text:
7/2004. (III. 24.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság a köztársasági elnöknek az Országgyűlés által elfogadott, de még ki nem hirdetett törvény egyes rendelkezései alkotmányellenességének előzetes vizsgálatára benyújtott indítványa alapján — dr. Bihari Mihály, dr. Harmathy Attila, dr. Kukorelli István és dr. Tersztyánszkyné dr. Vasadi Éva alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint dr. Czúcz Ottó, dr. Kiss László és dr. Tersztyánszkyné dr. Vasadi Éva alkotmánybírók különvéleményével meghozta a következő
határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy ,,a befektetők és a betétesek fokozott védelmével kapcsolatos egyes
törvények módosításáról’’ szóló, az Országgyűlés 2003. december 15-i ülésnapján elfogadott törvény 38. § (1) és
(2) bekezdése alkotmányellenes.
2. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy ,,a befektetők és a betétesek fokozott védelmével kapcsolatos egyes
törvények módosításáról’’ szóló, az Országgyűlés 2003. december 15-i ülésnapján elfogadott törvény egésze és a rendelkező rész 1. pontjával nem érintett rendelkezései — az
indítvány összefüggésében — nem alkotmányellenesek.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
INDOKOLÁS I. 1. Az Országgyűlés 2003. december 15-i ülésnapján
törvényt fogadott el ,,a befektetők és a betétesek fokozott
védelmével kapcsolatos egyes törvények módosításáról’’
[a továbbiakban: Mtv.]. Az Mtv. első hat fejezete egy-egy
törvény módosításáról rendelkezik, a hetedik pedig az átmeneti és záró rendelkezéseket tartalmazza.
Az Országgyűlés elnöke az Mtv.-t 2003. december 17-én
küldte meg a köztársasági elnöknek kihirdetésre, sürgősségi kérelemmel. A köztársasági elnök az Alkotmány 26. §
(4) bekezdésében foglalt jogkörében eljárva — a részére
előírt határidőn belül — 2003. december 22-én fordult az
Alkotmánybírósághoz azzal, hogy megítélése szerint az
Mtv. egésze, de különösen annak harmadik fejezete, illetve
a hetedik fejezethez tartozó 38. §-a alkotmányellenes. A
köztársasági elnök az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi
XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 1. § a) pontja
alapján indítványozta a ki nem hirdetett törvény alkotmányellenességének előzetes vizsgálatát.
A köztársasági elnök indítványát az alábbi indokokkal
támasztotta alá:
1.1. Véleménye szerint az Mtv. elfogadására a jogalkotási eljárás előírásainak megsértésével került sor. Hivatkozott a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény (a továbbiakban: Jat.) 20. §-ára, miszerint a jogalkalmazó szerveket
be kell vonni az olyan jogszabályok tervezetének elkészítésébe, amelyek az általuk képviselt és védett érdekeket,
illetőleg társadalmi viszonyokat érintik. A köztársasági
elnök rendelkezésére álló adatok szerint a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete (a továbbiakban: Felügyelet) a
törvénytervezetről kialakított véleményét már csak az országgyűlési bizottságoknak fejthette ki.
Ezen túlmenően a köztársasági elnök hivatkozott a
Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletéről szóló 1999.
évi CXXIV. törvény (a továbbiakban: Psztv.) 4. § (4) bekezdésére, amely előírja, hogy a Felügyelet véleményezési
joggal rendelkezik a pénzügyi rendszert, illetőleg a felügyelt intézményeket és személyeket érintő jogszabályok
előkészítése során, valamint javaslatot tesz jogszabályok
megalkotására. A hivatkozott rendelkezés ezen túlmenően
azt is tartalmazza, hogy a Felügyelet véleményét a pénzügyi
rendszert, a felügyelt intézményeket érintő döntések és
jogszabályok tervezeteire nézve ki kell kérni. Utalt továbbá
a Psztv. 8. § f) pontjára is, amely előírja, hogy a Felügyelet
elnöke tanácskozási joggal részt vesz a Kormány ülésén a
Felügyelet feladatkörét érintő kérdések tárgyalásakor. A
köztársasági elnök tudomása szerint a Felügyelet elnöke
,,nem vehetett részt’’ azon a kormányülésen, amelynek
egyik napirendi pontja az Mtv. tervezetének megvitatása
volt. Álláspontja szerint ez a hivatkozott törvényi előírás
tudatos megsértésének tekinthető. Végezetül mindehhez
hozzáfűzte, hogy nem került sor a törvénytervezetre vonatkozó szokásos államigazgatási egyeztetésre (tárcakörözésre) sem.
A fentiekben foglaltak alapján a köztársasági elnök azt
a következtetést vonta le, hogy a külön törvényekben meghatározott jogalkotási eljárási szabályok megsértése egyértelmű. Mindez — a szabályok megsértése súlyosságának
mérlegelése függvényében — megalapozza az Mtv. egészének alkotmányellenességét az Alkotmány 2. § (1) bekezdése alapján.
1.2. A köztársasági elnök külön is aggályosnak tartotta
az Mtv. 38. § (1) bekezdését, amely szerint a törvény hatálybalépésének napján megszűnik a Felügyelet elnökének,
elnökhelyetteseinek megbízatása és köztisztviselői jogviszonya.
A köztársasági elnök szerint ez a rendelkezés egyedi
személyi döntést mond ki normatív, törvényi formában,
amely ezáltal két vonatkozásban is alkotmányellenes.
Alapvetően azért állapítható meg az alkotmányellenesség — állította a köztársasági elnök — mert az egyedi
személyi döntés törvénybe foglalása visszaélés a törvényhozás rendjével, ugyanis a vitatott rendelkezést nem általános normaként hozták meg. Ezen túlmenően alkotmányellenes azért is — mutatott rá — mert az egyedi döntés
törvényi formába foglalása elvonja a jogorvoslat lehetőségét az érintettektől, s ez sérti az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jogot. Az alkotmányi sérelem körében rámutatott továbbá arra is, hogy az
állami vezetők országgyűlési ciklusnál hosszabb időre történő megbízása, a visszahívás törvényi kötöttsége a jogállami garanciák egyike. Ezt a garanciát teljes egészében
elvonja — a jelenlegi vezetés tekintetében — a kifogásolt
törvényi megoldás.
Az Mtv. 38. § (1) bekezdésében foglalt döntés egyedi
jellegét — az indítványozói álláspont szerint — erősíti a
38. § (2) bekezdése, amely előírja, hogy a Felügyeleti Tanács tagjainak kinevezéséig a Felügyelet vezetését a főigazgató látja el. A köztársasági elnök az Mtv. több rendelkezésére is hivatkozva azt a következtetést vonta le, hogy a
38. § valódi célja a Felügyelet jelenlegi vezetésének azonnali leváltása, akár a vezetés — és így a működés folyamatossága — megszakításának árán is.
Mindezek alapján a köztársasági elnök az Mtv. 38. §
alkotmányellenességének megállapítását indítványozta.
1.3. Az alkotmányellenesség megállapításának indokoltságát — a fentieken túlmenően — arra alapozta, hogy
az Mtv. 38. §-a mint normatív formába öntött egyedi, személyi döntés azért is sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság elvét, mert ellentétes a jogbiztonsággal.
A Felügyelet működése körében ugyanis különösképpen azért kell érvényesülnie a jogbiztonság követelményének, mert a felügyeleti szerv stabilitása fontos feltétele a
piacgazdaság működésének. A köztársasági elnök indítványának ez a része már túlmegy a 38. § tartalmán, és
a szervezetátalakítás egészét érinti. Kifejti, hogy az
Mtv. által bevezetni kívánt szervezeti reform sérti a
viszonylagos állandóság és a kiszámíthatóság követelményét, s ezt az állítását különösen a következőkkel támasztja alá.
Az átalakítás megrendítheti a pénzügyi szervezetek bizalmát az őket felügyelő intézményben.
Érinti magát a Felügyeletet, annak vezetését, munkatársait, a működés folyamatosságát és kiszámíthatóságát.
Végezetül sérti a jogbiztonságot az, ha a határozott
időre kinevezett vezetőt nem a törvényben meghatározott
módon, hanem törvénymódosítással távolítják el megbízatásának lejárta előtt.
A köztársasági elnök a jogbiztonsággal összefüggésben
megismételte azt az állítását, miszerint a Felügyelet elnökének és elnökhelyetteseinek az Mtv. szerinti elmozdítása
az egyébként irányadó garanciális rendelkezések megkerülésével történik. Mindeközben a Felügyelet szervezete és
tevékenysége nem szűnik meg és nem is alakul át a megbízatások megszüntetését indokoló módon.
Az indítvány kifogásolta azt is, hogy az Mtv. nem rendezi
a Psztv. 9/B. §-a alapján, a Felügyelet elnöke tanácsadó
testületeként működő Felügyeleti Tanács helyzetét. Ezzel
— a köztársasági elnök megítélése szerint — sérül a világos, érthető és megfelelően értelmezhető normatartalom
alkotmányos követelménye.
2. Az indítvány által felhívott alkotmányi rendelkezések a következők:
,,2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus
jogállam.’’
,,57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az
olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen,
amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot
— a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében,
azzal arányosan — a jelenlévő országgyűlési képviselők
kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.’’
II. Az Alkotmánybíróság elsőként az Mtv. tervezete előkészítésével, különösképpen az egyeztetéssel kapcsolatos indítványi kérelmet vizsgálta.
1. Az Alkotmánybíróság működése során ebben a
tárgykörben az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállamiság elvének alapján, a jogalkotási eljárásra vonatkozó előírások figyelembevételével alakította
ki álláspontját.
A jogállamiság elvéből fakad, hogy a hatályos jogi rendelkezéseket be kell tartani. Ha a jogszabály előkészítőjét
akár a Jat., akár más jogszabályi rendelkezés alapján véleményeztetési, egyeztetési kötelezettség terheli, akkor annak köteles eleget tenni. Amennyiben ezt elmulasztja, törvénysértően jár el, ami a jogállamisággal ellentétes.
Az Alkotmánybíróságnak tehát azt kellett mérlegelnie,
hogy önmagában a törvényesség sérelme, vagyis a vonatkozó előírásoknak a jogszabály-előkészítés során történő
megszegése eredményezhette-e a jogállamiságnak a jogszabály alkotmányellenességet eredményező megsértését.
Az egyeztetési kötelezettségre vonatkozó határozatokban az Alkotmánybíróság leszögezte, hogy a vélemények
beszerzésével kapcsolatos kötelezettségszegés nem érintheti az adott törvény érvényességét. Kimondta azt is, hogy
a Jat. rendelkezéseinek figyelmen kívül hagyása önmagában nem vezet a törvény alkotmányellenességének megállapításához, hanem csak akkor, ha ez egyben az Alkotmány
valamely szabályába ütközik. Hangsúlyozta továbbá, hogy
az előkészítésre vonatkozó szabályok megsértése az előterjesztő államigazgatási jogi, esetleg politikai felelősségét
alapozhatja meg. Az Alkotmánybíróság arra is rámutatott,
hogy a Jat. rendelkezései nem minősülnek alkotmányos
szabálynak [lásd 496/B/1990. AB határozat, ABH 1991,
493., 495—496.; 14/1992. (III. 30.) AB határozat, ABH
1992, 338., 342.; 347/B/2000. AB határozat, ABK 2003.
április, 284., 287.].
Az ún. eljárási alkotmányellenességgel, a jogalkotás alkotmányos rendjével összefüggésben az 50/1998. (XI. 27.)
AB határozat az alábbiakat tartalmazza összefoglaló jelleggel:
,,Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata alapján önmagában véve az az eljárási mulasztás, hogy a jogszabályelőkészítés során az érintettek véleménynyilvánítását a Jat.
szerint jogosult szervektől a jogalkotó nem szerezte be, a
meghozott jogszabályt nem teszi alkotmányellenessé.
[...]
A 34/1991. (IV. 15.) AB határozatában (ABH 1991,
172.) az Alkotmánybíróság kifejtette, hogy az Alkotmány
7. § (2) bekezdése alapján megalkotandó új jogalkotási
törvény elfogadására még nem került sor. Ezt a törvényt
egyébként az Országgyűlés azóta sem hozta meg. Erre
figyelemmel az Alkotmánybíróság gyakorlatában azt az
elvi állásfoglalást követi, amely szerint a Jat. szabályainak
megsértése csak akkor valósít meg alkotmánysértést, ha az
egyben alkotmányi alapelvbe, illetve konkrét alkotmányi
rendelkezésbe is ütközik.
[...]
Az 52/1997. (X. 14.) AB határozatában (ABH 1997, 331,
345.) az Alkotmánybíróság — utalással a 3/1997. (I. 23.)
AB határozatban (ABH 1997, 39.), továbbá a 29/1997.
(IV. 29.) AB határozatban (ABH 1997, 128.) foglaltakra
is — kifejtette, hogy a törvényalkotás folyamata bizonyos
eljárási szabályainak betartása a törvény érvényességének
az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből levezethető jogállami
követelménye. Ezért valamely jogszabály megsemmisítéséhez nem csupán a tartalmi alkotmányellenesség nyújt alapot, hanem az is, ha a jogalkotási eljárás során olyan súlyos
eljárási szabálytalanságot követtek el, amely a jogszabály
közjogi érvénytelenségét idézte elő, illetőleg amely másként nem orvosolható, csak a jogszabály megsemmisítésével. Nem minősül azonban ilyen súlyos eljárási szabálysértésnek az, ha a jogszabály-előkészítés során a jogalkotó az
érintett közhatalmi jogosítványokkal nem rendelkező
szervektől nem kér véleményt, mert az ilyen vélemények
beszerzése a norma közjogi érvényességének nem feltétele.’’ (ABH 1998, 387, 395, 397.)
Az Alkotmánybíróság működésének első 10 esztendeje
alatt nem hozott olyan döntést, amelyben azért állapított
volna meg alkotmányellenességet, mert a jogalkotó a jogszabály előkészítése körében számára kötelezően előírt
egyeztetési-véleményeztetési kötelezettségét elmulasztotta. Ugyanakkor ki sem zárta ennek lehetőségét, csak azt a
,,feltételt’’ szabta, hogy a kötelezettségszegés vagy egyúttal
valamely alkotmányi elvbe, illetőleg konkrét rendelkezésbe ütközzék, vagy az eljárási szabálytalanság olyan súlyú
legyen, amely a jogszabály közjogi érvénytelenségét önmagában előidézi.
Az egyeztetés-véleményeztetés elmulasztása miatt elsőként — és ezidáig egyedüliként — a 30/2000. (X. 11.) AB
határozat (ABH 2000, 202.) mondta ki egy kormányrendelet (nehéz tehergépkocsik közlekedésének korlátozása)
alkotmányellenességét. Álláspontját az Alkotmánybíróság
az alábbiakkal támasztotta alá:
,,Az Alkotmánybíróság gyakorlata folyamatosan nagy
hangsúlyt helyezett az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében
foglalt rendelkezésre, mely szerint ’a Magyar Köztársaság
független, demokratikus jogállam’. A jogállamiság részét
képező döntéshozatali eljárási szabályok megsértése a
döntés közjogi érvénytelenségét eredményezheti. Ellenkező esetben maga a demokratikus rendszer veszíti el legitimációját, hiszen a különböző társadalmi részérdekek megjelenítésére és összehangolására nem nyílik mód, így a
konszenzus elérése eleve lehetetlen. Amennyiben pedig
külön törvény ír elő konkrét és intézményesített véleménykérési kötelezettséget, akkor annak elmulasztása olyan, a
jogalkotási eljárásban elkövetett súlyos szabálytalanságnak minősülhet, amely adott esetben a jogállamiság alkotmányos követelményét közvetlenül veszélyezteti, és a törvénysértő módon alkotott jogszabály közjogi érvénytelenségét eredményezheti. Azt a kérdést, hogy a külön törvényekben meghatározott jogalkotási eljárási szabály megszegése súlyosságánál fogva adott esetben eléri-e az alkotmánysértés szintjét, az Alkotmánybíróságnak eseti mérlegeléssel kell eldöntenie.
[...]
Az Alkotmánybíróság rámutat arra, hogy a Kvtv. [a kör
nyezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi
LIII. törvény] jelzett szabályai alapján köteles a Kormány
a törvényi rendelkezéseket betartva, a törvényben feljogosított és pontosan megjelölt szervet a normatervezet véleményeztetése végett megkeresni. A törvényben kijelölt
szerv — az Országos Környezetvédelmi Tanács — meghatározott határidőn belül köteles véleményét a Kormánnyal
közölni, tehát a jogalkotási folyamat nem szenved tartós
késedelmet. Jelen esetben tehát a Kormány nem szabadulhat a véleményeztetés konkrét törvényi kötelezettsége alól.
Az Alkotmánybíróság mindezzel összefüggésben hangsúlyozza, hogy a törvények betartása és betartásuk biztosítása
a Kormánynak az Alkotmány 35. § (1) bekezdés b) pontján
alapuló általános kötelezettsége.
Mivel a Rendelet a Kvtv. kifejezett rendelkezéseinek
figyelmen kívül hagyásával született, ezért megállapítható,
hogy a törvényben előírt véleményeztetési kötelezettség
elmulasztása közvetlenül sérti a jogállamiság követelményét. Így azt az Alkotmánybíróság a jogállamiság [Alkotmány 2. § (1) bekezdés] követelményére figyelemmel, formai alkotmányellenessége miatt megsemmisítette.
[...]
Megjegyzi továbbá az Alkotmánybíróság, hogy a jelen
esetben az Országos Környezetvédelmi Tanács véleményének kikérése azért is garanciális jelentőségű lett volna,
mert a fentiekben kifejtett — az Alkotmány 18. §-ával
kapcsolatos — alkotmányos követelmény betartásának
megítélése egy ténykérdésre vezethető vissza: vizsgálandó,
hogy a környezetvédelem jogszabályokkal biztosított szintje változik-e a jogalkotás következtében. A társadalmi és
szakmai szervezeteket, valamint a tudomány képviselőit
tömörítő, a környezetvédelemmel kapcsolatos szaktudást
megjelenítő Országos Környezetvédelmi Tanács törvényben megállapított feladata a környezetvédelem széles körű
társadalmi és tudományos, szakmai megalapozása.’’ (ABH
2000, 202., 207., 208.)
A jelen ügy elbírálása szempontjából az alábbi körülményeket indokolt a fenti határozatból külön kiemelni:
A 30/2000. (X. 11.) AB határozat az alkotmányellenességet formai okból, a jogállamiság sérelme miatt mondta ki, de a véleményeztetési kötelezettség elmulasztásának
súlyosságát alkotmányossági szempontból növelte az a körülmény, hogy a mulasztás az Alkotmány 18. §-ában garantált egészséges környezethez való jog érvényesülését közvetlenül veszélyeztette. Az alkotmányellenesség megállapítása nem törvényre, hanem kormányrendeletre vonatkozott.
2. A köztársasági elnök a jelen ügyben azért kérte az
alkotmányellenesség megállapítását, mert szerinte az Mtv.
tervezetének elkészítése során előírt egyeztetési kötelezettség Kormány általi elmulasztása sérti általában a jogállamiság elvét, illetve — a szabályszegés súlyától függően — akár az elfogadott törvény közjogi érvénytelensé
gét is eredményezheti. Az indítvány ezen túlmenően más
alkotmányi rendelkezésre nem hivatkozott.
Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza, hogy alkotmányi
szempontból külön kell választani az általában a jogalkotásra vonatkozó szabályozást a törvényalkotási eljárásra
előírt rendelkezésektől. Ezt maga a Jat. is megteszi, amikor
a 37. § (1) bekezdésében kimondja, hogy a törvénykezdeményezés jogát, a kezdeményezés módját és a törvényalkotás rendjét az Alkotmány és az Országgyűlés ügyrendje
szabályozza.
Az Alkotmány 25. § (1) bekezdése értelmében törvényt
a köztársasági elnök, a Kormány, minden országgyűlési
bizottság és bármely országgyűlési képviselő kezdeményezhet. A (2) bekezdés szerint a törvényhozás joga az
Országgyűlést illeti meg. A törvényalkotási eljárás részletesebb szabályainak megállapításáról szóló kötelezettséget
maga az Alkotmány nem írja elő, erről törvényi szinten a
Jat. fentebb hivatkozott 37. §-a szól.
A Magyar Köztársaság Országgyűlésének Házszabályáról szóló 46/1994. (IX. 30.) OGY határozat (a továbbiakban: Házszabály) a törvényalkotási eljárás részletes
szabályait meghatározza, ugyanakkor nem tartalmaz rendelkezést arra vonatkozóan, hogy a törvényalkotási eljárásban figyelemmel kell lenni az adott törvényjavaslat előkészítésének szabályosságára. Nincs arra vonatkozóan konkrét házszabályi előírás, hogy a törvényjavaslat tárgyalása
során vizsgálni kellene a törvénytervezet előkészítésének
megfelelőségét, a jogszabályban az előterjesztő számára
kötelezően előírt egyeztetések megtörténtét, azok teljeskörűségét, a vélemény figyelembevételét vagy a mellőzés
indokoltságát. A Házszabály a bizottságok működési rendje körében mindösszesen annyit mond ki, hogy a képviselők számára lehetőséget kell biztosítani az országos érdekképviseletek és társadalmi szervezetek véleményének a
megismerésére.
Az Alkotmánybíróság — részben a fentiekből következően is — leszögezi, hogy a törvényalkotási eljárás ügydöntő, érdemi része a törvényjavaslat benyújtásával kezdődik,
annak nem eleme a törvénytervezet elkészítése, s ugyanígy
kívül esnek rajta az előkészítés során lefolytatott egyeztetések és véleményeztetések.
Mindezekből következően az Mtv. tervezetének előkészítése körében az előterjesztő által lefolytatott eljárások
nem részei az érdemi törvényalkotási eljárásnak, így az
esetlegesen elmulasztott vagy nem megfelelően lefolytatott egyeztetések nem minősülhetnek olyan jellegű szabályszegésnek, amelyek a törvény közjogi érvénytelenségét
eredményezik. Ez csak abban az esetben fordulhatna elő,
ha a törvényjavaslat tárgyalása során lenne olyan, az Alkotmány, törvény vagy a Házszabály által kötelezően előírt
egyeztetés, amelyet az Országgyűlés a saját eljárásában
elmulaszt.
A Psztv. 4. § (4) bekezdése értelmében — amint erre a
köztársasági elnök is hivatkozott indítványában — a Felügyelet véleményezési joggal rendelkezik a pénzügyi rendszert, illetőleg a felügyelt intézményeket és személyeket
érintő jogszabályok előkészítése során. Ez a véleményeztetési eljárás — tekintettel a Felügyelet Kormány alá rendeltségére — a jogszabályok előkészítésének közigazgatási
egyeztetési körébe tartozik.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata töretlen abban, hogy
nem állapítja meg a jogszabály alkotmányellenességét önmagában azért, mert a jogszabály-előkészítés során az előterjesztő valamely egyeztetési vagy véleményeztetési kötelezettségének nem tett eleget. Az Alkotmány 32/A. §
(1) bekezdése értelmében, továbbá az Abtv. vonatkozó
rendelkezései alapján az Alkotmánybíróság a jogszabályok
alkotmányosságát jogosult vizsgálni. Ebből következően
az Alkotmánybíróság hatáskörébe nem tartozik az előterjesztő (Kormány) jogkövető magatartásának, avagy mérlegelési jogkörében hozott egyedi döntésének önmagában
való megítélése. A törvényben foglaltak be nem tartása
kétségkívül törvénysértés, de — a vizsgált összefüggésben — nem valósít meg alkotmányellenességet. Amint arra
az Alkotmánybíróság fentebb már hivatkozott: ,,[a] jogszabály előkészítésre vonatkozó törvényi előírások megsértése az illetékes szervek államigazgatási jogi, esetleg politikai
felelősségét alapozhatja meg csupán.’’ (496/B/1990. AB
határozat, ABH 1991, 493, 495—496.)
Az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlatának áttekintése
során az indokolás II/1. pontjában külön kiemelte, hogy a
30/2000. (X. 11.) AB határozatban (ABH 2000, 202.) az
alkotmányellenesség megállapítására az Alkotmány egyik
konkrét rendelkezésére (18. §) is tekintettel került sor.
Jelentős, mi több, meghatározó az a különbség, hogy a
hivatkozott határozatban nem törvény, hanem kormányrendelet alkotmányossága volt a kérdés. Vagyis: a Kormány abban az ügyben saját jogalkotási hatásköre gyakorlása során hagyott figyelmen kívül egy törvényi előírást,
ami jellegében eltér a mostani esettől. Ugyancsak ebben a
határozatában mondta ki az Alkotmánybíróság elvi éllel
azt, hogy a külön törvényekben meghatározott jogalkotási
eljárási szabály megszegésének súlyosságát eseti mérlegeléssel kell eldönteni.
Az előkészítési eljárásban kötelezővé tett egyeztetés
nem arra irányul, hogy az előterjesztő valamely szerv egyetértését beszerezze, hanem csupán arra, hogy véleményét
megismerje. Az előkészítő jogkörébe tartozik az, hogy a
véleményben foglaltakat részben, illetőleg egészben magáévá
tegye, de úgy is dönthet, hogy azt teljes egészében figyelmen kívül hagyja. Ez a megállapítás a közigazgatási egyeztetésre is értelemszerűen vonatkozik, így a Psztv. 4. §
(4) bekezdésében foglaltakra is irányadó.
A Jat. 18. § (1) bekezdésére is tekintettel a törvényjavaslat előterjesztőjének kötelezettsége, hogy a törvényalkotási eljárásban — akár bizottsági, akár plenáris ülésen, avagy
más formában — az előkészítésről az Országgyűlést tájékoztassa, ennek körében a szakmai, avagy érdekképviseleti
szervek véleményét ismertesse.
Az előkészítő eljárás és az érdemi, ügydöntő eljárás
közötti különbségnek meghatározó jelentősége van adott
jogszabályi rendelkezés formai alkotmányosságának meg
ítélésében. Az Alkotmánybíróság egyik legutóbbi, a köztársasági elnök egyes jogköreinek értelmezéséről szóló határozatában a döntéshozatali eljárás szabályainak alkotmányos jelentőségét hangsúlyozta.
,,A demokratikus jogállam feltételezi továbbá a demokratikusan elfogadott eljárási szabályokat, illetve az azoknak megfelelő döntéshozatalt. Az alkotmányos demokrácia összetett rendszer, melyben részletes eljárási szabályok
rendezik több szerv — olykor folyamatos — együttműködését. A szervek együttműködését, tevékenységük kölcsönös ellenőrzését biztosító szabályok azért jelentősek, mert
az eljárás eredményének — a döntésnek — a demokratikus
legitimitását az eljárási szabályok megléte, továbbá feltétlen és maradéktalan betartása biztosítja. Az alkotmányos
jelentőségű eljárási szabályok megsértése formailag érvénytelen (közjogi érvénytelenség) és illegitim döntést
eredményez.’’ [62/2003. (XII. 15.) AB határozat, ABK
2003. december, 866., 871.]
Az Mtv. tervezetének előkészítése során esetlegesen elmulasztott, vagy nem teljeskörűen lefolytatott véleményeztetés nem része a döntéshozatali eljárásnak, annak
csupán előkészítését szolgálja, így arra a fent idézett határozat megállapításai nem lehetnek irányadók.
A jelenleg hatályos alkotmányi és törvényi szabályozás
alapján az Országgyűlés törvényalkotói jogkörének részét
képezi az, hogy mérlegelje az egyes törvényjavaslatok előkészítésének szabályosságát, ezen belül különösen azt,
hogy a Jat.-ban, illetve más törvényben előírt egyeztetési
kötelezettségének az előterjesztő eleget tett-e. Ennek
megfelelően az Országgyűlés esetről esetre dönt arról,
hogy az előkészítés hiányossága miatt a beterjesztett törvényjavaslatot az előterjesztőnek visszaadja, vagy — a hiányosság ellenére — a törvényjavaslatról érdemi tárgyalásba
kezd, majd elfogadásáról, illetve elvetéséről határozatot
hoz. A törvénytervezet előkészítésének hiányossága csak
akkor eredményezheti a törvény közjogi érvénytelenségét,
ha az egyúttal a törvényalkotási eljárás valamely szabályának alkotmányellenességet előidéző megsértésével is jár.
A jogalkotási eljárás előírásainak megsértésére alapozott, és ezzel összefüggésben az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság elvének szerves részét képező
jogbiztonság követelményének megszegését állító indítvány vizsgálata eredményeképpen az Alkotmánybíróság a
törvénytervezet véleményeztetésével kapcsolatos kötelezettség teljesítésének elmulasztása miatt az Mtv. alkotmányellenességét nem állapította meg.
Mivel az indítvány további, konkrét alkotmányi rendelkezés megsértését nem állította, az Alkotmánybíróság tartalmi alkotmányellenesség megállapítására irányuló vizsgálatot a véleményeztetés esetleges elmaradásával összefüggésben nem folytatott le.
Az Alkotmánybíróság a fentiekhez kapcsolódóan megjegyzi: az Országgyűlésnek természetesen módja van arra,
hogy az Alkotmányban, illetőleg törvényben, avagy ügyrendjében a törvényjavaslatok tárgyalási rendjére vonatko
zóan olyan szabályozást hozzon létre, amely formalizáltan
kötelezővé teszi a törvénytervezetek előkészítési folyamatának vizsgálatát.
A szabályozás során azonban nem lehet eltekinteni a
jogállamiság elvétől. Ennek értelmében az Országgyűlés,
mint a törvényhozói hatalmi ág letéteményese alkotmányosan nem hozható abba a helyzetbe, hogy törvényalkotói
jogkörét az előterjesztőnek az előkészítés során megnyilvánult magatartása függvényében, annak alárendelten gyakorolhassa. Mindez az államhatalmi ágak megosztásának
alkotmányi elvéből is következik.
III. A továbbiakban az Alkotmánybíróság az Mtv. III. fejezetében, azaz a 13—27. §-okban foglalt, a Felügyeletet
érintő szervezetátalakítás alkotmányosságának vizsgálatát
végezte el.
1. Az Alkotmány a következő rendelkezéseket tartalmazza a kormányzás szervezetéről:
,,19. § (2) Az Országgyűlés a népszuverenitásból eredő
jogait gyakorolva biztosítja a társadalom alkotmányos
rendjét, meghatározza a kormányzás szervezetét, irányát és
feltételeit.’’
,,34. § A Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolását külön törvény tartalmazza.’’
,,37. § (2) A miniszterek a jogszabályok rendelkezéseinek és a Kormány határozatainak megfelelően vezetik az
államigazgatásnak feladatkörükbe tartozó ágait, és irányítják az alájuk rendelt szerveket. A tárca nélküli miniszterek
ellátják a Kormány által meghatározott feladataikat.’’
,,40. § (3) A Kormány jogosult az államigazgatás bármely ágát közvetlenül felügyelete alá vonni, és erre külön
szerveket létesíteni.’’
Törvényi szinten nincs szabályozás a kormányzati szervek szervezetének általános kialakítási rendjéről, a már
kialakított szervezetek megváltoztatásának feltételeiről
(nincs közigazgatási szervezeti törvény).
Egyes, tehát konkrét kormányzati (közvetlenül Kormány alá rendelt, vagy a Kormány valamely tagjának felügyelete alatt álló) szervek (országos hatáskörű szerv vagy
minisztériumi hivatal) felállításáról törvény és kormányrendelet egyaránt rendelkezhet. Törvény szól, pl. a jelen
eljárásban vizsgált Felügyeletről (Psztv.), az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatalról (2002. évi LXV. törvény), a
Nemzeti Hírközlési Hatóságról (az elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény).
Kormányrendelet rendelkezik számos országos hatáskörű szerv (minisztériumi hivatal) felállításáról, vagy már
létező szerv belső szervezetének megváltoztatásáról.
Az 1040/1992. (VII. 29.) Korm. határozat tartalmazza az
országos hatáskörű államigazgatási szervek irányításával
és felügyeletével kapcsolatos részletes szabályokat.
2. Az Alkotmánybíróság a szervezetalakítás szabadsága
tekintetében a helyi önkormányzatokról [Alkotmány
44/A. § (1) bekezdés e) pont] és az érdekvédelmi szervezetekről [Alkotmány 70/C. § (1) bekezdés] hozott több határozatot.
A Kormány szervezetalakítási szabadságáról az 50/1998.
(XI. 27.) AB határozat tartalmaz megállapítást, amelynek
lényege az, hogy az Alkotmány bizonyos rendelkezései
[35. § (1) bekezdés, 40. § (3) bekezdés] szerint a kormányzati struktúra kialakításában a kormányzat nagyfokú szabadsággal rendelkezik. (ABH 1998, 387., 405.)
Ugyanebben a határozatban az Alkotmánybíróság
iránymutatóan állást foglalt magának az Országgyűlésnek,
mint törvényhozónak az államhatalmi szervezetrendszer
kialakításával kapcsolatos jogköre terjedelméről, tartalmáról.
,,Az államnak Alkotmányból származó kötelezettsége
ugyan a társadalombiztosítási rendszer szabályozása és ezáltal működtetése, de annak önkormányzatiságára vonatkozóan az Alkotmány nem határoz meg követelményeket.
Ebből következik: az Országgyűlés szabad mérlegelési körébe tartozik, hogy — figyelemmel a társadalmi, gazdasági,
szervezeti és egyéb célszerűségekre — meghatározza a társadalombiztosítás irányítási, igazgatási rendszerét.
[...]
A vonatkozó határozatában az Alkotmánybíróság [...] éppen azt hangsúlyozta, hogy a társadalombiztosítási önkormányzatok létrehozásának alapja nem az Alkotmány,
hanem a törvényhozói elhatározás. Egyúttal kiemelte az
Alkotmánybíróság azt is: a közhatalom gyakorlásának alkotmányos feltétele, hogy arra demokratikus legitimáció
alapján kerüljön sor. A népszuverenitásra épülő rendszerben a hatalmi ágak lehetnek önlegitimálók, ha közvetlen
választáson alapulnak. A másik út a közhatalom elnyerésére, hogy az valamely más hatalmi ág közreműködésével
történik. A hatalomnak azonban ekkor is, ezen a láncolaton keresztül is visszavezethetőnek kell lennie a szuverén
néphez [38/1993. (VI. 11.) AB határozat, ABH 1993, 256,
262.]. Demokratikus a legitimáció tehát akkor is, ha a
közvetlenül választott szervezet által választott vagy kinevezett szervek, személyek gyakorolnak közhatalmat. Amíg
a választások, kinevezések láncolata a választópolgároktól
a közhatalmat gyakorló szervig, személyig folyamatos, a
demokratikus legitimáció nem vitatható. Ezért van demokratikus legitimációja a Kormánynak és az államigazgatás szervezetének is. Mindebből következik, hogy nem sérti
az Alkotmány 2. § (1) bekezdését a társadalombiztosítási
önkormányzatok törvény általi megszüntetése és a társadalombiztosítási Alapok felügyeletének, irányítási szerveinek közvetlenül a Kormány alá rendelése.’’ (ABH 1998,
387, 398, 399.)
Az Alkotmánybíróság tehát azt hangsúlyozta, hogy az
Országgyűlést az államhatalmi (államigazgatási) szervekre
vonatkozó szervezetalakítási szabadsága körében csak az
Alkotmány tételes rendelkezései kötik. Az alkotmányos
határokon belül a mindenkori törvényhozást korlátozó
további tényező a kétharmados szavazattöbbség esetleges
alkotmányi előírása lehet.
Az Alkotmánybíróság arra is rámutatott, hogy az Országgyűlés célszerűségi szempontok mérlegelése alapján
határozhatja meg bizonyos állami szervek irányítási, igazgatási rendszerét. A célszerűség vizsgálata viszont nem
tartozik az Alkotmánybíróság hatáskörébe.
A fentiekhez kapcsolódóan a Kormánynak, mint a végrehajtó hatalmi ág csúcsszervének Alkotmányban előírt
joga és egyúttal kötelezettsége, hogy a neki alárendelt
(a Kormány irányítása alatt álló) közigazgatási szervek irányítását, felügyeletét ellássa.
3. A köztársasági elnök a jelen ügyben a szervezetalakítással kapcsolatban azért kérte az alkotmányellenesség
megállapítását, mert álláspontja szerint a Felügyeletnek az
Mtv. III. fejezetével célzott átalakítása sérti a viszonylagos
állandóság és kiszámíthatóság követelményét, és ezáltal az
Mtv. idevonatkozó szabályozása ellentétes a jogállamiság
nélkülözhetetlen elemét képező jogbiztonsággal. Az Alkotmánybíróság vizsgálata ebben az összefüggésben a Felügyelet szervezeti struktúrájának megváltoztatására terjedt ki, ami nem foglalja magában az Mtv. VII. fejezet 38. §
előírásaiból következő átmeneti idő alkotmányosságának
megítélését.
3.1. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt áttekintette
az Mtv. III. fejezetének a Felügyelet szervezetét (vezetését)
érintő rendelkezéseit.
A módosítás a Felügyeleten belül két szervezeti egységet
hoz létre, egyrészt a Felügyeleti Tanácsot, másrészt a hivatalt [Mtv. 13. §-ával megállapított Psztv. 1. § (5) bekezdés].
A Felügyeleti Tanácsra vonatkozó szabályozást az Mtv.
22., 23. és 24. §-aival megállapított Psztv. 9/B., 9/C. és
9/D. §-ai tartalmazzák. Az első rendelkezés módosítás:
a jelenleg hatályos szabályozás szerinti Felügyeleti Tanács
(a Felügyelet elnökének tanácsadó testülete) helyébe az
irányítási-hatósági jogkörrel felruházott Felügyeleti Tanács lép. A másik két rendelkezés új, a Felügyeleti Tanácsra vonatkozó részletes szabályokat állapítja meg.
Ahol a hatályos szabályozás a Felügyelet elnökének
egyes feladatairól, valamint összeférhetetlenségéről szól,
ott a módosítás — bizonyos körben — a Felügyeleti Tanács
elnökét nevesíti [Mtv. 16. §, Psztv. 6/A. §; Mtv. 17. §, Psztv.
6/B. § feladatváltozással; Mtv. 26. §, Psztv. 10. § (14) bekezdés].
A Felügyeleti Tanács elnökére vonatkozóan új rendelkezést iktat be az Mtv. 24. §-a [Psztv. új 9/D. §], amely
megtiltja, hogy a Felügyeleti Tanács elnökét (és további
tagját) a tisztségének betöltésével kapcsolatos eljárása és
döntése vonatkozásában utasítsák. A jelenleg hatályos szabályozás a Felügyelet elnökére vonatkozóan ilyen rendelkezést külön nem tartalmaz, de a Psztv. 1. § (4) bekezdése
a Felügyelet egészére mondja ki az utasítás tilalmát. Ez
utóbbi rendelkezést az Mtv. annyiban módosítja, hogy a
felügyeleti (pénzügyminiszteri) jogosítványok gyakorlásá
ból kiveszi e tilalmat. Mindez annyit jelent, hogy az eddigi
teljes utasítási tilalom az Mtv. hatálybalépését követően
megszűnne. A pénzügyminiszter említett felügyeleti jogköre a Felügyelet szervezeti és működési szabályzata jóváhagyására, tevékenységének értékelésére, a rendeltetésszerű működés ellenőrzésére, valamint a Felügyeleti
Tanács elnökének beszámoltatására terjed ki.
Az Mtv. 25. §-ával megállapított Psztv. új 9/E. §-a tartalmazza a Felügyeleti Tanács elnöke jogállására (jogviszonyára) vonatkozó rendelkezéseket.
Végezetül a módosítás magában foglalja a hivatal főigazgatójára (helyettesére) vonatkozó rendelkezéseket [Mtv.
18—21. §-ok, Psztv. 7—8. §-ai, 9. § (1) bekezdés, 9/A. §].
Áttekintve az Mtv. III. fejezetének a Felügyelet szervezetéről (vezetéséről) szóló módosításokat, megállapítható,
hogy az érintett rendelkezések az Országgyűlésnek, mint
törvényhozónak az államhatalmi (államigazgatási) szervezetrendszer kialakításával kapcsolatos jogkörét nem haladják meg. A szabályozás nem érint Alkotmányban foglalt
szervet, továbbá olyan alkotmányi rendelkezést sem, amely
az Mtv. vizsgált része tekintetében kétharmados szavazattöbbséget igényelt volna.
A Felügyelet szervezetében a leglényegesebb változtatás
a két szervezeti egység (Felügyeleti Tanács, illetve hivatal)
létrehozása. Az Alkotmánybíróság a jogbiztonság követelménye körében azt vizsgálta, hogy a szervezeti tagozódásnak megfelelően megtörtént-e a jelenlegi szabályozás szerint egységes belső szervezetű Felügyelet feladat- és hatáskörének megosztása. A fent hivatkozott rendelkezések azt
mutatják, hogy a megosztást a jogalkotó elvégezte, vagyis
a megváltoztatott szervezeti tagoltsággal is biztosított a
feladatkör — ezen belül is különösképpen a hatósági tevékenység — ellátása.
A szervezeti változtatás és az ennek megfelelően kialakított feladatköri megosztás célszerűségének (hatékonyságának) megítélése nem tartozik az Alkotmánybíróság hatáskörébe, mert a jogszabályok megalkotásában, módosításában esetlegesen szerepet játszó célszerűségi szempontokat — következetesen érvényesített gyakorlata szerint —
nem is vizsgálja.
,,Az Alkotmánybíróság nem jogalkotó szerv, nem vizsgálhatja a jogszabályok szükségességét, célszerűségét, de
igazságosságát sem.’’ [1/1995. (II. 8.) AB határozat, ABH
1995, 31., 52.]
,,Az Alkotmánybíróság a fentiekben ismertetett gyakorlata alapján a kifogásolt rendelkezés alapjául szolgáló gazdaságpolitikai és szociálpolitikai szempontú jogalkotói
döntés célszerűségét nem vizsgálta.’’ (615/B/2002. AB határozat, ABK 2003. október, 729., 731.)
3.2. A köztársasági elnök indítványa kifejezetten tartalmazza azt, hogy az Mtv. III. fejezetében foglalt szervezetátalakítás a viszonylagos állandóság és kiszámíthatóság
alkotmányi követelményével ellentétes.
Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben utal arra,
hogy a jogbiztonsággal kapcsolatban kimunkált jogállami
mércék, elvek (kiszámíthatóság, előreláthatóság, stabilitás, a létrejött jogviszonyokba való beavatkozás tilalma, a
szerzett jogok védelme, felkészülési idő) a társadalom különböző szervezetei, a polgárok jogviszonyait érintő jogi
szabályozással szemben megfogalmazott követelmények.
[8/2003. (III. 14.) AB határozat, ABK 2003. március, 90.,
96.; 26/1993. (IV. 29.) AB határozat, ABH 1993, 196., 199.,
200.; 62/1993. (XI. 29.) AB határozat, ABH 1993, 364.,
367.; 43/1995. (VI. 30.) AB határozat, ABH 1995, 188.,
192., 193.; 28/1992. (IV. 30.) AB határozat, ABH 1992,
155., 158.]
A jogbiztonság követelményét az államigazgatási szervek átszervezése csak akkor sérti, ha az átszervezés a szerv
hatósági tevékenységének veszélyeztetését eredményezi,
vagy ha a szerv az átszervezés következtében nem tud
eleget tenni feladatainak, avagy az átszervezés következtében a szerv tevékenysége az érintettek számára kiszámíthatatlanná válik. A jelen ügyben — a 3.1. pont alatt elvégzett
vizsgálat eredményére tekintettel — ezen jogbiztonságot
veszélyeztető tényezők egyike sem állapítható meg.
Az Alkotmánybíróság rámutat: a jogbiztonság követelményeinek az államigazgatási szervek átszervezésére vonatkozó szabályok alkotmányosságának megítélésére való
közvetlen kivetítése az Alkotmányból le nem vezethető
korlátok közé szorítaná az Országgyűlés és a Kormány
szervezetalakítási szabadságát.
3.3. A 3.1. és 3.2. pontokban foglaltak alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Mtv. III. fejezetében
foglalt, a Felügyelet szervezetének módosulását jelentő
szabályozás a jogalkotó (Országgyűlés) szervezet-alakítási
szabadsága körében történt, az Alkotmány tételes rendelkezéseit — ideértve a kétharmados szabályt is — nem
érinti, továbbá azt is, hogy a módosítással kialakított szervezeti modell alkalmas a Felügyelet feladatai — ezen belül
a hatósági tevékenység — ellátására.
Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság az Mtv.
III. fejezetének az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe ütközését nem állapította meg.
4. A köztársasági elnök indítványa a Felügyelet szervezetátalakításával összefüggésben külön érintette a jelenleg
hatályos szabályozás szerinti Felügyeleti Tanács Mtv. általi
megszüntetésének alkotmányosságát. Az Mtv. 22. §-ával
kapcsolatban azt kifogásolta, hogy nem a jogbiztonság követelményének megfelelően rendezi a Psztv. 9/B. §-a alapján a Felügyelet elnöke tanácsadó testületeként működő
Felügyeleti Tanács helyzetét. Ezzel — a köztársasági elnök
megítélése szerint — sérül a világos, érthető és megfelelően értelmezhető normatartalom alkotmányos követelménye.
A Psztv.-t 2002. január 1-jei hatállyal módosította a
tőkepiacról szóló 2001. évi CXX. törvény. A módosító
törvény 434. § (12) bekezdése szerint:
,,(12) A Psztv. a következő címmel és 9/B. §-sal egészül ki:
’Felügyeleti Tanács
9/B. § (1) A Felügyeleti Tanács az elnök tizenöt tagból
álló tanácsadó szerve. A tanács üléseit a Felügyelet elnöke
vezeti.
(2) A tagokat a Felügyelet elnöke a tagok egyharmada
tekintetében a pénzügyminiszterrel, kétharmada tekintetében a felügyelt szektort reprezentáló szakmai szövetségekkel való konzultáció alapján nevezi ki a pénzügyi szervezetek tevékenységével kapcsolatos kérdésekben kiemelkedő elméleti, illetőleg gyakorlati szakmai ismeretekkel
rendelkező személyek közül.
(3) A Felügyeleti Tanács a Felügyelet fejlesztésének
stratégiai, valamint a szabályozás és annak alkalmazása,
továbbfejlesztése elvi kérdéseiben foglal állást.
(4) A tagok megbízatása 3 évre szól.’ ’’
Az Mtv. 22. §-a úgy rendelkezik, hogy a fent idézett
Psztv. 9/B. § helyébe az a rendelkezés lép, amely a Felügyelet vezetését ellátó — legfeljebb öt tagból álló — Felügyeleti Tanácsot hozza létre. Vagyis: a módosítással kialakított Felügyeleti Tanács funkcióját, feladatkörét tekintve
teljesen más jellegű, mint a módosítással megszüntetett
elnöki tanácsadó testület, csupán az elnevezésük egyezik
meg. Az Mtv. ezen a szabályozáson túlmenően nem tartalmaz külön rendelkezést arra vonatkozóan, hogy a korábbi
Felügyeleti Tanácsot, mint a Felügyelet elnökének tanácsadó testületét megszünteti.
A 26/1992. (IV. 30.) AB határozatában az Alkotmánybíróság elvi éllel mutatott rá arra, hogy ,,a világos, érthető
és megfelelően értelmezhető normatartalom a normaszöveggel szemben alkotmányos követelmény. A jogbiztonság
— amely az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált
jogállamiság fontos eleme — megköveteli, hogy a jogszabály szövege értelmes és világos, a jogalkalmazás során
felismerhető normatartalmat hordozzon.’’ (ABH 1992,
135., 142.)
Az Mtv. 22. §-a szerinti szabályozási mód — bár jogalkotás-technikai értelemben kifogásolható — a jogalkotói
szándékot egyértelműen tükrözi. Megállapítható, hogy egy
minőségében új szervezeti modell létrehozásával a korábbi, megszüntetett elnöki pozícióhoz kapcsolódó tanácsadó
testület, mint szervezeti egység e jogi szabályozás erejénél
fogva megszűnik.
Az Alkotmánybíróság ennek megfelelően megállapította, hogy a vizsgált rendelkezés a megszüntetésre vonatkozó
kifejezett előírás hiányában is világos és egyértelmű, s ezért
nem ütközik az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből levezetett
jogbiztonság követelményébe.
IV. Az Alkotmánybíróság a továbbiakban az Mtv. VII. fejezetébe, az átmeneti és záró rendelkezések körébe illesztett
38. § alkotmányosságának vizsgálatát folytatta le.
A köztársasági elnök indítványi kérelme formálisan az
Mtv. 38. §-a egészét támadja, de ténylegesen csak a rendelkezés (1) és (2) bekezdését érinti. Ennek megfelelően az
alkotmánybírósági vizsgálat nem terjedt ki az Mtv. 38. §
(3) bekezdésében foglaltakra, amely egyébként mindöszszesen azt rögzíti, hogy a módosítást követően a jogszabályokban említett elnökön a Felügyeleti Tanács elnökét kell
érteni.
Az indítvány által támadott törvényszöveg a következő:
,,38. § (1) E törvény hatálybalépésének napján megszű
nik a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete — e törvény
hatálybalépésekor hivatalban lévő — elnökének, elnökhelyetteseinek megbízatása és köztisztviselői jogviszonya. Az
elnököt, elnökhelyettest végkielégítésként a köztisztviselők jogállásáról szóló 1992. évi XXIII. törvényben meghatározott összeg illeti meg, kivéve, ha a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletével e törvény hatálybalépését követő 30 napon belül újabb közszolgálati jogviszonyt létesít.
(2) A Felügyeleti Tanács tagjainak kinevezéséig a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletének vezetését a főigazgató látja el.’’
A köztársasági elnök szerint a vizsgált rendelkezés egyedi személyi döntést mond ki normatív, törvényi formában,
amely egyrészt azért alkotmányellenes, mert ez a megoldás
visszaélés a törvényhozás rendjével, másrészt azért, mert
elvonja a jogorvoslati jogot. Utalt arra is, hogy a jogbiztonság sérelmét jelenti a vizsgált rendelkezés átmeneti szabálya, mert az a Felügyelet működését, annak folyamatosságát veszélyezteti.
1. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt megjegyzi: a
magyar törvényalkotási gyakorlatban előfordul az, hogy
teljességgel normatív tartalom nélküli törvényt fogadnak
el. Általában valamely esemény vagy személy jelentőségének állítanak ilyen módon emléket. Például ,,2001. évi
LXIII. törvény a magyar hősök emlékének megörökítéséről és a Magyar Hősök Emlékünnepéről’’; ,,2000. évi I. törvény Szent István államalapításának emlékéről és a Szent
Koronáról’’; ,,1996. évi LVI. törvény Nagy Imre mártírhalált halt magyar miniszterelnök és mártírtársai emlékének törvénybe iktatásáról’’.
A köztársasági elnök indítványa értelemszerűen nem az
ilyen jellegű ,,norma-mentes’’ törvényekre vonatkozik, hanem arra az esetre, amikor törvénnyel egyedi esetben döntenek.
2. A vizsgált rendelkezésnek az alkotmánybírósági eljárás szempontjából releváns elemei a következők: elsőként
a rendelkezés egyedi döntés jellege, másodszor a döntés
azonnali hatálybaléptetése, valamint — éppen ebből fakadóan — az átmenetre vonatkozó szabály beiktatása és harmadszor a döntésnek a jogorvoslati joghoz való viszonya.
Az Alkotmánybírósági eljárás tartalmát és kereteit ennek megfelelően az a szabályozási tény határozta meg, hogy
a jogalkotó a Felügyelet szervezeti átalakításának egyik
fontos elemét, vagyis a korábbi szervezeti formáról történő
átállást nem normatív módon az Mtv. III. fejezetében (a
Felügyeletről szóló törvény módosításához rendelten), hanem az átmeneti és záró rendelkezések (Mtv. VII. fejezet)
közé helyezte el. A vizsgált rendelkezés tartalma és a törvényen belüli elhelyezése önmagában azt jelzi, hogy a jogalkotó nem tulajdonított különösebb jelentőséget az átmenetre vonatkozó szabályozás megfelelő kialakításának.
3. A rendelkezés egyedi döntés jellegével kapcsolatban
az Alkotmánybíróság az alábbiakat állapította meg.
3.1. Az Alkotmánybíróság kialakult gyakorlata szerint
az egyedi döntések alkotmányosságát — normatív tartalmuk hiánya miatt — nem vizsgálja [pl. 52/1993. (X. 7.) AB
végzés, ABH 1993., 407., 408—409., 439/B/1999. AB végzés, ABH 2000, 1167., 1171., 939/B/2001. AB végzés ABH
2002, 1775, 1776.]
A 45/1997. (IX. 19.) AB határozatban (ABH 1997, 311.)
azonban éppen arra való tekintettel állapított meg az Alkotmánybíróság alkotmányellenességet, hogy a jogalkotó
konkrét törvényi rendelkezésbe foglalt egyedi döntést hozott, és ezzel súlyosan korlátozta a tulajdonhoz való alapjogot.
Az Alkotmánybíróság a következőkre alapította döntését: ,,[...] az Alkotmánynak a kisajátításról szóló 13. §
(2) bekezdése olyan garanciális szabály, amely a tulajdonnak nemcsak egyedi hatósági határozattal, hanem törvénnyel való elvonására is irányadó. [...] Értelemszerűen
alkalmazandó ez az alkotmányi rendelkezés arra az esetre
is, amely esetben a tulajdonosnak a közhatalmi korlátozást
ellenszolgáltatás nélkül már tűrnie nem kell, mert az aránytalan. Ezért az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a
Htvr. [a hajózásról szóló 1973. évi 6. törvényerejű rendelet]
20. § (4) bekezdésének a) pontjában alkalmazott konkrét
megoldás — a 20/A. § (1) bekezdésének összefüggésében — alkotmánysértő.
[...] A Htvr. támadott 20. § (4) bekezdése — mint nem a
tulajdoni viszonyokkal foglalkozó normatív rendelkezés —
tartalmilag a konkrét minősítések elrendelése folytán több
egyedi döntés összesítését foglalja magában. A szabályozásnak ez a módszere lényegileg a jogorvoslati lehetőséget
is elzárta az érintett ingatlantulajdonosok elől, amely
ugyancsak alkotmányellenes helyzetet eredményezett. A
minősítésre kötelezett hatóság feladatát a jogalkotó — a
tulajdonjogi helyzeteket figyelmen kívül hagyva — műszaki-technikai ismérvek alapján, földrajzi fekvés szerint egyedileg határozta meg. A nem normatív tartalmú eseti döntések ellen viszont az Alkotmány 57. § (5) bekezdése értelmében a jog- vagy érdeksérelemmel érintett személyek
jogorvoslattal élhetnek. A szabályozásnak ez a módja, azaz
az ingatlantulajdont korlátozó egyedi döntés törvényi formában való megjelentetése kizárja a fellebbezés és a bírósági felülvizsgálat benyújtásának lehetőségét, és ezáltal
sérti a tulajdonvédelemre is garanciát nyújtó jogorvoslat
érvényesülési lehetőségét, ahogy ezt az Alkotmánybíróság
a 6/1994. (II. 18.) AB határozatában kifejtette (ABH 1994,
65, 67.). Az Alkotmánybíróság a Htvr. 20. § (4) bekezdésének a) pontját ezért is alkotmányellenesnek ítélte és megsemmisítette.’’ (ABH 1997, 311, 318.)
Egy másik ügyben mindenekelőtt arra alapította az
alkotmányellenességet az Alkotmánybíróság, hogy a normatív formában hozott egyedi döntés elvonta a jogorvoslati jogot:
,,A tilalom bevezetésének az Ör.-ben alkalmazott konkrét formája azonban alkotmánysértő. Az Ör. 2. § (2) bekezdése a mellékletre utalással, az Ör. melléklete pedig a
tilalom alá vont telkek felsorolásával ténylegesen számos
egyedi döntés összesítését foglalja magában. A nem normatív tartalmú eseti döntések ellen viszont az Alkotmány
57. § (5) bekezdése, illetőleg az önkormányzatokról szóló
1990. évi LXV. törvény 11. § (3) bekezdése szerint — a
valós vagy feltételezett — jog- vagy érdeksérelemmel érintett személyek jogorvoslattal élhetnek. Az Ör. azonban az
ingatlantulajdont korlátozó egyedi döntések rendeleti formában való megjelentetésével gyakorlatilag kizárja a fellebbezés és a bírósági felülvizsgálat benyújtásának a lehetőségét, és ezáltal sérti a tulajdonvédelemre is garanciát
nyújtó jogorvoslat érvényesülési lehetőségét. Ezért az Alkotmánybíróság az Ör. 2. § (2) bekezdését és 1. mellékletét
megsemmisítette.’’ [6/1994. (II. 18.) AB határozat, ABH
1994, 65, 66—67.]
3.2. A Psztv. a Felügyelet vezetéséről és megbízatásukról a következőket tartalmazza:
,,7. § (1) A Felügyelet élén az elnök áll, akinek két
helyettese van.
(2) A Felügyelet elnökét hatéves időtartamra a miniszterelnök javaslatára az Országgyűlés választja, illetve hívja
vissza. A javasolt személyt az Országgyűlés illetékes bizottsága meghallgatja. A Felügyelet két elnökhelyettesét hatéves időtartamra a miniszterelnök nevezi ki, illetve menti
fel. A kinevezésre, illetve felmentésre irányuló javaslatot a
Felügyelet elnöke teszi meg, amelyet — egyetértése esetén — a pénzügyminiszter terjeszt elő a miniszterelnöknek.’’
Az Mtv. 38. § (1) bekezdése a Felügyelet elnökének és
elnökhelyetteseinek megbízatása, illetve közszolgálati jogviszonya megszűnéséről rendelkezik. A Psztv. 7. § (11) bekezdése értelmében a Felügyelet elnökére, elnökhelyettesére és alkalmazottaira a Psztv.-ben foglalt eltérésekkel a
köztisztviselők jogállásáról szóló 1992. évi XXIII. törvény
(a továbbiakban: Ktv.) rendelkezései az irányadóak.
A megbízatás megszűnésére vonatkozóan a Psztv. a
Ktv.-ben foglaltaktól eltérő, tehát speciális szabályozást
tartalmaz, amely értelemszerűen kizárja a Ktv.-nek a közszolgálati jogviszony megszűnéséről, illetve megszüntetéséről szóló rendelkezéseinek alkalmazását.
,,7. § (4) A Felügyelet elnökének megbízatása megszűnik:
a) a megbízatási időtartam leteltével;
b) lemondással;
c) visszahívással;
d) összeférhetetlenség megállapításával;
e) halálával.
(5) A lemondást írásban kell közölni az Országgyűlés
elnökével és a miniszterelnökkel.
(6) Visszahívással
a) szüntethető meg a megbízatás, ha a Felügyelet elnö
ke neki fel nem róható okból nem képes eleget tenni
megbízatásából eredő feladatainak;
b) szűnik meg a megbízatás, ha a Felügyelet elnöke neki
felróható okból nem tesz eleget megbízatásából eredő feladatainak, illetve jogerős bírósági ítélet megállapítása szerint bűncselekményt követett el.
(7) Ha a Felügyelet elnökének megbízatása visszahívással szűnik meg, a visszahívást nyilvánosan indokolni kell.
(8) Ha a Felügyelet elnökével kapcsolatban a 10. §-ban
foglalt összeférhetetlenségi ok áll fenn, azt a megválasztását követő tíz napon belül meg kell szüntetnie. Ennek
megtörténtéig a tisztségből eredő jogkörét nem gyakorolhatja.
(9) Ha a Felügyelet elnöke a (8) bekezdésben foglalt
kötelezettségének a fenti határidőben nem tesz eleget, az
Országgyűlés határozattal állapítja meg az összeférhetetlenséget.
(10) E § (4) bekezdését — kivéve annak d) pontját —
továbbá a (6) és (7) bekezdéseket a Felügyelet elnökhelyettesei tekintetében is alkalmazni kell azzal, hogy a visszahíváson felmentést kell érteni és a lemondást a miniszterelnökkel kell írásban közölni.’’
A közszolgálati jogban a jogviszony megszűnésének lehetnek objektív (a jogviszony alanyai akaratnyilatkozatától független) vagy szubjektív (a felek, illetőleg azok egyikének akaratnyilatkozatán nyugvó) okai. A Psztv. szabályozásában objektív megszűnési ok a Felügyelet elnökének
halála, a határozott idő (6 év) eltelte és az összeférhetetlenség megállapítása. Szubjektív oknak minősül a lemondás és a visszahívás. Mindezt összevetve a Ktv. vonatkozó
rendelkezéseivel, megállapítható, hogy nem szerepel a
Psztv.-ben foglalt megszűnési okok között az, hogy a jogviszony megszűnhet a törvény erejénél fogva (objektív
megszűnési jogcím), illetve az sem, hogy felmentéssel vagy
közös megegyezéssel (szubjektív megszűnési jogcímek) lehetne az elnök jogviszonyát megszüntetni. Ez a szabályozási tartalom azt mutatja, hogy a törvényalkotó a Psztv.-ben
a Ktv.-hez képest szűkebben határozta meg az elnöki
(elnök-helyettesi) közszolgálati jogviszony megszűnésének törvényi feltételeit.
A Felügyelet elnökének (elnökhelyetteseinek) megbízatása határozott időre, konkrétan hatéves időtartamra
szól, de az a jelenleg hatályos szabályozásból nem következik, hogy a megbízatás ennél semmiképpen nem lehet rövidebb. A törvényben foglalt és ennek megfelelően a kinevezésben meghatározott időtartam — adott körülmények
között — lerövidülhet. A jogviszony-megszűnési okok
többsége [Psztv. 7. § (4) bekezdés b)—e) pontjai] az időtartam elteltét megelőzően szünteti meg a jogviszonyt.
A munkáltató részéről egyoldalú jognyilatkozattal történő
megszűnés esetét (visszahívás) a Psztv. 7. § (6)—(7) bekezdései külön részletezik.
A Felügyelet elnökének hatéves időtartamra szóló megbízatásával kapcsolatban a köztársasági elnök külön hivatkozik arra, hogy az állami vezetők országgyűlési ciklusnál
hosszabb időre történő megbízása a jogállami garanciák
egyike.
Az országgyűlési (kormányzati) ciklusnál hosszabb időtartamú (öt, hat, kilenc, tizenkettő éves) megbízatások
meghatározása kétségkívül összefüggésben áll a stabilitás
követelményével, annak biztosításával.
Az Alkotmányban nevesített tisztségviselők (pl. köztársasági elnök, alkotmánybírák, Állami Számvevőszék elnöke, Legfelsőbb Bíróság elnöke, legfőbb ügyész) ciklusokon
átívelő megbízatási időtartama a demokratikus jogállam
működésének olyan biztosítéka, amely az ügyek vitelének
folyamatosságához fűződő érdeken túlmutat.
Más a helyzet azonban a kormányzati alárendeltségben
működő szervek vezetői esetében, minthogy ezen szervek
létrehozása nem alkotmányos kötelezettség, a már létrehozott szervek megszüntetésére vagy átalakítására is lehetőség van. A Felügyelet elnöke, de több más országos hatáskörű szerv vezetője esetében a kormányzati ciklusváltástól
elszakított megbízatási időtartam csupán a szakmai munka, a hatósági tevékenység folyamatosságát, zökkenőmentességét segíti elő. Ebből következően a hatéves megbízatási időtartam megváltoztatása sem lenne alkotmányellenes.
3.3. Az állami beavatkozás, illetve korlátozás kérdése
azzal kapcsolatban nem merülhet fel, hogy egy országos
hatáskörű, a Kormány irányítása alatt működő szerv szervezet-átalakítása nyomán munkakörök kerülnek megszüntetésre. Az Országgyűlés törvényhozóként a szervezetalakítási szabadsága körében hozta meg ezt a döntését
(lásd Indokolás III. pont). A munkakörök megszüntetésének ésszerűségét, vagyis az önkényesség hiányát a szervezeti változás alátámasztja.
Az Mtv. 38. § (1) bekezdése bizonyos, közszolgálati jellegű, határozott időtartamra szóló jogviszonyok megszűnését állapítja meg a törvény hatálybalépésének napjával
amiatt, hogy a konkrét jogviszonyok alapját képező státusok (munkakörök) a Felügyelet szervezetének megváltozása miatt ugyanebben az időpontban megszűnnek.
A közszolgálati jogviszony megszűnésének egyik esetköre az, amikor a törvény erejénél fogva szűnik meg a
jogviszony. Ezzel kapcsolatban az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy a ,,törvény erejénél fogva’’ kitétel speciális
közszolgálati jogi fogalom, amely azt takarja, hogy bizonyos jogi tények bekövetkezése a közszolgálati jogviszonyt
megszünteti. Ilyennek minősül az, ha a jogviszony fennállása alatt a köztisztviselő valamely, a törvényben meghatározott kötelezettségének (pl. vizsga letétele, vagyonnyilatkozat benyújtása, eskütétel) nem tesz eleget. Ha a rendelkezés alapjául szolgáló bármely releváns tény felmerül, azt
a munkáltató köteles írásba foglalni és a jogviszony meg
szűnését mérlegelés nélkül megállapítani. Az Mtv. 38. §
(1) bekezdése ennek alapján — a közszolgálati jog kialakult terminológiájára tekintettel — nem minősíthető ,,törvény erejénél fogva’’ történő megszűnésnek. A vizsgált
szabályozás ugyanis nem valamely törvényi (általános, tehát normatív tartalmú) jogviszony-megszűnési okot konstruál, hanem közvetlenül állapítja meg a hivatalban lévő
elnök és elnökhelyettesek jogviszonyának megszűnését.
A közszolgálati jogviszony megszüntetése normatív szabályozási módjának hiánya külön is megerősíti a személyi
váltásra vonatkozó átmeneti szabályok megalkotásának
szükségességét és jelentőségét. Ezzel szemben a jogalkotó
olyan egyedi döntést hozott, amely az érintett vezetők
megbízatását azonnal — az Mtv. hatálybalépése napján —
megszünteti.
Önmagában azonban a döntés egyedi jellege — az Alkotmánybíróság idevonatkozó és a IV/3.1. pont alatt ismertetett gyakorlatára is tekintettel — nem eredményezi a
rendelkezés alkotmányellenességét. Ennek megfelelően a
jelen ügyben is azt kellett vizsgálni, hogy a döntés tartalma
ütközik-e az Alkotmány valamely előírásával.
4. Az Mtv. 38. § (1) bekezdésében foglalt döntés tartalma joghatásában kettős: egyrészt a Felügyelet elnöke és
elnökhelyettesei megbízatásának azonnali megszűnését,
másrészt — a döntés negatív következményeként — a Felügyelet vezetés nélkül maradását eredményezi. Ez utóbbit
részlegesen, illetve látszólag korrigálja az Mtv. 38. § (2) bekezdése, amely előírja, hogy a Felügyelet vezetését a Felügyeleti Tanács tagjainak kinevezéséig a főigazgató látja el.
A megszorítás azzal magyarázható, hogy a Felügyelet élén
— a szervezet-átalakítás érdemi elemeként — az Mtv.
22. §-ával beiktatott Psztv. 9/B. § (1) bekezdése szerint a
Felügyeleti Tanács áll. A Felügyeletnek ez a szervezeti
egysége viszont nem csupán vezetési-irányítási funkciót
tölt be, hanem egyúttal a Felügyelet legfontosabb hatósági
jogköreit is — kizárólagosan — gyakorolja. Értelemszerűen
a főigazgató ebben — vagyis a Felügyeleti Tanács hatósági
jogkörében — helyettesítő funkciót még az átmeneti időben sem láthat el.
4.1. Az Alkotmánybíróság áttekintette a Felügyeleti
Tanácsnak az Mtv. 23. §-ával megállapított Psztv. 9/C. §
(1) bekezdésében rögzített kizárólagos hatáskörébe tartozó jogköreit. E szerint — többek között — ilyennek minősül a pénzügyi szervezet alapítási engedélyének kiadása,
tevékenységi engedélyének visszavonása, továbbá a Felügyelet ellenőrzési stratégiájának, illetve ellenőrzési tervének jóváhagyása.
A módosítással nem érintett Psztv. 3. §-ának értelmében
a Felügyelet hatásköre az alábbi törvények hatálya alá
tartozó szervezetek, személyek és tevékenységek felügyeletére terjed ki:
a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló
1996. évi CXII. törvény;
a tőkepiacról szóló 2001. évi CXX. törvény; a biztosítóintézetekről és a biztosítási tevékenységről
szóló 1995. évi XCVI. törvény;
az Önkéntes Kölcsönös Biztosító Pénztárakról szóló
1993. évi XCVI. törvény;
a magánnyugdíjról és a magánnyugdíjpénztárakról szóló
1997. évi LXXXII. törvény;
a közraktározásról szóló 1996. évi XLVIII. törvény;
az egyes szakosított hitelintézetekről szóló törvények;
a kockázati tőkebefektetésekről, a kockázati tőkeala
pokról szóló 1998. évi XXXIV. törvény.
Ezen túlmenően a Psztv. 4. § (1) bekezdése értelmében
a Felügyelet ellátja mindazon feladatokat, amelyet törvény
vagy törvény felhatalmazása alapján kiadott jogszabály a
hatáskörébe utal.
A Felügyelet tehát kiterjedt hatáskörrel rendelkezik,
számos hatósági jogosítványt gyakorol az államigazgatási
eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvényben, illetve az egyes pénzügyi törvényekben meghatározott
határidőkön (pl. azonnal, 8, 30, 60, 90 napon) belül.
A jelenleg hatályos szabályozás szerint a hatásköri rendelkezések általános címzettje maga a Felügyelet. A szervezet-átalakítás következtében a hatáskörök gyakorlása
megoszlik, mert bizonyos ügyekben csak a Felügyeleti
Tanács járhat el [lásd a fentebb hivatkozott Psztv. 9/C. §
(1) bekezdés].
A fentiekből következően az Mtv. hatálybalépése után
mindaddig, amíg a Felügyeleti Tanács ténylegesen meg
nem alakul, a Felügyelet bizonyos hatásköreinek gyakorlása nem biztosított. Ez a megállapítás nemcsak az újonnan
induló, hanem a már folyamatban lévő ügyekre is irányadó.
Az Mtv. hatálybalépésekor a folyamatban lévő hatósági
(államigazgatási) eljárásokban a törvényben meghatározott határidők egy része már letelhet. Emiatt a fentebb
hivatkozott hosszabb határidőket sem lehet abszolút értéken venni, akár az is előfordulhat, hogy a Felügyeleti
Tanács hatáskörébe utalt ügyekben napokon belül döntést
kell hozni.
4.2. A Felügyeleti Tanács megalakításának eljárási szabályait az Mtv. 22. §-ával megállapított Psztv. 9/B. § tartalmazza. E szerint a Felügyeleti Tanács elnökére a miniszterelnök tesz javaslatot, a javasolt személyt az Országgyűlés illetékes bizottsága meghallgatja, majd az Országgyűlés
dönt a megválasztásáról. A Felügyeleti Tanács tagjaira
szintén a miniszterelnök tesz javaslatot, de előtte ki kell
kérnie a már időközben megválasztott Felügyeleti Tanács
elnökének véleményét, majd ezt követően a köztársasági
elnök dönt a kinevezésekről. Az Mtv. 24. §-ával megállapított Psztv. 9/D. § (3) bekezdése értelmében a Felügyeleti
Tanács döntéséhez legalább három tag jelenléte és szavazata szükséges.
Az ismertetett szabályozás alapján nem lehet megállapítani a Felügyeleti Tanács megalakításához szükséges
időtartamot. Mindenesetre az rögzíthető, hogy a Psztv.
9/B. § (2), illetve (3) bekezdése nem rendelkezik arról,
hogy mikor (meddig) kell a miniszterelnöknek a Felügye
leti Tanács elnökének megválasztására, illetőleg a Felügyeleti Tanács tagjainak a kinevezésére javaslatot tennie. Nyilvánvalóan a javaslatok megtételét követően kerülhet sor
az előírt egyeztetések lefolytatására, valamint a döntések
meghozatalára, amely az átmeneti idő tartamának további
meghosszabbodását eredményezi.
4.3. Az Alkotmánybíróság vizsgálata alapján megállapította, hogy az Mtv. 38. § (1) és (2) bekezdésében foglalt
döntés, illetve az átmeneti időre vonatkozó megfelelő szabályozás hiánya a hatósági jogalkalmazásban jogbizonytalansághoz vezet. A Felügyelet működésében az ügyek átmeneti vitelének csak egy részét biztosítja, ugyanakkor a
legfontosabb hatósági jogkörök gyakorlását meghatározatlan ideig ellehetetleníti.
Az Alkotmánybíróság az 56/1991. (XI. 8.) AB határozatban kifejtette: ,,[a] jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által
meghatározott szervezeti keretek között, a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára
megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket.’’ (ABH 1991, 454,
456.)
Kimondta továbbá az Alkotmánybíróság azt is, hogy a
stabilitás alkotmányos követelményét veszélyeztető tényező lehet, ha a jogalkotásban az átmeneti időre megállapított szabályozás nem megfelelő. Az átmeneti szabályok
megalkotása során követelmény, hogy az új szabályozásra
történő átállás előreláthatóan, kiszámíthatóan történjék.
Ezt kívánja meg az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság lényegi elemét adó jogbiztonság szempontja is. [44/1995. (VI. 30.) AB határozat, ABH 1995,
203., 209.]
A jelen indokolás III/3.2. pontjában a Felügyeletnek az
Mtv. III. fejezetében kialakított új szervezeti modelljével
kapcsolatban az Alkotmánybíróság rámutatott: a jogbiztonság követelményét az államigazgatási szervek átszervezése csak akkor sérti, ha az átszervezés a hatósági tevékenységet, illetve a feladatok ellátását veszélyezteti vagy ha a
szerv működésének kiszámíthatatlanságát eredményezi.
Ez a megállapítás nemcsak a megváltoztatott szervezeti
tagoltságra vonatkoztatható, hanem az új hatósági szervezeti modellre történő átállás szabályaira, körülményeire is.
A jogbiztonság sérelmét tehát az a szabályozás is megvalósítja, amely az egyébként nem kifogásolható új szervezeti
formára való átállást a hatósági jogkörök gyakorlásának
folyamatosságára vonatkozó alkotmányos igény figyelmen
kívül hagyásával határozza meg.
Minthogy a fentiek miatt az Mtv. 38. § (1) és (2) bekezdése sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság szerves részét képező jogbiztonság követelményét, az Alkotmánybíróság a vizsgált rendelkezések alkotmányellenességét megállapította.
5. Az indítványi kérelemben foglaltaknak megfelelően
az Alkotmánybíróság vizsgálta az Mtv. 38. § (1) bekezdését
abból a szempontból is, hogy sérti-e az Alkotmány 57. §
(5) bekezdése szerinti jogorvoslati jogot.
A Ktv. 59. § (1) bekezdése alapján a köztisztviselő a
közszolgálati jogviszonyból származó igényének érvényesítése érdekében közvetlenül a bírósághoz fordulhat. A
Ktv.-nek ez a szabálya a Psztv. tekintetében is alkalmazandó.
Az Alkotmánybíróság rámutat: közigazgatási szerv
munkáltatói jogkörben hozott döntése nem minősül hatósági aktusnak, amely ellen fellebbezésnek vagy közigazgatási perben bírói felülvizsgálatnak, azaz jogorvoslatnak
lenne helye. A Ktv. szabályozása szerint ilyenkor ,,közszolgálati jogvita’’ kezdeményezhető a munkaügyi bíróság
előtt, és ez vonatkozik a közszolgálati jogviszony jogellenes megszüntetésének esetére is [Ktv. 59. § (3) bekezdés
a) pont].
Az Alkotmány 57. § (5) bekezdése a hatósági döntések
elleni jogorvoslatok biztosítását teszi alapjoggá. A jelen
indokolás IV/3.1. pontjában ismertetett, egyedi döntésekkel kapcsolatos korábbi alkotmánybírósági határozatok is
csak akkor állapították meg az alkotmányellenességet, ha
az egyedi döntés alapjogot korlátozott.
Az Mtv. 38. § (1) bekezdésében foglalt törvényalkotói
döntés a közszolgálati jogvita szempontjából kétségkívül
speciális helyzetet eredményez, mert a munkáltatói jogkör
gyakorlóját a közszolgálati jogviszony megszüntetéséből
teljes mértékben kizárja. Ebből következően a jogvita tárgyává az érdemi döntést nem, csak a megszűnést konkrétan
megállapító (nevesített) határozat egyéb elemeit (pl. végkielégítés mértéke) lehet tenni.
A fentiekre tekintettel az Alkotmánybíróság az Mtv.
38. § (1) bekezdésének az Alkotmány 57. § (5) bekezdésébe ütközését nem állapította meg.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatot a benne foglalt
elvi álláspont jelentőségére tekintettel a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Dr. Holló András s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
8/2008. (HÉ 36.) MeHVM utasítása a Magyar Közlöny és a Hivatalos Értesítő címrendjéről.
A jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény 57. § (4) bekezdésében és 58. § (4) bekezdésében meghatározott hatáskörömben eljárva – tekintettel a Miniszterelnöki Hivatalt vezető miniszter feladat- és hatásköréről szóló 29/2008. (II. 19.)
Korm. rendelet 6. § (4) bekezdés b) pontjára – a következő utasítást adom ki:
1. A Magyar Közlöny címrendjét az alábbiak szerint határozom meg:
I. Az alkotmány és annak módosításai
II. Törvények
III. Kormányrendeletek
IV. A Magyar Nemzeti Bank elnökének rendeletei
V. A Kormány tagjainak rendeletei
VI. Az Alkotmánybíróság határozatai és végzései
VII. Jogegységi határozatok
VIII. Az Országgyűlés, a köztársasági elnök, a Kormány és a Kormány tagjainak határozatai
IX. Az Országos Választási Bizottság állásfoglalásai és határozatai
2. A Magyar Közlöny részét mellékletként képező Hivatalos Értesítő címrendjét az alábbiak szerint határozom meg:
I. Egységes szerkezetű jogi aktusok
II. Statisztikai közlemények
III. Utasítások, jogi iránymutatások
IV. Állásfoglalások KÖZLEMÉNYEK Közlemény az oktatási és kulturális miniszter által 2008. augusztus 20-án adományozott kitüntetésekről
Dr. Sólyom László, a Magyar Köztársaság elnöke megbízásából dr. Hiller István oktatási és kulturális miniszter a
MAGYAR KÖZTÁRSASÁGI ÉRDEMREND TISZTIKERESZTJE kitüntetést adta át
dr. Baán Lászlónak, a Szépművészeti Múzeum főigazgatójának,
Kovács Györgynek, az Országos Rádió és Televízió Testület volt elnökének,
dr. Masát Andrásnak, az Andrássy Gyula Budapesti Német Nyelvű Egyetem rektorának,
Szalay László nyugalmazott főiskolai főigazgatónak.
Dr. Sólyom László, a Magyar Köztársaság elnöke megbízásából dr. Hiller István oktatási és kulturális miniszter a
MAGYAR KÖZTÁRSASÁGI ÉRDEMREND LOVAGKERESZTJE kitüntetést adott át
dr. Balogh Lászlónak, a Magyar Tehetséggondozó Társaság elnökének, a Debreceni Egyetem tanszékvezető egyetemi
docensének,
dr. Barkóczi Lászlónak, az MTA Régészeti Intézete nyugalmazott igazgatóhelyettesének,
dr. Bán Péternek, a Heves Megyei Levéltár igazgatójának,
Benéné Szerető Hajnalkának, Békés Város Kulturális Központ igazgatójának,
dr. Dér Ferencnek, a Kaposvári Egyetem tanszékvezető egyetemi docensének,
Dosztányi Imrének, a TermészetBÚVÁR Magazin kiadó-főszerkesztőjének, a TermészetBÚVÁR Alapítvány ügyveze
tőjének,
dr. Flautner Lajosnak, a Semmelweis Egyetem I. Számú Sebészeti Klinika egyetemi tanárának,
dr. Fitz Jenő Széchenyi-díjas régésznek, professor emeritusnak, a Fejér Megyei Múzeumok nyugalmazott igazgatójá
nak,
Gárdi Balázs fotóriporternek,
dr. Hardi Lászlónak, a Budapesti Corvinus Egyetem egyetemi docensének,
dr. Istvánfi Gyula Ybl Miklós-díjas építészmérnöknek, a Budapesti Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem egyetemi
tanárának,
Kabdebó György filmrendezőnek, producernek, a Filmalkotók és Gyártók Szerzői Jogvédő Egyesülete elnökének,
dr. Karafiáth Juditnak, az ELTE egyetemi docensének,
Koncz Zsuzsa Balogh Rudolf-díjas fotóművésznek,
dr. Molnár Sándornak, a Nyugat-magyarországi Egyetem dékánjának, intézetigazgató egyetemi tanárnak,
Mosonyi Alíz meseírónak,
dr. Örkény Antal szociológusnak, az ELTE tanszékvezető egyetemi tanárának,
Papp Márta zenetörténésznek, a Magyar Rádió Zenei Ismeretterjesztő Szerkesztőség vezetőjének,
V. Személyügyi hírek
VI. Alapító okiratok VII. Pályázati felhívások
VIII. Közlemények
IX. Hirdetmények 3. Ez az utasítás 2008. augusztus 15-én lép hatályba, és 2008. december 31-én hatályát veszti.
4. A „Hivatalos Értesítő”-ben történő közzététel szabályzatának kiadásáról szóló 5/2000. (MK 102.) MeHVM utasítás
hatályát veszti.
Budapest, 2008. augusztus 6. Kiss Péter s. k.,
a Miniszterelnöki Hivatalt vezető miniszter


text:
12/2008. (III. 21.) ME határozata szakállamtitkár kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2006. évi
LVII. törvény 57. §-a alapján a pénzügyminiszter javaslatára
dr. Csáky Bernadettet 2008. március 25-i hatállyal a Pénzügyminisztérium szakállamtitkárává kinevezem.
Gyurcsány Ferenc s. k.,
miniszterelnök


text:
1867/2015. (XII. 2.) Korm. határozata a 2014. költségvetési maradványok egy részének felhasználásáról.
A Kormány
 1. az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 153. §-ában biztosított
jogkörében eljárva engedélyezi a  2014. évi költségvetési maradványok felhasználásáról szóló 1739/2015. (X. 13.)
Korm. határozatban visszahagyott, 2014. évi, további intézkedésig fel nem használható kötelezettségvállalással
terhelt, azonban meghiúsulás miatt kötelezettségvállalással nem terheltté vált költségvetési maradványokból
a XI. Miniszterelnökség fejezetnél keletkezett 13 500 ezer forint és a XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezetnél
keletkezett 432 886 ezer forint felhasználását és
2. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33.  § (2)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
az 1. pontban felhasználásra engedélyezett összegekből az 1. melléklet szerinti átcsoportosítást rendeli el.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
31/2014. (IX. 16.) NFM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38. §
(1) bekezdésében biztosított jogkörömben eljárva az alábbi utasítást adom ki:
1. § A  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII. törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38. § (2) bekezdés b) pontja alapján a Bakony-Balaton térségére vonatkozó,
a hazai fejlesztéspolitikai célok elősegítését szolgáló szakmai projektek, programok előkészítésével, végrehajtásával
kapcsolatos koordinációs feladatok ellátására 2014. szeptember 15. napjától 2015. március 14. napjáig dr. Mihalovics
Pétert miniszteri biztossá nevezem ki.
2. § A miniszteri biztos a Bakony-Balaton térségére vonatkozó feladatkörében
a) összehangolja a hazai fejlesztési források felhasználását;
b) biztosítja a hazai fejlesztési források felhasználásának átfogó kormányzati stratégiákkal való összhangját;
c) kapcsolatot tart a kormányzati és civil szervezetekkel.
3. § A miniszteri biztost a Ksztv. 38. § (10) bekezdés a) pontja alapján havi 350 000 forint összegű díjazás illeti meg.
4. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Dr. Seszták Miklós s. k.,
 nemzeti fejlesztési miniszter


text:
5/2017. (II. 3.) KKM utasítása a Külgazdasági és Külügyminisztérium Szervezeti és Működési Szabályzatáról.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 60. §
(2)  bekezdésében meghatározott hatáskörömben eljárva, figyelemmel a  jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23.  §
(4) bekezdés c) pontjára – a miniszterelnök és a kormányzati tevékenység összehangolásáért felelős miniszter jóváhagyásával –
a következő utasítást adom ki:
1. § A  Külgazdasági és Külügyminisztérium Szervezeti és Működési Szabályzatát (a  továbbiakban: Szabályzat)
az 1. mellékletben foglaltak szerint határozom meg.
2. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
3. § Hatályát veszti a Külgazdasági és Külügyminisztérium Szervezeti és Működési Szabályzatáról szóló 19/2016. (VIII. 31.)
KKM utasítás.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter


text:
6/2014. (IX. 19.) IM rendelete az országgyűlési képviselők időközi választása költségeinek normatíváiról, tételeiről, elszámolási és belső ellenőrzési rendjéről.
A választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény 346. § a), e) és f ) pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a 11.  § és a  2–11.  melléklet tekintetében a  választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény 346.  § b)  pontjában kapott
felhatalmazás alapján,
a Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 79.  § 2.  pontjában meghatározott
feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § (1) A Nemzeti Választási Iroda (a  továbbiakban: NVI) elkészíti az  országgyűlési képviselők időközi választása
(a továbbiakban: választás) pénzügyi feladat- és költségtervét.
(2) A helyi választási iroda (a  továbbiakban: HVI) vezetője, az  országgyűlési egyéni választókerületi választási iroda
(a  továbbiakban: OEVI) vezetője, a  területi választási iroda (a  továbbiakban: TVI) vezetője, a  külpolitikáért felelős
miniszter által a  választás lebonyolítására kijelölt szerv vezetője, továbbá a  választás lebonyolításában részt vevő
egyéb szerv (a továbbiakban: egyéb szerv) vezetője választási feladatai tekintetében
a) felelős a választás pénzügyi tervezéséért, lebonyolításáért, elszámolásáért,
b) felelős a pénzeszközök célhoz kötött felhasználásáért és ellenőrzéséért,
c) gyakorolja a választás pénzeszközei feletti kötelezettségvállalási és utalványozási jogot, valamint – szervezeti
és működési szabályzatának megfelelően – felhatalmazást ad az ellenjegyzési jog gyakorlására és
d) gondoskodik a választás céljára szolgáló pénzeszközök elkülönített számviteli kezeléséről.
2. § (1) A választási feladatok előkészítésének és lebonyolításának pénzügyi fedezetéül az  1.  mellékletben meghatározott
tételek és normatívák, a nem normatív kiadások tekintetében az NVI elnökének a külpolitikáért felelős miniszterrel,
valamint az egyéb szerv vezetőjével kötött megállapodása alapján megállapított költségvetési fedezet szolgál.
(2) A pénzügyi fedezet számításánál a választópolgárok számára vonatkozó adatokat a központi névjegyzék szavazás
napját megelőző ötvennyolcadik napi állapota szerint kell figyelembe venni.
(3) Az 1. mellékletben meghatározott tételeket, normatívákat a választásban érintett település, választókerület adatai
alapján kell figyelembe venni.
3. § Az NVI elnöke a  választás lebonyolítására rendelkezésre álló összegből megállapodás alapján biztosítja
a  külpolitikáért felelős miniszter által kijelölt szerv, valamint az  egyéb szerv részére a  feladatai végrehajtásának
pénzügyi fedezetét.
4. § (1) Az NVI a  választás pénzügyi fedezetének a  TVI-t megillető részét az  illetékes fővárosi, megyei önkormányzat
hivatalának fizetési számlájára folyósítja.
(2) Az NVI a választás pénzügyi fedezetének a HVI-t megillető részét a települési önkormányzat polgármesteri hivatala
(közös önkormányzati hivatal esetén a közös önkormányzati hivatal) fizetési számlájára folyósítja, ettől eltérő fizetési
számlára történő utalásra az NVI elnöke írásbeli engedélyével van lehetőség.
(3) A választás kiadásainak fedezetére rendelkezésre álló, normatívák szerinti összeget az NVI a választási feladatoknak
megfelelő ütemezésben előlegként folyósítja.
(4) A választás alábbi személyi juttatásainak kifizetésére csak a  pénzügyi elszámolás (a  továbbiakban: elszámolás)
elfogadását követően kerülhet sor a következők szerint:
a) a HVI vezetők és az  OEVI vezetők személyi juttatásainak kifizetésére a  TVI vezetője tesz javaslatot az  NVI
elnökének a HVI elszámolásának felterjesztésekor úgy, hogy a díjak összege személyenként nem haladhatja
meg az 1. mellékletben a TVI vezetője részére megállapított normatíva összegét,
b) a TVI vezetők, az OEVI vezetők és a HVI vezetők személyi juttatásainak kifizetéséről az NVI elnöke dönt,
c) a TVI vezető helyettese, a TVI tagjai, az OEVI vezetője, a HVI vezetője személyi juttatásainak kifizetéséről a TVI
vezetője az  NVI elnöke b)  pontban foglalt döntését és a  pénzügyi fedezet rendelkezésre állását követően
haladéktalanul intézkedik.
5. § (1) A feladat végrehajtásához biztosított normatív pénzeszközöket (személyi juttatások, munkaadókat terhelő járulékok
és szociális hozzájárulási adó, dologi kiadások) az államháztartásról szóló törvényben és az államháztartásról szóló
törvény végrehajtásáról szóló kormányrendeletben meghatározottak figyelembevételével kell felhasználni, azonban
személyi kiadásra az e rendelet szerinti normatívákat – a feladatellátással arányos mértékben – biztosítani kell.
(2) Többlettámogatást különösen
a) a közreműködő jegyzőkönyvvezetők számának a  választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény
(a továbbiakban: Ve.) 52. § (2) bekezdés második mondata alapján a HVI vezetője által történő megállapítása,
b) a szavazatszámláló bizottságba (a továbbiakban: SZSZB) bevont póttagok,
c) nem állami vagy nem önkormányzati tulajdonú szavazóhelyiségek bérlete,
d) a Ve. 15. § (1) bekezdése szerinti kiadások,
e) az NVI elnöke által elrendelt, valamint a  választási iroda által a  Ve. 66.  § (4a)  bekezdése alapján ellátott
többletfeladatok
miatt lehet igényelni. (3) Feladatelmaradás esetén, vagy ha a feladatot a Ve. 66. § (4a) bekezdése alapján másik választási iroda látja el, az erre
a  feladatra biztosított, a  normatívák szerint számolt összeget, illetve – ha a  feladatelmaradás ismertté válása előtt
indokolt kifizetés vagy kötelezettségvállalás történt – annak maradványát vissza kell utalni.
(4) Többletköltségként, illetve feladatelmaradásként kell elszámolni a  téves adatszolgáltatásból származó
különbözeteket.
(5) A HVI, az  OEVI, illetve a  TVI többletkiadásainak és a  (3)  bekezdés szerinti indokolt kifizetéseinek, illetve
kötelezettségvállalásainak az  elszámolásban való érvényesítését a  TVI vezetője kezdeményezi az  NVI elnökénél.
A  kérelem elfogadásáról az  NVI elnöke a  kezdeményezés átvételétől számított 5 munkanapon belül dönt. Ha
a  kérelem elbírálására a  feladat határidején belül nem kerül sor, a  határidő leteltét követő napon az  egyetértést
megadottnak kell tekinteni.
6. § (1) A választás céljára biztosított pénzeszközöket választásonként elkülönítetten kell kezelni.
 (2) A költségvetési szerv a  pénzeszközök felhasználásáról kiadásnemenként – ezen belül a  többletköltségekről és
a  feladatelmaradásról bruttó módon feladatonként (jogcímenként) – számol el, és a  tényleges pénzforgalomról
(bevétel, kiadás) a hatályos jogszabályok szerint a választási feladatokkal kapcsolatos részletező nyilvántartást vezet.
A  részletező nyilvántartásban meg kell jeleníteni mind a  kapott támogatást, mind a  saját forrás terhére teljesített
kiadásokat.
(3) A választási iroda a  támogatásokról a  részletező nyilvántartással összhangban az  NVI elnöke részére elszámol
(feladattípusú elszámolás), melynek alapja a tényleges kifizetések összege. Az elszámolás időpontjáig nem teljesült
kiadásokról a  kötelezettségvállalások alapján, szükség esetén időarányos költségmegosztással, költségbecsléssel
kell elszámolni.
(4) A feladattípusú elszámolás elkészítéséhez az  elszámolást segítő informatikai alkalmazást az  NVI elnöke utasítása
szerint kell igénybe venni.
(5) A külpolitikáért felelős miniszter által kijelölt szerv és az  egyéb szerv a  nem normatív támogatásokról tételes
elszámolást készít. Az elszámolást az alapbizonylatok másolatával kell alátámasztani.
7. § (1) A HVI és az  OEVI vezetője a  szavazás napját követő tizenöt napon belül feladattípusú elszámolást készít a  TVI
vezetője részére.
(2) A TVI vezetője az NVI elnöke részére a szavazás napját követő ötven napon belül
a) elszámolást készít a TVI részére biztosított pénzügyi fedezetről,
b) összesítő elszámolást készít a HVI vezetők, az OEVI vezető és a saját elszámolása alapján.
(3) A külpolitikáért felelős miniszter által kijelölt szerv és az  egyéb szerv vezetője elszámolást készít az  NVI elnöke
részére a szavazás napját követő ötven napon belül.
(4) Az NVI az  (1)–(3)  bekezdésben foglalt elszámolások alapján, a  szavazás napját követő kilencven napon belül
összesítő elszámolást készít.
8. § (1) A HVI vezetője, az  OEVI vezetője és a  TVI vezetője a  választási iroda részére megállapított támogatás
felhasználásának ellenőrzésére a választási iroda tagjainak ad megbízást.
(2) A HVI és az  OEVI tekintetében az  elszámolások megalapozottságát a  TVI ellenőrzi a  szavazás napját követő
negyvenöt napon belül.
(3) A TVI, a  külpolitikáért felelő miniszter által kijelölt szerv és az  egyéb szerv tekintetében az  elszámolások
megalapozottságát az NVI ellenőrzi.
(4) A többletköltség igények indokoltságát tételesen meg kell vizsgálni.
 (5) A támogatás felhasználásának és az  elszámolások megalapozottságának az  ellenőrzése során a  költségvetési
támogatás ellenőrzésére vonatkozó szabályokat kell alkalmazni. 9. § (1) A HVI és az OEVI elszámolásának elfogadására a TVI vezetője tesz javaslatot az NVI elnökének.
 (2) Az elszámolások elfogadásáról az NVI elnöke a TVI vezetője javaslata alapján dönt.
 (3) A többletköltségek fedezetét az  NVI az  elszámolás elfogadását követő nyolc munkanapon belül biztosítja a  HVI,
az OEVI, a TVI, a külpolitikáért felelős miniszter által kijelölt szerv és az egyéb szerv részére.
 (4) Az elszámolást készítő szerv vezetője az elszámolásának elfogadását követő nyolc munkanapon belül köteles eleget
tenni a visszafizetési kötelezettségének. 10. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
11. § (1) Az országgyűlési képviselők és az Európai Parlament tagjainak választásán a választási irodák hatáskörébe tartozó
feladatok végrehajtásának részletes szabályairól, a  választási eljárásban használandó nyomtatványokról, valamint
a választási eredmény országosan összesített adatai körének megállapításáról szóló 28/2013. (XI. 15.) KIM rendelet
(a továbbiakban: Vhr.) 1. melléklete a 2. melléklet szerint módosul.
(2) A Vhr. a 3–11. melléklet szerinti 60–68. melléklettel egészül ki.
Dr. Trócsányi László s. k.,
 igazságügyi miniszter


text:
264/2014. (VI. 25.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011.  évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Halász Krisztiánt
2014. július 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2014. június 18. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
320/2010. (XII. 23.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagyköveti kinevezésről.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére dr. Sztáray Pétert
kinevezem rendkívüli és meghatalmazott nagykövetté. Budapest, 2010. december 9.
Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
1321/2015. (V. 21.) Korm. határozata a „Közlekedés Operatív Program keretében további alacsonypadlós budapesti trolibuszok beszerzése” című projektjavaslat támogatásának jóváhagyásáról és akciótervi nevesítéséről.
A Kormány
 1. jóváhagyja a „Közlekedés Operatív Program keretében további alacsonypadlós budapesti trolibuszok beszerzése”
című, egymilliárd forintot meghaladó támogatási igényű projektjavaslatot (a továbbiakban: projekt) az 1. melléklet
szerint,
2. elfogadja a projekt kiemelt projektként történő nevesítését az 1. melléklet szerint,
 3. hozzájárul a projekt vonatkozásában a kötelezettségvállaláshoz a 2007–2013 közötti programozási időszak operatív
programjai eredményes zárásával összefüggő 2015. évi feladatokra vonatkozó cselekvési tervről és a  Nemzeti
Stratégiai Referencia Keret 2014. évi munkatervéről szóló 1051/2014. (II. 7.) Korm. határozat módosításáról szóló
1014/2015. (I. 22.) Korm. határozat [a továbbiakban: 1014/2015. (I. 22.) Korm. határozat] I.8. pontja alapján,
4. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy gondoskodjon a 3. pont szerinti kötelezettségvállalásról,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal
5. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy gondoskodjon a  projekt tekintetében a  támogató nyilatkozat
kiadásáról,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal 6. hozzájárul a  projekt támogatási szerződésének megkötéséhez az  1014/2015. (I. 22.) Korm. határozat I.9.  pontja
alapján,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal 7. jóváhagyja a  Közlekedés Operatív Program (a továbbiakban: KÖZOP) 5. prioritása keretének legfeljebb
2 011 315 926 forint összegű többletkötelezettség-vállalással történő növelését azzal, hogy ezt az összeget a projekt
támogatási szerződésének megkötése érdekében kell felhasználni,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
8. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy gondoskodjon a  7.  pont szerinti többletkötelezettség-vállalás
KÖZOP-ból történő törléséhez szükséges intézkedések megtételéről, ha a  KÖZOP 5. prioritásán a  befejezett
projektek fel nem használt támogatási összegéből a 7. pont szerinti összeg rendelkezésre áll,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: a 7. pont szerinti összeg rendelkezésre állását követően azonnal
9. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy gondoskodjon a KÖZOP módosításának előkészítéséről, ha a KÖZOP
5. prioritása esetén a forrásfelhasználás várható mértéke a 110%-os korlátot meghaladja.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: folyamatos Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1759/2013. (X. 25.) Korm. határozata a Magyarország Kormánya és a Bolgár Köztársaság Kormánya között a hadisírokról és háborús emlékhelyekről szóló megállapodás szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány
 1. egyetért a  Magyarország Kormánya és a  Bolgár Köztársaság Kormánya között a  hadisírokról és háborús
emlékhelyekről szóló megállapodás (a továbbiakban: Megállapodás) bemutatott szövegével;
 2. felhatalmazza a  honvédelmi minisztert vagy az  általa kijelölt személyt a  Megállapodás bemutatott szövegének
– a jóváhagyás fenntartásával történő – végleges megállapítására;
 3. felhívja a  külügyminisztert, hogy a  Megállapodás szövege végleges megállapításához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki;
 4. jóváhagyja a  Megállapodás kihirdetéséről szóló kormányrendelet tervezetét, és elrendeli a  Megállapodás
szövegének végleges megállapítását követően annak a Magyar Közlönyben történő kihirdetését.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök