text:
51/2010. (IV. 28.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkot mány elle nességének utólagos vizsgálatára irányuló indítványok alapján – dr. Kiss László alkotmánybíró párhuzamos indokolásával és dr. Bragyova András alkotmánybíró különvéleményével – meghozta a következő
határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Polgári Törvénykönyvről szóló 2009. évi CXX. törvény hatálybalépéséről és
végrehajtásáról szóló 2010. évi XV. törvény 1. § (1) bekezdése, valamint 208. §-a alkot mány elle nes, ezért azokat
– a jelen határozat közzétételének napjával – megsemmisíti.
2. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a nagykorú személy döntéshozatalának és jognyilatkozata megtételének
segítéséhez kapcsolódó polgári nemperes eljárásokról szóló 2010. évi XVII. törvény 15. §-a alkot mány elle nes, ezért
azt – a jelen határozat közzétételének napjával – megsemmisíti.
A megsemmisített rendelkezések nem lépnek hatályba.
3. Az Alkotmánybíróság a Polgári Törvénykönyvről szóló 2009. évi CXX. törvény hatálybalépéséről és végrehajtásáról
 szóló 2010. évi XV. törvény 209. § (3) bekezdése alkot mány elle nességének megállapítására és megsemmisítésére
irányuló indítványt elutasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. 1. Az indítványozó országgyűlési képviselő álláspontja szerint a jogállamiság-jogbiztonság alkotmányos elvét sérti
a Polgári Törvénykönyvről szóló 2009. évi CXX. törvény (a továb biak ban: új Ptk.) hatálybalépéséről és végrehajtásáról
 szóló 2010. évi XV. törvény (a továb biak ban: Ptké.) 1. § (1) bekezdése, ezért indítványozta annak a kihirdetésre
visszamenőleges hatállyal történő megsemmisítését.
Az indítványozó értelmezésében a Ptké. 1. § (1) bekezdése két vonatkozásban sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdését:
az a jogtechnikai megoldás, hogy a jogalkotó az új Ptk. hét könyvének hatálybalépését két időpontra osztotta,
átmeneti rendelkezések megalkotását tették szükségessé, amely az alkalmazandó joganyag áttekinthetetlenné
válását eredményezte. Emellett a hatályba léptetés első lépcsőjeként meghatározott 2010. május 1-jei időpont nem ad
lehetőséget a megfelelő felkészülésre.
2. A két lépcsőben történő hatályba léptetéssel kapcsolatosan az indítványozó kifejtette, hogy az új Ptk. első és második
könyvét 2010. május 1. és december 31. közötti időben együttesen kell alkalmazni a Polgári Törvénykönyvről szóló
1959. évi IV. törvény (a továb biak ban: régi Ptk.) rendelkezéseivel. Értelmezési és alkalmazási problémát eredményez
az a helyzet, hogy a sok tekintetben új koncepcióra épülő új Ptk. első két könyve nem feltétlenül hozható összhangba
a régi Ptk. dologi jogi, kötelmi jogi, öröklési szabályaival. A jogalkotó ezt a dilemmát úgy próbálta feloldani, hogy
az új Ptk. további öt könyvének 2011. január 1-jei hatálybalépéséig, 8 hónapra átmeneti rendelkezéseket alkotott.
Mindez azzal az eredménnyel jár, hogy a jogkereső állampolgárok és a jogalkalmazók egyidejűleg kötelesek
figyelemmel lenni a teljes egészében új szabályok mellett a hatályban tartott, korábbi szabályokra és az átmeneti, pár
hónapos időtartamra megalkotott rendelkezésekre is. Az indítványozó az Alkotmánybíróság gyakorlatára utalással
a hatályba léptetés ezen technikáját a jogállamiság alkotmányos elvébe ütközőnek ítélte.
3. Az indítványozó álláspontja szerint az új Ptk. első két könyvének alkalmazásához a jogalkotó nem biztosított kellő
felkészülési időt. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése értelmében ugyanis a felkészülési idő azt a reális időtartamot jelöli,
amely szükséges és elegendő ahhoz, hogy mindenki megismerhesse a törvény ben megszabott módon kihirdetett és
bárki által hozzáférhető jogszabályok tartalmát; magatartását, döntéseit mindenki az új rendelkezésekhez igazíthassa.
Mivel a ténylegesen indokolt felkészülési idő tartama az új jogszabály tartalmához, az érintett jogviszonyok
tömegéhez, a módosított alanyi jogosultságokhoz és kötelezettségekhez igazodik, ezért minden esetben külön
vizsgálatot igényel a hatálybalépés időpontjának megválasztása. Az új Ptk. első két könyvének alkalmazása
szempontjából a tényleges felkészülési idő két hónapja nem felel meg az alkotmányos követelményeknek.
Az indítványozó ebben a körben hivatkozik a Legfelsőbb Bíróság elnökének és a Polgári Kollégium vezetőjének azon
jogi, szakmai álláspontjára, amely a kódex terjedelmére, jelentőségére tekintettel az egységes hatálybalépés mellett
az egyéves felkészülési időt tartja indokoltnak.
Az indítványozó a szakmai, jogalkalmazói álláspont elfogadása mellett érvelve kifejtette, a Polgári Törvénykönyv
a magánjog anyajogaként kódex-jelleggel állapítja meg a személyek személyi, családi és vagyoni viszonyaira
vonatkozó legfontosabb szabályokat, érinti és rendezi a természetes személyek, az üzleti világ, a kereskedelem, vagyis
a vagyoni forgalom laikus és professzionális szereplőinek magánjogi viszonyait. A Polgári Törvénykönyv a személyek
cselekvési autonómiájának kiteljesedését hivatott biztosítani.
A Polgári Törvénykönyv ezért nem csupán egy a törvények sorában, hanem a magánjogi viszonyokat a teljesség
igényével megragadó jogforrás, amelyre egy sor további ágazati jogszabály épül.
Az indítványozó a rendelkezésre álló felkészülési idővel összefüggésben utalt továbbá arra is, hogy önmagában az új
Ptk. 2009. szeptember 22-i elfogadása nem nyitotta meg a címzettek számára a felkészülési időt, mert a hatálybalépés
időpontja még hosszú hetekig kérdéses maradt, és a 2010. május 1-jei dátum csupán 2010. március 2-án vált
egyértelművé.
4. Egy magánszemély indítványozó kezdeményezte a Ptké. 1. § (1) bekezdése, 208. § (1)–(2) bekezdése és 209. §
(3) bekezdése, továbbá a nagykorú személy döntéshozatalának és jognyilatkozata megtételének segítéséhez
kapcsolódó polgári nemperes eljárásokról szóló 2010. évi XVII. törvény (a továb biak ban: Tv.) 15. §-a
alkot mány elle nességének utólagos vizsgálatát. Indítványozta, hogy „a kifogásolt rendelkezéseket –, illetve ha
a jogbiztonság megköveteli a fenti két törvény egészét – az Alkotmánybíróság semmisítse meg”. Álláspontja szerint
az új Ptk. első két könyve rendelkezéseinek döntő többségét hatályba léptető jogszabály túlzottan kevés időt hagy
a megváltozott szabályozásra való felkészülésre, hiszen a hatálybaléptető jogszabály csak 2010. március 2-án jelent
meg, de a hatályba léptetni szándékozott norma is csak 2009. november 20-án, a hatálybaléptetést pedig a hivatkozott
részek vonatkozásában 2010. május 1-jével állapítja meg a törvény. Azzal érvel, hogy az új Ptk. által szabályozott,
mindenkit érintő, komplex társadalmi-gazdasági viszonyokra kiható, nagy jelentőségű új szabályrendszer
bevezetésére ilyen kevés időt hagyva az Alkotmány jogállamiságra vonatkozó elve sérül: a norma címzettjei széles
körének nincs ideje a szabályozást megismerni, felkészülni – így sérül a jogbiztonság. Véleménye szerint a Tv. teljes
egészében az új Ptk. Második Könyvére vonatkozó kapcsolódó szabályozást tartalmaz, e törvény 15. §-a szerint szintén
2010. május 1-jei hatálybalépéssel, mely a fentiek értelmében szintén alkotmánysértő.
5. A tartalmilag összefüggő indítványokat az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló,
többször módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január, 3.) 28. §
(1) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság egyesítette, és jelen határozatában egységesen bírálta el.
6. 2009. április 9-én beadványt nyújtott be az Értelmi Fogyatékossággal Élők és Segítőik Országos Érdekvédelmi
Szövetsége (ÉFOÉSZ), amelyben – kilenc másik szervezettel együtt – az első indítvány elutasítását kérte.
Az ÉFOÉSZ beadványának ismeretében 2009. április 6-án egy magánszemély is beadványt nyújtott be, amelyben
az ÉFOÉSZ álláspontjához hasonlóan fejtette ki az indítványok elutasítása mellett szóló érveit. A beadványt benyújtó
magánszemély ezt megelőzően kérte, hogy az indítványt mint közérdekű adatot megismerhesse;
az Alkotmánybíróság a kérést teljesítette.
II. 1. Az Alkotmány hivatkozott szabálya szerint:
„2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”
2. A Ptké. szabályai szerint:
„1. § (1) A Polgári Törvénykönyvről szóló 2009. évi CXX. törvény (a továb biak ban: Ptk.) 1:1–1:7. §-a (Első Könyv) és
– a (2) és (3) bekezdésben foglalt kivételekkel – 2:1–2:98. §-a (Második Könyv) 2010. május 1-jén lép hatályba. (...)
208. § (1) Ez a törvény – a (2)–(3) bekezdésben foglalt kivétellel – 2010. május 1-jén lép hatályba.
(2) A 22. § (2) bekezdés 2010. július 1-jén lép hatályba.
(3) E törvény 80–206. §-a, 209. § (2) bekezdése, valamint 210. §-a 2011. január 1-jén lép hatályba.
209. § (...)
(3) E törvény 2–3. §-a 2010. december 31-én hatályát veszti.”
3. A Tv. szerint:
„15. § Ez a törvény 2010. május 1-jén lép hatályba.”
III. Az indítványok részben megalapozottak.
1. Az Alkotmánybíróság számos határozatot hozott, amelyekben a jogszabály hatálybalépése kapcsán az új
rendelkezések alkalmazásához szükséges felkészülési idő biztosítását az Alkotmányból folyó követelményként
határozta meg. [7/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 45, 47.; 25/1992. (IV. 30.) AB határozat, ABH 1992, 131, 132.;
28/1992. (IV. 30.) AB határozat, ABH 1992, 155, 156–159.; 57/1994. (XI. 17.) AB határozat, ABH 1994, 322, 324.; 43/1995.
(VI. 30.) AB határozat, ABH 1995, 188, 196–197.]
A 28/1992. (IV. 30.) AB határozatában az Alkotmánybíróság rámutatott arra, hogy a jogbiztonság követelménye azt
a kötelezettséget hárítja a jogalkotóra, hogy a jogszabály hatálybalépésének időpontját úgy kell meghatároznia, hogy
kellő idő maradjon
– a jogszabály szövegének megismerésére;
– a jogalkalmazó szervek számára a jogszabály alkalmazására való felkészüléshez;
– a jogszabállyal érintett szervek és személyek számára annak eldöntéséhez, hogy miként alkalmazkodjanak
a jogszabály rendelkezéseihez. (ABH 1992, 155, 157.)
A 7/1992. (I. 30.) AB határozatban az Alkotmánybíróság kifejtette azt is, hogy a jogszabály alkalmazására való
felkészüléshez szükséges „kellő idő” megállapítása és biztosítása a jogalkotó felelősséggel terhelt mérlegelésének és
döntésének függvénye. Az alkot mány elle nesség csak a jogszabály alkalmazására való felkészülést szolgáló időtartam
kirívó, a jogbiztonságot súlyosan veszélyeztető vagy sértő elmaradása, ille tő leg hiánya esetén állapítható meg.
Önmagában a kihirdetés és a hatályba lépés egybeesése sem feltétlenül sérti a kellő felkészülési követelményét, más
esetekben viszont ez éveket is igénybe vehet [7/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 45, 47.; 267/B/2000. AB határozat,
ABH 2002, 1126, 1135.; 797/B/2001. AB határozat, ABH 2003, 1437, 1443.].
Az Alkotmánybíróság a 25/1992. (IV. 30.) AB határozatában rámutatott arra, hogy „[a] jogállamiság egyik fontos
alkotóeleme a jogbiztonság, amely egyebek között megköveteli, hogy
– az állampolgárok jogait és kötelességeit a törvény ben megszabott módon kihirdetett és bárki számára
hozzáférhető jogszabályok szabályozzák,
– meglegyen a tényleges lehetőség arra, hogy a jogalanyok magatartásukat a jog elő írásaihoz tudják igazítani,
ennek érdekében a jogszabályok a kihirdetésüket megelőző időre nézve ne állapítsanak meg kötelezettséget,
ille tő leg valamely jogszerű magatartást visszamenőleges érvénnyel ne minősítsenek jogellenesnek.
A jogbiztonság e két alapvető követelménye közül bármelyiknek a figyelmen kívül hagyása összeegyeztethetetlen az Alkotmány 2. § (1) bekezdésével, s így alkot mány elle nes” (ABH 1992, 131, 132.).
Jóllehet 1992 óta a jogszabályok szövegének terjesztése, a jogszabályokhoz való hozzáférés, a jogszabályok
megismerésének lehetősége, módosított jogszabálynál a módosító rendelkezések jogszabályba illesztése
– a technikai lehetőségek változásával – nagy mértékben könnyebbé vált, amit figye lembe kell venni, amikor
az a „formai” kérdés merül fel a kellő idő szempontjából, hogy a kihirdetett jogszabály bárki számára hozzáférhető-e,
a tartalmi alkotmányjogi kérdések azonban egy-egy ügy kapcsán a korábbiakkal azonosak maradtak.
Az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlata során a felkészülési idő hiánya miatt akkor állapította meg valamely
jogszabály alkot mány elle nességét, ha az szerzett jogot korlátozott, a korábbihoz képest úgy állapított meg
hátrányosabb rendelkezést, ille tő leg oly módon hárított fokozott kockázatot a címzettekre, hogy a megismerés és
a felkészülés lehetőségének hiánya sérelmet okozott az érintettek számára, akadályozta a jogalkalmazót a jogszabály
alkalmazásában. [7/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 45, 47.; 25/1992. (IV. 30.) AB határozat, ABH 1992, 131, 132.;
43/1995. (VI. 30.) AB határozat, ABH 1995, 188, 196.; 44/1995. (VI. 30.) AB határozat, ABH 1995, 203, 207.; 723/B/1998. AB
határozat, ABH 1999, 795, 799–800.; 1025/B/2001. AB határozat, ABH 2003, 1456, 1459–1460.; 797/B/2001. AB
határozat, ABH 2003, 1437, 1441–1442.]
A felkészülési idővel összefüggő gyakorlathoz tartozik, hogy Alkotmánybíróság – a Balaton Kiemelt Üdülőkörzet
Területrendezési Tervének elfogadásáról és a Balatoni Területrendezési Szabályzat megállapításáról szóló 2000. évi
CXII. törvény (a továb biak ban: Btv.) ama szabályával kapcsolatban, amely előírta, hogy a jogerős államigazgatási
határozattal le nem zárult ügyekre (bizonyos kivétellel) a törvény (területfelhasználási és építési szabályait szigorító)
építési rendelkezéseit kell alkalmazni [Btv. 54. § b) pont] – az Alkotmány 2. § (1) bekezdésével kapcsolatban az előbb
idézett döntésben foglaltakhoz hasonló megállapításokat tett. A határozat hivatkozott arra, hogy a Balaton
üdülőkörzet területére regionális rendezési terv a Btv.-t megelőzően már 1979-ben az 1013/1979. (VI. 20.) MT
határozattal elfogadásra került, az építési korlétozásokat, tilalmakat tartalmazó 1/1989. (I. 1.) ÉVM rendeletet felváltó
1999. évi XXXII. törvényt (a továb biak ban: Átm.tv.) módosító 1999. évi LXVII. törvény úgy változtatta meg az 5. §
(1) bekezdésének hatályra vonatkozó rendelkezését, hogy az Átm.tv. a Btv. hatálybalépésével, de legkésőbb 2000.
december 31-ével hatályát veszti. Az Átm.tv.-t módosító törvény 1999. július 6-án lépett hatályba. A határozat szerint
tehát 1999 nyarán nyilvánosságot kapott az a tény, hogy új területrendezési terv készül a Balaton üdülőkörzet
területére és az elfogadásáról szóló törvényt az Országgyűlés legkésőbb 2000. december 31-ig elfogadja. A határozat
értelmében nem volt megállapítható ebben a jogszabályi környezetben, hogy a Btv. elő írásai ténylegesen váratlanul,
felkészületlenül érték az érintett ingatlanok tulajdonosait. A határozat megerősítette, hogy nem lehet általános
érvénnyel meghatározni, hogy mennyi a jogszabály alkalmazására való felkészüléshez szükséges kellő idő, amit
a jogszabály kihirdetése és hatálybaléptetése között feltétlenül biztosítani kell. Ezt minden egyes jogszabály
megalkotásánál, a jogszabályba foglalt rendelkezések jellegének, mennyiségének, valamint a jogszabály
végrehajtására (vagy az önkéntes jogkövetésre) való felkészülést befolyásoló egyéb tényezők alapulvételével, esetileg
kell vizsgálni (28/1992. (IV. 30.) AB határozat, ABH 1992, 155, 156–157.). Nyilván való, hogy ez a szabályozás
meghatározott építési ingatlanokkal kapcsolatos korlátozásról szól, és nem átfogóan szabályozó törvénykönyv
bevezetésére vonatkozik.
2. Az indítvány alapján az Alkotmánybíróságnak a vitatott jogszabályi rendelkezéssel kapcsolatosan két kérdést kellett
vizsgálni.
Egyrészt vizsgálnia kellett azt, hogy a jogszabály hatályba léptetése valóban a felkészülési idő hiányát
eredményezte-e. Másrészt – mivel az Alkotmánybíróság ismertetett gyakorlata szerint önmagában a felkészülési idő
hiánya nem elegendő az alkot mány elle nesség megállapításához – vizsgálnia kellett azt is, hogy az adott esetben
megállapítható-e a felkészülési idő elmaradása miatt a jogbiztonság súlyos sérelme, ille tő leg veszélyeztetése.
[Vö.: 69/2006. (XII. 6.) AB határozat, ABH 2006, 770, 782.].
Az Alkotmánybíróság azonban most először szembesül azzal az alkotmányjogi problémával, hogy adott jogágat,
jogterületet átfogóan, reformszerűen szabályozó törvénykönyv (kódex) tekintetében – amely ennek meg fele lően
nagyobb terjedelmű és hatású, mint az átlagos törvények – a felkészülési idő hiánya és e miatt a jogbiztonság súlyos
veszélyeztetése milyen szempontok szerint állapítható meg. Az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlatában a felkészülési
idő kérdése hasonló törvénykönyvvel kapcsolatban még nem merült fel. [A gyakorlatban annak a szabálynak
az érvényesüléséről kellett gyakran állást foglalni, amely szerint fizetési kötelezettségekre, fizetésre kötelezettek
körére, a fizetési kötelezettség mértékére vonatkozó törvények kihirdetése és hatálybalépése között legalább
negyvenöt napnak kell eltelnie – pl. 66/2006. (XI. 29.) AB határozat, ABH 2006, 725, 738–739. Az egyik legutóbbi
döntésben – 87/2008. (VI. 18.) AB határozat, ABH 2008, 707. – a biztonságos és gazdaságos gyógyszer- és
gyógyászatisegédeszköz-ellátás, valamint a gyógyszerforgalmazás egyes szabályai vizsgálatával kapcsolatban
állapította meg az Alkotmánybíróság, hogy – a befizetési kötelezettséget előíró rendelkezések esetében –
a törvényhozó biztosította az államháztartásról 1992. évi XXXVIII. törvény 10. § (4) bekezdésében meghatározott
negyvenöt napos határidőt. A többi, a gyógyszerforgalmazás területén új joganyag harmincnapos hatálybaléptetése
a határozat szerint nem tekinthető a jogbiztonság súlyos sérelmének.]
Nyilván való, hogy más a „kellő felkészülési idő” megítélése a tartósság igényével megalkotott, általános, alapvető
életviszonyokat érintő, a reformálás igényével fellépő, az egész jogrendszerre hatást gyakorló törvénykönyv
hatálybalépésénél, mint az „átlagos” törvényeknél, vagy éppen a jogalanyok szűk körét érintő, eleve különleges
szakmai felkészültség meglétét feltételező jogszabályoknál.
A kódexek közül különösen a polgári jogra vonatkozó kódexnek a jelentőségét mutatja az új Ptk. előkészítése is.
Magyarországon az új Polgári Törvénykönyv tervezetének előkészítését az 1050/1998. (IV. 24.) Korm. határozat
rendelte el. Az új kódex koncepcióját – még normaszöveg nélkül – a 1009/2002. (I. 31.) Korm. határozat fogadta el.
2006 végére készült el a törvény első szövegváltozata, az úgynevezett „Vitatervezet”. A 2007. év első felében lezajlott
szakmai viták eredményeként 2007 végére született meg a kódex úgynevezett „első változata”. A törvényjavaslatot
az Országgyűlés először 2009. szeptember 21-én, másodszor november 9-én fogadta el. Az első Korm. határozat
elfogadásától az új Ptk. kihirdetéséig – 2009. november 20. – több mint tizenegy év telt el. Ezzel együtt az új Ptk.
elfogadásának körülményeit jellemzi az is, hogy még a zárószavazás előtt is több módosító javaslatot nyújtottak be.
A T/5949/416. számú javaslat – mely 235 pontból állt – számos lényegi, nemcsak koherencia-zavart elhárító módosítást
is végrehajtott az egységes javaslaton.
Kódex esetében – vagy más, a törvénykönyvekhez hasonló, átfogó változást tartalmazó törvénycsomagnál – általában
több időt igényel már önmagában a jogszabály szövegének a megismerése, esetenként a hatályos jog megállapítása
is, ami önmagában rendszerint még nem is elég az alkalmazáshoz való felkészüléshez. Több idő szükséges
a jogalkalmazó szervek számára is a jogszabály alkalmazására való felkészüléshez; több idő kell a törvénykönyvvel
érintett szervek és személyek számára annak eldöntéséhez, hogy miként alkalmazkodjanak egy új megközelítésen
alapuló szabályrendhez. Kisebb-nagyobb változásokkal, módosításokkal érintett, mégis több évtizeden keresztül
alkalmazott kódex esetében, amelynek átfogó átalakítása a jog előkészítői számára is több mint egy évtizedet
meghaladó időt vett igénybe, a „kellő felkészülési idő” a jogkereső, és jogalkalmazó társadalom számára is hosszabb
terminust tesz szükségessé.
Alkotmányjogi szempontból részben hasonló ügyben, a 28/2005. (VII. 14.) AB határozat – az érettségi rendszerének
megváltoztatásával kapcsolatban – a jövőre nézve arra hívta fel a jogalkotó figyelmét, hogy „abban az esetben, hogy
ha valamely rendszert radikálisan, alapvetően megváltoztat, úgy köteles azt oly módon tenni, hogy mind a keret-,
mind az egyes részletszabályok olyan időben kerüljenek megalkotásra, hogy azok ne csak a jogszabályi (időbeliségre
vonatkozó formai) feltételeknek feleljenek meg, hanem azokat az érintettek is megfelelő módon és ténylegesen
megismerhessék, megérthessék és befogadhassák. Köteles továbbá fokozott figyelmet fordítani annak elő ze tes
ellenőrzésére is, hogy az új rendszer alkalmazására az érintettek meg fele lően felkészültek-e. Ez ugyanis
elengedhetetlen ahhoz, hogy a szükséges információk birtokában, tudatosan és a következményeket átlátva
hozhassanak döntéseket. Az Alkotmánybíróság a jövőben – az arra irányuló, kellő időben érkezett indítvány esetén –
megsemmisíti az olyan, új rendszer bevezetésére irányuló jogszabályokat, amelyek az új rendszerre való átállást, illetve
annak tényleges megismerését és megértését – akár az időtényező, akár más egyéb szempont miatt – nem biztosítják
meg fele lően.” (ABH 2005, 290, 312.).
3. Habár a jelen ügynek nem az új Ptk. egyes szabályai tartalmi alkot mány elle nességének utólagos vizsgálata a tárgya,
a jogszabály alkalmazására való felkészüléshez szükséges „kellő idő” vizsgálatához elkerülhetetlen áttekinteni az új
Ptk. május 1-jei hatálybalépéssel érintett szabályait. Ez azért van így, mert a „kellő idő” hiányát az Alkotmánybíróság
– az idézett döntések értelmében – akkor állapítja meg, ha a jogszabály szerzett jogot korlátozott, a korábbihoz képest
úgy állapított meg hátrányosabb rendelkezést, ille tő leg oly módon hárított fokozott kockázatot a címzettekre, hogy
a megismerés és a felkészülés lehetőségének hiánya sérelmet okozott az érintettek számára, akadályozta
a jogalkalmazót a jogszabály alkalmazásában. Vagyis a felkészüléshez szükséges idő csak a jogszabály tartalmára
tekintettel vizsgálható, jóllehet ez a vizsgálat a jogszabály egyes rendelkezései tartalmi alkot mány elle nességére
ilyenkor nem terjed ki.
Kétségtelen, hogy az új Ptk.-t az alapvető változtatások szándéka hívta életre.
Az új Ptk. tervezete mint jelentős jogszabálytervezet előkészítésére a kormány kodifikációs bizottságot hozott létre.
Az új Ptk. többi törvénytől eltérő jelentőségét a polgári jogi kodifikációról szóló 1050/1998. (IV. 24.) Korm. határozat
a következőképpen fejezte ki: „A Kormány elrendeli a polgári jog, ezen belül a Polgári Törvénykönyv átfogó
korszerűsítésére irányuló munkálatok megkezdését. A felülvizsgálat közvetlen célja egy korszerű, a nemzetközi
gyakorlatnak és elvárásoknak is megfelelő Polgári Törvénykönyv megalkotása, amely a gazdaság alkotmányaként,
a civilisztika alaptörvénye lesz. Közvetett cél ezen túlmenően a jogbiztonság magasabb szintre emelése, a más
törvényekkel, illetve jogszabályokkal való viszony, a főszabály-kivétel kapcsolatok áttekinthetőbbé, egyértelművé
tétele, a jogkeresők eligazodásának megkönnyítése a személyi és vagyoni viszonyaikat meghatározó joganyagban.
Az új Ptk. legyen az 1990-től készült törvények szintézisével a civilisztika terén a rendszerváltás folyamatának egyfajta
kodifikációs lezárása, összegzése.”
A Ptké. az új Ptk. hatálybalépéséhez szükséges rendelkezések gyűjteménye.
Az új Ptk.-t a Magyar Közlöny 2009. évi 165. számában 2009. november 20-án, a Ptké.-t a Magyar Közlöny 2010. évi
30. száma 2010. március 2-án hirdette ki.
A Ptké. kihirdetése és az új Ptk. egyes szabályainak hatálybalépése (május 1-je) között 60 nap telik el.
Maga a Ptké. összesen 211 §-ból áll, mintegy 750 bekezdést tartalmaz, összességében több mint ezer jogszabályhelyet módosít, amelyeknek jelentős része – a Ptké. 22. § (2) bekezdése, 80–206. §-a, 209. § (2) bekezdése, valamint
210. §-a kivételével – május 1-jén hatályba lép.
A Ptké. az új Ptk. Első és Második Könyve május elsejétől történő hatályba léptetéséről rendelkezik, bizonyos
kivételekkel. Az Első Könyv Bevezető rendelkezéseket tartalmaz: 1:1. § [A törvény hatálya] 1:2. § [Értelmezési alapelv]
1:3. § [A jóhiszeműség és tisztesség alapelve] 1:4. § [Az elvárható magatartás elve] 1:5. § [A felróható magatartás és
az önhiba értékelése] 1:6. § [A joggal való visszaélés tilalma] 1:7. § [A bírósági út igénybevételének biztosítása.]
A Második Könyv három részből áll: az ember mint jogalany (jogképesség, cselekvőképesség), a jogi személyek és
az e nélküli jogalanyok (állam, alapítvány), és a személyhez fűződő jogok (nevesített személyhez fűződő jogok,
a személyhez fűződő jogok megsértésének szankciói, szerzői jog és iparjogvédelem).
Az új Ptk. jelentősen módosítja a jogi személyekre és az alapítványra vonatkozó szabályozási kört.
Az új Ptk. – a május 1-jétől hatályba lépő részében – gyökeresen átalakítja a nagykorú személy cselekvőképességét
érintő rendelkezéseket, a belátási képesség megváltozása esetére alapvetően változnak a döntéshozatalra és
a jognyilatkozat tételére vonatkozó szabályok.
Az új Ptk. szabályai nagy mértékű módosítást eredményeznek a személyiségi jogok hazai rendszerében is: a 2:93 és
2:94. §-ok gyökeres, előzményeket nem ismerő változásokat vezetnek be a jogkövetkezmények terén. Ebben a körben
az egyik legjelentősebb változásként megszünteti a nem vagyoni kártérítés intézményét és bevezeti helyette
a sérelemdíjat.
Az új Ptk. többi része – a 3–4–5–6. és 7. könyv – 2011. január 1-jén lép hatályba a Ptké. szerint.
4. Az ismertetett gyakorlat értelmében az Alkotmánybíróság a felkészülési idő hiánya miatt akkor állapította meg
valamely jogszabály alkot mány elle nességét, ha
– az szerzett jogot korlátozott,
– a korábbihoz képest úgy állapított meg hátrányosabb rendelkezést, ille tő leg
– oly módon hárított fokozott kockázatot a címzettekre, hogy a megismerés és a felkészülés lehetőségének hiánya
sérelmet okozott az érintettek számára, akadályozta a jogalkalmazót a jogszabály alkalmazásában.
A Ptké. két lépcsőben léptetné hatályba az új Ptk.-t. Az új Ptk.-nak a törvény alapelveiről, továbbá a személyek jogairól,
cselekvőképességéről, a személyiségi jogok védelméről és a jogi személyekről szóló részei már 2010. május 1-jén
hatályba lépnének, a további részek pedig 2011. január 1-jén. Így a jogalkalmazóknak néhány hónapon belül kétszer is
igen terjedelmes jogszabály-változásra kellene felkészülniük.
Az új Ptk. első két könyve előbb a régi Ptk. többi részével, majd 8 hónap múlva az új Ptk. további könyveivel is együtt
értelmezendő lesz, ami különösen a nem hatósági, nem hivatásos jogalkalmazókat összezavarhatja.
Az Alkotmánybíróság – megerősítve korábbi gyakorlatát – rámutat ezzel kapcsolatban, hogy a felkészülési idő
tartamának megállapításánál nem kizárólag a jogalkalmazó hatóságok, hanem a jogi szabályozással érintett
valamennyi természetes és jogi személy reális időszükségletét is figye lembe kell venni, amely mind a jogszabály
áttanulmányozásához, mind az önkéntes jogkövetésre való felkészüléshez szükséges időt magában foglalja [28/1992.
(IV. 30.) AB határozat, ABH 1992, 155, 156–159.].
Bár az Alkotmánybíróság nem vizsgálja a cselekvőképességre vonatkozó, tagadhatatlanul alapjogi megközelítésre
alapozó új szabályozás érdemét, ebben a körben különösen figye lembe kell venni, hogy az új Ptk. cselekvőképességre
vonatkozó szabályozása alapvetően új szemléletet és megközelítést kíván bevezetni (nagykorúak esetében tagadja
a belátási képesség hiányának, illetve korlátozottsága általános voltának a lehetőségét; lényegében megszűnik
a kizáró gondnokság jogintézménye, az általános érvényű gondnokság alá helyezés, a gondnok törvényes képviselői
minősége). Az új Ptk. a belátási képességükben korlátozott nagykorú személyek védelmére új jogintézményeket hoz
létre, így a gondnokság alá helyezéssel összefüggésben a gondnok önálló eljárásra való feljogosítását, az elő ze tes
jognyilatkozatot és a támogatott döntéshozatalt. Az elő ze tes jognyilatkozat a nagykorú személy önrendelkezési jogát
erősíti; célja, hogy az utóbb esetleg jognyilatkozat-tételre képtelenné vált személy fontos ügyeiben előre, hitelesen
kinyilváníthassa akaratát. A támogatott döntéshozatal azt jelenti, hogy a jognyilatkozatok megtételekor értelmi
képessége, pszichés állapota vagy szenvedélybetegsége miatt segítségre szoruló cselekvőképes nagykorú személy
számára a bíróság támogató személyt nevez ki, ami önmagában nem jár a cselekvőképesség korlátozásával, és
a támogatott döntéshozatal az érintett személy egyetértése mellett jöhet létre, visszavonását a támogatott személy is
kezdeményezheti. Átalakulnak a korlátozó gondnokság alá helyezés feltételei. Az új szabályok érvényesíthetősége
érdekében létre kell hozni az elő ze tes jognyilatkozatok nyilvántartását, át kell alakítani a gondnokoltak nyilvántartását.
A gyámhatóság hatásköréből a bíróság hatáskörébe kerül a gondnok kirendelése, felmentése. Bírósági hatáskör lesz
az elő ze tes jognyilatkozat hatálybalépésének megállapítása, a gondnok feljogosítása a gondnokolt képviseletére.
Mindezek a változások – jóllehet összességében a nem teljesen cselekvőképes nagykorú személy önrendelkezési
jogának erősítése irányába hatnak – oly módon hárítanak fokozott kockázatot a címzettekre (különösen
a gondnokokra, a támogató személyre és a gondnokolt személyekkel magánjogi viszonyba kerülő más személyekre),
hogy a megismerés és a felkészülés megfelelő lehetőségének hiánya sérelmet okozhat az érintettek számára
a jognyilatkozataik megtételénél.
Amíg a jogalanyok nem ismerik kellőképpen az új szabályokat, több „akarathibás”, vagy álképviselővel kötött,
érvénytelen szerződés születhet.
Az Alkotmánybíróság akkor, amikor mérlegelte, hogy a felkészülési idő hiánya miatt a jogszabály
alkot mány elle nessége megállapítható-e abból az okból, hogy az az érintettekre oly módon hárít fokozott kockázatot,
hogy a megismerés és a felkészülés lehetőségére mintegy két hónap állt rendelkezésre, figye lembe vette, hogy
a cselekvőképességgel, gondnoksággal összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2001. évi XV. törvény
– amely a most szóban lévő hatálybaléptetéssel érintett szabályokhoz hasonló mélységű változást vezetett be –
a kihirdetését követő hatodik hónap 1. napján lépett hatályba [15. § (1) bekezdés]. A felkészülési időt önmagában nem
nyitja meg az, ha a jogszabály szövege ugyan megismerhető, de a hatálybalépés még kétséges vagy annak időpontja
ismeretlen. A felkészülési idő a jogszabállyal bevezetett változások biztosra vehető hatálybalépésének
megismerésekor kezdődhet, mert ekkor kerülnek a személyek abba a helyzetbe, hogy a jogszabály hatálybalépésével
számolniuk kell, vagyis fel kell készülniük arra.
Zavaró lehet a fenti értelemben felfogott jogalkalmazás során az is, hogy az alapelvi rendelkezések hatályban
maradnak a régi Ptk. elején is (1–7. §), s azok csak részben azonosak az új alapelvekkel.
A kétlépcsős hatálybaléptetéssel kapcsolatban megállapítható, hogy az új Ptk. Második Könyve részben
– a cselekvőképesség szabályait illetően – átszövi a régi, eredetileg más fogalmi rendszerre épült Ptk. (dologi jogi,
kötelmi, öröklési) szabályait, de – az új Ptk. 1:2. § (2) bekezdése folytán – szinte az egész jogrendszert is.
Megállapítható az is, hogy a Ptké. új Ptk.-t hatálybaléptető rendelkezése nem tartalmaz általános szabályt a régi Ptk.
alatt, a régi Ptk. szabályai szerint keletkezett igények mikénti elbírálására, dacára annak, hogy számos helyen
a „folyamatban lévő eljárásokban” és „ügyekben” előírja az új Ptk. alkalmazását.
Az ezzel összefüggő jogbizonytalanságra példa, hogy a Ptké. 1. § (1) bekezdése alapján május 1-jén hatályba lépő új
Ptk. 2:93 és 2:94. §-ai mélyreható, előzményeket nem ismerő változásokat eredményeznek a személyiségi jogok hazai
rendszerében. A 2:93. § új szabálya értelmében a sajtóval szemben semmilyen – tehát sem objektív, sem szubjektív
alapú – igényt nem lehet érvényesíteni, ha a sajtó a személyiségi jogokat azzal sérti meg, hogy nyilvános
rendezvényről tudósít szöveghűen az ott elhangzottakról; neki átadott nyilatkozatot tesz közzé; hivatalos eljárásokat,
döntéseket vagy határozatokat ismertet.
Az új Ptk. 2:94. § (1) és (2) bekezdése a közhatalmat gyakorló, közfeladatot ellátó és egyébként közszereplőnek
minősülő személyek jóhírnevének és becsületének – nemcsak a sajtó, hanem bárki által való – megsértése esetére úgy
rendelkezik, hogy akár az egyébként objektív, akár a szubjektív jogkövetkezmények ilyen esetben csak akkor
alkalmazhatók, ha a jogsértő szándékosan vagy súlyosan gondatlan módon járt el.
Mindkét szabály a régi Ptk.-hoz képest igen terjedelmes kivételt konstituál az általános személyiségvédelem elve alól
(„... mindenki köteles tiszteletben tartani...”). Ez azt jelenti, hogy a személyhez fűződő jogok egyes alanyai számára
az új Ptk. hatálybalépése a korábbihoz képest hátrányosabb rendelkezést állapít meg.
A gyakorlatban ez azt jelentheti, hogy mindazok, akikkel szemben 2010. május 1-jéig az ismertetett módon
személyiségi jogi jogsértést követtek el, és a régi Ptk. alapján perben érvényesíthető igényeik keletkeztek,
a folyamatban lévő ügyekben is alkalmazandó új rendelkezések folytán (sajtóhelyreigazítási igény, személyiségi jogok
megsértésének objektív jogkövetkezményeihez fűződő igények, kártérítés és bírság, az elévülési időn belül) ezen
igényeiket elveszíthetik.
Az Alkotmánybíróság 349/B/2001. AB határozatában hivatkozott arra, hogy létrejött jogviszonyok alatt az anyagi jog
alapján létrejött, anyagi jogi jogviszonyokat érti, és e jogviszonyok védelme érdekében állapított meg
alkot mány elle nességet a visszaható hatályú jogalkotás tilalmának sérelme miatt (ABH 2002, 1241, 1245.). Ezért azt kell
vizsgálni, hogy a hatályba léptető rendelkezés eredményeként a törvény új, korlátozó rendelkezései már létrejött,
lezárt anyagi jogi jogviszonyokban idéztek-e elő változást. [ABH 2002, 1241, 1246.] A hivatkozott határozatban
a testület megállapította, hogy a szabályozás csak abban az esetben visszaható hatályú – és alkot mány elle nes –,
amennyiben védelmet élvező anyagi jogi jogviszonyokban kíván kedvezőtlen változást előidézni.
Hasonló megállapításokat tett az Alkotmánybíróság többek között a 903/B/1990. AB határozatában (adófizetési
kötelezettség visszamenőleges hatályú hatályba léptetése, ABH 1990, 250.), a 7/1992. (I. 30.) AB határozatában
(a bejelentés és nem a keletkezés idejéhez kötött illetékfizetési kötelezettség, ABH 1992, 45.), a 17/1998. (V. 13.) AB
határozatában (a jogszerűen megszerzett játékterem-engedély utóbb hatályba lépő jogszabály miatti elvesztése, ABH
1998, 155.), a 64/2002. (XII. 3.) AB határozatában (a számítási mód megváltozása miatt nem kerülhet kedvezőtlenebb
helyzetbe az, aki a nyugdíjjogosultság törvényi követelményeit az új számítási mód hatálybalépését megelőzően
teljesítette, ABH 2002, 348.), és a 31/2005. (VII. 14.) AB határozatában (bírság kiszabása utólag jogszerűtlennek
minősített magatartás miatt, ABH 2005, 675.).
Az Alkotmánybíróságnak vizsgálnia kellett, hogy az indítványban megjelölt hatálybaléptetési szabály korlátozza-e
a kihirdetést megelőzően keletkezett igények érvényesítésének jogát, illetve a módosító rendelkezések az anyagi jog
alapján létrejött jogviszonyokban kívánnak-e olyan változást előidézni, amelyhez az érintettek – felkészülési idő
hiányában – nem tudnak alkalmazkodni. [Hasonlóan járt el az Alkotmánybíróság a 2/2009. (I. 23.) AB határozatban
(ABK 2009. január, 15), amikor a jogalkotással kapcsolatos azonnali jogvesztés alkot mány elle nességét állapította meg,
a jogbiztonság sérelme miatt.] A május 1-jei hatálybalépéssel érintett, említett ügyekben a bíróság döntése olyan okra
lesz visszavezethető, amelyet a folyamatban lévő perekben az eljárás megindításakor a felek nem láthattak előre.
A Ptké. 1. § (1) bekezdése a kihirdetését megelőző időre keletkeztet az anyagi jogi szabályok szerint létrejött
jogviszonyok tekintetében a jogosultak számára kedvezőtlen, jogvesztést eredményező változást. A Ptké. 1. §
(1) bekezdése ebből az okból is ellentétes az Alkotmány 2. § (1) bekezdésével.
5. A Ptké. kihirdetése és az új Ptk. egyes szabályai hatálybalépése (május 1-je) között hatvan nap időtartam van. Az új Ptk.
hatálybalépésének időpontja a Ptké. kihirdetésekor vált ismertté, a hatálybalépés időpontja körül kialakult
bizonytalanságra tekintettel a felkészülés – a személyek számára – ekkor kezdődhetett meg.
A Ptké. ezen kívül nyolc hónapra átmeneti rendelkezések sokaságát – értelmező szabályokat, számos törvény, köztük
magának a régi Ptk.-nak az átmenetileg hatályban maradó egyes rendelkezései módosítását – vezeti be. (Az új Ptk.
tartalmi változásai szükségessé teszik számos kormányrendelet és miniszteri rendelet módosítását is, 2010. május
1-jétől.)
Ez annak a következménye, hogy az új Ptk. nem egyetlen időpontban, hanem szakaszosan lép hatályba. Az új Ptk.
további öt könyvének 2011. január 1-jei hatálybalépéséig, 8 hónapra, a régi Ptk. és az új Ptk. első két könyve lesz együtt
alkalmazandó.
Az új Ptk. első két könyve, terjedelmét tekintve 115 szakasz, ami önmagában nem minősíthető jelentős mennyiségnek.
Annak megítélésénél azonban, hogy a hatvan napos felkészülési idő alkotmányjogi szempontból elégséges-e, annak
van jelentősége, hogy az új Ptk. a személyek személyi, családi és vagyoni viszonyaira vonatkozó alapvető szabályokat
tartalmazza, továbbá a személyi, családi és vagyoni viszonyokat szabályozó törvényeket általában az új Ptk.-val
összhangban kell értelmezni.
Vagyis az új Ptk. hatályba lépő első két könyve is a jogalanyok széles körének alapvető, mindennapi viszonyait
szabályozó jogszabály. Ezen új szabályokra való felkészüléshez – a jogszabály egésze, valamint a részletszabályok nem
csak teljes körű megismerésére, hanem azok megértésére és alkalmazásuk elsajátítására is – biztosított hatvan napos
időtartam olyan kirívóan rövid, hogy az a jogbiztonságot súlyosan veszélyezteti. Az érintett jogalanyok széles köréhez
képest másodlagos szempont, de ezt az álláspontot erősíti az, hogy a jogász szakma egyes képviselői már
a hatálybalépés időpontjának – a Ptké. törvényjavaslat tervezetéből való – megismerésekor sem tartották elégnek
a 2010. május 1-jéig terjedő időtartamot még ahhoz sem, hogy a jogi végzettséggel, szaktudással rendelkező
jogalkalmazók meg fele lően felkészülhessenek. Ezt tartalmazza többek között a Legfelsőbb Bíróság 2009. november
27-i álláspontja az új Ptk. hatálybalépéséről.
Az Alkotmánybíróság végül figye lembe vette azt is, hogy az új Ptk. zárószavazását az eredetileg tervezett, 2009.
március végi időponthoz képest többször (egyszer júniusra, egyszer szeptemberre) elhalasztották. A Ptké.
törvényjavaslatát T/11074. szám alatt 2009. október 30-án nyújtotta be a kormány. Az első két könyv és az új Ptk. többi
könyveinek hatálybalépése elválasztására a törvényjavaslat benyújtása után egy hónappal, 2009. november 30-án
benyújtott indítvány alapján került sor: erről szól a T/11074/34. számú kapcsolódó módosító javaslat. A törvényjavaslat
eredeti szövege [1. § (1) bekezdése] azt tartalmazta, hogy az új Ptk. – bizonyos szakaszok kivételével – egységesen,
2010. május 1. napján lép hatályba. Magának a Ptké.-nek az eredetileg tervezett kihirdetése is jelentős, kéthónapos
késedelmet szenvedett: a törvényt az Országgyűlés először 2009. december 14-én, másodszor 2010. február 15-én
fogadta el. Az új Ptk. és a Ptké. hatálybalépésére a törvényjavaslatban előírt 2010. május 1-jei határidő, a jogalkotási
folyamat időközbeni többhónapos késedelme ellenére, – az első két könyv tekintetében – nem változott.
Az Alkotmánybíróság mindezekre figyelemmel a Ptké. 1. § (1) bekezdését alkot mány elle nessé nyilvánította és
megsemmisítette.
6. Az Alkotmánybíróság törvénykönyv vagy a törvénykönyvekhez hasonló hatású törvénycsomag hatálybalépéséhez
szükséges felkészülési idővel kapcsolatban rámutat arra, hogy a jogszabály kihirdetése és hatálybalépése közötti „kellő
idő” mértékét nem lehet minden esetre előre, konkrét időtartamban meghatározni. Ezért annak mértékét
a jogszabálytervezet kidolgozójának, illetve a jogalkotónak esetileg kell vizsgálnia, az adott jogszabály jellegét,
valamint a jogszabály végrehajtására, az önkéntes jogkövetésre való felkészülést befolyásoló egyéb tényezőket alapul
véve. A kellő felkészülési idő követelményének érvényesüléséhez lehetővé kell tenni azt is az érintettek számára, hogy
a helyzetükre vonatkozó, megváltozott jogszabályi környezethez – újabb döntésekkel – alkalmazkodjanak.
A felkészülési idő nem önmagában való követelmény, hanem arra is szolgál, hogy a személyek, akik a régi jog alapján
döntéseket hoztak, tudják azt korrigálni, és az új helyzethez igazodó döntéseket hozni. Amikor csak technikai
felkészülésről van szó, a felkészülési idő nagyon rövid is lehet. Alkotmányossági szempontból az bírálható el az új
szabályozás összefüggései alapján, hogy a felkészülésre szolgáló időtartam kirívó, a jogbiztonságot súlyosan
veszélyeztető vagy sértő hiánya megállapítható-e. Nem feltétlenül alkot mány elle nes valamely jogszabálynak
a kihirdetéssel egyidejű hatálybaléptetése sem, de – a szabályozás tárgyi, alanyi összefüggései alapján – előfordulhat,
hogy a felkészüléshez több hónapra, egy évre, vagy még ennél is hosszabb időre van szükség. Az Alkotmánybíróság
szerint alkotmányos követelmény az, hogy törvénykönyv, vagy a polgárok széles körét érintő, nagy terjedelmű, átfogó
és gyökeres változást tartalmazó törvénycsomag hatálybalépésénél a törvényhozó a változások terjedelméhez és
tartalmához igazodóan biztosítsa, hogy a jogalanyoknak valós lehetőségük legyen felkészülni az új jogszabályhoz való
alkalmazkodásra [8/2003. (III. 14.) ABH határozat, ABH 2003, 74.; 27/2005. (VI. 29.) AB határozat, ABH 2005, 280.].
7. Ugyan az egyik indítványozó csak a Ptké. 1. § (1) bekezdésének megsemmisítését kérte, a másik indítványozó pedig
ezen kívül a Ptké. 208. § (1)–(2) bekezdése és 209. § (3) bekezdése, valamint „ha a jogbiztonság megköveteli a fenti két
törvény egésze” megsemmisítését, az Alkotmánybíróság a szoros tárgyi összefüggésre tekintettel kiterjesztette
a vizsgálatát a Ptké. 208. § (3) bekezdésére is.
A Ptké. az új Ptk. hatálybaléptetését és végrehajtását szabályozza. Számos, az új Ptk.-hoz kapcsolódó értelmező
rendelkezést tartalmaz [2. § 1–17. pont], továbbá hatályon kívül helyez olyan jogszabályokat [209. § (1) bekezdés
1–16. pont], amelyek helyébe az új Ptk. rendelkezései lépnek. Szerkezetét tekintve a Ptké. önmagában nem, csak az új
Ptk. rendelkezéseivel együttesen, azokra tekintettel alkalmazható. A Ptké. 1–79. §-a az új Ptk. első két könyvéhez
kapcsolódik. A Ptké. 80–184. §-a az új Ptké. többi könyvének hatálybalépésével függ össze, a Ptké. 185–206. §-a pedig
az új Ptk-ra tekintettel módosuló törvényekről szól. A Ptké. az új Ptk. hatálybalépésével összefüggő végrehajtási és
átmeneti rendelkezéseket, törvénymódosításokat tartalmaz. Tartalmilag tehát a Ptké. nem önálló, hanem
„végrehajtási törvény”, amely elválaszthatatlanul kapcsolódik az új Ptk.-hoz.
Jelen határozatában az Alkotmánybíróság a Ptké. 1. § (1) bekezdését alkot mány elle nesnek találta és megsemmisítette.
E szabály ex nunc megsemmisítésének az volna a joghatása, hogy az új Ptk. Első és Második Könyve 2010. május 1-jén
nem lép hatályba, az azokat értelmező rendelkezések viszont – a Ptké. 208. §-a alapján – igen, ugyanakkor hatályukat
vesztik azok a jogszabályok, amelyeket az új Ptk. hivatott felváltani.
Szoros tárgyi összefüggés okán az Alkotmánybíróság akkor semmisít meg indítvánnyal egyébként szövegszerűen
nem támadott rendelkezéseket, ha azok a megsemmisítés folytán alkalmazhatatlanokká válnak [pl. 109/2008. (IX. 26.)
AB határozat, ABH 2008, 886, 918.]. Amennyiben az új Ptk. első két könyve nem lép hatályba 2010. május 1-jén, a Ptké.
kapcsolódó szabályainak e naptól való alkalmazása nyilván valóan ellentétes lenne az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből
következő jogbiztonság követelményével. E miatt az Alkotmánybíróság a Ptké. 208. §-ának egészét alkotmányossági
vizsgálat alá vonta, és azt a fentiekben kifejtett szoros összefüggés miatt megsemmisítette.
8. A Tv. az új Ptk. által bevezetett, a nagykorú személyek védelmét szolgáló jogintézmények, így a gondnokság alá
helyezéssel összefüggésben a gondnok önálló eljárásra való feljogosítása és a támogatott döntéshozatal feltételeinek
polgári nemperes eljárásban való megteremtése érdekében tartalmaz szabályokat. Ezek az új Ptk.-hoz szorosan
kapcsolódó szabályozást tartalmaznak, ezért az Alkotmánybíróság a május 1-jei hatálybalépésükre vonatkozó 15. §-t
– szoros összefüggés okán [3/1992. (I. 23.) AB határozat, ABH 1992, 329, 330.; 26/1995. (V. 15.) AB határozat, ABH 1995,
123, 124.; 2/1998. (II. 4.) AB határozat, ABH 1998, 41, 46.; 16/1998. (V. 8.) AB határozat, ABH 1998, 140, 153.; 5/1999.
(III. 31.) AB határozat, ABH 1999, 75, 77.; 67/2006. (XI. 29. AB határozat, ABH 2006, 971, 978.] – szintén megsemmisítette.
9. A Ptké. 209. § (3) bekezdése szerint az új Ptk. hatálybalépésével összefüggő egyes végrehajtási és átmeneti
rendelkezések 2010. december 31-én hatályukat vesztik. Ez a szabály – amely a jelen határozat következtében
hatályba nem lépő jogszabályok hatályon kívül helyezéséről szól – önmagában nem ellentétes az Alkotmány 2. §
(1) bekezdésével. Ezért az Alkotmánybíróság a Ptké. 209. § (3) bekezdése alkot mány elle nességének megállapítására és
megsemmisítésére irányuló indítványt elutasította.
10. A 267/B/2000. AB határozat megállapította, hogy „[a]z Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
(a továb biak ban: Abtv.) 42. § (2) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság gyakorlata az, hogy a kihirdetett, de még
hatályba nem lépett törvény is képezheti alkotmánybírósági eljárás tárgyát. Amennyiben a kifogásolt rendelkezések
alkot mány elle nessége megállapítást nyer, a hatályos jogszabályok vizsgálata során megállapított eredménytől
eltérően a következmény a hatálybalépés elmaradása.” (ABH 2002, 1126, 1129.) Ugyanígy járt el az Alkotmánybíróság
a 34/1992. (VI. 1.) AB határozat (ABH 1992, 192.) meghozatalakor is. Az Alkotmánybíróság ezért az Abtv. 42. §
(2) bekezdése értelmében a kihirdetett, de hatályba még nem lépett törvény tekintetében megállapítja, hogy az
– 2010. május 1-jén – nem lép hatályba. A határozat Magyar Közlönyben való közzététele az Abtv. 41. §-án alapul.
Budapest, 2010. április 26. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
59/2014. (II. 7.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés f )  pontja, illetve a  Magyarország címerének és zászlajának használatáról, valamint állami
kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18. § (1) bekezdése alapján – a miniszterelnök előterjesztésére –
Magyarország pozitív, tényszerű alapokon nyugvó megítélése érdekében – az  orosz és nemzetközi tudományos
körökben – folytatott tevékenysége elismeréseként
Narocsnyickaja Natalja Alekszejevna, a  Demokrácia és Együttműködés Intézete Európai Képviseletének igazgatója
részére a
MAGYAR ÉRDEMREND középkeresztje
 polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2013. december 20.
Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
156/2010. (V. 6.) Korm. rendelete a Közép-Európai Felsőoktatási Csereprogramról szóló egyezmény (CEEPUS III.) kihirdetéséről.
1. § A Kormány e rendelettel felhatalmazást ad a Közép-Európai Felsőoktatási Csereprogramról szóló egyezmény
(CEEPUS III.) (a továb biak ban: szerződés) kötelező hatályának elismerésére.
2. § A Kormány a szerződést e rendelettel kihirdeti.
3. § A szerződés hiteles szövege és annak hivatalos magyar nyelvű fordítása a következő:
„Egyezmény a Közép-európai Felsőoktatási Csereprogramról („CEEPUS III.”)
A Szerződő Felek a felsőoktatás terén folytatott együttműködésnek a Közép-európai Felsőoktatási Csereprogram
(a továb biak ban: CEEPUS III.) keretében történő előmozdítása céljából
a következőkben állapodnak meg:
1. cikk
(1) A Szerződő Felek között a felsőoktatás területén folytatott együttműködés és az ehhez kötődő kutatási tevékenység
– mindenekelőtt az egyetemek közötti együttműködés és mobilitás – előmozdítására ezzel az Egyezménnyel
összhangban kerül sor.
(2) Az (1) bekezdésben említett együttműködés a 2. cikk (6) bekezdésében említett FREEMOVER ösztöndíjak kivételével
az ebben az Egyezményben meghatározott Közép-európai Felsőoktatási Csereprogram hálózatainak keretében
 valósul meg.
(3) A CEEPUS III. ösztöndíjai a megélhetési költségeket, adott esetben a fogadó ország általános gyakorlatának megfelelő
laboratóriumi díjak költségeit, valamint a szállásköltségeket és adott esetben az egészségügyi alapbiztosítás
költségeit a fogadó országban való tartózkodás időtartamára fedező, teljes körű ösztöndíjak. A CEEPUS III. ösztöndíjai
arányban állnak az adott fogadó országban érvényes megélhetési költségekkel, és követik az infláció mértékét.
(4) A Szerződő Felek a jelen Egyezmény alapján egymás között pénzeszközöket nem adhatnak át. A CEEPUS III.
ösztöndíjait tehát az utazási költségek kivételével a fogadó ország fedezi. Az esetleges utazási költségeket a küldő
ország viseli. Javasolt, hogy a fogadó országok és a részt vevő egyetemek a CEEPUS III. ösztöndíjait önkéntes alapon
további finanszírozással egészítsék ki.
(5) A jelen Egyezménynek és a Miniszteri Vegyes Bizottság által elfogadott eljárási szabályzatnak meg fele lően a Szerződő
Felek a program keretében a következő tanévben rendelkezésre álló ösztöndíjhónapokat (a belső
„CEEPUS-fizetőeszköz”) évente kihirdetik. A CEEPUS-fizetőeszköz minimális mértéke 100 ösztöndíjhónap.
(6) A CEEPUS III. ösztöndíjai kizárólag mobilitási célokra használhatók fel és nem fordíthatók általános költségek, illetve
szervezeti és adminisztratív célokat szolgáló kiadások fedezésére. Javasolt, hogy a Szerződő Felek és a részt vevő
egyetemek e költségek és kiadások fedezésére önkéntes alapon további finanszírozást biztosítsanak.
(7) A CEEPUS III. felhasználatlan ösztöndíjhónapjai adott esetben felhasználhatók a CEEPUS III. hálózataival kapcsolatos
koordinációs ülések céljára.
2. cikk
(1) Ezen Egyezmény alkalmazásában az „egyetem” olyan felsőfokú oktatást nyújtó intézmény, amelyet valamelyik
Szerződő Fél ille té kes hatósága felsőoktatási rendszerének részeként elismer. Valamennyi Szerződő félévente
rendelkezésre bocsátja azon egyetemek jegyzékét, amelyek a CEEPUS III. kezdeményezésben részvételre jogosultak.
(2) A jelen Egyezmény alkalmazásában a „tanév” az egy adott év szeptember 1-jétől a következő év augusztus 31-éig
terjedő időszak.
(3) Az egyetemeken nyilvántartásba vett hallgatók – a doktori képzést is beleértve – tanulmányi területüktől függetlenül
a CEEPUS III. ösztöndíjban részesíthetők, feltéve, hogy a résztanulmányra, részképzésre vagy cserére a jelen
Egyezménynek meg fele lően egy fogadó egyetemen vagy adott esetben fogadó intézményben kerül sor, továbbá
hogy a résztanulmány, részképzés vagy csere összhangban áll az adott hallgató anyaegyetemének tantervével és
egyetemi tanulmányainak részét képezi.
(4) A hallgatók számára az ösztöndíjak adott esetben a fogadó országban gyakorlati képzés vagy üzleti vállalkozásnál,
kutatólétesítményben, kormányzati intézménynél vagy más szervezetnél teljesített gyakorlat céljából is odaítélhetők,
amennyiben a pályázó átfogó pályázatot készít.
(5) A CEEPUS III. program a CEEPUS III. ösztöndíjainak az egyetemek közötti transznacionális együttműködés
előmozdítása és az egyetemi tantervek közép-európai dimenziójának erősítése érdekében való odaítélésével
a fakultás, azaz egy adott felsőoktatási intézmény oktatói, kutatói és/vagy művészeti oktatói mobilitását is támogatja.
(6) Az ösztöndíjak a CEEPUS III. hálózatán kívüli egyetemre beiratkozott hallgatók vagy a CEEPUS III. hálózatán kívüli
egyetemek fakultásának tagjai (FREEMOVERS – hálózaton kívüliek) részére is odaítélhetők, feltéve, hogy az adott
egyetem tekintetében léteznek különleges egyezmények tanulmányok, illetve oktatási és témavezetői tevékenységek
folytatására vonatkozóan.
3. cikk
(1) Létrejön egy Miniszteri Vegyes Bizottság (a továb biak ban: vegyes bizottság), amely a Szerződő Felek egy-egy
képviselőjéből áll. A vegyes bizottság felel a jelen Egyezmény végrehajtásának biztosításához szükséges minden
intézkedésért és határozatért, ideértve az értékelő jelentések jóváhagyását is. A vegyes bizottság a CEEPUS III.
keretében történő együttműködésre vonatkozóan munkaprogramot fogad el.
(2) A vegyes bizottság a szükségesnek ítélt időközönként ül össze. A vegyes bizottság elfogadja saját eljárási szabályzatát
és tagjai sorából elnököt választ. A vegyes bizottság létrehozhat az ezen Egyezmény végrehajtásához szükséges
munkacsoportokat, illetve meghatározhatja azok összetételét.
(3) A vegyes bizottság mindent megtesz annak érdekében, hogy valamennyi határozatát illetően konszenzusos
megállapodásra jusson. Ha a konszenzusra irányuló minden erőfeszítés meghiúsul és nem sikerül konszenzust elérni,
úgy végső megoldásként a határozatokat a vegyes bizottság jelen lévő és szavazó tagjainak kétharmados többségével
fogadják el.
(4) A vegyes bizottság az 1. cikk (5) bekezdése szerinti kihirdetések alapján a CEEPUS III. ösztöndíjhónapok teljes keretéről
egyhangúlag határoz.
4. cikk
(1) A CEEPUS III. hálózatok kiválasztási eljárására vonatkozó határozatokat a vegyes bizottság egy munkacsoportja hozza
meg.
(2) Az (1) bekezdésben említett kiválasztási folyamat előmozdítása érdekében valamennyi Szerződő Fél létrehoz egy
egyetemi/főiskolai oktatókból és/vagy egyéb szakértőkből álló nemzeti bizottságot.
(3) Valamennyi Szerződő Fél létrehoz egy nemzeti CEEPUS irodát, amely az alábbi feladatokat látja el:
– a Központi CEEPUS Irodával és a többi nemzeti CEEPUS irodával szoros együttműködésben a program
népszerűsítése, valamint tájékoztatás nyújtása annak valamennyi vonzatáról, különösen a közös oklevelekről;
– a pályázatok fogadása és formális értékelése;
– az ösztöndíjak pályázók részére történő odaítélésének előkészítése;
– ösztöndíjak nyújtása, amennyiben a tanulmányok folytatásának helye biztosított;
– a munkaprogramban leírtaknak meg fele lően az ösztöndíjak odaítélése;
– az ösztöndíjakhoz kapcsolódó kifizetések megszervezése;
– jelentések fogadása;
– a program nemzeti értékelésének elkészítése és adott esetben a program átfogó értékelésében való részvétel;
– éves jelentés készítése a program nemzeti végrehajtásáról.
(4) A Szerződő Felek saját nemzeti CEEPUS irodájuk létrehozásáról értesítik a Központi CEEPUS Irodát.
(5) A nemzeti CEEPUS irodák részt vesznek a Központi CEEPUS Iroda által szervezett üléseken.
(6) A Szerződő Felek intézkedéseket tesznek annak biztosítása érdekében, hogy nemzeti CEEPUS irodáik rendelkezzenek
a feladataik ellátásához szükséges eszközökkel. 5. cikk
(1) Központi CEEPUS irodát hoznak létre Bécsben. A Központi CEEPUS Iroda rendelkezik a feladatainak ellátásához
szükséges jogkörökkel.
(2) A Központi CEEPUS Iroda főtitkárát az Osztrák Köztársaság javaslata alapján kétharmados többséggel a vegyes
bizottság választja meg. A főtitkár megbízatásának lejárta előtt a vegyes bizottság egyhangú döntése alapján
leváltható.
(3) A Központi CEEPUS Iroda feladatainak ellátásához szükséges infrastruktúrát – ideértve a főtitkár és az iroda
alkalmazottjainak illetményét – az Osztrák Köztársaság finanszírozza.
(4) A Szerződő Felek Központi CEEPUS Irodába kihelyezett képviselőinek vagy más alkalmazottainak költségeit az adott
Szerződő Fél viseli.
(5) Javasolt, hogy a Szerződő Felek a program végrehajtásának továbbfejlesztése érdekében önkéntes alapon támogatást
nyújtsanak a Központi CEEPUS Iroda tevékenységeihez.
(6) A Központi CEEPUS Iroda koordinációs és értékelő feladatot lát el. A Szerződő Felek a program nemzeti költségvetése
felett teljes hatáskörrel rendelkeznek és teljes körű ellenőrzést gyakorolnak.
(7) A Központi CEEPUS Iroda mindenekelőtt:
– következő ülésén értesíti a vegyes bizottságot a főtitkár által a vegyes bizottság ülései között eltelt időben sürgős
technikai és adminisztratív kérdésekben hozott határozatairól;
– éves jelentést készít az elért haladásról és elkészíti a jelen Egyezmény végrehajtásának átfogó értékelését;
– javaslatokat tesz a program továbbfejlesztésére;
– előkészíti és megszervezi a vegyes bizottság és a munkacsoportok üléseit, valamint jegyzőkönyvet készít ezekről
az ülésekről;
– támogatja a vegyes bizottság által elfogadott határozatok végrehajtását;
– közös közönségkapcsolati stratégiát dolgoz ki a programra vonatkozóan és tájékoztatja a Szerződő Feleket
az információs politikákról;
– a Szerződő Felek részt vevő egyetemei körében információkat tesz közzé a programról.
6. cikk
(1) A Szerződő Felek a jelen Egyezménnyel összhangban mindent megtesznek annak érdekében, hogy a CEEPUS III.
ösztöndíjaiban részesülő személyek szabad mozgásának és tartózkodásának korlátozását elkerüljék.
(2) A Szerződő Felek nemzeti jogukkal összhangban megfelelő intézkedéseket hoznak annak érdekében, hogy a program
teljes körű végrehajtásának adminisztratív és pénzügyi akadályait elhárítsák.
7. cikk
A vegyes bizottság ezt az Egyezményt a hatálybalépést követő negyedik tanév vége előtt felülvizsgálja.
A felülvizsgálat a program átfogó értékelésén alapul.
8. cikk
(1) A Szerződő Felek, illetve a Szerződő Felek és a Központi CEEPUS Iroda között a jelen Egyezmény vagy a munkaprogram
értelmezésével, illetve alkalmazásával kapcsolatban felmerülő vitákat a vitában érintett felek között létrejövő
jóhiszemű tárgyalások és konzultációk útján rendezik. Az ilyen tárgyalások és konzultációk útján nem rendezhető vitát
békés úton a vegyes bizottság rendezi. Erre a célra a vegyes bizottság a jelen Egyezmény 3. cikkének (2) bekezdésével
összhangban egy munkacsoportot hozhat létre. A munkacsoport a vegyes bizottság számára a vita rendezésére
vonatkozóan ajánlásokat fogalmazhat meg. Ha a vitát a vegyes bizottság nem tudja rendezni, úgy a vitát a vitában
érintett bármelyik fél választott bíróság elé terjesztheti.
(2) A választott bíróság három tagból áll. A vitában érintett felek kijelölnek egy-egy választott bírót. Ez a két választott bíró
jelöli ki a harmadik választott bírót, aki a választott bíróság elnökeként jár el.
(3) A választott bíróság meghatározza székhelyét és elfogadja saját eljárási szabályzatát.
(4) A választott bíróság ítéletét tagjai szavazatának többségével hozza meg. A választott bíróság tagjai nem
tartózkodhatnak a szavazástól. Az ítélet jogerős és kötelező a vitában érintett felekre nézve, fellebbezésnek helye
nincs. A vitában érintett felek az ítéletnek haladéktalanul eleget tesznek. Az ítélet értelmezésével vagy hatályával
kapcsolatos vita összefüggésében a vitában érintett bármely fél kérésére a választott bíróság szükség esetén többségi
szavazással értelmezi az ítéletet.
9. cikk
(1) Ez az Egyezmény aláírás céljából nyitva áll a CEEPUS II. egyezmény valamennyi szerződő fele számára.
(2) Ezt az Egyezményt az aláíró államoknak nemzeti eljárásukkal összhangban meg kell erősíteniük. A megerősítő
okiratokat a Központi CEEPUS Irodánál mint az Egyezmény letéteményesénél letétbe helyezik.
(3) A letéteményes tájékoztatja a Szerződő Feleket a beérkezett értesítésekről és megerősítő okiratokról.
(4) A jelen Egyezmény eredeti példányát a letéteményesnél letétbe helyezik.
10. cikk
(1) Ez az Egyezmény a megerősítő okiratot letétbe helyező aláíró államok tekintetében 2011. május 1-jén lép hatályba. Ha
eddig az időpontig háromnál kevesebb megerősítő okiratot helyeznek letétbe, akkor az Egyezmény a harmadik
megerősítő okirat letétbe helyezését követő harmadik hónap első napján lép hatályba. Az Egyezmény a hatálybalépés
napjától számított hét évig marad hatályban.
(2) Ez az Egyezmény a megerősítő okirat letétbe helyezésének napját követő hónap első napján lép hatályba azon aláíró
államok vonatkozásában, amelyek megerősítő okiratukat a jelen Egyezménynek a 10. cikk (1) bekezdése szerinti
hatálybalépését köve tően helyezik csak letétbe.
(3) Ez az Egyezmény további hét évre automatikusan meghosszabbodik, ha a vegyes bizottság egyhangúlag másként
nem határoz. Azon Szerződő Felek esetében, amelyeknek a jelen Egyezmény meghosszabbítását nemzeti eljárás alá
kell vetniük, a meghosszabbítás az azt követő hónap első napján lép hatályba, amikor a letéteményest értesítették
a meghosszabbításhoz szükséges belső eljárások elvégzéséről.
(4) A Szerződő Felek bármikor javasolhatják a jelen Egyezmény módosítását. A módosítást írásban a vegyes bizottság
elnökéhez és a többi Szerződő Félhez kell benyújtani – hacsak a vegyes bizottság másként nem határoz – legalább hat
héttel a vegyes bizottság ülését megelőzően. A jelen Egyezmény módosításával kapcsolatos határozatokat a vegyes
bizottság egyhangúlag hozza meg. A módosítást a Szerződő Felek nemzeti eljárásukkal összhangban aláírják és
megerősítik. A megerősítő okiratokat a letéteményesnél letétbe helyezik. Ha a módosítás másként nem rendelkezik,
a módosítás a harmadik megerősítő okirat letétbe helyezését követő harmadik hónap első napján lép hatályba.
11. cikk
(1) Ez az Egyezmény a vegyes bizottság egyhangú határozata esetén csatlakozás céljából nyitva áll azon államok számára,
amelyek nem szerződő felei a CEEPUS II. egyezménynek. A jelen Egyezményhez csatlakozni kívánó államok erről
írásban értesítik a letéteményest. A letéteményes a többi Szerződő Felet tájékoztatja egy adott állam azon
szándékáról, hogy csatlakozni kíván a jelen Egyezményhez.
(2) A csatlakozási okiratokat a Központi CEEPUS Irodánál letétbe helyezik. A letéteményes tájékoztatja a Szerződő Feleket
a beérkezett csatlakozási okiratokról.
(3) A jelen Egyezményhez annak hatálybalépése után csatlakozó államok tekintetében az Egyezmény az adott állam
csatlakozási okiratának letétbe helyezését követő hónap első napján lép hatályba.
(4) A CEEPUS III. tevékenységeiben a jelen Egyezményhez az annak hatálybalépését köve tően csatlakozott államok
a munkaprogramban foglaltaknak és a vegyes bizottság határozatainak meg fele lően vesznek részt.
12. cikk
A Szerződő Felek a letéteményesnek küldött elő ze tes írásbeli értesítéssel bármikor felmondhatják ezt az Egyezményt.
A felmondás a felmondásról szóló értesítés letéteményes általi kézhezvételétől számított hat hónap múlva lép
érvénybe.
Ez a jelen Egyezmény alapján a felmondás érvénybe lépését megelőzően elindított hálózatokat, intézkedéseket és
tevékenységeket nem érinti.
Készült egy eredeti példányban angol nyelven, Montenegróban, Budvában 2010. március 25-én.
Albán Köztársaság
Osztrák Köztársaság
Bolgár Köztársaság
Bosznia és Hercegovina
Horvát Köztársaság
Cseh Köztársaság
Magyar Köztársaság
Macedón Köztársaság
Montenegró
Lengyel Köztársaság
Románia
Szerb Köztársaság
Szlovák Köztársaság
Szlovén Köztársaság”
4. § (1) Ez a rendelet – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) A 2. § és a 3. §, valamint az 5. § (2) bekezdése a szerződés 10. cikkében meghatározott időpontban lép hatályba.
(3) A szerződés, valamint a 2. §, a 3. §, és az 5. § (2) bekezdése hatálybalépésének naptári napját a külpolitikáért felelős
miniszter annak ismertté válását köve tően a Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett egyedi határozatával
állapítja meg.
(4) E rendelet végrehajtásához szükséges intézkedésekről az oktatásért felelős miniszter gondoskodik.
5. § (1) Hatályát veszti a Közép-európai Egyetemi Csereprogram (CEEPUS) keretében az oktatási és továbbképzési
együttműködés létesítése tárgyában Budapesten, 1993. december 8-án létrejött Megállapodás kihirdetéséről szóló
8/1995. (II. 3.) Korm. rendelet.
(2) Hatályát veszti a Közép-Európai Felsőoktatási Csereprogramról (CEEPUSII) szóló egyezménynek a Miniszterek Közös
Bizottság által 2007. március 16-án Zágrábban módosított és 2008. február 29-én Szófiában jóváhagyott egységes
szerkezetű szövege kihirdetéséről szóló 116/2009. (VI. 4.) Korm. rendelet.
6. § (1) A szerződés 10. cikkében meghatározott időpontot követő napon hatályát veszti az 5. §.
(2) E § a szerződés 10. cikkében meghatározott időpontot követő második napon hatályát veszti.
Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
190/2009. (IX. 15.) Korm. rendelete a főépítészi tevékenységről.
A Kormány az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 62. § (1) bekezdés b) és c) pontjában, a
területfejlesztésről és területrendezésről szóló 1996. évi XXI. törvény 27. § (1) bekezdés s) pontjában, valamint az egyes
jogszabályok és jogszabályi rendelkezések hatályon kívül helyezéséről szóló 2007. évi LXXXII. törvény 6. § (2) bekezdésében kapott
felhatalmazás alapján, az Alkotmány 35. § (1) bekezdés b) pontjában foglalt feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
A rendelet alkalmazási köre 1. § E rendeletet a törvényekben, kormányrendeletekben meghatározott, a területfejlesztéssel és -rendezéssel,
a településfejlesztéssel és -rendezéssel, továbbá az épített környezet alakításával és védelmével, az építésüggyel
kapcsolatos egyes feladatokra és hatósági eljárásokra kell alkalmazni, melyeket
a) az állami főépítész,
b) a települési önkormányzat a települési főépítész, a megyei önkormányzat a megyei főépítész, a települési
önkormányzatok társulása a térségi főépítész (a továb biak ban együtt: önkormányzati főépítész)
közreműködésével
[az a) és b) pontokban foglaltak a továb biak ban együtt: főépítész] lát el.
A főépítészi rendszer, az állami főépítészek kijelölése 2. § (1) Az 1. §-ban meghatározott feladatok központi irányítását, összehangolását az egész országra kiterjedő ille té kességgel
az építésügyért felelős miniszter (a továb biak ban: miniszter) látja el, amely keretében
a) szakmai irányítási és felügyeleti feladatokat lát el az állami főépítészek tevékenysége felett,
b) koordinálja az állami főépítészek terület- és településrendezéssel, valamint építészeti értékvédelemmel
kapcsolatos feladatait,
c) gondoskodik az állami főépítészek szakmai továbbképzéséről,
d) elősegíti az egységes településpolitikai és építészetpolitikai elvek és elvárások koncepcionális kialakítását,
e) gondoskodik a nemzetközi egyezményekből fakadó feladatok végrehajtásáról,
f) gondoskodik a központi tervtanácsok üléseinek és nyilvántartásának vezetéséről.
(2) A miniszter az e rendeletben és a külön jogszabályban meghatározott egyes feladatait – a miniszter által vezetett
minisztérium szervezeti és működési szabályzatában foglaltak szerint – az országos főépítész útján látja el. Az országos
főépítészt a miniszter – az általa vezetett minisztérium állományába tartozó személyek közül – bízza meg.
(3) A Kormány az állami főépítészi feladatok ellátására a Kormány általános hatáskörű területi államigazgatási szervének
a terület- és településrendezési feladatokat ellátó önálló szakigazgatási szervénél működő állami főépítészt jelöli ki.
(4) A területfejlesztéssel és -rendezéssel, a településfejlesztéssel és -rendezéssel, továbbá az épített környezet alakításával
és védelmével, valamint az építésüggyel kapcsolatos
a) megyei önkormányzati feladatokkal kapcsolatos döntéseket a megye közigazgatási területére kiterjedő
ille té kességgel a megyei főépítész,
b) társulási megállapodásban meghatározott települési önkormányzati feladatokkal kapcsolatos döntéseket
a társulásban részt vevő települések közigazgatási területére kiterjedő ille té kességgel a térségi főépítész,
c) települési önkormányzati feladatokkal kapcsolatos döntéseket a települési önkormányzat közigazgatási
területére kiterjedő ille té kességgel a települési főépítész, a fővárosban a fővárosi önkormányzat és a kerületi
önkormányzatok megosztott feladataik szerint a fővárosi, illetve a kerületi főépítész
készíti elő. Foglalkoztatási feltételek 3. § (1) A főépítészi feladatkör – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – köztisztviselői kinevezéssel látható el.
(2) A települési – a fővárosi és a fővárosi kerületi kivételével – és a térségi főépítészi feladatkör ellátható köztisztviselőként,
vagy – az összeférhetetlenségre, a szolgálati titokra és a felelősségre vonásra vonatkozó jogszabályi elő írásokra való
figyelemfelhívást is tartalmazó, a feladatkör ellátására vonatkozó írásban megkötött – megbízási szerződés alapján.
(3) A főépítészek foglalkoztatási feltétele:
a) a (4) bekezdésben meghatározott szakirányú felsőfokú végzettség,
b) a 4. §-ban meghatározott főépítészi vizsga,
c) az 5. §-ban meghatározott
ca) szakmai gyakorlat teljesítése,
cb) a szakterületnek megfelelő tartalmú továbbképzési kötelezettség teljesítése.
(4) A főépítészi feladatkör betöltéséhez szükséges szakirányú felsőfokú végzettség:
a) állami főépítész, térségi, megyei jogú városi, fővárosi, valamint fővárosi kerületi főépítész esetében építész
mesterképzési szakon szerzett okleveles építészmérnök, vagy azzal egyenértékű szakképzettség,
b) megyei és települési főépítész esetében
ba) építész mesterképzési szakon szerzett okleveles építészmérnök, vagy azzal egyenértékű szakképzettség,
bb) településmérnöki mesterképzési szakon szerzett okleveles településmérnök, vagy azzal egyenértékű
szakképzettség.
(5) Ha a főépítész végzettségét igazoló oklevélből a szakirány, illetve az egyenértékűség nem állapítható meg, akkor
a településtervezési és az építészeti-műszaki tervezési, valamint az építésügyi műszaki szakértői jogosultság
szabályairól szóló 104/2006. (IV. 28.) Korm. rendelet 3. § (8) és (9) bekezdése szerinti bizottság jogosult szakértőként
véleményt nyilvánítani, amelyet a munkáltató kötelezően figye lembe vesz.
4. § (1) A főépítészi vizsgát – a melléklet szerinti követelményrendszer és a miniszter által jóváhagyott eljárási rend szerint – az
önkormányzati főépítészek tekintetében az ille té kes állami főépítész, az állami főépítészek tekintetében a miniszter
bonyolítja le.
(2) A főépítészi vizsga
a) általános és
b) építészeti különös vagy terület- és településrendezési különös
részből áll.
(3) A 3. § (4) bekezdés a) pontja és b) pont ba) alpontja szerinti végzettség esetén általános és terület- és
településrendezési különös részből, a 3. § (4) bekezdés b) pont bb) alpontja szerinti végzettség esetén általános és
építészeti különös részből kell vizsgázni.
(4) A főépítészi vizsga alól – az (1) bekezdés szerinti – vizsgát lebonyolító kérelemre
a) mentesíti azt a személyt, aki önkormányzati főépítészi szakmérnöki oklevéllel, vagy építésügyi szakmai tartalmú
vizsgával rendelkezik és e vizsga követelményrendszere a főépítészi vizsga követelményrendszerével
teljeskörűen megegyezik,
b) részben mentesíti azt a személyt, aki egyéb szakmai tartalmú vizsgával rendelkezik, és e vizsga
követelményrendszere a főépítészi vizsga általános vagy a különös rész követelményrendszerével megegyezik.
(5) A főépítészi feladatkör főépítészi vizsga nélkül legfeljebb egy évig látható el.
5. § (1) A főépítészi feladatkört az állami főépítész esetében legalább tízéves, az önkormányzati főépítész esetében
– a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – legalább nyolcéves szakmai gyakorlattal rendelkező személy töltheti be.
(2) Települési főépítész esetében az (1) bekezdés szerinti szakmai gyakorlati idő legalább öt év.
(3) A főépítésznek a főépítészi munkakörben eltöltött ötévenként a miniszter által jóváhagyott szakmai továbbképzésen
kell részt vennie.
(4) Részben mentesül a főépítész a továbbképzésen való részvétel alól, ha a külön jogszabályban szabályozott, az egyes
építésügyi szakmagyakorlási tevékenységekhez kötelezően előírt továbbképzést teljesítette. Ebben az esetben
a főépítésznek az azonos tartalmú szakmai továbbképzésen nem kell részt vennie.
(5) Az állami főépítészek továbbképzéséről a miniszter, az önkormányzati főépítészek továbbképzéséről az állami
főépítész gondoskodik.
(6) A továbbképzés határidejének elmulasztása esetén – a mentesítésre vonatkozó elő írások kivételével – a főépítész
főépítészi munkakörben nem foglalkoztatható tovább.
6. § (1) A főépítészi tevékenység körében a köztisztviselők jogállásáról szóló törvény szerinti pártatlan, befolyástól mentes
tevékenységet veszélyeztető tevékenységnek minősül különösen, ha a főépítész olyan területen lát el főépítészi
feladatokat, amellyel összefüggésben
a) a (2) bekezdésben foglalt kivétellel településtervezői,
b) településrendezési szakértői
tevékenységet végez.
(2) A térségi és a települési főépítész az ille té kességi területén településrendezési tevékenységet csak az önkormányzat
saját tervező részlegében munkaköri feladatként végezhet.
(3) A főépítész nem láthat el építésügyi hatósági feladatot. A területi, illetve az országos építész vagy mérnöki kamara
etikai-fegyelmi bizottságának tagja nem lehet főépítész a kamara ille té kességi területén.
Az állami főépítész feladatai 7. § Az állami főépítész
a) szakmai segítséget nyújt az önkormányzati főépítészi feladatok ellátáshoz,
b) az egységes szakmai szempontok – különösen az általános érvényű terület- és településrendezési, illetve építési
követelmények – érvényesítése érdekében elősegíti és szükség szerint koordinálja az önkormányzatok terület- és
településrendezéssel, valamint az építészeti értékvédelemmel kapcsolatos döntéseinek főépítészi előkészítését,
c) gondoskodik az önkormányzati főépítészek szakmai továbbképzéséről,
d) elősegíti a területi településpolitikai és építészetpolitikai elvek és elvárások koncepcionális kialakítását,
e) ellátja a külön jogszabályokban a hatáskörébe utalt hatósági feladatokat,
f) vezeti a területi tervtanácsot,
g) gondoskodik a területi tervtanács nyilvántartásának vezetéséről, és abból, valamint az önkormányzati főépítészek
és a szakmai kamarák által vezetett tervtanácsi nyilvántartásokból adatokat szolgáltat a miniszternek,
h) ellátja az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (a továb biak ban: Étv.)
9. §-ában meghatározott szakmai ellenőrzési feladatokat a településrendezési eszközök tekintetében,
i) a h) pontban foglaltakkal összefüggésben jogsértés esetén a bírósághoz, illetve az Alkotmánybírósághoz fordul,
j) nyilvántartást vezet az önkormányzati főépítészek e feladatkörével összefüggő, közérdekű nyilvános személyes
adatairól. Az önkormányzati főépítész általános feladatai 8. § Az önkormányzati főépítész
a) az állami főépítésszel és az érintett önkormányzatok főépítészeivel együttműködve elősegíti az ille té kességi
területét érintő területrendezési és településszerkezeti tervek összhangjának kialakítását,
b) folyamatosan figyelemmel kíséri a rendezési eszközök hatályosulását, tapasztalatairól évente tájékoztatást ad, és
négyévente összefoglaló jelentést készít a képviselő-testület (közgyűlés) részére,
c) közreműködik a kulturális örökség védelméről szóló törvény ben foglaltakkal, valamint a kulturális örökség
védetté nyilvánításának részletes szabályairól szóló miniszteri rendeletben foglaltakkal kapcsolatos
önkormányzati feladatok ellátásában,
d) szakmai véleményével, állásfoglalásaival segíti a térség, illetve a település egységes táji és építészeti arculatának
alakítását,
e) közreműködik a területrendezési tervek és a településrendezési eszközök nyilvántartására, a szabályozásokon
alapuló adatszolgáltatásra és az ezzel kapcsolatosan felmerülő költség megállapítására vonatkozó helyi szabályok
előkészítésében,
f) részt vesz – szükség szerint adatok szolgáltatásával – az ille té kességi területére vonatkozó területi és települési
információs rendszerek kialakításában és működtetésében,
g) vezeti a helyi önkormányzati tervtanácsot,
h) gondoskodik a helyi tervtanács nyilvántartásának vezetéséről, és abból adatokat szolgáltat az állami főépítésznek.
A megyei főépítész feladatai 9. § (1) A megyei főépítész
a) ellátja a megye területrendezési tervének elkészítésére, felülvizsgálatára vonatkozó megbízással összefüggő
feladatokat,
b) előkészíti az országos és kiemelt térségekre vonatkozó területrendezési tervek, valamint az ágazati fejlesztési
koncepciók és programok megyét érintő munkarészeivel kapcsolatos megyei egyeztetést és a megyei közgyűlés
állásfoglalását,
c) közreműködik a megyei közgyűlés megyei és kistérségi területfejlesztési koncepciókkal, programokkal
kapcsolatos döntéseinek, ille tő leg állásfoglalásainak kialakításában,
d) az ille té kességi területét érintően előkészíti a megyei közgyűlés településrendezési tervekkel kapcsolatos
véleményét,
e) adatokat szolgáltat az ille té kességi területére vonatkozó területi és települési információs rendszerek
kialakításához és működtetéséhez.
(2) A megyei főépítész az ille té kességi területét érintően
a) a megyei önkormányzat rendeletében meghatározott módon közreműködik a – települési önkormányzati
társulás kivételével – több települést érintő településfejlesztési, -rendezési, értékvédelmi és önkormányzati
hatósági ügyekben,
b) felkérésre szakmai tanácsadást nyújt azoknak a települési önkormányzatoknak, ahol nem működik települési
főépítész, valamint elősegíti önkormányzati társulás szerveződését az építésügyi feladatok ellátása érdekében,
c) együttműködik a megyei jogú város és az érintett települések önkormányzataival a terület- és településrendezési
tervek városkörnyéki összehangolása érdekében.
A települési és a térségi főépítész feladatai 10. § (1) A települési, a térségi főépítész látja el a települési önkormányzat településszerkezeti tervének, helyi építési
szabályzatának elkészítésével, felülvizsgálatával összefüggő következő feladatokat:
a) döntésre előkészíti a rendezés alá vonandó területre vonatkozó javaslatot, a tervezési megbízás feltételeit és
követelményeit,
b) elkészíti az elő ze tes tájékoztatást az érdekelt államigazgatási szervek, az érintett állampolgárok, szervezetek,
érdek-képviseleti szervek, valamint a szomszédos és az érintett egyéb települések önkormányzati szervei részére
a rendezés helyéről, céljáról, várható eredményéről,
c) a településrendezési eszközök készítése során folyamatosan együttműködik a tervezőkkel és képviseli az
önkormányzat érdekeit,
d) szervezi és irányítja az Étv.-ben előírt véleményezési eljárásokat, ezek során biztosítja a településrendezési
eszközök készítésének nyilvánosságát,
e) a véleményezési eljárás befejezését köve tően a beérkezett észrevételek figye lembe véte lével döntésre előkészíti
a településrendezési eszközöket,
f) gondoskodik a megállapítás során hozott változtatások átvezetéséről, ille tő leg szükség szerint az újbóli
véleményeztetés lefolytatásáról,
g) nyilvántartást vezet a település, illetve a térség területére készült településrendezési eszközökről, valamint
– amennyiben az információtechnológiai feltételei biztosítottak – gondoskodik a hatályos településrendezési
eszközöknek az önkormányzat honlapján történő közzétételéről,
h) kérésre tájékoztatást ad a hatályos településrendezési eszközökben foglaltakról,
i) előkészíti az önkormányzat helyi építészeti értékek védelmével kapcsolatos szabályozását, és figyelemmel kíséri
annak érvényesülését, gondoskodik az azokkal összefüggő nyilvántartás vezetéséről,
j) külön jogszabályban foglaltak szerint, ille té kességi területét érintően vezeti a települési önkormányzat, illetve
a települési önkormányzatok társulása által működtetett építészeti-műszaki tervtanácsot,
k) nyilvántartást vezet az építészet-műszaki tervtanácson tárgyalt tervdokumentációkról, amely alapján félévente
adatot szolgáltat az állami főépítész által vezetett elektronikus nyilvántartás részére.
(2) A települési, a térségi főépítész részt vesz a településpolitikai, településfejlesztési, településüzemeltetési és az
önkormányzatok ingatlanvagyon-gazdálkodási programjának elkészítésében és egyeztetésében, továbbá az ágazati
koncepciók települést érintő részeinek összehangolásában és véleményezésében. Szakmai véleményével segíti az
önkormányzatnak az előzőekkel kapcsolatos döntéseinek előkészítését, állásfoglalásainak kialakítását.
A főépítészek együttműködése 11. § (1) A települési, a térségi főépítész együttműködik az ille té kes földhivatallal, az építésügyi nyilvántartást vezető
hatóságokkal és alkalmazó intézményekkel, az építésügyi és más hatóságokkal, valamint a véleménynyilvánításra
jogosult államigazgatási szervekkel.
(2) A főépítészek feladataikat összehangoltan végzik, gondoskodva az egységes szakmai elvek és a helyi sajátosságok
egyidejű érvényesítéséről. Szakmai tevékenységük összehangolása és működési feltételeinek figyelemmel kísérése
a miniszter, illetve az állami főépítész feladata.
(3) Az önkormányzati főépítészek a terület- és településfejlesztési, valamint a terület- és településrendezési feladatok
ellátása során – igény szerint az állami főépítész bevonásával – részt vesznek az érintett önkormányzatok közös,
összehangolt döntéseinek előkészítésében.
Záró rendelkezések 12. § (1) Ez a rendelet 2009. október 1-jén lép hatályba.
(2) E rendelet hatálybalépésével egyidejűleg hatályát veszti
a) a területi főépítészekről szóló 21/1992. (XII. 4.) KTM rendelet,
b) az önkormányzati főépítészi tevékenység ellátásának részletes szakmai szabályairól és feltételeiről szóló 9/1998.
(IV. 3.) KTM rendelet.
(3) Az e rendelet hatálybalépésekor foglalkoztatott, de az előírt végzettséggel és szakmai gyakorlattal nem rendelkező
önkormányzati főépítész, ha a főépítészi feladatot legalább öt éve folyamatosan ellátja, az előírt szakirányú felsőfokú
kiegészítő képzettség nélkül e rendelet hatálybalépését köve tően legfeljebb három évig foglalkoztatható. Ezen
túlmenően az önkormányzati főépítész további egy évig foglalkoztatható, ha igazolja, hogy a kiegészítő képzettség
megszerzését kezdeményezte.
(4) Mentesül a főépítészi vizsga alól az a köztisztviselőként foglalkoztatott, az e rendelet szerinti képesítési feltételeknek
megfelelő főépítész, aki legalább ötéves főépítészi munkakörben eltöltött gyakorlati idővel rendelkezik.
Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
86/2013. (X. 17.) OGY határozata a társadalmi bűnmegelőzés nemzeti stratégiájáról szóló 115/2003. (X. 28.) OGY határozat hatályon kívül helyezéséről.
1. Hatályát veszti a társadalmi bűnmegelőzés nemzeti stratégiájáról szóló 115/2003. (X. 28.) OGY határozat.
 2. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Kövér László s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
1155/2012. (V. 16.) Korm. határozata a rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló tartalékból történő előirányzat-átcsoportosításról a vízügyi közfeladatok 2012. biztonságos ellátásának finanszírozása érdekében, valamint a vízitársulatok által ellátott közfeladatok felülvizsgálatának elrendeléséről.
1. A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21. § (6) bekezdése alapján, a vízügyi közfeladatok
2012. évi biztonságos ellátásának érdekében a) 3003,9 millió forint 1. melléklet szerinti átcsoportosítását rendeli el a Magyarország 2012. évi központi
költségvetéséről szóló 2011. évi CLXXXVIII. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet XIV. Belügyminisztérium
fejezet, 17. Vízügyi Igazgatóságok cím javára, a XI. Miniszterelnökség fejezet, 3. Rendkívüli kormányzati
intézkedések cím terhére; b) 2246,1 millió forint 1. melléklet szerinti átcsoportosítását rendeli el a Kvtv. 1. melléklet XIV. Belügyminisztérium
fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Ágazati célfeladatok alcím, 51. Vízügyi feladatok támogatása
jogcímcsoport javára, a XI. Miniszterelnökség fejezet, 3. Rendkívüli kormányzati intézkedések cím terhére.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter belügyminiszter Határidő: az átcsoportosításra: azonnal
az elszámolásra: 2012. december 15. 2. A Kormány elrendeli a vízitársulatok által ellátott közfeladatok felülvizsgálatát és a szükséges jogszabály-módosítási
javaslat elkészítését. Felelős: belügyminiszter vidékfejlesztési miniszter Határidő: 2012. augusztus 31.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
270/2003. (XII. 24.) Korm. rendelete az egyes környezetterhelési díjak visszaigénylésének, a kibocsátott terhelő anyag mennyiség meghatározás módjáról, valamint a díjfizetés áthárításának szabályairól.
A környezetterhelési díjról szóló 2003. évi LXXXIX.
törvény 26. §-a (3) bekezdésében kapott felhatalmazás
alapján a Kormány a következőket rendeli el:
Általános rendelkezések 1. § E rendelet hatálya a környezetterhelési díjról szóló
2003. évi LXXXIX. törvény (a továbbiakban: Ktd.)
2. §-ának a) pontjában meghatározott környezethasználóra, az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal és szerveire
(a továbbiakban: állami adóhatóság), illetve a környezetvédelmi felügyelőségekre terjed ki.
A környezetterhelési díj visszaigénylése 2. § A környezetterhelési díj visszaigénylése az erre a célra
rendszeresített nyomtatványon e rendelet 1—2. számú
mellékletében meghatározott adatlap csatolásával nyújtható be az állami adóhatósághoz.
3. § (1) A légszennyező anyag kibocsátásának csökkentését
szolgáló beruházás megvalósítása esetében a levegőterhelési
díj visszaigénylésének feltétele a beruházás megkezdése.
(2) A közüzemi csatornahálózatot érintő környezetterhelést csökkentő környezetvédelmi beruházás megvalósítása esetében — ideértve a szennyvízelvezető- és szenny
víztisztító rendszereket, illetve a szennyvíziszap ártalmatlanítás és hasznosítás létesítményeit is — a vízterhelési díj
visszaigénylésének feltétele a beruházásra vonatkozó jogerős elvi vízjogi engedély.
(3) Amennyiben a vízterhelési díjat a közszolgáltató és
az önkormányzat írásos megállapodása alapján a közszolgáltató jogosult visszaigényelni, úgy a közszolgáltató és az
önkormányzat között létrejött megállapodás egy példányát
a visszaigénylési kérelemmel együtt az állami adóhatóság
részére be kell csatolni.
(4) A környezetterhelési díj visszaigényléséhez szükséges, a 2. számú mellékletben meghatározott adatokat a
környezetterhelési díjfizetésre kötelezett kibocsátó köteles a beruházó rendelkezésére bocsátani.
(5) A díjvisszaigénylés mértéke a kibocsátó által fizetendő környezetterhelési díj beruházót érintő összegének
50%-a lehet.
4. § (1) Hulladékhasznosítást végző kibocsátó esetében a
díjvisszaigénylés mértéke az éves fizetendő díj összegének
és a hasznosítási aránynak a szorzata, de legfeljebb a kibocsátót terhelő környezetterhelési díj mértéke.
(2) A hasznosítási arány
a) anyagában történő hasznosítás esetén az új termék
be beépülő hulladék éves tömegének és az új termék éves
tömegének,
b) energetikai hasznosítás esetén az új termék éves
energiatartalmának a hulladék energiatartalmából származó részének és az új termék éves energiatartalmának
energiamérleg alapján meghatározott
hányadosa.
(3) Energetikai hasznosításnak minősül a hulladék
energiatartalmának a technológiában történő felhasználása a
termék előállításához, illetőleg a célzott energiakinyerés és
ellátóhálózat részére történő átadása (értékesíthető rész).
(4) A hulladékkezelési folyamat során kibocsátott terhelőanyag-mennyiséget (másodlagosan keletkezett hulladék) a külön jogszabályban meghatározottak alapján kell
nyilvántartani.
5. § (1) A levegőterhelési, valamint a vízterhelési díj visszaigénylésére az adózás rendjéről szóló törvény szabályai
irányadóak azzal, hogy a visszaigénylés a (2) bekezdésben
meghatározott kivétellel — első alkalommal a 3. § (1) bekezdésben meghatározott beruházás megkezdését, illetve
a 3. § (2) bekezdésében meghatározott engedély jogerőre
emelkedését követő díjelőleg fizetés utáni 30 napon belül
— a díjelőleg fizetést követő 30 napon belül nyújtható be
az állami adóhatósághoz.
A hulladékkal kapcsolatos nyilvántartási és adatszolgáltatási kötelezettségekről szóló 164/2003. (X. 18.) Korm. rendelet.
(2) Hulladékhasznosítást végző kibocsátó a Ktd. 15. §-a
(8)—(9) bekezdésében meghatározott díj visszaigénylését
a tárgyévet követő év március 31-éig nyújthatja be az állam
adóhatóság részére.
A kibocsátott terhelő anyag mennyiség
meghatározásának módja 6. §
(1) A vízterhelő anyagok kibocsátott mennyiségét a kibocsátó külön jogszabályban meghatározott önellenőrzési
terve szerinti mérések, illetve ennek hiányában anyagmérleg vagy műszaki számítás alapján határozza meg, a Ktd.
16. §-ának (3) bekezdésében meghatározott kivétellel.
(2) A vízszolgáltató köteles mérésekkel igazolt módon
a környezetterhelési díj alapjának, illetve mértékének
megállapításához a kibocsátó rendelkezésére bocsátani
legalább negyedévenként a nyersvíz vízterhelő anyag
mennyiségeit. A nyersvíz minőségében bekövetkező változásokról a vízszolgáltató soron kívül értesíti a kibocsátót.
(3) A kibocsátott vízterhelő anyag mennyiség meghatározásának módja a dikromátos oxigénfogyasztás esetében
a kibocsátott dikromátos oxigénfogyasztás mért mennyisége csökkentve a kibocsátott szerves oldószer extrakt négyszeres mért mennyiségével.
A díjfizetés áthárítása 7. § (1) A vízterhelési díj áthárításának módját a szolgáltatást igénybe vevőkre a közüzemi csatorna hálózatot működtető közszolgáltatást végző — ideértve a szennyvízelvezető- és szennyvíztisztító rendszert, illetve szennyvíziszap
ártalmatlanítást és hasznosítást végző közszolgáltatót is —
az illetékes árhatóság egyetértésével határozza meg.
(2) A közüzemi közszolgáltatónak a mért vagy ennek
hiányában műszaki számítással meghatározott mennyiségű
települési folyékony hulladék esetében a környezetterhelési díj áthárításánál a vízterhelő anyag tartalmat méréssel,
vagy ennek hiányában anyagmérleg vagy műszaki számítás
alapján m3 arányosan kell megállapítani. Az áthárítás alapja a közszolgáltató által a felszíni vízbe kibocsátott vízterhelő anyag tartalma.
8. § Ez a rendelet 2004. január 1-jén lép hatályba.
Dr. Medgyessy Péter s. k.,
miniszterelnök


text:
1571/2016. (X. 17.) Korm. határozata az egyrészről az Európai Unió és tagállamai, másrészről Kanada közötti Átfogó Gazdasági és Kereskedelmi Megállapodás (Comprehensive Economic and Trade Agreement – CETA) szövegének végleges megállapításáról, megkötéséről és ideiglenes alkalmazásáról szóló tanácsi határozatokkal kapcsolatban követendő álláspontról.
A Kormány
 1. elfogadta az  egyrészről az  EU és tagállamai, másrészről Kanada közötti Átfogó Gazdasági és Kereskedelmi
Megállapodás (Comprehensive Economic and Trade Agreement, a továbbiakban: CETA Megállapodás) szövegének
végleges megállapításáról, ideiglenes alkalmazásáról és megkötéséről szóló tanácsi határozatokkal kapcsolatban
követendő álláspontot és
2. elrendeli a  CETA Megállapodás ideiglenes alkalmazására vonatkozó, az  1.  mellékletben foglalt egyoldalú magyar
nyilatkozatnak a vonatkozó tanácsi határozathoz történő megtételét.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök