text:
28/2017. (X. 25.) AB határozata a védett természeti területnek nem minősülő Natura 2000 földrészletek értékesítése és hasznosítása természetvédelmi szempontjai érvényesítésével kapcsolatos mulasztásban megnyilvánuló alaptörvényellenesség megállapításáról, valamint a Nemzeti Földalapba tartozó földrészletek hasznosításának részletes szabályairól szóló 262/2010. (XI. 17.) Korm. rendelet 31. § (3) bekezdés 9. pontja megsemmisítésére irányuló indítvány elutasításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály Alaptörvénnyel való összhangjának utólagos vizsgálata tárgyában
– dr. Balsai István és dr. Dienes-Oehm Egon alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság – hivatalból eljárva – megállapítja, hogy az Országgyűlés mulasztásban megnyilvánuló
alaptörvény-ellenességet idézett elő azáltal, hogy a védett természeti területnek nem minősülő Natura 2000
földrészletek Alaptörvény P)  cikk (1)  bekezdésében foglalt céloknak megfelelő értékesítése és hasznosítása
természetvédelmi szempontjainak érvényesítését szolgáló biztosítékokat nem alakította ki.
Az Alkotmánybíróság felhívja az Országgyűlést, hogy jogalkotói kötelezettségének 2018. június 30-ig tegyen
eleget.
2. Az  Alkotmánybíróság a  Nemzeti Földalapba tartozó földrészletek hasznosításának részletes szabályairól
szóló 262/2010. (XI. 17.) Korm. rendelet 31.  § (3)  bekezdés 9.  pontja megsemmisítésére irányuló indítványt
elutasítja.
3. Az Alkotmánybíróság az indítványt egyebekben visszautasítja. Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Ötvenkét országgyűlési képviselő (levelezési cím: Képviselői Irodaház, 1054 Budapest, Széchenyi
rkp. 19.) az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés e)  pontja, valamint az  Alkotmánybíróságról szóló 2011.  évi
CLI.  törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 24.  § (1)  bekezdése és 37.  § (2)  bekezdése alapján kezdeményezte, hogy
az  Alkotmánybíróság vizsgálja felül a  Nemzeti Földalapba tartozó földrészletek hasznosításának részletes
szabályairól szóló 262/2010. (XI. 17.) Korm. rendelet (a  továbbiakban: Korm. rendelet) 31. § (3) bekezdés 9. pontja
Alaptörvénnyel való összhangját, és az  érintett rendelkezést – az  Abtv. 45.  § (4)  bekezdése alapján – semmisítse
meg, mivel az álláspontjuk szerint sérti az Alaptörvény P) cikk (1) bekezdését és XXI. cikkét.
[2] Az indítványozók kezdeményezték továbbá, hogy az  Alkotmánybíróság vizsgálja meg az  Abtv. 46.  §-a szerinti
jogalkotói mulasztással előidézett alkotmányellenesség megállapíthatóságának lehetőségét is abban az  esetben,
ha az  Alkotmánybíróság nem látna alapot az  indítvánnyal támadott rendelkezés alaptörvény-ellenességének
megállapítására.
[3] 2. Az  indítványozók előadták, hogy a  Korm. rendelet támadott rendelkezése az  Abtv. 37.  § (2)  bekezdése alapján
utólagos normakontroll-eljárásban felülvizsgálható, az  indítványozók pedig az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés
e) pontja alapján jogosultak utólagos normakontroll-eljárás kezdeményezésére.
[4] Az indítványozók kifejtették, hogy a  „Földet a  gazdáknak!” Program keretében az  állami tulajdonú földek
földművesek részére történő értékesítéséhez szükséges intézkedésekről szóló 1666/2015. (IX. 21.)
Korm.  határozatból (a  továbbiakban: Korm. határozat) és a  támadott rendelkezésből együttesen a  „Földet
a gazdáknak!” Program keretében az állami tulajdonban levő termőföldvagyonnak – az erdők és természetvédelmi
területek, valamint egyes, állami tulajdonban maradó mintagazdaságok kivételével – teljes körű, a  Natura
2000 területekre is kiterjedő magántulajdonba adása következik. A  Korm. határozat 1.  pont d)  alpontja ugyanis
az értékesítési körből a Natura 2000 területeket nem veszi ki, míg a Korm. rendelet kifejezetten rendelkezik azoknak
a földárveréseken való meghirdetéséről (ami egyébként több ilyen terület tekintetében már meg is történt).
[5] Álláspontjuk szerint a  Korm. rendelet támadott rendelkezése azáltal sérti az  Alaptörvény P)  cikk (1)  bekezdését,
valamint a  XXI.  cikkben rögzített egészséges környezethez való jogot, hogy a  természetvédelem elért intézményi
szintjén romlást enged anélkül, hogy ez  másik alapjog vagy alkotmányos érték érvényesítéséhez elkerülhetetlen
lenne.
[6] Véleményük szerint az  állami tulajdonban levő földek értékesítésének nem a  természetvédelmi szempontokat is
tartalmazó birtokpolitikai irányelvek alapján történő egyedi mérlegelés az  alapja, hanem a  Kormánynak az  egyes
Natura 2000 területek speciális kezelési szempontjait nem mérlegelő általános közpolitikai elhatározása. Az egyes
Natura 2000 területek hasznosításának egyetlen formája az  értékesítés, az  értékesítésnek pedig – a  három hektár
feletti területek esetében – egyedül alkalmazható eljárásrendje az árverési értékesítés, amely semmilyen teret nem
enged a természetvédelmi szempontok érvényesítésének.
[7] Az Alkotmánybíróság határozatának meghozatala előtt megkereste a földművelésügyi minisztert, az alapvető jogok
biztosát és a Magyar Tudományos Akadémia Ökológiai Kutatóközpontját.
[8] Az eljárás során a  Magyar Madártani és Természetvédelmi Egyesület amicus curiae beadvánnyal fordult
az Alkotmánybírósághoz.
II. [9] 1. Az Alaptörvény indítvánnyal érintett rendelkezései:
„P)  cikk (1) A  természeti erőforrások, különösen a  termőföld, az  erdők és a  vízkészlet, a  biológiai sokféleség,
különösen a honos növény- és állatfajok, valamint a kulturális értékek a nemzet közös örökségét képezik, amelynek
védelme, fenntartása és a jövő nemzedékek számára való megőrzése az állam és mindenki kötelessége.”
„XXI. cikk (1) Magyarország elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez.”
[10] 2. A természet védelméről szóló 1996. évi LIII. törvény indítvánnyal érintett rendelkezése:
„41/A.  § (1) A  Natura 2000 területeket a  Kormány jelöli ki és teszi közzé, valamint határozza meg az  e  területekre
vonatkozó szabályokat. A Natura 2000 területeken lévő földrészleteket a miniszter hirdeti ki.”
[11] 3. A Korm. rendelet indítvánnyal érintett rendelkezései:
„3. § (1) A természetvédelemért felelős miniszter egyetértése szükséges védett természeti területnek és Natura 2000
területnek minősülő földrészlet (a  továbbiakban együtt: védett terület) bármely jogcímen történő átruházásához
vagy vagyonkezelésbe adásához.”
„31. § (3) A hirdetményben fel kell tüntetni:
[…]
9. a Natura 2000 területnek minősülő földrészlet esetén a Natura 2000 területekre vonatkozó főbb jogszabályokra
való utalást”
III. [12] 1. Az indítvány részben megalapozott.
 [13] Az Alkotmánybíróság az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés e)  pontja alapján „a Kormány, az  országgyűlési
képviselők egynegyede, a  Kúria elnöke, a  legfőbb ügyész vagy az  alapvető jogok biztosa kezdeményezésére
felülvizsgálja a  jogszabályoknak az  Alaptörvénnyel való összhangját”. Az  Alkotmánybíróság megállapította,
hogy a  kezdeményezés az  arra jogosulttól érkezett, azt a  százkilencvenkilenc országgyűlési képviselő több mint
egynegyede, ötvenkét képviselő nyújtotta be. Az  Alkotmánybíróság ugyancsak megállapította, hogy az  indítvány
az Abtv. 52. § (1b) bekezdése szerinti határozott kérelem követelményének eleget tesz.
[14] Az Alkotmánybíróság ugyanakkor azt is megállapította, hogy az  Abtv. 46.  § (1)  bekezdése alapján
az  Alkotmánybíróság jogkövetkezményként állapíthatja meg a  mulasztással előidézett alaptörvény-ellenességet,
ha hatáskörei gyakorlása során folytatott eljárásában ezt észleli, annak indítványozására az  indítványozók nem
jogosultak {3143/2013. (VII. 16.) AB végzés, Indokolás [18]}, ezért az indítványt e vonatkozásban visszautasította.
[15] 2. Az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt azt vizsgálta meg, hogy foglalkozhat-e érdemben az  indítványozók által
támadott, Natura 2000 területeket érintő szabályozással, tekintettel a Natura 2000 területek uniós jogi szabályozási
hátterére.
[16] A Natura 2000 hálózat jogszabályi alapjait a  79/409/EGK irányelv (a  továbbiakban: madárvédelmi irányelv) és
a  43/92/EGK irányelv (a  továbbiakban: élőhelyvédelmi irányelv) alkotják. A  madárvédelmi irányelv általános célja
a tagállamok területén természetes módon előforduló összes madárfaj védelme, míg az élőhelyvédelmi irányelv fő
célkitűzése a  biológiai sokféleség megóvása, a  fajok és élőhelytípusok hosszú távú fennmaradásának biztosítása,
természetes elterjedésük szinten tartásával vagy növelésével. Magyarország területének 21,44 százaléka minősül
Natura 2000 területnek, mely arány kismértékben az  Európai Unió tagállamainak átlaga (18,12 százalék) felett
helyezkedik el. Magyarország európai uniós csatlakozásával az Európai Unió Natura 2000 hálózatának területe egy
új, a Pannon biogeográfiai régióval egészült ki, mely Magyarország teljes területét lefedi. A Pannon régióban számos
olyan faj található, mely a  többi tagállam területén, illetőleg a  többi Natura 2000 régióban egyáltalán nem fordul
elő. A Pannon régióban jelen levő 56 élőhelytípus az összes európai élőhelytípus mintegy 26 százalékát képviseli,
közülük egy kizárólag, tíz pedig túlnyomórészt a Pannon régió területén fordul elő. A Natura 2000 terület fogalmát
az európai közösségi jelentőségű természetvédelmi rendeltetésű területekről szóló 275/2004. (X. 8.) Korm. rendelet
[a továbbiakban: 275/2004. (X. 8.) Korm. rendelet] 2. §-a rögzíti, mely rendelet a Natura 2000 hálózat európai uniós
irányelvi szabályozása nemzeti implementáló aktusaként értelmezhető. Sem a  275/2004. (X. 8.) Korm. rendelet,
sem a madárvédelmi és élőhelyvédelmi irányelvek nem tartalmaznak korlátozást a Natura 2000 területek tulajdoni
viszonyaira vonatkozóan. Ebből következő módon a  Natura 2000 területek tulajdoni viszonyaira vonatkozó
tagállami szabályozás nem tekinthető a  Natura 2000 irányelvek implementálásával kapcsolatos kérdésnek, és így
az  Alkotmánybíróságnak nem kellett értelmeznie az  Európai Unió másodlagos jogát képező források közül sem
az élőhelyvédelmi irányelv, sem a madárvédelmi irányelv rendelkezéseit. Az Alkotmánybíróságnak ugyancsak nem
kellett azt vizsgálnia, hogy a  Natura 2000 területek magántulajdonba adásának lehetőségét biztosító magyar jogi
szabályozás összhangban áll-e az  uniós joggal. Az  Alkotmánybíróság következetes gyakorlatával egyezően nincs
azonban akadálya annak, hogy az Alkotmánybíróság az Európai Unió konkrét normáira hivatkozzon határozatában,
anélkül, hogy azok önálló értelmezését adná, vagy azt igényelné. {143/2010. (VII. 14.) AB határozat, megerősítette
a 22/2012. (V. 11.) AB határozat, Indokolás [46]} Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy nincs
akadálya a Natura 2000 területek tulajdonviszonyait érintő konkrét indítvány tartalmi vizsgálatának.
[17] 3. Az  Alkotmánybíróság az  indítvány érdemi vizsgálatát megelőzően röviden utal a  biológiai sokféleség
megőrzésének tudományos jelentőségére, illetőleg a  biológiai sokféleség jelenlegi állapotára és tendenciáira.
A  biológiai sokféleség csökkenésének trendjét valamennyi szakmai mutató egyértelműen alátámasztja mind
globális, mind európai, mind pedig magyarországi szinten. A  leginkább mértékadónak tekinthető, a  World Wide
Fund Nature (WWF, Természetvédelmi Világalap) által folyamatosan frissített élő bolygó index (Global Living Planet
Index) szerint a  szárazföldi, édesvízi és tengeri fajok populációszáma az 1970-es bázisévhez képest 58 százalékkal
csökkent, mely csökkenés változatlan emberi tevékenység esetén 2020-ra akár a  67 százalékot is elérheti (Living
Planet Report 2016). Az MTA Ökológiai Kutatóközpontja arra is felhívta a figyelmet, hogy a biodiverzitás pusztulása
annak ellenére folytatódik, hogy annak megakadályozására az államok számos nemzetközi egyezményben vállaltak
kötelezettséget. A  biológiai sokféleség csökkenésének megállítása érdekében a  leginkább kézenfekvő állami
intézkedés a  természetvédelmi területek kijelölése. Tudományos kutatások bizonyítják ugyanakkor, hogy ennek
során az államok 75 százalékban az emberi tevékenységgel egyébként sem érintett, gazdaságilag elhanyagolható
jelentőségű területeket jelölnek ki természetvédelmi területként. Az Egyesült Nemzetek Szervezete (a továbbiakban:
ENSZ) Környezetvédelmi Programja (United Nations Environment Programme, a továbbiakban: UNEP) közleménye
ezzel szemben megállapítja, hogy a biológiai sokféleség csökkenésének több mint kétharmadáért a mezőgazdasági
termelés a  felelős (Time to embedded biodiversity into the 2030 Agenda, UNEP, 2016), miközben a  globálisan
megtermelt élelmiszer mennyiségének egyharmada veszendőbe megy (Waste not want not. An editorial by Achim
Steiner UN Under Secretary General, 2015).
[18] Magyarországon a  természetközeli élőhelyek csökkenése magas, eléri a  0,44 százalékot évente, mely pusztulási
rátával számolva Magyarország biológiai sokfélesége száz év alatt több mint egyharmadával fog csökkenni
a  környezet- és természetvédelem jelenlegi szintjének megőrzése mellett is. A  mezőgazdasággal érintett
területeken ez  a  csökkenés még gyorsabb ütemű: a  mezőgazdasági élőhelyek madárállománya az  1999-es
bázisévhez viszonyítva is már legalább 30 százalékos visszaesést eredményezett Magyarországon (Magyar
Madártani és Természetvédelmi Egyesület amicus curiae beadványa). Ezen folyamat lassítását biztosítja
a Natura 2000 hálózat. A biológiai sokféleséget ugyanis csak mint egységet lehet többé-kevésbé megvédeni, mert
az egyes fajokkal kapcsolatos környezeti terhelések kihatnak a  többi fajra, és végső soron a  teljes ökoszisztémára.
A  magyarországi biológiai sokféleség megmaradását a  természeti védelem alatt álló területek, a  Natura 2000
hálózat és a védelem alatt nem álló területeken is érvényes környezeti szabályok összessége együttesen szolgálják.
A  Natura 2000 területek különleges természetvédelmi jelentősége éppen abban áll, hogy megteremti az  ember
mezőgazdasági tevékenységébe ékelt természetes ökoszisztémák között az  átjárást, az  úgynevezett ökológiai
folyosókat, amelyek éppen ezen ökológiai rendszerek fennmaradásához nélkülözhetetlen alapokat szolgálják.
[19] Ennek az ökoszisztémának egy sajátos, számos területen a többi alrendszertől elkülönült szeletét képezi a Pannon
biogeográfiai régió, melynek megóvásáért, tekintettel arra is, hogy annak 80 százaléka Magyarország területére
esik, Magyarország különleges felelősséggel tartozik. A  biológiai sokféleség megóvása ugyanakkor hosszú távú,
kormányzati ciklusokon is átívelő gondolkodásmódot és szabályozást igényel. Ez  annál is indokoltabb, mert
a  Biológiai Sokféleség Egyezményhez kapcsolódó legutóbbi, 2014-ben kelt ötödik magyar nemzeti jelentés
(National Report) a  biológiai sokféleséget veszélyeztető tényezők közül első helyen említi, hogy a  rövid távú
gazdasági szempontok megelőzik a hosszú távú környezetvédelmi szempontokat (National Report 1.2).
[20] A biológiai sokféleség és a vele összefüggő ökoszisztémák csökkenése közvetlenül kihat magára az emberi életre.
Az  ökoszisztéma a  növények, állatok, mikroorganizmusok és a  természetes környezet együtt létező, összetett
és dinamikus egysége, amelynek részei egymásra utaltak. A  biológiai sokféleség ezeknek a  partnerségeknek
a  számtalan élő eleméből áll. A  Föld ökoszisztémái az  emberiségnek számtalan előnyt nyújtanak javak és
szolgáltatások formájában. Az  ökoszisztémák által termelt javak közé tartoznak az  élelmiszerek, a  víz, vagy
éppen a  tüzelőanyagok, míg a  szolgáltatások négy különböző csoportba sorolhatóak. Az  ellátó szolgáltatások
magukat a  javakat szolgáltatják. A  szabályozó szolgáltatások irányítják az  éghajlatot és csapadékmennyiséget,
a  hulladékképződést és a  betegségek terjedését. A  kulturális szolgáltatások közé tartozik egyebek között
a rekreációs célok biztosítása, míg a támogató szolgáltatások magukban foglalják a talajképződést, a fotoszintézist
és a  tápanyagok körforgását is (részletesen: Ecosystem and Human Well-Being: Scenarios. Millennium Ecosystem
Assessment, 2005, különösen 4.1. Biodiversity and Its Assessment). Ahogy az  MTA Ökológiai Kutatóközpontja
is rögzítette az  Alkotmánybíróság megkeresésére, az  ökoszisztémák szerepet játszanak egyebek között a  víz
tisztításában, a  levegő minőségének javításában (szálló por megkötése, páratartalom növelése), az  élelmezésbiztonság javításában, a  beporzásban, illetőleg a  növényi alapanyagú gyógyszerek és gyógyhatású készítmények
előállításában. (A biológiai sokféleség pusztulása – a  magyarországi hazai illetve nemzetközi védelem alatt álló
területek szerepe a  biológiai sokféleség védelmében, és egyezményi kötelezettségek teljesítésében, 2–3. oldal.)
Ebből következően, amennyiben a biodiverzitás és a természet által nyújtott szolgáltatások elérhetősége csökken,
az  emberi élet létfeltételei szűnhetnek meg, ugyanis mind az  alapvető anyagi szükségletek kielégítése (tiszta víz,
táplálék, tiszta levegő), mind pedig az egészségvédő funkció (mentális és fizikai) sérül.
[21] A hazai biológiai sokféleség pusztulásában kiemelt szerepe van a  mezőgazdasági termelés intenzifikációjának,
ahogyan ezt a  Központi Statisztikai Hivatal által közzétett, „A fenntartható fejlődés indikátorai Magyarországon”
című jelentése is megállapítja. Az  is egyértelműen kijelenthető, hogy Magyarországon is a  biológiai sokféleségre
az  egyik legnagyobb veszélyt a  földművelés intenzifikációja jelenti (Europe’s Environment: The Third Assessment,
11. Biological Diversity, 231.). A biológiai sokféleség helyzete egyértelműen romlott Magyarország Európai Unióhoz
történt csatlakozása óta, mert az  Európai Unió mezőgazdasági politikájának pénzügyi forrásai a  gazdálkodókat
olyan területek mezőgazdasági termelésbe vonására is ösztönözték, amelyek a  gazdasági termelés kevésbé
rentábilis jellege miatt korábban megőrizhették természetes állapotukat.
[22] A magyarországi biológiai sokféleség megmaradását a  természeti védelem alatt álló területek, a  Natura 2000
hálózat és a védelem alatt nem álló területeken is érvényes környezeti szabályok összessége együttesen szolgálják.
A  Natura 2000 területek különleges természetvédelmi jelentősége éppen abban áll, hogy megteremti az  ember
mezőgazdasági tevékenységébe ékelt természetes ökoszisztémák között az  átjárást, az  úgynevezett ökológiai
folyosókat, amelyek éppen ezen ökológiai rendszerek fennmaradásához nélkülözhetetlen alapokat szolgálják.
Ahogy az MTA Ökológiai Kutatóközpontja is megállapította az Alkotmánybíróság megkeresésére, „Magyarországon
–  és az  Európai Unióban is – a  Natura 2000 hálózat alapvető és nélkülözhetetlen eszköze a  biológiai sokféleség
megőrzésének.”
[23] 4. Az  Alkotmánybíróság ezt követően áttekintette az  Alaptörvény környezeti tárgyú, illetőleg a  jövő generációkat
kifejezetten érintő rendelkezéseit és azok rendszerét.
[24] Az Alaptörvény P)  cikk (1)  bekezdése értelmében „[a] természeti erőforrások, különösen a  termőföld, az  erdők és
a vízkészlet, a biológiai sokféleség, különösen a honos növény- és állatfajok, valamint a kulturális értékek a nemzet
közös örökségét képezik, amelynek védelme, fenntartása és a  jövő nemzedékek számára való megőrzése az állam
és mindenki kötelessége”. A  jövő generációk érdekeinek védelme azonban nem csupán a  P)  cikkből vezethető le:
az Alaptörvény 38. cikk (1) bekezdése értelmében: „Az állam és a helyi önkormányzatok tulajdona nemzeti vagyon.
A  nemzeti vagyon kezelésének és védelmének célja a  közérdek szolgálata, a  közös szükségletek kielégítése és
a természeti erőforrások megóvása, valamint a jövő nemzedékek szükségleteinek figyelembevétele.”
[25] Az Alaptörvény P)  cikk (1)  bekezdésében meghatározott fizikai, biológiai és kulturális alapok megóvásának
kötelezettsége az  Alaptörvény egész szellemiségét átható strukturális elv, mely kifejezi Magyarország
elkötelezettségét a  természeti értékeink megóvása iránt, annak érdekében, hogy azokat megőrizve adhassuk
tovább a jövő generációk számára. Az Alaptörvény L) cikk (1) bekezdése például azért védi a házasság intézményét
és a  családot, mert azok „a nemzet fennmaradásának alapját” képezik. Ennek megfelelően a  Nemzeti Hitvallás
is rögzíti, hogy „[v]állaljuk, hogy örökségünket, […] a  Kárpát-medence természet adta és ember alkotta értékeit
ápoljuk és megóvjuk. Felelősséget viselünk utódainkért, ezért anyagi, szellemi és természeti erőforrásaink
gondos használatával védelmezzük az  utánunk jövő nemzedékek életfeltételeit.” A  Nemzeti Hitvallás értelmében
az  Alaptörvény „jogrendünk alapja, szövetség a  múlt, a  jelen és a  jövő magyarjai között”. Az  Alaptörvény R)  cikk
(3)  bekezdése értelmében „[a]z Alaptörvény rendelkezéseit azok céljával, a  benne foglalt Nemzeti hitvallással és
történeti alkotmányunk vívmányaival összhangban kell értelmezni”.
[26] A jövő generációkat érintő fizikai létfeltételek gondos és fenntartható használatának alapjogi vetülete jelenik
meg az  Alaptörvény XX.  cikkében, melynek (1)  bekezdése kimondja, hogy „[m]indenkinek joga van a  testi és lelki
egészséghez”, míg a  (2)  bekezdés szerint „[a]z (1)  bekezdés szerinti jog érvényesülését Magyarország genetikailag
módosított élőlényektől mentes mezőgazdasággal, az egészséges élelmiszerekhez és az  ivóvízhez való hozzáférés
biztosításával, a munkavédelem és az egészségügyi ellátás megszervezésével, a sportolás és a rendszeres testedzés
támogatásával, valamint a  környezet védelmének biztosításával segíti elő”. Az  Alaptörvény XXI.  cikk (1)  bekezdése
értelmében „Magyarország elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez”.
[27] Ahogy az  Alkotmánybíróság megállapította, „az Alaptörvény nem csupán megőrizte az  egészséges környezethez
való alkotmányos alapjog védettségi szintjét, hanem az  Alkotmányhoz képest e  tárgykörben lényegesen bővebb
rendelkezéseket is tartalmaz. Az  Alaptörvény ezáltal az  Alkotmány és az  Alkotmánybíróság környezetvédelmi
értékrendjét és szemléletét tovább is fejlesztette. Az  alaptörvényi rendelkezéseknek a  mai körülmények közötti
értelmezése, tartalmi kifejtése az Alkotmánybíróság feladata” {16/2015. (VI. 5.) AB határozat, Indokolás [91]}.
[28] Amíg a  korábbi Alkotmány pusztán az  egészséges környezethez való jogot deklarálta, addig az  Alaptörvény,
nevesítve, a  termőföldet és a  biológiai sokféleséget olyan értéknek tekinti, amely több minden más mellett
a  nemzet örökségét képezi, védelme, fenntartása és a  jövő nemzedékek számára való megőrzése az  állam
és mindenki kötelessége. Ebből következően immáron közvetlenül az  Alaptörvény P)  cikkéből vezethető le
az  alkotmányozó azon akarata, hogy az  emberi életet és létfeltételeit, így különösen a  termőföldet és hozzá
kapcsolódóan a  biodiverzitást, olyan módon kell védeni, hogy az  a  jövő nemzedékek életesélyeit biztosítsa,
és a  visszalépés tilalmának általánosan elfogadott elvéből következően semmiképpen se rontsa. A  visszalépés
tilalmának (non-derogation) mint az állam környezeti szabályozásra vonatkozó többletkötelezettségének egyaránt
vonatkoznia kell a környezeti anyagi jogi, eljárásjogi és az intézményrendszerre vonatkozó szervezeti szabályozásra
{3223/2017. (IX. 25.) AB határozat, Indokolás [27]–[28]}.
[29] 5. Az  intézményvédelmi kötelezettség vizsgálata során az  Alkotmánybíróság meghatározta, hogy az  Alaptörvény
alapján kit terhel pontosan ez a kötelezettség, és mi annak tartalma.
[30] Az Alaptörvény P)  cikk (1)  bekezdése szerint a  környezet védelme nem csupán az  állam, hanem „az állam
és mindenki kötelezettsége”. Az  Alaptörvény P)  cikk (1)  bekezdése jelentős előrelépést tartalmaz a  korábbi
Alkotmányhoz képest a  kötelezetti kör vonatkozásában: „[a]míg az  Alkotmány alapján a  környezetvédelemben
csak az  állami kötelezettségek voltak hangsúlyosak, addig az  Alaptörvény »mindenki« – így a  civil társadalom és
minden egyes állampolgár – kötelezettségéről is beszél.” {16/2015. (VI. 5.) AB határozat, Indokolás [92]} Miközben
azonban a környezet védelmének kötelezettsége egyaránt terheli a  tág értelemben vett államot és a  természetes
és jogi személyeket, ez  a  kötelezettség természetszerűleg nem lehet teljesen azonos az  egyes jogalanyok
vonatkozásában. Miközben a  természetes és jogi személyektől a  hatályos jogszabályi előírások ismeretén és
betartásán túlmenően általános jelleggel és kikényszeríthető módon nem várható el, hogy magatartásukat
valamely, a  jogalkotó által nem konkretizált, absztrakt célhoz igazítsák, addig az  állam oldaláról az  is elvárható,
hogy egyértelműen meghatározza mindazon jogi kötelezettségeket, melyeket mind az  államnak, mind pedig
a magánfeleknek be kell tartaniuk, egyebek között annak érdekében, hogy az Alaptörvény P) cikk (1) bekezdésében
nevesített értékek hatékony védelme érvényesüljön. Ezt a  kötelezettségét az  állam egyebek között (de nem
kizárólag) az Alaptörvény P) cikk (2) bekezdése szerint sarkalatos törvény elfogadásával teljesíti. A környezetvédelmi
tárgyú jogalkotási kötelezettséggel kapcsolatosan pedig az  Alkotmánybíróság már korábban is rámutatott, hogy
„mindazokat a  feladatokat, amelyeket másutt alanyi jogok védelmével teljesíti az  állam, itt törvényi és szervezeti
garanciák nyújtásával kell ellátnia” [28/1994. (V. 20.) AB határozat, ABH, 1994, 134, 138.]. Az államnak továbbá arról
is gondoskodnia kell, hogy a  környezet védelme érdekében elfogadott konkrét magatartások megismerhetőek,
egyértelműek és jogilag kikényszeríthetőek legyenek.
[31] 6. Az  Alaptörvény P)  cikk (1)  bekezdéséből ugyanakkor önálló, az  állami védelemre vonatkozó tartalmi
követelmények is levezethetőek. A  P)  cikk (1)  bekezdése mintegy hipotetikus örökséggel ruházza fel a  jövő
nemzedékeket. A P) cikk (1) bekezdésében szereplő „nemzet közös öröksége” megfogalmazás a Biológiai Sokféleség
Egyezmény szerinti „emberiség közös ügye”, illetőleg a  madárvédelmi irányelvben szereplő „európai népek
öröksége” és az élőhelyvédelmi irányelvben szereplő „természeti örökség” koncepció konkretizálásának tekinthető.
Eszerint ugyanis a magyar állampolgárok és a magyar állam azt vállalja, hogy az állam intézményrendszere a  jövő
nemzedékek számára is biztosítja a P) cikk (1) bekezdésében nem taxatív módon rögzített értékek védelmét. Mindez
a nemzetközi jogban létező „emberiség közös ügyéhez” képest konkretizált kötelezettségvállalásnak tekinthető.
[32] E sajátos örökségkoncepció folytán, a  visszalépés tilalmából következően a  P)  cikkben foglalt állami
kötelezettségeket kiüresítené, ha az  állam védelmi kötelezettségét a  jövő nemzedékek örökségének állapotára
való tekintet nélkül – akár a  természeti erőforrások leromlott állapotban való „átadásával” is – teljesíthetné.
Az Alaptörvény P) cikkéből tehát a természeti kincsek állapotára vonatkozó, abszolút jellegű, tartalmi zsinórmérték
is következik, amely objektív követelményeket támaszt az állam mindenkori tevékenységével szemben.
[33] Az Alaptörvény P)  cikk (1)  bekezdése alapján a  jelen generációt három fő kötelezettség terheli: a  választás
lehetőségének megőrzése, a  minőség megőrzése és a  hozzáférés lehetőségének biztosítása. A  választás
lehetőségének biztosítása azon a megfontoláson alapul, hogy a jövő nemzedékek életfeltételei akkor biztosíthatóak
leginkább, ha az átörökített természeti örökség képes a jövő generációk számára megadni a választás szabadságát
problémáik megoldásában ahelyett, hogy a  jelenkor döntései kényszerpályára állítanák a  későbbi generációkat.
A  minőség megőrzésének követelménye szerint törekedni kell arra, hogy a  természeti környezetet legalább
olyan állapotban adjuk át a  jövő nemzedékek számára, mint ahogy azt az  elmúlt nemzedékektől kaptuk.
A természeti erőforrásokhoz való hozzáférés követelménye szerint pedig a jelen nemzedékei mindaddig szabadon
hozzáférhetnek a rendelkezésre álló erőforrásokhoz, amíg tiszteletben tartják a jövő generációk méltányos érdekeit.
[34] Ezen alapelvi szintű elvárásoknak a  jogalkotó csak akkor tud eleget tenni, ha döntéseinek meghozatala során
távlatosan, kormányzati ciklusokon átívelően mérlegel. Ahogy az  Alkotmánybíróság is rögzítette a  Biológiai
Sokféleség Egyezménnyel kapcsolatosan a  988/E/2000. AB határozatában: „[a]z Egyezményből – és más, e  tárgyú
nemzetközi kötelezettségeinkből – fakadó jogalkotási feladatok az  érintett életviszonyok sajátosságai miatt
hosszabb távú és folyamatos kodifikációs és tervező tevékenységet igényelnek.” (ABH 2003, 1281, 1289.)
[35] Az Alaptörvény P)  cikk (1)  bekezdése nem taxatív felsorolásban (lásd a „különösen” kitételt) nevesíti a  környezet
védelmének tárgyait, ideértve a  biológiai sokféleség, különösen a  honos növény- és állatfajok védelmét. Azáltal,
hogy az Alaptörvény külön is nevesíti a biológiai sokféleség megőrzésének kötelezettségét, ez olyan alkotmányos
értékké vált a  magyar jogrendben, melyre a  jogalkotónak az  egyes ágazati politikák körébe tartozó szabályozás
megalkotása során is tekintettel kell lennie. A  fajok sokszínűsége megőrzésének kötelezettsége nem csupán azért
fontos, mert azok az  emberi tevékenység használatába állítható, kiaknázható erőforrásokként értelmezhetőek,
hanem azok önmagukban is értékesek és védelemre méltóak.
[36] A biológiai sokféleség megőrzésének természetjogi alapjaira hívta fel a figyelmet Ferenc pápa Laudato si’ kezdetű
enciklikájában: „Minden évben több ezer növény- és állatfaj tűnik el, amelyeket többé már nem ismerhetünk meg,
gyermekeink már nem láthatják őket, örökre elvesztek. Túlnyomó többségük emberi beavatkozáshoz kapcsolódó
okok miatt hal ki.” Az enciklika kategorikusan fogalmaz: „Ehhez nincs jogunk.” A földi élet megóvása utódaink részére
a természetjogi kötelezettségen túl „az igazságosság egyik alapkérdéséről” is szól, és a legszorosabb összefüggésben
áll az emberi méltóság kérdésével és magának az emberi életnek a céljával is. (Ferenc pápa: Laudato si’ enciklika)
Bartholomaiosz pátriárka egyenesen „a természet ellen elkövetett bűntettről” beszél azon emberi cselekmények
kapcsán, amelyek lerombolják „Isten teremtett világának biológiai sokszínűségét” (Bartholomaiosz ökomenikus
pátriárka ökológiai víziója és kezdeményezései).
[37] 7. Az  Alaptörvény P)  cikk (1)  bekezdésének értelmezése nem függetleníthető Magyarország környezeti tárgyú,
különösen a biológiai sokféleség védelmét érintő nemzetközi kötelezettségeitől sem.
[38] A biológiai sokféleség megőrzésére vonatkozó nemzetközi jogi kötelezettséget az  1995.  évi LXXXI.  törvénnyel
kihirdetett, az  ENSZ 1992.  évi Rio de Janeiró-i Környezet és Fejlődés Konferenciája keretében elfogadott Biológiai
Sokféleség Egyezmény alapozza meg. A  biodiverzitás megőrzésének alapkötelezettsége, mely a  196 részes féllel
rendelkező Egyezményben is szerepel, és ekként a magyar jogban közvetlenül is kihirdetésre került, a nemzetközi
jog feltétlenül alkalmazandó szabálya, mely a nemzetközi közösség mint egész akaratát is tükrözi.
[39] Az Egyezmény, miközben nem vitatja, hogy az államok szuverén jogokkal rendelkeznek saját biológiai erőforrásaik
felett, megerősíti, hogy a biológiai sokféleség megőrzése az emberiség közös ügyévé mint önálló nemzetközi jogi
kategóriává vált, és az államok felelősek a biológiai sokféleségük megőrzéséért és biológiai erőforrásaik fenntartható
módon történő használatáért.
[40] Az Egyezmény 8.  cikke a  részes felek kötelezettségévé teszi, hogy létrehozzák a  védett területek rendszerét vagy
olyan területekét, ahol a biológiai sokféleség megőrzése érdekében speciális intézkedéseket kell tenni [Egyezmény
8. cikk a) pont]. A részes felek kötelesek továbbá akár a védett területeken belül, akár azokon kívül szabályozni vagy
kezelni azokat a  biológiai erőforrásokat, amelyek a  biológiai sokféleség megőrzéséhez fontosak, tekintettel azok
megőrzésének és fenntartható hasznosításának biztosítására [Egyezmény 8. cikk c) pont]. Az Egyezmény célkitűzése
a fenntartható használat, mely a biológiai sokféleség komponenseinek oly módon és ütemben történő használatát
jelenti, mely nem vezet a biológiai sokféleség hosszú távú csökkenéséhez, ezzel fenntartva a benne lévő lehetőséget
a jelen és a jövő generációk igényeinek és törekvéseinek kielégítésére (Egyezmény 2. cikk).
[41] Az Egyezmény végrehajtásáért felelős Részes Felek Konferenciája (COP) számos kiemelkedő jelentőségű és
Magyarországot mint részes államot kötelező határozatot fogadott el, mely határozatok az Egyezmény autentikus
értelmezésének minősíthetőek, és ekként az  Alkotmánybíróság felhasználhatja őket az  egyes nemzetközi jogi
kötelezettségek pontos tartalma megállapításához. A  2002-ben megrendezett COP egyik alapvető megállapítása
szerint a  biológiai sokféleség az  az alap, amelyre az  emberi civilizáció maga is felépült, és a  biológiai sokféleség
csökkenése nem csupán az  emberiség előtt álló legnagyobb kihívások egyike, de a  fenntartható fejlődés
koncepcióját és a jövő generációk érdekeit is veszélyezteti.
[42] Az Egyezménnyel egybehangzó kötelezettségeket rögzít a  biológiai sokféleség megőrzése tekintetében az  ENSZ
Közgyűlése 2015. szeptember 25-én egyhangúan elfogadott, A/70/L.1. számú, „Világunk átalakítása: a fenntartható
fejlődés 2030-ig megvalósítandó programja” című határozata is. A  program által lefektetett tizenhét fenntartható
fejlesztési cél egyikeként az államok vállalják, hogy „védjük, helyreállítjuk és fenntarthatóan használjuk a szárazföldi
ökoszisztémákat, fenntartható erdőgazdálkodást folytatunk, leküzdjük a  sivatagosodást, megállítjuk és
visszafordítjuk a talajok és a biodiverzitás pusztulását”. A 15.5 célkitűzés értelmében „sürgős és jelentős mértékben
beavatkozunk a  természetes élőhelyek leromlásának csökkentése érdekében, megállítjuk a  biológiai sokféleség
csökkenését, és 2020-ra megvédjük a veszélyeztetett fajokat, megakadályozzuk kipusztulásukat”.
[43] Az Alkotmánybíróság a fentiek alapján megállapítja, hogy Magyarország, miközben szuverén módon rendelkezhet
a  saját természeti erőforrásai felett, ezen rendelkezési joga nem korlátlan: tekintettel kell lennie a  biológiai
erőforrások fenntartható módon történő használatára és a  biológiai sokféleség megőrzésének kötelezettségére,
az  Alaptörvény P)  cikk (1)  bekezdéséből következő módon, a  Magyarország nemzetközi kötelezettségeivel
összhangban.
[44] Mind az Alaptörvény P) cikk (1) bekezdésén alapuló, a környezet és azon belül is a biológiai sokféleség védelmére
vonatkozó kötelezettségből, mind pedig a  Magyarország által a  környezet és a  biológiai sokféleség megóvása
érdekében vállalt nemzetközi kötelezettségből az  következik, hogy a  magyar államot a  biológiai sokféleség
megőrzése érdekében aktív cselekvési (jogalkotási) kötelezettség is terheli.
[45] 8. A biológiai sokféleség megőrzésére vonatkozó, a fentiek szerint mind az Alaptörvényből közvetlenül, mind pedig
a Magyarország által vállalt nemzetközi kötelezettségekből közvetett formában levezethető kötelezettség jelenleg
is számos formájában létezik a  magyar jogrendszerben, stratégiai célként és konkrét kötelezettségként egyaránt.
Így például a  2007.  évi Nemzeti Fenntartható Fejlődési Stratégiát felváltó, a  18/2013. (III. 28.) OGY határozattal
elfogadott Nemzeti Fenntartható Fejlődés Keretstratégia minimális követelményként rögzíti az  Európában is
egyedülálló fajgazdagság fenntartását, a  táj és a  természeti értékek megőrzését, valamint az  ökoszisztémaszolgáltatások kimerítésének megakadályozását (6. pont: A fenntarthatóság felé való átmenet céljai és intézkedései).
A 28/2015. (VI. 17.) OGY határozattal elfogadott Nemzeti Biodiverzitás Stratégia azt kívánja elérni, hogy a biológiai
sokféleség csökkenése és az  ökoszisztéma-szolgáltatások további hanyatlása megálljon Magyarországon 2020-ig,
valamint állapotuk lehetőség szerint javuljon. Ehhez a  biológiai sokféleség megőrzése szempontjainak be kell
épülnie a  szektorokat áthidaló szakpolitikákba, stratégiákba és programokba, valamint azok megvalósításába
(Nemzeti Biodiverzitás Stratégia, Vezetői összefoglaló).
IV. [46] 1. A  természet védelméről szóló 1996.  évi LIII.  törvény (a  továbbiakban: Tvt.) preambuluma rögzíti, hogy
a  természeti értékek és természeti területek a  nemzeti vagyon sajátos és pótolhatatlan részei, fenntartásuk,
kezelésük, állapotuk javítása, a  jelen és jövő nemzedékek számára való megőrzése, a  természeti erőforrásokkal
történő takarékos és észszerű gazdálkodás biztosítása, a  természeti örökség és a  biológiai sokféleség oltalma,
valamint az  ember és természet közötti harmonikus kapcsolat – nemzetközi kötelezettségvállalásainkkal
összhangban történő – kialakítása mint az  emberiség fennmaradásának alapvető feltétele a  természet hatékony
védelmének létrehozását igényli.
[47] A Tvt. 41/A.  § (1)  bekezdése értelmében a  Natura 2000 területeket a  Kormány jelöli ki és teszi közzé, valamint
határozza meg az  e  területre vonatkozó szabályokat. A  Natura 2000 területeken lévő földrészleteket a  miniszter
hirdeti ki. A Tvt. 41/A.  § (2)  bekezdése értelmében a  kijelölés tényét az  ingatlan-nyilvántartásba fel kell jegyezni,
a  kijelölés feloldását követően a  feljegyzést törölni kell. A  feljegyzést, illetve annak törlését a  természetvédelmi
hatóság hivatalból kezdeményezi. Az ingatlan-nyilvántartásról szóló 1997. évi CXLI. törvény 17. § (1) bekezdésének
10.  pontja rendelkezik az  ingatlanhoz kapcsolódó, jogilag jelentős tények feljegyzése körében a  jogi jelleg
feljegyzéséről. Az  ingatlan-nyilvántartásról szóló 1997.  évi CXLI.  törvény végrehajtásáról szóló 109/1999. (XII. 29.)
FVM rendelet 39/A. § j) pontja kimondja, hogy az ingatlan jogi jellegeként feljegyezhető a Natura 2000 terület.
[48] 2. A Tvt.-ben foglalt felhatalmazás alapján a Kormány a 275/2004. (X. 8.) Korm. rendelettel szabályozta az európai
közösségi jelentőségű természetvédelmi rendeltetésű területek jogállását. A  275/2004. (X. 8.) Korm. rendelet 8.  §
(1) bekezdése értelmében a Natura 2000 terület fenntartási céljainak elérését nem veszélyeztető vagy nem sértő és
a  Natura 2000 terület jelölésekor jogszerűen, jogerős engedélynek megfelelően folytatott tevékenység korlátozás
nélkül folytatható. A  8.  § (2)  bekezdése értelmében a  védett természeti területnek nem minősülő Natura 2000
területen tilos engedély nélkül vagy az  engedélytől eltérő módon olyan tevékenységet folytatni, illetve olyan
beruházást végezni, amely a  terület védelmi céljainak a  megvalósítását akadályozza, mely rendelkezés sérelme
esetén a természetvédelmi hatóságként eljáró környezetvédelmi és természetvédelmi hatóság az engedélyköteles
tevékenységet engedély hiányában, illetőleg az  engedélyben foglaltaktól eltérő módon végző személyt
e  tevékenységének folytatásától eltiltja. A  tevékenység tilalma helyett korlátozás is elrendelhető, amennyiben
a Natura 2000 terület védelmének biztosításához ez is elegendő.
[49] A különféle művelési ágba tartozó Natura 2000 területek közül egyedül a  gyepterületek (rét, legelő művelési
ágú területek) fenntartásának földhasználati szabályait rögzíti külön jogszabály (a  NATURA 2000 gyepterületek
földhasználati szabályairól szóló 269/2007. (X. 18.) Korm.  rendelet [a  továbbiakban: 269/2007. (X. 18.)
Korm.  rendelet]). E  korm. rendelet 3–5.  §-ai egyértelmű, valamennyi tulajdonosra vonatkozó gyephasználati
kötelezettségeket rögzítenek. A  gyephasználati kötelezettségek teljesítése esetére az  Európai Mezőgazdasági
Vidékfejlesztési Alapból a  Natura 2000 gyepterületeken történő gazdálkodáshoz nyújtandó kompenzációs
támogatás részletes szabályairól szóló  128/2007. (X. 31.) FVM rendelet kompenzációs támogatást is biztosít. Más
művelési ágba tartozó területek tekintetében hasonló jogszabály nem került elfogadásra.
[50] 3. Az  Alkotmánybíróság ezt követően áttekintette az  indítványozók által támadott „Földet a  gazdáknak!” Program
szabályait, figyelemmel arra a  tényre is, hogy a  Program keretében lehetséges-e Natura 2000 hálózatba tartozó,
állami tulajdonban álló területek árverési úton történő értékesítése.
[51] A Kormány a  Korm. határozattal döntött a „Földet a  gazdáknak!” Program keretében az  állami tulajdonú földek
földművesek részére történő értékesítéséhez szükséges intézkedésekről. Az Alkotmánybíróság a 36/2015. (XII. 16.)
AB határozatban vizsgálta a „Földet a gazdáknak!” Program keretében a Korm. határozat alaptörvény-ellenességét,
azonban az eljárásnak nem volt tárgya a Natura 2000 területek értékesítésére vonatkozó szabályozás vizsgálata.
[52] A  Korm. határozatot előbb 2016. február 26. napjával az  1062/2016. (II. 25.) Korm. határozat, majd ez  utóbbi
Korm. határozatot a  jelenleg is hatályos 1203/2016. (IV. 18.) Korm. határozat váltotta fel, a  Natura 2000 területek
értékesítése vonatkozásában változatlan rendelkezésekkel.
[53] A Kormány határozata értelmében a „Földet a gazdáknak!” Program keretében lehetővé vált a földművesek számára
(a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvényben meghatározott 300 hektár mértékű
földszerzési maximum alkalmazásával) az  állami tulajdonú földterületek megvásárlása. A  Korm. határozat 1.  pont
d) alpontja értelmében az erdők és természetvédelmi területek nem képezték az értékesítés tárgyát.
[54] A  Korm. rendelet 31.  § (3)  bekezdés 9.  pontja értelmében az  árverési hirdetményben fel kell tüntetni a  Natura
2000 területnek minősülő földrészlet esetén a  Natura 2000 területekre vonatkozó főbb jogszabályokra való
utalást. A  Korm. rendelet 3.  § (1)  bekezdése értelmében a  természetvédelemért felelős miniszter egyetértése
szükséges védett természeti területnek és Natura 2000 területnek minősülő földrészlet bármely jogcímen történő
átruházásához vagy vagyonkezelésbe adásához.
[55] Az Alkotmánybíróság a  fentiek alapján megállapította, hogy a  Korm. rendelet alapján a  „Földet a  gazdáknak!”
Program keretében jogszerűen lehetséges volt Natura 2000 területnek minősülő, állami tulajdonú földrészletek
értékesítése is.
[56] 4. Az  indítványozók a  Korm. rendelet 31.  § (3)  bekezdés 9.  pontja megsemmisítését kérték, melynek értelmében
az  árverési hirdetményben fel kell tüntetni a  Natura 2000 területnek minősülő földrészlet esetén a  Natura 2000
területekre vonatkozó főbb jogszabályokat. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  árverési hirdetmény
kötelező tartalmi elemeire, így különösen a  Natura 2000 területek esetében a  Natura 2000 területekre vonatkozó
főbb jogszabályok feltüntetésére vonatkozó kötelezettség fontos garanciális tartalommal bír. Nevezetesen azt a célt
szolgálja, hogy a potenciális árverési vevők az árverés kezdetét megelőzően is tájékozódhassanak az adott terület
használatára és hasznosítására vonatkozó legfontosabb jogszabályi előírásokról, illetőleg tudomással bírjanak arról,
hogy az általuk megvásárolni kívánt terület a Natura 2000 hálózatba tartozik, és ekként használata és hasznosítsa
többletkötelezettséggel terhelt. Ezen rendelkezés megsemmisítése az  indítványozók szándékaival szemben
nem azt eredményezné, hogy ne kerülhetne sor Natura 2000 területek állami tulajdonból árverési úton történő
értékesítésére, hanem csupán azt, hogy az árverési hirdetményben nem kellene feltüntetni a Natura 2000 területek
speciális jogállására vonatkozó szabályozást. Ezért az  Alkotmánybíróság a  Korm. rendelet 31.  § (3)  bekezdés
9. pontja megsemmisítésére irányuló indítványt elutasította.
V. [57] 1. Az  Alkotmánybíróság ezt követően az  Abtv. 46.  §-a szerint hivatalból eljárva azt vizsgálta meg, hogy a „Földet
a  gazdáknak!” Program keretében történő, Natura 2000 területnek minősülő, állami tulajdonú földrészletek
értékesítésével kapcsolatosan megállapítható-e jogalkotó általi mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség.
Ennek keretében az Alkotmánybíróság áttekintette a Natura 2000 területek értékesítésére, illetőleg hasznosítására
vonatkozó szabályozást.
[58] 2. A  Natura 2000 területek értékesítésével kapcsolatosan az  Alkotmánybíróság az  alábbiakat állapította meg.
Az uniós jog szemszögéből Natura 2000 jogállással bíró területek a Tvt. 4. § g) és h) pontjai alapján minősülhetnek
védett természeti területnek vagy védett természeti területnek nem minősülő Natura 2000 területnek.
A  Korm.  határozat 1.  pont d)  alpontja [majd ezzel egyező módon az  1062/2016. (II. 25.) Korm.  határozat 1.  pont
d)  alpontja és a  jelenleg hatályos 1203/2016. (IV. 18.) Korm. határozat 1.  pont d)  alpontja] az  értékesítés hatálya
alól egyértelműen kivette a  természetvédelmi területeket, ekként az  indítvánnyal támadott rendelkezés kizárólag
a  védett természeti területnek nem minősülő Natura 2000 területeket érintette. A  Tvt. 68.  § (5)  bekezdése
értelmében „a védett természeti értékek és területek korlátozottan forgalomképesek”, míg a  (6)  bekezdés
értelmében védett természeti érték és terület tulajdonjogának változásakor az  államot elővásárlási jog illeti meg.
A  Tvt. 68.  § (8)  bekezdés a)  pontja értelmében állami tulajdonban álló „védett természeti terület elidegenítése
–  a  miniszter egyetértésével, legalább azonos természetvédelmi értékű védett természeti területtel történő csere,
vagy törvényben meghatározott más eset kivételével – nem lehetséges”. Mindez azt jelenti, hogy a Tvt. a  védett
természeti terület esetében sem zárja ki kategorikusan a  magántulajdon lehetőségét. Ezzel összhangban a  Korm.
rendelet 4.  § (1)  bekezdése értelmében „[a] védett természeti területnek minősülő földrészlet tulajdonjogát csak
csere útján lehet átruházni”, míg a 44. § (4) bekezdése értelmében „[a] Nemzeti Földalapba tartozó védett természeti
területet legalább azonos természetvédelmi értékű védett természeti területtel […] lehet elcserélni”. A  Korm.
rendelet 3.  § (1)  bekezdése értelmében pedig „[a] természetvédelemért felelős miniszter egyetértése szükséges
védett természeti területnek és Natura 2000 területnek minősülő földrészlet (a továbbiakban együtt: védett terület)
bármely jogcímen történő átruházásához vagy vagyonkezelésbe adásához”.
[59] Mindez azt jelenti, hogy az állami tulajdonban levő védett természeti területek esetében is lehetséges ugyan azok
elidegenítése, ám az értékesítés folyamata szigorú jogszabályi garanciákhoz kötött, mely garanciák összességében
alkalmasak az Alaptörvény P) cikkében is nevesített értékek mennyiségi és minőségi védelmére.
[60] 3. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a „Földet a gazdáknak!” Program keretében sincs jogszabályi akadálya
annak, hogy védett természeti területnek nem minősülő Natura 2000 területek magántulajdonba kerüljenek,
a  természetvédelemért felelős földművelésügyi miniszter egyetértésével, a  Korm. rendelet 3.  § (1)  bekezdése
szerint. Az  egyetértési jog gyakorlása tekintetében a  jogalkotó semmilyen konkrét előírást nem fogadott el.
A Korm. rendelet 34. §-a előírja továbbá, hogy az adásvételi szerződésben rögzíteni kell, hogy a szerződés tárgyát
képező földrészlet védett területnek minősül-e, illetőleg a  39.  § (7)  bekezdésének megfelelően ilyen esetben
az adásvételi szerződés elválaszthatatlan részét képezi a védett természeti területek természetvédelmi kezeléséért
felelős szerv által elkészített, a  természeti állapot megőrzését vagy javítását szolgáló előírásokat tartalmazó
jegyzék. Egyebekben azonban a védett természeti területnek nem minősülő Natura 2000 területek értékesítésének
folyamatára az  általános szabályok az  irányadóak. Mindez azt jelenti, hogy a  védett természeti területnek nem
minősülő Natura 2000 területek értékesítésére vonatkozóan a  természetvédelemért felelős miniszter egyetértési
jogának gyakorlásán kívül semmilyen speciális szabály vagy többletkövetelmény nem érvényesül, így ezen területek
értékesítésére lényegében a Natura 2000 jogállással nem rendelkező földterületekkel azonos módon kerülhet sor.
Az  értékesítésre kerülő területek kiválasztása során nem létezik olyan garanciális szabály, mely biztosítaná ezen
állami tulajdonban levő területek mennyiségi, illetőleg minőségi védelmét, hiszen az értékesítésre kerülő területek
kiválasztása során kizárólag a  Kormány általános birtokpolitikai célkitűzései az  irányadóak. Ezzel kapcsolatosan
pedig az  Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy a  Nemzeti Földalapról szóló 2010.  évi LXXXVII.  törvény 28.  §-a
értelmében a  Nemzeti Földalapba tartozó földrészletek hasznosításából származó bevételek az  államadósság
csökkentésére is fordíthatóak, ekként a  szabályozás lehetővé teszi, hogy az  értékesítésre kerülő Natura 2000
területek kijelölése során nem azok természeti, hanem inkább pénzben kifejezhető értéke és ekként az  állami
bevétel maximalizálása legyen a  meghatározó. Ugyancsak nem létezik általános jellegű, garanciális szabály arra,
hogy az  értékesítés folyamatában a  környezet- és természetvédelmi szempontok figyelembevételre kerüljenek,
például a  földrészlet vevőjének kiválasztása során. Önmagában az  árverési értékesítés természetszerűleg nem
veszi figyelembe az értékesített Natura 2000 terület természeti kezelésére való alkalmasságot, hiszen a jelentkezők
közül a  legmagasabb összeget ajánlónak juttatja a  földterületet olyan jelentkezőkkel szemben is, akik lényegesen
alkalmasabbak a  területek speciális kezelésére. Ebből következően az  értékesítésre kerülő Natura 2000 területek
kiválasztása, illetőleg az  értékesítés folyamata vonatkozásában nem érvényesül az  az először a  28/1994. (V. 20.)
AB határozatban rögzített és az Alkotmánybíróság által azóta is következetesen alkalmazott követelmény, miszerint
a  környezet- és természetvédelem rendszerében „olyan megelőző biztosítékok is kellenek, amelyek a  károkat
ugyanolyan valószínűséggel kizárják, mintha a  terület állami tulajdonban és természetvédelmi szerv kezelésében
lenne” {ABH 1994, 134, 142, legutóbb megerősítette: 16/2015. (VI. 5.) AB határozat, Indokolás [81]}.
[61] 4. Mindezekre tekintettel az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  Országgyűlés azáltal, hogy az  állami
tulajdonban álló, védett természeti területnek nem minősülő Natura 2000 területek értékesítésének lehetővé
tételével egyidejűleg nem alkotott olyan szabályt is, amely biztosítaná az  Alaptörvény P)  cikkében is nevesített
környezet- és természetvédelmi értékek és sajátosságok figyelembevételét, és ezáltal azok mennyiségi és minőségi
védelmét az  értékesítésre kerülő földrészletek kiválasztása, illetőleg az  értékesítési eljárás során, mulasztásban
megnyilvánuló alaptörvénysértést követett el. Az  Alkotmánybíróság ezért az  Abtv. 46.  § (1)  bekezdése és
(2) bekezdés c) pontja alapján felhívja az Országgyűlést a mulasztás kiküszöbölésére.
VI. [62] 1. Az  Alkotmánybíróság ezt követően azt vizsgálta meg, hogy a  védett természeti területnek nem minősülő
Natura  2000 területek magántulajdonba kerülésével a  szabályozás szintjén romlik-e a  természetvédelem
elért intézményi szintje. Az  állami tulajdonban levő Natura 2000 területek hasznosításának szabályait részben
a  Natura  2000 fenntartási tervek, részben a  természeti állapot megőrzését vagy javítását szolgáló előírásokat
tartalmazó jegyzékek, részben a  természetvédelmi célú vagyonkezelés, részben pedig a  tulajdonosi ellenőrzés
intézménye biztosítják. Az  Alkotmánybíróság ezért azt vizsgálta meg, hogy ezen szabályozási szintek
vonatkozásában érvényesül-e a visszalépés tilalmának elve abban az esetben, ha a Natura 2000 hálózathoz tartozó
területek állami tulajdonból magántulajdonba kerülnek.
[63] 2. A  275/2004. (X. 8.) Korm. rendelet 4.  §-a szabályozza a  Natura 2000 területek használatának általános elveit.
A Korm. rendelet 4. § (5) bekezdése értelmében a Natura 2000 területekre vonatkozóan „[a] fenntartási terv a Natura
2000 terület kezelésére vonatkozó javaslatokat, valamint ezek megvalósításának lehetséges eszközeit tartalmazza,
és jogszabály eltérő rendelkezése hiányában kötelező földhasználati szabályokat nem állapít meg”. A  Natura 2000
fenntartási terveket a  tulajdonos személyétől függetlenül valamennyi Natura 2000 területre el kell készíteni.
Az  állami szervek által készített Natura 2000 fenntartási tervek állami tulajdonos általi figyelembevétele magától
értetődő. Ugyanakkor ezek a  fenntartási tervek, bár a  környezet- és természetvédelem szempontjaira fogékony
magántulajdonosok számára is iránymutatásul szolgálnak, azonban a  jogállásukból adódóan önmagukban nem
alkalmasak arra, hogy a  nem állami tulajdonosok számára kötelező és számonkérhető földhasználati szabályokat
írjanak elő.
[64] 3. Az állami tulajdonban levő Natura 2000 területek környezet- és természetvédelmi szempontokat maradéktalanul
figyelembe vevő hasznosítását a  természetvédelmi célú vagyonkezelés intézménye biztosítja. A  Korm. rendelet
43/A.  § (1)  bekezdése értelmében „[a] természetvédelmi célú vagyonkezelés elsődleges célja állami tulajdonban
álló földrészleteken természetvédelmi közcélok megvalósítása, az  élő és élettelen természeti értékek megóvása,
a  tájképi, kultúrtörténeti értékek megőrzése, a  természeti vagyon állagának és értékének megőrzése, védelme,
továbbá értékének fenntartható módon való növelése”. A  (2)  bekezdés értelmében pedig „[a] természetvédelmi
célú vagyonkezelés során a  védett területen történő mező-, erdőgazdálkodási tevékenység (a  továbbiakban:
gazdálkodás) a  természetvédelmi célokra tekintettel folytatható, előnyben kell részesíteni a  hagyományos
(tájjellegű), természetkímélő, természetközeli gazdálkodási módok alkalmazását, biztosítani kell az  őshonos és
régen honosult háziállatok állományának génrezervátumként való fenntartását, valamint az  állatállományok
(megfelelő létszám, faj- és fajtaösszetétel esetén) útján a  védett terület természetvédelmi érdekeknek megfelelő
területfenntartását, gondozását”. A  Korm. rendelet 3.  § (1)  bekezdése alapján a  fenti rendelkezések egyaránt
alkalmazandóak a  védett természeti területekre és a  védett természeti területeknek nem minősülő Natura 2000
területekre.
[65] Az állami tulajdonban levő, de haszonbérleti szerződés alapján nem állami tulajdonos által hasznosított Natura
2000 területek tekintetében a  Korm. rendelet 37.  §-a előírja, „[h]a a  haszonbérleti szerződés tárgyát képező
földrészlet védett területnek minősül, a  szerződés elválaszthatatlan részét képezi a  védett természeti területek
természetvédelmi kezeléséért felelős szerv által elkészített, a  természeti állapot megőrzését vagy javítását
szolgáló előírásokat tartalmazó jegyzék.” Ekként az  állam által haszonbérleti szerződés alapján hasznosított
Natura 2000 területek vonatkozásában létezik a  földhasználó számára egy kötelező és számonkérhető, a  konkrét
esetben egyedi szerződésen alapuló földhasználati szabály. A  számonkérhetőséget, illetőleg az  ellenőrzést
biztosítja a Korm. rendelet 47. § (1) bekezdésében rögzített tulajdonosi ellenőrzés intézménye: „[a] vagyonkezelőt,
haszonbérlőt, vagy az  Nfatv. szerinti egyéb jogcímen alapuló szerződés szerinti használót (e fejezetben
a  továbbiakban együtt: használó) megillető jogok gyakorlását, annak szabályszerűségét, célszerűségét az  NFA
ellenőrzi. Ennek érdekében a  használó és az  NFA közötti, a  földrészlet használatára, hasznosítására létesített
szerződés (e fejezetben a  továbbiakban: szerződés) rögzíteni kell, hogy a  tulajdonosi ellenőrzés e  rendelet szerint
eljárásrendjét, a  felek jogait, kötelezettségeit a  felek a  szerződés részének tekintik.” A  (2)  bekezdés értelmében
„[a]  tulajdonosi ellenőrzés célja a  földrészlettel való gazdálkodás vizsgálata, ennek keretében a rendeltetésellenes,
jogszerűtlen, szerződésellenes, vagy a  tulajdonos érdekeit sértő intézkedések feltárása és a  jogszerű állapot
helyreállítása, továbbá a vagyonnyilvántartás hitelességének, teljességének és helyességének biztosítása.” A Korm.
rendelet 39.  § (7)  bekezdésének megfelelően a  védett területnek minősülő földrészletek értékesítése során
az  adásvételi szerződés elválaszthatatlan részét képezi a  természeti állapot megőrzését vagy javítását szolgáló
előírásokat tartalmazó jegyzék.
[66] Amíg azonban az  állami tulajdonban álló Natura 2000 területekre vonatkozó haszonbérleti szerződések
esetében a  természeti állapot megőrzését vagy javítását szolgáló előírásokat tartalmazó jegyzék betartását
a  Nemzeti Földalap ellenőrzi a  tulajdonosi ellenőrzés keretében, addig a  magántulajdonban álló Natura 2000
területek vonatkozásában a  jegyzék betartására vonatkozó ellenőrzési mechanizmus és szankciórendszer nem
létezik. Az  állami tulajdonból magántulajdonba, majd a  későbbiekben esetlegesen továbbértékesítésre vagy
továbbhasznosításra (haszonbérlet) kerülő, védett területnek nem minősülő Natura 2000 területek vonatkozásában
arra sincs szabályozás, hogy a  további értékesítés vagy hasznosítás során is a  szerződés elválaszthatatlan
részét képezze a  természeti állapot megőrzésére vagy javítására szolgáló előírásokat tartalmazó jegyzék.
A  hatályos szabályozásból az  sem következik, hogy a  jegyzéket eredetileg elkészítő, a  védett természeti területek
természetvédelmi kezeléséért felelős szerv a későbbiekben rendszeres jelleggel felülvizsgálja a jegyzék tartalmát.
[67] 4. Az  Alkotmánybíróságnak ezt követően azt kellett megvizsgálnia, hogy milyen jogi szabályozás vonatkozik
a magántulajdonban levő Natura 2000 területek hasznosítására.
[68] A 269/2007. (X. 18.) Korm. rendelet a Natura 2000 gyepterületek (rét, legelő művelési ágú területek) fenntartásának
földhasználati szabályait rögzíti, azok tulajdonosi formájától függetlenül [az 1. § (2) bekezdésében foglalt kivétellel,
miszerint a „rendelet hatálya nem terjed ki a  honvédelmi és vízügyi igazgatási szervek vagyonkezelésében lévő
állami tulajdonú Natura 2000 gyepterületekre, valamint azok földhasználóira.”] Tekintettel arra, hogy a  Korm.
rendelet 3–5.  §-ai egyértelmű, valamennyi tulajdonosra vonatkozó gyephasználati kötelezettségeket rögzítenek,
így a  Natura 2000 hálózatba tartozó gyepterületek esetében a  nem állami tulajdonban levő gyepterületek
tulajdonosait vagy földhasználóit pontosan ugyanolyan, kötelező erővel bíró kötelezettségek terhelik, mint az állami
tulajdonost. Ugyanakkor még a  magántulajdonban álló gyepterületek vonatkozásában is csak a  szabályozás egy
eleme, a  földhasználat rögzítése történt meg, és nem érvényesül sem a  természetvédelmi célú vagyonkezelés,
sem a  természeti állapot megőrzését vagy javítását célzó jegyzék, sem pedig az  állami tulajdon esetén irányadó
tulajdonosi ellenőrzés intézménye.
[69] 5. Amíg azonban a 269/2007. (X. 18.) Korm. rendelet szabályozza a Natura 2000 gyepterületek [a 109/1999. (XII. 29.)
FVM rendelet 41.  §-a szerinti rét és 42.  §-a szerinti legelő művelési ágú területek] használatának szabályait, addig
a  jogalkotó nem szabályozta a  109/1999. (XII. 29.) FVM rendelet szerinti egyéb művelési ágak (így különösen:
40. § szerinti szántó, 46. §-a szerinti nádas, 47. § szerinti erdő, 48. § szerinti fásított terület és 49. § szerinti halastó)
földhasználatának szabályait, melyek vonatkozásában az  általános földhasználati követelményeken túli speciális
jogszabályi előírás nem érvényesül.
[70] Figyelemmel arra, hogy az  állami tulajdonból kikerülő Natura 2000 területek esetében a  Korm. rendelet 43/A.  §
szerinti természetvédelmi célú vagyonkezelés szabályai sem alkalmazhatóak, a  jogalkotó speciális földhasználati
szabályokat pedig kizárólag a  Natura 2000 gyepterületek vonatkozásában írt elő, ezért felmerül annak reális
lehetősége, hogy a  Natura 2000 területek állami tulajdonból árverés útján történt értékesítését követően
a  környezet, és azon belül is különösen a  biológiai sokszínűség védelmének már elért szintje csökkenhet.
Az  állami tulajdonban levő Natura 2000 területek esetében mind az  állami tulajdonosra (természetvédelmi célú
vagyonkezelés), mind pedig a haszonbérlőre (a haszonbérleti szerződés részét képező jegyzék, valamint az ennek
betartását biztosító tulajdonosi ellenőrzés) léteznek speciális és jogilag kikényszeríthető előírások. Ezzel szemben
az  állami tulajdonból kikerülő Natura 2000 területek vonatkozásában ilyen jogilag kikényszeríthető előírások
mindössze a  Natura 2000 gyepterületek vonatkozásában érvényesülnek. A  gyepterületnek nem minősülő,
magántulajdonban álló Natura 2000 területek vonatkozásában csupán a  kötelező erővel nem bíró Natura 2000
fenntartási tervek, illetőleg az  adásvételi szerződés mellékletét képező, a  természeti állapot megőrzését vagy
javítását szolgáló előírásokat tartalmazó jegyzék rögzítik a  hasznosítás szabályait, mely utóbbi jegyzék rendszeres
felülvizsgálatára, illetőleg az abban foglaltak betartásának ellenőrzésére a jogalkotó nem alkotott szabályokat.
[71] 6. Mindez azt is jelenti, hogy a Natura 2000 hálózatba tartozó, a 269/2007. (X. 18.) Korm. rendelet hatálya alá nem
tartozó, az  állami tulajdonból árverés útján értékesítésre kerülő földterületek esetén nincs érdemi szabályozási
korlátja annak, hogy a  területet megszerző új tulajdonos esetleg oly módon hasznosítsa a  területet, mely bár
számára jövedelmezőbb, ám egyben a  terület természetvédelmi céljainak meghiúsulásához vezet, vagy azokat
veszélyezteti.
[72] A Natura 2000 hálózatba tartozó területek kizárólag gazdasági szempontokat figyelembe vevő hasznosítása így
azzal a veszéllyel is jár, hogy a  természetvédelmi szempontból összefüggő, ám tulajdonosi struktúrájukat tekintve
szétaprózott, korábban egységesen állami tulajdonban állt Natura 2000 területeken az  egyes magántulajdonosok
eltérő döntéseket hoznak a  földhasználat módjára vonatkozóan az  általuk reálisnak tartott piaci hasznosítási
alternatívák tükrében. Ez a veszély különösen reális akkor, ha az állami tulajdonból kikerülő Natura 2000 területek
vonatkozásában a  hasznosítás módjára vonatkozóan jogszabályi előírások kizárólag a  Natura 2000 gyepterületek
vonatkozásában érvényesülnek.
[73] Az alapvető jogok biztosa és helyettese az Alkotmánybíróság megkeresésére adott válaszában megállapította, hogy
a biológiai sokféleség megőrzése egymástól elszigetelt, kisebb területeken nem valósítható meg hatékonyan, mivel
a szigetszerű, mozaikos területek nem teszik lehetővé a populációk szabad érintkezését, ami hosszú távon a  fajok
populációinak életképességét is veszélyezteti. A  Natura 2000 területek vonatkozásában is romló biodiverzitási
adatok elsődleges okaként a  Nemzeti Biodiverzitás Stratégia is a  gazdálkodással közvetlenül összefüggő
hatásokat jelölte meg. A Nemzeti Biodiverzitás Stratégia is rögzíti, hogy „[a] biológiai sokféleség megőrzésének és
fenntartásának szempontjából komoly problémát jelent az élőhelyek szétdarabolódása” (2.1.5. A zöld infrastruktúra
fejlesztése és tervezési összefüggései).
[74] Mindez azt is jelenti, hogy amennyiben a  Natura 2000 területek magántulajdonba adását követően az  egyes
területekre vonatkozó jogszabályi rendelkezések változatlan formában hatályban maradnának és alkalmazandóak
lennének, és ekként a jogi szabályozás szintjén nem valósulna meg a visszalépés tilalmának sérelme, a szétaprózódó
tulajdonosi struktúrára tekintettel még akkor is reális veszélyt jelentene a visszalépés tilalma materiális értelemben
vett sérelme. Az Alkotmánybíróság már a 28/1994. (V. 20.) AB határozatában is rögzítette, hogy a magántulajdonban
álló védett, illetőleg védelemre tervezett területek esetében az  állami tulajdonban álló területekkel azonos
szabályozás sem elegendő: amennyiben ezek a  területek magántulajdonban, illetőleg magántulajdonosok
kezelésében állnak, „a használók kötelezettségeit úgy meg kell szigorítani, hogy a védelem szintje és hatékonysága
ne csökkenjen.” (ABH, 1994, 134, 142.)
[75] A környezet megóvása érdekében, és ekként mind az  Alaptörvény P)  cikk (2)  bekezdése szerinti sarkalatos
törvény elfogadásakor, mind pedig a  Natura 2000 területekre vonatkozó részletszabályozás kialakítása során
(ideértve azok állami tulajdonból történő értékesítését és az  értékesítést követő jogi helyzetét is) ugyanis
a  jogalkotónak az elővigyázatosság elvére is tekintettel kell lennie, melynek értelmében az államnak kell igazolnia
azt, hogy a  tudományos bizonytalanságra is figyelemmel, a  környezet állapotának romlása egy adott intézkedés
következményeként bizonyosan nem következik be. Az  elővigyázatosság elvét mind a  nemzetközi jog (így
különösen a  Biológiai Sokféleség Egyezmény, az  1995.  évi LXXXII.  törvénnyel kihirdetett ENSZ Éghajlatváltozási
Keretegyezménye, a 2004. évi CIX. törvénnyel kihirdetett Biológiai Sokféleség Egyezmény Cartagena Jegyzőkönyve
a Biológiai Biztonságról), mind a nemzetközi joggyakorlat [EJEB, Tatar kontra Románia (67021/01), 2009. január 27.],
mind az uniós jog (különösen az Európai Unió Működéséről szóló Szerződés 191. cikke), mind pedig a magyar jog
elismeri és alkalmazza (a környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény 6. §-a).
[76] 7. Mindezekre tekintettel az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  Országgyűlés azáltal, hogy a  védett
természeti területnek nem minősülő, állami tulajdonban álló Natura 2000 területek értékesítésének lehetővé
tételével egyidejűleg nem alkotott olyan szabályt is, amely biztosítaná ezen területek vonatkozásában a természeti
állapot megőrzését vagy javítását szolgáló előírásokat tartalmazó jegyzék betartásának érdemi ellenőrzését,
illetőleg a jegyzék tartalmának rendszeres felülvizsgálatát a későbbi tulajdonosok személyétől függetlenül, valamint
nem rögzítette a területek továbbértékesítése során irányadó sajátos szabályokat, illetőleg nem alkotott valamennyi,
a  Natura 2000 hálózattal érintett művelési ág vonatkozásában a  gyepterületekhez hasonló földhasználati
szabályokat, nem tett eleget az Alaptörvény P) cikkéből fakadó, a környezeti és természeti erőforrások védelmére,
fenntartására és a  jövő nemzedékek számára való megőrzésére vonatkozó kötelezettségének, és mulasztásban
megnyilvánuló alaptörvénysértést követett el. Az  Alkotmánybíróság ezért az  Abtv. 46.  § (1)  bekezdése és
(2) bekezdés c) pontja alapján felhívja az Országgyűlést a mulasztás kiküszöbölésére.
[77] Az Alkotmánybíróság felhívja az Országgyűlést, hogy jogalkotói kötelezettségének 2018. június 30-ig tegyen eleget.
VII. [78] Az Alkotmánybíróság jelen határozatának Magyar Közlönyben való közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdés második
mondata alapján rendelte el.
Budapest, 2017. október 17. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
9/2011. (II. 3.) KE határozata rendőr dandártábornok szolgálati viszonyának megszüntetéséről és szolgálati nyugállományba helyezéséről.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés i) pontjában biztosított jogkörömben, a fegyveres szervek hivatásos állományú
tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény 56. § (2) bekezdése c) pontja alapján a belügyminiszter
előterjesztésére Szepesi István rend őr dandártábornok szolgálati viszonyát 2011. július 9-ei hatállyal felmentéssel
megszüntetem és őt 2011. július 10-ei hatállyal szolgálati nyugállományba helyezem.
Budapest, 2011. január 18. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
1775/2016. (XII. 15.) Korm. határozata a Budapest, I. kerület, Úri utca 45. szám alatti ingatlan állam részére történő megvásárlásáról.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy a  Budapest I. kerület belterület 6649 helyrajzi szám alatt nyilvántartott, természetben
a 1014 Budapest, I. kerület, Úri utca 45. szám alatt található ingatlan (a továbbiakban: Ingatlan) az állam tulajdonába
kerüljön;
2. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert és a  postaügyért és a  nemzeti pénzügyi szolgáltatásokért felelős
kormánybiztost, hogy gondoskodjanak arról, hogy a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zártkörűen Működő
Részvénytársaság és az  MFB-Ingatlanfejlesztő Zártkörűen Működő Részvénytársaság az  Ingatlan állam javára
történő megvásárlására vonatkozó adásvételi szerződést megkösse;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 postaügyért és a nemzeti pénzügyi szolgáltatásokért felelős kormánybiztos
Határidő: a forrás rendelkezésre állását követően azonnal
3. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy az  Ingatlan állami tulajdonba kerülését követően a  Magyar Nemzeti
Vagyonkezelő Zártkörűen Működő Részvénytársaság útján gondoskodjon az  Ingatlan Miniszterelnökség részére
történő ingyenes vagyonkezelésbe adásáról;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: a tulajdonjog megszerzését követően azonnal
4. a Magyarország 2016. évi központi költségvetéséről szóló 2015. évi C. törvény (a továbbiakban: Kvtv.)
19. § (7) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva a 2. pontban meghatározott feladat végrehajtása érdekében
felmerülő kiadások fedezetéhez szükséges 989,1 millió forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el a Kvtv. 1. melléklet
XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 46. Fejezeti stabilitási
tartalék alcím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet XLIII. Az  állami vagyonnal kapcsolatos bevételek és kiadások fejezet,
2.  Az  állami vagyonnal kapcsolatos kiadások cím, 1. Felhalmozási jellegű kiadások alcím, 1. Ingatlan-beruházások,
ingatlanvásárlás jogcímcsoport, 2. Az MNV Zrt. ingatlan-beruházásai, ingatlanvásárlásai jogcím javára az 1. melléklet
szerint.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
78/2008. (XII. 23.) ME határozata az Országos Tudományos Kutatási Alapprogramok Bizottsága tagjának megbízásáról.
Az Országos Tudományos Kutatási Alapprogramokról szóló 1997. évi CXXXVI. törvény 2. § (3)–(4) bekezdése alapján – az oktatási és kulturális miniszternek a nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszterrel egyetértésben tett javaslatára –
Bakács Andrást, a Nemzeti Fejlesztési és Gazdasági Minisztérium miniszteri tanácsadóját,
az Országos Tudományos Kutatási Alapprogramok Bizottsága tagsági teendőinek ellátásával – hároméves időtartamra –
megbízom. A miniszterelnök helyett: Kiss Péter s. k.,
a Miniszterelnöki Hivatalt vezető miniszter


text:
1411/2014. (VII. 23.) Korm. határozata a Kutatási és Technológiai Innovációs Alap 2014. felhasználási tervének jóváhagyásáról.
A Kormány
 1. a) megtárgyalta és elfogadja a  Kutatási és Technológiai Innovációs Alap 2014. évi pénzügyi helyzetéről szóló
előterjesztést és jóváhagyja a  Kutatási és Technológiai Innovációs Alap 2014. évre vonatkozó felhasználási
tervét az 1. melléklet szerint;
b) felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy gondoskodjon az  1.  pontban meghatározott
felhasználási terv végrehajtásáról,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: 2014. szeptember 30.
2. visszavonja a  Kutatási és Technológiai Innovációs Alap felhasználási tervének jóváhagyásáról szóló 1162/2013.  (III.  28.)
Korm. határozatot.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
478/2016. (XII. 14.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Karpiák Gabriellát
2017. január 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2016. december 2. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
225/2003. (XII. 13.) KE határozata altábornagyi előléptetésről.
A honvédelmi miniszter előterjesztésére a Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény
30/A. §-a (1) bekezdésének i) pontja alapján és a Magyar
Honvédség hivatásos és szerződéses állományú katonáinak
jogállásáról szóló 2001. évi XCV. törvény 4. §-ának (3) bekezdése alapján, 2004. január 11-i hatállyal előléptetem
altábornaggyá
Morber Ferenc vezérőrnagyot, a Magyar Köztársaság Katonai Felderítő Hivatal főigazgatóját.
Budapest, 2003. december 1. Mádl Ferenc s. k.,
a Köztársaság elnöke


text:
1388/2012. (IX. 20.) Korm. határozata a nemzetpolitikai tevékenység támogatásának finanszírozásához szükséges forrásigényről.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21. § (6) bekezdése alapján elrendeli a nemzetpolitikai
tevékenység támogatásának finanszírozásához szükséges forrásigény biztosítására 150 millió forint 1. melléklet
szerinti egyszeri átcsoportosítását elszámolási, a fel nem használt rész tekintetében visszafizetési kötelezettséggel
a Magyarország 2012. évi központi költségvetéséről szóló 2011. évi CLXXXVIII. törvény (a továbbiakban: Kvtv.)
1. melléklet X. Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 4. Határon
túli magyarok programjainak támogatása alcím, 3. Nemzetpolitikai tevékenység támogatása jogcímcsoport javára,
a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet 3. Rendkívüli kormányzati intézkedések cím terhére.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter közigazgatási és igazságügyi miniszter nemzetpolitikáért felelős miniszterelnök-helyettes
Határidő: átcsoportosításra: azonnal elszámolásra és visszafizetési kötelezettség teljesítésére: 2013. június 30.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
1271/2016. (VI. 7.) Korm. határozata a 2014–2020 programozási időszakban az egyes európai uniós alapokból származó források felhasználásáról szóló negyedéves jelentésekről és rendszeres politikai vita kezdeményezéséről.
A Kormány egyetért azzal, hogy az  Országgyűlés rendszeres tájékoztatást kapjon az  európai uniós források felhasználásának
előrehaladásáról, ennek érdekében
 1. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy a  2014–2020 programozási időszakban az  egyes európai
uniós alapokból származó támogatások felhasználásának rendjéről szóló 272/2014. (XI. 5.) Korm. rendelet
[a továbbiakban: 272/2014. (XI. 5.) Korm. rendelet] alkalmazási körébe tartozó alapokból származó források
felhasználásával összefüggésben készítsen jelentést és azt küldje meg az  országgyűlési frakciók és független
képviselők részére,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: negyedévente 2. felhívja a Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy az egyes házszabályi rendelkezésekről szóló 10/2014. (II. 24.)
OGY határozat 86.  §-a értelmében a  Kormány képviseletében eljárva kezdeményezze az  Országgyűlésnél
politikai vita megtartását az  1.  pont szerinti jelentésekben foglaltak alapján a  272/2014. (XI. 5.) Korm. rendelet
alkalmazási körébe tartozó alapokból származó források terhére történő kötelezettségek vállalásának, a programok
tervezésének, végrehajtásának, nyomon követésének, továbbá a teljesítések ellenőrzésének megvitatása érdekében.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: félévente Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2138/2017. (XII. 29.) Korm. határozata egy nyíregyházi multifunkcionális motorsport aréna megvalósítása érdekében szükséges intézkedésekről.
A Kormány Nyíregyháza város és vonzáskörzete sportéletének élénkítése, a  helyi és térségi társadalmi igények kielégítése
céljából támogatja egyes sportcélú beruházások megvalósítását, ennek keretében
 1. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert és az emberi erőforrások miniszterét, hogy vizsgálják meg egy nyíregyházi
multifunkcionális motorsport aréna megvalósítására irányuló beruházási program kidolgozásának lehetőségeit;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 emberi erőforrások minisztere
Határidő: azonnal
2. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zártkörűen működő
Részvénytársaság bevonásával vizsgálja meg egy nyíregyházi multifunkcionális motorsport aréna megvalósítására
irányuló beruházási program céljaira alkalmas ingatlanok körét.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök