akadályaira vonatkozó 170. §
(1) bekezdés c) pontjába foglalt rendelkezéssel. Az Alkotmánybíróság már több határozatában értelmezte az Abtv.-nek a mulasztásban megnyilvánuló
alkotmányellenesség megállapítására vonatkozó rendelkezéseit. Az 540/B/1997. AB határozatban egyebek között úgy
foglalt állást, hogy a bírósági eljárás felfüggesztése mellett a bíró jogszabály alkotmányellenességének utólagos
vizsgálatát, az Abtv. 1. § b) pontja szerinti eljárást kezdeményezheti.
Az Abtv. 38. §-a nem jogosítja fel a bírót arra, hogy ebben a minőségében az előtte folyamatban lévő eljárás
felfüggesztése mellett mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megszüntetését, az Abtv. 1. § e) pontja
szerinti eljárást kezdeményezze. (ABH 1999, 584, 585.) Mivel az indítványt ebben a részében nem jogosult terjesztette elő, az Alkotmánybíróság az indítvány e részét
visszautasította. 4. A polgári eljárásra vonatkozóan a Pp. 170. § (1) bekezdés c) pontja rendelkezik, amelynek értelmében a tanúvallomást
megtagadhatja az ügyvéd, az orvos és más olyan személy, aki hivatásánál fogva titoktartásra köteles, ha
a tanúvallomással titoktartási kötelességét sértené meg, kivéve, ha az érdekelt e kötelesség alól felmentette. E szabály
alapján az ügyvéd nem tagadhatja meg a tanúvallomást, ha az érdekelt az ügyvédi titoktartási kötelezettség alól
felmentette: az ügyvéd polgári eljárásban tanúként hallgatható ki.
Polgári perekben a tanú eljárási pozícióját foglalta össze a 75/1995. (XII. 21.) AB határozat. E szerint: „A polgári
eljárásban a tanú az a személy, aki mint személyi bizonyítási eszköz a bizonyítandó tényekről rendelkezik tudomással,
és azokról tesz vallomást a bíróság előtt (Pp. 167. §). A tanú vallomása mint bizonyíték [Pp. 166. § (1) bekezdése] a tanú
tudomáskijelentését tartalmazza azokról a tényekről, amelyek az eljárás szempontjából relevánsak.
A tanúnak mint bizonyítási eszköznek a polgári eljárásban további lényegi eleme, hogy a tanú megtörtént tényekről
számol be a bíróság előtt. Vagyis a tanúbizonyítás tárgya csak olyan tény, körülmény lehet, amelyről a tanúnak
tudomása van. A tanú mint személyi jellegű bizonyítási eszköz éppen tudomáskijelentése által válik az eljárásban
bizonyító ténnyé, azaz a tanú a Pp. 167. § és következő §-ai alapján vallomása által minősül perbeli bizonyítéknak.
Ezenkívül a tanú csak a birtokában levő okirat rendelkezésre bocsátására köteles (Pp. 174. §). A tanúzási kötelezettség
tehát vallomástételre (okiratbemutatásra) irányul, a Pp.-nek a tanúzási képességgel és a tanú kihallgatásával
kapcsolatos szabályai szerint a tanú kizárólagosan vallomása, azaz tudomáskijelentése (okiratbemutatása) által
minősül bizonyítási eszköznek, a bizonyítandó tények tekintetében pedig egyedül vallomása (a birtokában levő okirat)
tekinthető bizonyítéknak.” (ABH 1995, 379.) Mindezeket figyelembe véve polgári perben az ügyvédnek – ha az érdekelt felmentette – tanúvallomástételi és
okiratbemutatási kötelezettsége keletkezhet azokkal az ügyekkel kapcsolatban is, amelyekben az ügyvéd
büntetőeljárás során, mint védő járt el. Ugyanakkor megállapítható, hogy a Be.-ben abszolút tilalomként van jelen,
hogy a védő nem hallgatható ki tanúként arról, amiről mint védő szerzett tudomást, vagy amit a terhelttel védői
minőségében közölt, s e szabály alkotmányos védelem alatt áll. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint
a büntetőeljárás keretében szabályozott (előírt) abszolút tilalom érvényesülést kíván a büntetőeljárás lezárását
követően is. Nemcsak azért, mert az ügyvédi titoktartási kötelezettség a megbízási jogviszony, vagy magának
az ügyvédi működésnek a megszünte után is fennmarad [8. § (1) bekezdés], hanem azért, mert megszünne a tilalom
– Alkotmány 57. § (1) és (3) bekezdéséből is következő – abszolút jellege az ügyvéd esetleges későbbi tanúzásra
kötelezésével. Mindez oda vezethet, hogy az ügyvéd polgári eljárásban történt vallomástétele visszahatna
a büntetőeljárásra; adott esetben perújításra, vagy akár további büntetőfeljelentések és újabb eljárások megindítására
vezetne. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint tehát az ügyvédi titoktartási kötelezettség büntetőeljárási tartalma
érvényesülést kíván polgári eljárás során is, ha az ügyvéd tanúként való kihallgatása olyan ténnyel vagy adattal függ
össze, amelyről a büntetőeljárásban védőként szerzett tudomást. Ez következik az Alkotmány 57. § (1) bekezdésébe
foglalt tisztességes eljáráshoz való jogból és az Alkotmány 57. § (3) bekezdéséből eredő védelemhez való jogból
egyaránt. A Pp. 170. § (1) bekezdés c) pontja azonban nincs tekintettel e körülményre – nem kellően differenciált
az ügyvéd korábbi (büntető, polgári) perbeli szereplése tekintetében – s az érdekelt felmentése esetén az ügyvéd
tanúvallomásra kötelezhető minden olyan (akár büntetőeljárás során keletkezett) tényről és adatról, amely az ügyvédi
titoktartási kötelezettség alá tartozik. A Pp. és a Be. viszonyában mindez az Alkotmány 2. § (1) bekezdés szerinti
jogbiztonságot is sérti, mivel a Pp. 170. § (1) bekezdés c) pontja büntetőeljárással összefüggő alkalmazási körében
a Be. 81. § (1) bekezdés b) pontjába foglalt abszolút tilalmat (amelyben alappal bízhat minden eljárásban részt vevő)
viszonylagossá teszi. Az Alkotmánybíróság a 38/1993. (VI. 11.) AB határozatában megállapította: „Az Alkotmánybíróságnak a jogszabály
alkotmányossági vizsgálata során az Alkotmány értelmezésével meg kell állapítania, hogy az adott jogszabályi
rendelkezés tárgyában melyek az alkotmányos követelmények. A jogszabály alkotmányos, ha ezeknek megfelel.
A megfelelés megállapítása logikailag elkerülhetetlenné teszi azonban a vizsgált jogszabály értelmezését is.
Az Alkotmánybíróság mindig az Alkotmány és a vizsgált jogszabály egymásra tekintettel értelmezett megfelelését
vagy ellentétét állapítja meg. A norma alkotmányosságának megállapítása egyben a norma alkotmányos
értelmezéseinek tartományát is kijelöli: a norma mindazokban az értelmezéseiben alkotmányos, amelyek az adott
ügyben megállapított alkotmányi követelményeknek megfelelnek. Ha a jogszabályi rendelkezés alkotmányossága
éppen a szabályozás hiányossága vagy homályossága miatt kérdéses, az Alkotmánybíróság kifejezetten is
megállapíthatja az alkotmányos értelmezés tartományát, meghatározhatja azokat az alkotmányos követelményeket,
amelyeknek a norma értelmezéseinek meg kell felelniük.” (ABH 256, 266.)
A fentiekben az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Pp. 170. § (1) bekezdés c) pontjában lehetővé tett felmentés
az ügyvédet polgári perekben tanúvallomásra kötelezné olyan esetben is, amely a Be. 81. § (1) bekezdés b) pontjába
foglalt abszolút tilalom hatálya alá esik. Az Ütv. 8. § (3) bekezdés második mondata épp ezen esetek
megakadályozására vonatkoztatható, ezért az Alkotmánybíróság alkotmányos követelményt állapított meg a norma
alkalmazására irányadóan. E szerint az Alkotmány 57. § (1) és (3) bekezdése alapján alkotmányos követelmény, hogy
a Pp. 170. § (1) bekezdés c) pontjának alkalmazásánál az Ütv. 8. § (3) bekezdés második mondatában foglalt
rendelkezés nem mellőzhető, amennyiben az ügyvéd tanúként való kihallgatása olyan ténnyel vagy adattal függ
össze, amelyről a büntetőeljárásban védőként szerzett tudomást. 5. Az indítványozó utalt arra is, hogy a Be. 44. § (1) bekezdése alapján védőként nemcsak ügyvéd, hanem külön
törvényben foglalt feltételek esetén európai közösségi jogász is eljárhat. Az indítványozó ezzel összefüggésben nem
terjesztett elő határozott kérelmet. Az Alkotmánybíróság már több határozatában kifejtette: az Abtv. 22. § (2) bekezdése értelmében az indítványban meg
kell jelölni a kérelem alapjául szolgáló okot. Nem elegendő az Alkotmány egyes rendelkezéseire hivatkozni:
az indítványban meg kell indokolni, hogy az Alkotmány egyes felhívott rendelkezéseit a felülvizsgálni kért jogszabály
miért és mennyiben sérti [654/H/1999. AB végzés, ABH 2001, 1645.; 472/B/2000. AB végzés, ABH 2001, 1655.;
494/B/2002. AB végzés, ABH 2002, 1783.]. Mindezeken túlmenően az Abtv. 37. §-a szerint az alkotmányellenesség
utólagos megállapítását kezdeményező indítványban javasolni kell a jogszabály teljes vagy részbeni
megsemmisítését. Mivel az indítvány a Be. 44. § (1) bekezdése vonatkozásában nem jelöl meg az Alkotmány valamely rendelkezésének
a felhívásával konkrét okot, amelynek alapján annak vizsgálatát kéri, ezért az Alkotmánybíróság ezt az indítványt
érdemi vizsgálat nélkül visszautasította. Az Alkotmánybíróság határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét az ügy jelentőségére tekintettel rendelte el.
Budapest, 2010. szeptember 20. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
9/2010. (III. 9.) OKM rendelete a XX. Oktatási és Kulturális Minisztérium költségvetési fejezethez tartozó fejezeti kezelésű előirányzatok 2010. felhasználásának szabályairól.
Az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény 124. § (9) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, az államháztartás
működési rendjéről szóló 292/2009. (XII. 19.) Korm. rendelet 2. § 6. pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva
– a pénzügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 169/2006. (VII. 28.) Korm. rendelet 1. § a) pontjában meghatározott
feladatkörében eljáró pénzügyminiszterrel egyetértésben – a következőket rendelem el:
I. FEJEZET ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 1. § E rendelet hatálya a Magyar Köztársaság 2010. évi költségvetéséről szóló 2009. évi CXXX. törvény (a továbbiakban:
Kv. tv.) 1. számú mellékletének „XX. Oktatási és Kulturális Minisztérium” (a továbbiakban: minisztérium) költségvetési
fejezetéhez (a továbbiakban: fejezet) tartozó fejezeti kezelésű előirányzatok (a továbbiakban: előirányzatok) 2010. évi
felhasználására terjed ki. 1. Értelmező rendelkezések 2. § E rendelet alkalmazásában gazdálkodó szervezet az egyesület, az alapítvány, a közalapítvány, a költségvetési szerv,
a köztestület, az egyházi jogi személy, a gazdasági társaság, az európai részvénytársaság, az egyesülés, az európai
gazdasági egyesülés, az európai területi együttműködési csoportosulás, az állami vállalat, az egyéb állami gazdálkodó
szerv, a szövetkezet, a lakásszövetkezet, az európai szövetkezet, az egyes jogi személyek vállalata, a leányvállalat,
a vízgazdálkodási társulat, az erdőbirtokossági társulat, a végrehajtói iroda, a helyi önkormányzat, a kisebbségi
önkormányzat, továbbá az egyéni vállalkozó. II. FEJEZET AZ ELŐIRÁNYZATOK FELHASZNÁLÁSÁNAK ÁLTALÁNOS SZABÁLYAI
2. Az előirányzatok közvetett felhasználása 3. § Az előirányzatoknak az államháztartás működési rendjéről szóló 292/2009. (XII. 19.) Korm. rendelet (a továbbiakban:
Ámr.) 110. § (3) bekezdése szerinti közvetett felhasználása esetén a lebonyolítás céljából átadott előirányzat összegét
úgy kell meghatározni, hogy az a nem költségvetési szerv lebonyolítónál a feladat ellátásához szükséges, várhatóan
felmerülő és igazolható költségek forrását legfeljebb a lebonyolítás céljából átadott előirányzat 5%-áig, kivételesen
indokolt esetben 8%-áig fedezze. 3. Kötelezettségvállalás, ellenjegyzés 4. § (1) A kötelezettségvállalási jogkört a miniszter által az Ámr. 109. § (7) bekezdése szerinti szabályzatban kijelölt személy
(a továbbiakban: kötelezettségvállaló) a szakterületi kontroll és ellenjegyzés után írásban gyakorolja.
(2) Kötelezettségvállalásra az Ámr. 109. § (7) bekezdése szerinti szabályzatban meghatározott személy tesz javaslatot
a kötelezettségvállaló felé. (3) A kötelezettségvállalás ellenjegyzését az Ámr. 109. § (7) bekezdése szerinti szabályzatban meghatározott személy
végzi. (4) Az Ámr. 109. § (7) bekezdésében meghatározott szabályzatot a minisztérium honlapján közzé kell tenni.
4. A támogatási szerződés megkötéséhez szükséges nyilatkozatok, dokumentumok
5. § (1) A kedvezményezettnek a támogatási szerződés megkötéséhez az Ámr. 113. § (2)–(3) bekezdésében
meghatározottakon túl a minisztériumhoz, közvetett felhasználás esetén a lebonyolító szervezethez (a továbbiakban
együtt: támogató) a következő dokumentumokat kell benyújtania: a) a gazdasági társaságnak nem minősülő gazdálkodó szervezet esetén hatályos létesítő okiratának – különösen
alapító okirat, alapszabály – egyszerű másolatát; b) gazdálkodó szervezet esetén a létezését jogszabályban meghatározottak szerint igazoló hiteles okiratot
– különösen cégkivonat, nyilvántartásba vételről szóló igazolás, egyéni vállalkozói igazolvány hiteles másolata –,
valamint ahol a jogszabály előírja, a működési engedély hiteles másolatát;
c) a gazdálkodó szervezet képviselőjének közjegyző által hitelesített aláírási címpéldányát;
d) a létezést igazoló okiratban meghatározott képviselőtől eltérő képviselet esetén a gazdálkodó szervezet
képviselőjének aláírási jogosultságát igazoló – közokiratnak vagy teljes bizonyító erejű magánokiratnak minősülő
– okiratot; e) határon túli magyar kedvezményezett esetén a magyarországi bankszámlával rendelkező szervezet befogadó
nyilatkozatát, amennyiben ezzel rendelkezik; f) felhalmozási célú támogatások esetében a nem állami vagy egyházi tulajdonú ingatlanra vonatkozó tulajdoni lap
másolatot; g) a rendelkezésére álló saját forrást, valamint a várható kifizetések ütemezését is tartalmazó részletes költségtervet,
vagy amennyiben a kedvezményezett olyan gazdasági társaság, amely vonatkozásában a minisztérium
tulajdonosi jogokat nem, csak szakmai felügyeletet gyakorol, a Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. üzleti tervet
elfogadó határozatát, valamint az üzleti terv alapján elkészített költségtervet;
h) amennyiben azt jogszabály előírja, a támogatott tevékenységhez szükséges jogerős hatósági engedélyeket.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott dokumentumok benyújtásának határideje a támogatási szerződés megkötésének
napja. Az (1) bekezdés b), d)-g) pontjai alapján benyújtott dokumentumok nem lehetnek a támogató által
meghatározott naptól, ennek hiányában az igényelt támogatáshoz történő benyújtásuk napjától számított 30 napnál
régebbiek. (3) Ha a támogatás kedvezményezettje a) a fejezet irányítása alá tartozó költségvetési szerv,
b) az Ámr. 55. § (6) bekezdése alapján más fejezet,
c) – amennyiben a minisztérium a támogató – olyan gazdasági társaság, amelynek vonatkozásában a minisztérium
a Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt.-vel kötött szerződés alapján tulajdonosi jogokat gyakorol,
d) – amennyiben a minisztérium a támogató – olyan közalapítvány, alapítvány, amely tekintetében a miniszter
alapítói jogokat gyakorol, e) helyi önkormányzat vagy országos kisebbségi önkormányzat,
f) az egyházak nyilvántartásának ügyviteli szabályairól szóló 11/1990. (VI. 13.) IM rendelet alapján nyilvántartásba
vett egyházi jogi személy, vagy g) egyéni vállalkozó, aki egyéni vállalkozói igazolvánnyal nem rendelkezik,
az a)–d) pontok vonatkozásában az (1) bekezdés a)–c) pontjaiban meghatározott dokumentumokat, az e) pont
vonatkozásában az (1) bekezdés a)–b) pontjaiban meghatározott dokumentumokat, az f)-g) pontok vonatkozásában
az (1) bekezdés b) pontjában meghatározott dokumentumot nem kell benyújtania. Az f)-g) pontok esetében
a kedvezményezett létezését a támogató a vonatkozó nyilvántartásokban ellenőrzi. Amennyiben az f) pontban
meghatározott kedvezményezett létezésével kapcsolatban kétség merül fel, a támogató előírhatja
a kedvezményezett részére az (1) bekezdés b) pontjában meghatározott okirat benyújtását.
(4) Ha a támogatás kedvezményezettje olyan egyházi jogi személy, amelynek nyilvántartásba vételét jogszabály nem
teszi kötelezővé, és a vonatkozó nyilvántartásban nem szerepel, a kedvezményezettnek a nyilvántartásba vett egyház
által kiadott igazolást kell a támogató részére benyújtania az (1) bekezdés b) pontjában meghatározott okiratként.
(5) Ha a (3) bekezdés hatálya alá nem tartozó kedvezményezettről a Magyar Államkincstár törvényben meghatározott
közhiteles és nyilvános nyilvántartást vezet, a kedvezményezettnek az (1) bekezdés b) pontjában meghatározott
dokumentumot nem kell benyújtania. A kedvezményezett létezését a támogató ellenőrzi a fenti nyilvántartásban.
(6) Ha a kedvezményezett a közoktatás információs rendszerébe bejelentkezett, OM azonosítóval nyilvántartott
intézmény vagy a felsőoktatás információs rendszerének intézménytörzsében nyilvántartott szervezet,
az (1) bekezdés a)–b) pontjaiban meghatározott dokumentumokat nem kell benyújtania. A kedvezményezett
létezését és egyéb nyilvántartott adatait a támogató ellenőrzi a fenti nyilvántartásokban.
(7) Határon túli magyar kedvezményezett esetén a) az (1) bekezdés b) pontjában meghatározott okirat elfogadható abban az esetben is, ha az a (2) bekezdésben
meghatározott naptól számítva 30 napnál régebbi, de 90 napnál nem régebbi;
b) a kedvezményezett kérésére és indokolt esetben a támogató eltekinthet az (1) bekezdés a)–c) pontjaiban
meghatározott dokumentumok benyújtásától, ha a támogatási igény benyújtását megelőző egy év folyamán
a kedvezményezett már nyújtott be támogatási igényt a támogatóhoz, és nyilatkozik arról, hogy adataiban
a korábban benyújtott dokumentumokhoz képest változás nem történt;
c) a támogató az (1) bekezdés b) pontjában meghatározott dokumentum helyett – amennyiben a kedvezményezett
nyilatkozik arról, hogy rajta kívül álló okból nem képes azt csatolni – elfogadhat a kedvezményezett létezését
megfelelően igazoló más dokumentumot is. (8) Ha a támogatás kedvezményezettje a fejezet irányítása alá tartozó központi költségvetési szerv, az Ámr. 113. §
(2) bekezdés b) és j) pontjában foglalt dokumentumokat nem kell benyújtania.
(9) Nem magyarországi székhelyű kedvezményezett esetén a támogató az (1) bekezdés c) pontjában meghatározott
dokumentum helyett – amennyiben a kedvezményezett nyilatkozik arról, hogy rajta kívül álló okból nem képes azt
csatolni – elfogadhat a kedvezményezett képviselőjének aláírásképét megfelelően igazoló más, az erre hatáskörrel
rendelkező hatóság által kiállított dokumentumot is. (10) A (11) bekezdésben és az Ámr. 119. § (1) és (4) bekezdésében meghatározott kivételekkel a kedvezményezett
az Ámr-ben meghatározott biztosítékként köteles benyújtani a támogatóhoz valamennyi – jogszabály alapján
beszedési megbízással megterhelhető – fizetési számlájára vonatkozóan, a támogató javára szóló, csak a támogató
írásbeli hozzájárulásával visszavonható beszedési megbízásra felhatalmazó nyilatkozatát pénzügyi fedezethiány miatt
nem teljesíthető fizetési megbízás esetére a követelés legalább harmincöt napra való sorba állítására vonatkozó
rendelkezéssel együtt. Több bankszámla esetén a kedvezményezettnek meg kell adnia a felhatalmazó nyilatkozatok
érvényesítésének sorrendjét is. (11) A határon túli támogatások eltérő szabályozásának rendjéről szóló 84/2005. (V. 2.) Korm. rendelet hatálya alá tartozó
támogatás esetén a támogató eltekinthet az Ámr. 119. §-ában meghatározott biztosítékadási kötelezettségtől.
5. A támogatás folyósítása 6. § (1) A támogatás folyósítása a (2)–(3) bekezdésekben foglalt kivételekkel csak a Magyar Államkincstár által visszaigazolt
kötelezettségvállalásra történhet, a kötelezettségvállalás dokumentumában foglalt mértékben és időpontokban,
amennyiben a szükséges fedezet az előirányzat-felhasználási és a finanszírozási tervnek megfelelően rendelkezésre áll.
(2) A nem állami fenntartású felsőoktatási intézmények részére nyújtott normatív támogatások esetében a tárgyévre
vonatkozó kötelezettségvállalásról szóló dokumentumok kiadásáig – de legkésőbb 2010. április 30-áig – az utolsó
ismert feladatmutató és a hatályos normatíva mértékének figyelembevételével havi időarányos támogatás
folyósítható. A kötelezettségvállalások alapján szükségessé váló esetleges korrekciókra az év hátralévő hónapjaiban
időarányosan kerül sor. (3) A Kv. tv. 52. § (1) bekezdése szerinti humánszolgáltatók részére a Kv. tv. 3., 5. és 8. számú mellékleteiben szereplő
normatív és központosított támogatások a tárgyévi feladatmutatókkal kapcsolatos adatszolgáltatást megelőzően
a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény végrehajtásáról szóló 20/1997. (II. 13.) Korm. rendelet és a Ámr. 123. §-a
előírásait figyelembe véve folyósíthatók. 7. § (1) A támogatás folyósítása – akár elő-, akár utófinanszírozás keretében – abban az esetben történhet egy összegben,
a) ha a támogatási szerződés megkötésének napja és a támogatás felhasználására rendelkezésre álló véghatáridő
közötti időtartam nem haladja meg a 3 hónapot, és a támogatás mértéke nem haladja meg a 3 millió forintot,
b) ha az 5. § (1) bekezdés g) pontja szerinti költségtervben foglaltak ezt kifejezetten szükségessé teszik, vagy
c) pályázati úton nyújtott támogatás esetén, ha a 16. § (2) bekezdése szerinti pályázati terv, ennek hiányában
a miniszter egyedi engedélye azt kifejezetten előírja. (2) Amennyiben a támogatás nem folyósítható az (1) bekezdésben foglaltak szerint egy összegben, a támogatás
ütemezetten, a kiadásoknak az 5. § (1) bekezdés g) pontja szerint benyújtott költségterv alapján megállapítható
felmerülésével arányosan, valamint az Áht. 101/A. § (2) bekezdése szerinti esetben időarányosan folyósítható.
(3) Határon túli magyar kedvezményezett esetén – amennyiben a kedvezményezett magyarországi bankszámlával vagy
magyarországi bankszámlával rendelkező szervezet befogadó nyilatkozatával rendelkezik – a támogatás folyósítása
az (1)–(2) bekezdésben meghatározottak szerint történik. Amennyiben a határon túli magyar kedvezményezett
magyarországi bankszámlával vagy magyarországi bankszámlával rendelkező szervezet befogadó nyilatkozatával
nem rendelkezik, és a támogató az 5. § (11) bekezdése szerint eltekint az Ámr. 119. §-a szerinti biztosítékadási
kötelezettségtől, továbbá a támogatás összege a 3 millió forintot meghaladja, és annak folyósítása előfinanszírozás
keretében a (2) bekezdés értelmében ütemezetten történik, az egyes ütemek között a már folyósított támogatásrész
felhasználásáról történő pénzügyi részelszámolás kötelező, és annak elfogadása a további támogatásrész
folyósításának feltétele. (4) A 11/39/5 Egyházi alapintézmény-működés, Szja. rendelkezése és kiegészítése január 31-éig, a 11/39/6 Átadásra nem
került ingatlanok utáni járadék, a 11/39/8 5000 lakosnál kisebb településen szolgálatot teljesítő egyházi személyek
jövedelempótléka, a 11/39/4 Hittanoktatás, a 11/39/1 Egyházi közgyűjtemények és közművelődési intézmények
előirányzatok terhére nyújtott támogatások kifizetése negyedévenként, a 11/39/6 Átadásra nem került ingatlanok
utáni járadék esetében az adott negyedév első hónapjának 10. napjáig, az első negyedévben az első hónap utolsó
napjáig, a többi előirányzat tekintetében a negyedév második hónapjának 15. napjáig, az első negyedévben
a harmadik hónap utolsó napjáig történik. (5) Az (1)–(3) bekezdésben foglalt szabályoktól a támogató rendkívül indokolt esetben eltérhet.
6. A támogatási szerződés módosítása, beszámoltatás, ellenőrzés 8. § A támogatási szerződés módosítását bármelyik fél – a támogatás célja, összege, az azt alátámasztó költségterv,
továbbá a támogatás felhasználásának kezdő időpontja és véghatárideje tekintetében – az eredeti támogatási
szerződésben a támogatás felhasználására meghatározott véghatáridő leteltéig írásban kezdeményezheti.
A támogatás felhasználásáról történő beszámolás határidejének módosítása azonban, szintén írásban
kezdeményezhető az eredeti támogatási szerződésben meghatározott beszámolási határidő leteltéig. A fentiek
szerinti kezdeményezéseknek tartalmazniuk kell azok indokait is. 9. § (1) A támogatott tevékenység 3 hónapon belüli megvalósítása, továbbá az 1 millió forintot meg nem haladó összegű
támogatás esetén a záró szakmai beszámoló és pénzügyi elszámolás (a továbbiakban együtt: beszámoló)
benyújtására előírt határidőt a támogatás felhasználásának véghatáridejét követő 30, más esetben 60 napon belüli
időpontra kell meghatározni. (2) A beszámolót a támogató a kézhezvételt követő 30 napon belül megvizsgálja, és dönt annak elfogadásáról vagy
elutasításáról. A támogató döntéséről, továbbá az esetleges visszafizetési kötelezettségről a döntést követő
3 munkanapon belül írásban értesíti a kedvezményezettet. A támogató a beszámoló elbírálására vonatkozó határidőt
annak lejárta előtt, indokolt esetben egy alkalommal legfeljebb 15 munkanappal meghosszabbíthatja hiánypótlás,
kiegészítés kérés esetén. 10. § (1) A támogatás felhasználását a minisztérium, valamint a külön jogszabályokban, a pályázati felhívásban, továbbá
a támogatási szerződésben meghatározott szervek ellenőrizhetik. A kedvezményezett köteles minden,
az ellenőrzéshez szükséges felvilágosítást és egyéb segítséget megadni.
(2) A normatív, továbbá a XX. OKM fejezet 11. cím 39. alcím 1., 4., 5., 6. és 8. jogcímcsoportjáról nyújtott támogatások
kivételével a megkötött támogatások számának minimum 5%-át érintően, de minden 100,0 millió forint feletti
kötelezettségvállalás esetében a támogató helyszíni ellenőrzéssel is tájékozódik a támogatás felhasználásáról.
(3) A támogató a beszámoltatás során köteles ellenőrizni, hogy a támogatás felhasználása során a kedvezményezett
a közbeszerzésekről szóló 2003. évi CXXIX. törvény előírásait betartotta-e. Az ennek megállapításához szükséges
dokumentumokat a kedvezményezett a közbeszerzési eljárás befejezését követően köteles a támogató részére
benyújtani. A kedvezményezett számára e kötelezettséget a benyújtandó dokumentumok körének és a benyújtás
határidejének meghatározásával a támogatási szerződésben kell előírni. 7. Alapítványok, közalapítványok támogatása
11. § A 10. Alapítványok, közalapítványok támogatása alcímen szereplő alapítványok, közalapítványok támogatása esetén
a támogatási összeget meg kell bontani az alapítvány, közalapítvány működésére és a pályáztatásra fordítható
összegre. A működésre szolgáló támogatást negyedéves ütemezésben, a pályázat nyerteseinek nyújtandó
támogatások összegét pedig a pályázati döntést vagy döntéseket követően, a kifizetések esedékessége alapján lehet
folyósítani. 8. Nonprofit és egyéb gazdasági társaságoknak nyújtott támogatások
12. § (1) Azon nonprofit gazdasági társaságok esetében, amelyek vonatkozásában a tulajdonosi jogokat a minisztérium
gyakorolja, a minisztérium által – nem pályázat útján – támogatott közhasznú feladatokat közhasznú
keretszerződésben kell rögzíteni, amelyben meg kell határozni a közhasznú keretszerződés időbeli hatályát.
A közhasznú keretszerződés alapján megkötött támogatási szerződésben minden esetben hivatkozni kell a közhasznú
keretszerződésre és az abban meghatározott, a támogatási szerződéssel biztosított közhasznú feladatra.
(2) Azon nonprofit gazdasági társaságok részére, amelyek felett a tulajdonosi jogokat nem a minisztérium gyakorolja, csak
az alapító okiratban, társasági szerződésben meghatározott közhasznú feladatokhoz nyújtható támogatás.
A támogatási szerződésben minden esetben hivatkozni kell a támogatási szerződéssel biztosított közhasznú feladatra.
(3) A nonprofit gazdasági társaságok részére közhasznú keretszerződésük alapján a szerződésben foglalt feltételekkel,
valamint az olyan egyéb gazdasági társaságok részére, amelyek vonatkozásában a tulajdonosi jogokat a minisztérium
gyakorolja, a velük kötött keret-megállapodás alapján az abban foglalt feltételekkel az év elejei indulással járó
pénzügyi nehézségek áthidalása érdekében – kérelemre – áthidaló támogatás adható. Az áthidaló támogatás
legfeljebb három hónapra nyújtható, a tárgyévet megelőző évben nyújtott támogatás egy hónapra eső összegének
figyelembevételével. Az áthidaló támogatás a tárgyévi közhasznú támogatás részét képezi.
9. A kifogás 13. § (1) Az Ámr. 131. § (1) bekezdésében meghatározott kifogást a támogatás igénylője, továbbá a támogatás
kedvezményezettje (a továbbiakban együtt: kifogást tevő) írásban nyújthatja be a miniszternek.
(2) A kifogásnak az alábbiakat kell tartalmaznia: a) a kifogást tevő nevét, székhelyét vagy lakcímét, a nem természetes személy kifogást tevő képviselője nevét;
b) a kifogással érintett pályázati eljárás, támogatási igény vagy a támogatás azonosítását – így különösen a pályázat
címét, a támogatás célját, a támogatási szerződés számát – , valamint a támogató meghatározását;
c) a kifogásolt intézkedés vagy mulasztás meghatározását; d) a kifogás alapjául szolgáló tényeket;
e) a kifogást tevő vagy a nem természetes személy kifogást tevő képviselőjének saját kezű aláírását.
(3) A kifogást a kifogásolt intézkedésről vagy mulasztásról való tudomásszerzéstől számított 8 munkanapon belül, de
legkésőbb a kifogásolt intézkedés megtörténtétől vagy a mulasztástól számított 30 munkanapon belül lehet
benyújtani. (4) Amennyiben – az előirányzatok közvetett felhasználása esetén – a támogatás nyújtására irányuló eljárásban
lebonyolító szervezet közreműködik, és a kifogást tevő a kifogást a lebonyolító szervezethez nyújtja be, a lebonyolító
szervezet köteles azt a kézhezvételtől számított 8 munkanapon belül a kifogás elbírálásához szükséges
dokumentumokkal együtt továbbítani a miniszter részére. Amennyiben a kifogást tevő a kifogást a (3) bekezdésben
meghatározott határidőben benyújtotta a lebonyolító szervezetnek, az nem tekinthető elkésettnek.
14. § (1) Az elkésett, a nem a jogosult által vagy a korábbival azonos tartalommal ismételten benyújtott kifogást a miniszter
annak kézhezvételétől számított 8 munkanapon belül elutasítja, és erről a kifogást tevőt írásban értesíti, megjelölve
az elutasítás indokát. (2) Amennyiben a kifogás hiányos, azaz nem tartalmazza a 13. § (2) bekezdésében meghatározottakat, a miniszter
a kifogás kézhezvételétől számított 5 munkanapon belül legalább 3, de legfeljebb 8 munkanapos határidő tűzésével
írásban felhívja a kifogást tevőt a hiány pótlására. Amennyiben a kifogást tevő a hiányt határidőben nem vagy nem
megfelelően pótolja, a miniszter a kifogást elutasítja, és erről a kifogást tevőt írásban értesíti, megjelölve az elutasítás
indokát. (3) Amennyiben – az előirányzatok közvetett felhasználása esetén – a támogatás nyújtására irányuló eljárásban
lebonyolító szervezet közreműködik, a miniszter a kifogás kézhezvételétől számított 3 munkanapon belül – a kifogás
ismertetésével egyidejűleg – írásban keresi meg a lebonyolító szervezetet. A lebonyolító szervezet a miniszter által
megadott határidőn belül köteles a kifogás elbírálásához szükséges dokumentumokat a miniszter részére
megküldeni. A jelen bekezdésben meghatározott esetben az (1)–(2) bekezdésben és a 15. § (1) bekezdésében
a miniszter részére előírt határidők 10 munkanappal meghosszabbodnak.
(4) Amennyiben a kifogást a lebonyolító szervezethez nyújtották be, azonban a lebonyolító szervezet által a 13. §
(4) bekezdése szerint továbbított dokumentumok nem elegendőek a kifogás elbírálásához, a miniszter
a (3) bekezdésben meghatározott megkereséssel élhet. 15. § (1) A miniszter a kifogást annak kézhezvételétől számított 15 munkanapon belül érdemben elbírálja. E határidőbe nem
számít be a 14. § (2) bekezdésében meghatározott hiánypótlásra irányuló felhívástól az annak teljesítéséig terjedő idő.
A miniszter az e bekezdésben meghatározott határidőt annak lejárta előtt, indokolt esetben egy alkalommal
legfeljebb 15 munkanappal meghosszabbíthatja, és erről a kifogást tevőt írásban értesíti.
(2) Amennyiben a kifogás nem alapos, a miniszter azt elutasítja, és erről a kifogást tevőt írásban értesíti, megjelölve
az elutasítás indokát. Amennyiben a kifogás alapos, a miniszter az (1) bekezdésben meghatározott határidőben
elrendeli a kifogásban sérelmezett helyzet megszüntetése érdekében szükséges intézkedést, és erről a kifogást tevőt
írásban értesíti. Amennyiben a kifogást tevő a kifogásolt jogszabálysértés folytán nem nyert támogatást, a támogató
köteles a kifogást tevő támogatási igényét ismételten elbírálni.
(3) Amennyiben a támogatás nyújtására irányuló eljárásban lebonyolító szervezet közreműködik, köteles a miniszter által
a kifogásolt jogszabálysértés orvoslására rendelt intézkedéseket megtenni a miniszter által meghatározott határidőn
belül, és arról a minisztert írásban tájékoztatni. (4) A kifogás kivizsgálásában nem vehet részt, aki a kifogással érintett eljárásban részt vett. Ha a kifogással érintett
eljárásban a miniszter részt vett, a kifogást az államtitkár bírálja el.
III. FEJEZET A PÁLYÁZATI ÚTON NYÚJTOTT TÁMOGATÁSOK KÜLÖNÖS SZABÁLYAI
16. § (1) Az előirányzatokból pályázati úton nyújtott támogatások tekintetében a II. Fejezet rendelkezéseit az e fejezetben
meghatározott eltérésekkel kell alkalmazni. (2) A minisztérium tárgyévi pályáztatási tevékenysége éves pályázati terv alapján működik. Az éves pályázati tervet
a miniszter hagyja jóvá. A pályázati tervet a minisztérium honlapján közzé kell tenni. A pályázati terv jóváhagyásáig
pályázatot kiírni csak a miniszter egyedi engedélye alapján lehet.
17. § (1) Az éves pályázati tervben szereplő pályázatok lebonyolítása lebonyolító szervezet bevonásával, vagy – indokolt
esetben – a minisztérium által közvetlenül történik. (2) Pályázat lebonyolító szervezet útján történő lebonyolítására a minisztérium az éves pályázati tervben megjelölt
lebonyolító szervezettel az Ámr. 111. § (1) bekezdésében meghatározott megállapodást köt (a továbbiakban:
együttműködési megállapodás). (3) Az együttműködési megállapodásnak az Ámr. 111. § (1) bekezdésében meghatározottakon túl tartalmaznia kell:
a) az éves pályázati terv adott pályázatra vonatkozó rendelkezéseit;
b) a cél megvalósításához rendelt pénzügyi források összegéről és rendelkezésre állásáról szóló nyilatkozatot, azok
rendelkezésre bocsátásának szabályait; c) a pályázati folyamat ütemezését, a lebonyolító szervezet feladatainak részletezését;
d) a lebonyolító szervezet által a lebonyolítás körében elszámolható költségek körét és mértékét;
e) szükség szerint a kedvezményezett által elszámolható költségek körét és mértékét;
f) a 19. § (1) bekezdésében meghatározott Értékelő Bizottság tagjainak, elnökének, valamint póttagjainak
megnevezését elérhetőségeik megjelölésével, továbbá az előértékelők közreműködésének szükségességére
történő utalást; g) a támogatási szerződésekkel kapcsolatos módosítási kérelmek bírálatának menetét;
h) a pályázati monitoring, értékelés szakmai és pénzügyi eljárásrendjét, ideértve mind a lebonyolító szervezet, mind
a kedvezményezettek vonatkozásában a szakmai beszámoló és pénzügyi elszámolás tartalmának, teljesítésének
és elfogadásának a rendjét, valamint a mintavételes, tételes vagy kockázatelemzésen alapuló, dokumentált
szakmai helyszíni ellenőrzés rendszeres végzését. (4) Amennyiben a nyertes pályázókkal a lebonyolító szervezet köti meg a támogatási szerződést, és folyósítja részükre
a támogatást, megfelelően köteles alkalmazni az e rendeletben foglaltakat.
18. § (1) A pályázati felhívást a támogató internetes honlapján, valamint határon túli magyar pályázóknak szóló pályázat esetén
szükség szerint a pályázattal érintett országok egy napi- vagy hetilapjában teszi közzé. A pályázati felhívás
megjelentetésének feltétele az Ámr. 138. § (2) bekezdésében meghatározott támogatási konstrukció bejelentése.
(2) A pályázó az 5. §-ban, valamint az Ámr. 113. § (2)–(3) bekezdésében meghatározott dokumentumokat a pályázat
benyújtásával egyidejűleg nyújtja be. 19. § (1) A pályázatokat a minisztérium vagy a lebonyolító szervezet által kijelölt Értékelő Bizottság (a továbbiakban: Bizottság)
véleményezi. (2) A Bizottság a pályázat elbírálásához szükséges javaslatát a pályázat benyújtására nyitva álló határidő lejártát követő 30
napon belül készíti el, majd azt a pályázat kiírója 5 napon belül a döntéshozó elé terjeszti. Az elbíráláshoz szükséges
javaslat elkészítésére előírt határidőtől a pályázat kiírója – indokolt esetben és a pályázati felhívásban rögzített módon
– eltérhet. (3) A Bizottság véleményét a tagok részvételével megtartott ülésen alakítja ki. A Bizottság első ülésén elfogadja
ügyrendjét, amelyet a támogató jóváhagy. (4) A Bizottság javaslatát minden esetben emlékeztetőben kell rögzíteni. Ha a pályázat jellege ezt lehetővé teszi,
az emlékeztetőben az adott pályázaton forráshiány miatt nem támogatott, de szakmailag megfelelő, támogatásra
érdemesnek ítélt pályázatok sorrendjét is meg kell határozni.
20. § (1) A pályázatok alapján nyújtandó támogatásokról a döntéshozó a Bizottság javaslatának benyújtásától számított
30 napon belül dönt. E határidőtől a támogató – indokolt esetben és a pályázati felhívásban rögzített módon –
eltérhet. (2) A kedvezményezettek listáját, a megítélt támogatási összegeket, a támogatás célját, a támogatott program
megvalósítási helyét a támogató a döntést követő 15 napon belül – a honlapján történő közzététellel – nyilvánosságra
hozza, ezzel egyidejűleg írásban tájékoztatja a pályázókat a pályázat eredményéről.
IV. FEJEZET ALAPÍTVÁNYOKNAK, TÁRSADALMI SZERVEZETEKNEK EGYEDI DÖNTÉSSEL BIZTOSÍTOTT TÁMOGATÁSOK
ODAÍTÉLÉSÉNEK ELJÁRÁSRENDJE 21. § Az alapítvány, közalapítvány vagy társadalmi szervezet számára nem pályázati úton biztosított támogatás
tekintetében a II. Fejezet rendelkezéseit az e fejezetben foglaltak figyelembevételével kell alkalmazni.
22. § (1) A 21. §-ban meghatározott szervezet az ott meghatározott támogatást írásban igényli a minisztériumtól az olyan
kedvezményezett kivételével, amelynek támogatása valamely korábban meghozott, több évre szóló támogatási
döntés adott évi végrehajtására irányul. (2) A támogatási igénynek tartalmaznia kell a támogatásból megvalósítani tervezett tevékenységek, feladatok,
beszerzések részletes ismertetését, azok tervezett szakmai hatásait, összefüggéseit.
(3) A minisztérium a támogatási igényről annak kézhezvételétől számított 30 napon belül dönt, és döntéséről 5 napon
belül írásban értesíti az igénylőt. E határidőbe nem számít be a (6) bekezdésben meghatározott hiánypótlásra irányuló
felhívástól az annak teljesítéséig terjedő idő. Az elbírálás határidejét annak lejárta előtt, a minisztérium indokolt
esetben legfeljebb 30 nappal meghosszabbíthatja, és erről az igénylőt írásban értesíti.
(4) A minisztérium a támogatási igény alapján megvizsgálja és igazolja a támogatás forrásául szolgáló előirányzat által
finanszírozott közfeladat igénylő által történő ellátásának szervezeti célszerűségét.
(5) Önmagában a (2) bekezdésnek megfelelő támogatási igény benyújtása nem kötelezi a minisztériumot a támogatás
odaítélésére, vagy a támogatásnak az igényben meghatározott összegben és feltétellel történő biztosítására.
A támogatási döntés meghozatalában a minisztériumnak mérlegelési joga van.
(6) Amennyiben az igény hiányos, azaz nem tartalmazza a (2) bekezdésben meghatározottakat, a minisztérium az igény
kézhezvételétől számított 15 napon belül legalább 3, de legfeljebb 8 munkanapos határidő kitűzésével írásban felhívja
az igénylőt a hiány pótlására. Amennyiben az igénylő a hiányt határidőben nem vagy nem megfelelően pótolja,
a minisztérium az igényt elutasítja, és erről az igénylőt írásban értesíti, megjelölve az elutasítás indokát.
V. FEJEZET ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK 23. § (1) Ez a rendelet – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – a kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.
(2) A 25. § 2010. július 31-én lép hatályba.
24. § E rendeletet a hatálybalépését követően igényelt támogatások és meghirdetett pályázatok tekintetében kell
alkalmazni. 25. § Hatályát veszti a XX. Oktatási és Kulturális Minisztérium költségvetési fejezethez tartozó fejezeti kezelésű előirányzatok
2009. évi felhasználásának szabályairól szóló 20/2009. (IV. 3.) OKM rendelet.
26. § (1) 2010. augusztus 1-jén hatályát veszti a 25. §.
(2) Ez a § az (1) bekezdésben meghatározott napot követő napon hatályát veszti.
Dr. Hiller István s. k.,
oktatási és kulturális miniszter


text:
1233/2019. (IV. 23.) Korm. határozata az Őrségi Nemzeti Park Igazgatósággal összefüggésben a MAHOP-1.2-2017. azonosító számú „Nyilvántartott halgazdálkodási vízterületek rehabilitációja, beleértve az ívási helyek fejlesztését és a vándorló halfajok vándorlási útvonalának biztosítását” című, gazdaságfejlesztést célzó projektek megvalósítására irányuló felhívására támogatási kérelem benyújtásához történő hozzájárulásról.
A Kormány a  2014–2020 programozási időszakban az  egyes európai uniós alapokból származó támogatások
felhasználásának rendjéről szóló 272/2014. (XI. 5.) Korm. rendelet 46.  § (1b)  bekezdése alapján hozzájárul, hogy
az  Őrségi Nemzeti Park Igazgatóság a  MAHOP-1.2-2017. azonosító számú, „Nyilvántartott halgazdálkodási
vízterületek rehabilitációja, beleértve az  ívási helyek fejlesztését és a  vándorló halfajok vándorlási útvonalának
biztosítását” című, gazdaságfejlesztést célzó projektek megvalósítására irányuló felhívásra „A fenntartható
halgazdálkodás lehetőségeinek megteremtése és bemutatása a  Döröskei víztározón” című támogatási kérelmet
benyújtsa.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
129/2009. (IX. 25.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdése j) pontja, valamint a Magyar Köztársaság kitüntetéseiről szóló 1991. évi XXXI. törvény 2. §
(1) bekezdése alapján a miniszterelnök elő ter jesz tésére
az energetika terén végzett négy évtizedes munkássága, szakmai életútja elismeréseként
Horváth J. Ferencnek, a Magyar Energia Hivatal volt elnökének a
MAGYAR KÖZTÁRSASÁGI ÉRDEMREND
középkeresztje, polgári tagozata kitüntetést adományozom.
Budapest, 2009. szeptember 10. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök