text:
62/2012. (IV. 2.) Korm. rendelete Magyarország Kormánya és a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) közötti közigazgatás-fejlesztési keretmegállapodás kihirdetéséről.
(A Keretmegállapodás 2012. január 23-án lépett hatályba) 1. § A Kormány Magyarország Kormánya és a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) közötti
közigazgatás-fejlesztési keretmegállapodás (a továbbiakban: Megállapodás) 2012. január 23-átől hatályos szövegét e
rendelettel kihirdeti. 2. § A Megállapodás hiteles angol nyelvű szövege és annak hivatalos magyar fordítása a következő:
OECD). ( Signatures ) KERETMEGÁLLAPODÁS
OECD – MAGYARORSZÁG PARTNERSÉG A KÖZIGAZGATÁSI REFORM PROGRAMBAN
2012. január 23. hétfő
Magyarország, képviseli Gál András Levente, a Jó Állam fejlesztési koncepció végrehajtásának összehangolásáért
felelős kormánybiztos valamint az OECD, képviseli Rolf Alter a Közigazgatási és Területfejlesztési Igazgatóság részéről,
és Patrick van Haute ügyvezető igazgató, a következőkben állapodnak meg:
1. cikk CÉL, HATÁLY
1.1 Az OECD – Magyarország Partnerség a Közigazgatási Reform Programban (a továbbiakban: a projekt) célja, hogy a
Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium (a továbbiakban: a minisztérium) részére tanácsadást biztosítson a
„Magyary Program – Közigazgatás-fejlesztési Keretstratégia, 2011–2014” támogatásához. A program a
kulcsfontosságú jó kormányzati politikák tervezéséhez, irányításához és megvalósításához szükséges
kapacitásokat, folyamatokat és struktúrákat kezeli a versenyképes gazdaság és összetartó társadalom stratégiai
jövőképének támogatásának érdekében. A tanácsadás és elemzés a jó nemzetközi gyakorlatok összehasonlító
kontextusába helyezve történik, megerősítve a tudásalapot a jól célzott reformok támogatásához, valamint
segítve a kormányt a reformok igazolásában. 1.2 A projekt öt építőelemből áll:
– 1. számú építőelem: Stratégiai tervezés és programozás
– 2. számú építőelem: A közigazgatási eljárás egyszerűsítése és az egyablakos ügyintézés
– 3. számú építőelem: Korrupció elleni küzdelem – 4. számú építőelem: A kiválasztott kormányzati kérdések felülvizsgálata
– 5. számú építőelem: Rövid áttekintő értékelés a korrupcióellenes erőfeszítésekről
1.3 A minisztérium 542,000 euró önkéntes hozzájárulást fizet az OECD részére, ezzel támogatva az OECD –
Magyarország Partnerség a Magyarországi Közigazgatási Reform Programban megnevezésű projektet a jelen
megállapodással összhangban. 2. cikk AZ ÖT ÉPÍTŐELEM
2.1 A projekt végrehajtása öt építőelem felhasználásával történik. Szemináriumsorozat kerül megrendezésre az
alábbiakban meghatározottak szerint, a tanácsadás célja pedig – a végrehajtási stratégiák és politikák kialakításának megerősítése vagy finomítása, nemzetközileg elismert
szaktudás biztosításával; továbbá – néhány OECD-tag közigazgatási hivatalaiban összegyűjtött megfelelő nemzetközi tapasztalatok és
gyakorlatok megosztása. 2.2 Az OECD Titkársága, nemzetközi szakértők, valamint politikai szakemberek feladata a szakmai műhelyek
megszervezése, a know-how és a szakértelem biztosítása. Az alábbi építőelemek a felsorolás sorrendjében kerülnek „beépítésre”, ám átfedések előfordulhatnak a sajátos
feladatok és kérdések függvényében. Amennyiben alkalmazható és lehetséges, a szemináriumok egymást követő
sorozatokban, blokkosítva kerülnek megrendezésre. A projektre rendelkezésre álló teljes időkeret a megállapodás
aláírásától számítva 23 hónap. 1. számú építőelem: Stratégiai tervezés és programozás
– Az OECD elvégzi a „Magyary Program – Közigazgatás-fejlesztési Keretstratégia, 2011–2014” felülvizsgálatát
nemzetközi tapasztalatokat figyelembe véve, a kulcsfontosságú kérdéseket rövid diagnosztikai jelentésben
fejti ki, ami Magyarország részére azonnali stratégiai visszacsatolást nyújt reformjainak ütemtervére
vonatkozóan; valamint előkészíti a kiválasztott kormányzati kérdések későbbi felülvizsgálatát (4. számú
építőelem). – Egynapos szeminárium a köztisztviselők és politikusok közti kapcsolatról.
– Egynapos szeminárium a komplex rendszerek politikai eszközökkel történő befolyásolásáról.
2. számú építőelem: A közigazgatási eljárás egyszerűsítése, egyablakos ügyintézés
– Egynapos szeminárium a közigazgatási eljárás egyszerűsítéséről – lehetőségek, eszközök és folyamatok,
intézményi keretek, a siker feltételei. – Kétnapos szeminárium az egyablakos ügyintézésről – az intézményi keretrendszer legjobb gyakorlatai,
vonatkozó feltételek, a háttérfolyamatok sorba rendezése és kezelése.
– Áttekintő elemzés a kiválasztott OECD tagállamokban működő egyablakos ügyintézés alkalmazásának
nemzetközi szintű tanulságairól. – Tanácsadás nyújtása az egyablakos ügyintézés létrehozásáról, kidolgozásáról, megvalósításáról és
ellenőrzéséről hatékonyság és hatás szempontjából. 3. számú építőelem: Korrupció elleni küzdelem
– Egynapos szeminárium a korrupció megelőzéséről szóló, a köztisztviselőket és a nagyközönséget egyaránt
megcélzó tájékoztató kampányról. – Egynapos szeminárium a bejelentők védelméről a gyakorlatban.
– Egynapos szeminárium a köztisztviselők etikai kódexének mindennapos használatáról és alkalmazásáról.
– Tanácsadás nyújtása a korrupcióellenes stratégia kidolgozásáról, alkalmazásáról és ellenőrzéséről.
4. számú építőelem: A kiválasztott kormányzati kérdések felülvizsgálata
Az OECD a korábbi építőelemek és egyéb vonatkozó elemzések eredményeinek felhasználásával végez
felülvizsgálatot a kiválasztott kormányzati kérdésekben a magyar központi közigazgatás területén. A cél az ebben a
vonatkozásban az eddigi magyar fejlesztések (sikerek és kihívások) bemutatása, valamint hogy kihangsúlyozzuk a jó
kormányzás különféle elemeinek fontosságát és szinergiáit a kormánystratégia egészének támogatása, valamint
ugyanezen stratégia hatékony végrehajtása érdekében. Ennek eredményeképp születik meg a jelentés és a konkrét
javaslatok. 5. számú építőelem: Rövid áttekintő értékelés a korrupcióellenes erőfeszítésekről
Az építőelem célja a korrupcióellenes keretrendszerhez kapcsolódó helyzet rövid áttekintése 21 hónappal a projekt
megkezdését követően; célja a fejlesztések számba vétele, valamint lehetséges kiigazítások felvetése. Ez az értékelés a
korábban elvégzett munkán alapul. Ehhez misszió keretében végzett információgyűjtés szükséges, és további
segítségnyújtás a következtetések értelmezéséhez. 3. cikk A PROJEKT IDŐTARTAMA
3.1 A projekt a megállapodás aláírásának időpontjában kezdődik és huszonhárom hónapon át tart:
– A különböző hosszúságú 1., 2. és 3. számú építőelemek mind a megállapodás aláírásának időpontjában
indulnak. – A 4. számú építőelem a hetedik hónapban indul, és a tizenötödikre fejeződik be.
– Az 5. számú építőelem a projektindulástól számított 21–23. hónapig tart.
4. cikk AZ OECD PROJEKTCSAPAT
4.1 Az OECD projektcsapatot állít fel, és a megállapodás aláírásától számított két héten belül eljuttatja a
minisztériumhoz a főkoordinátor és a kapcsolattartó adatait. 4.2 Az OECD mindent elkövet, hogy olyan szakértőket alkalmazzon a projekt során, akik a projekt témájában
leginkább jártasak. 5. cikk A MINISZTÉRIUM FELADATAI
5.1 A minisztérium feladata, hogy minden lehetséges módon megkönnyítse az OECD munkavégzését.
A minisztérium kinevezi a projekt főkoordinátorát és kapcsolattartó személyét, és a megállapodás aláírásától
számított két héten belül nevét/nevüket eljuttatja az OECD-nek. A kapcsolattartó feladata különösen, hogy
támogassa a kérdőívekre adott válaszok, az összegyűjtött adatok, valamint az érintett
minisztériumoktól/hivataloktól származó háttéranyagok koordinálását; továbbá hogy segítséget nyújtson a
szakmai műhelyek és misszióinterjúk megszervezésében a magyar oldal megfelelő résztvevőivel
együttműködésben. 5.2 A minisztérium biztosítja az OECD hozzáférését minden, a rendelkezésére álló adathoz, amennyiben az OECD azt
szükségesnek véli a jelen megállapodásban foglaltak teljesítéséhez, valamint segítséget nyújt a meglévő
információ-források eléréséhez, és támogatja az OECD-t bármilyen egyéb információ megszerzésében. Ezen felül
az OECD segítség vagy információ iránti igényére haladéktalanul reagál.
A közigazgatási és igazságügyi miniszter az érintett minisztériumok és hivatalok képviselőiből álló
Irányítóbizottságot nevez ki, amelynek megbízatása az OECD projekt csapat munkájának általános
megkönnyítése a magyar hatóságokkal és érdekelt felekkel történő együttműködése során. Szintén az
Irányítóbizottság tölti be az ún. „sounding board” tesztelő szerepét a felülvizsgálat során felmerülő kérdések és
következtetések vonatkozásában. 5.3 Az OECD oly módon támogatja a minisztérium kommunikációs tevékenységét, hogy részt vesz néhány közösen
kiválasztott eseményen. 6. cikk KOCKÁZATOK
6.1 A projekt sikere annak függvénye, hogy a magyar hatóságok mennyire elkötelezetten működnek együtt a pontos
és jó minőségű adatok időben történő begyűjtése érdekében. Együttműködés hiányában az OECD nem folytatja
le a vizsgálatot, és nem felelős a magyar hatóságok kötelezettségeinek nem teljesítése miatt bekövetkező
késésekért, amennyiben ésszerű határidőn belül ésszerű információ iránti kérelmet nyújtott be.
7. cikk TELJES KÖLTSÉG ÉS KIFIZETÉS
7.1 A projekt végrehajtásának teljes költségvetése 542,000 eurót tesz ki. A minisztérium fedezi a projekt teljes
költségét az OECD részére fizetendő önkéntes hozzájárulás útján. Az OECD a hozzájárulást a Pénzügyi
Szabályzatával és egyéb vonatkozó OECD szabályokkal, politikákkal és folyamatokkal összhangban kezeli.
Előirányzott költségvetési táblázat az OECD – Magyarország Partnerség a Közigazgatási Reform Programban
megnevezésű projekthez (az összegek euróban értendők) 1.1 Személyi jellegű ráfordítások – Vezetők és szakértők 236,925
1.2 Személyi jellegű ráfordítások – Támogató személyzet 43,750
1.3 Nem állandó jelleggel alkalmazott szakértők díja 95,000
2.1 Missziók 88,614 3.1 Központosított szolgáltatások 38,485 4.1 Egyéb kiadások – nyomtatás, tolmácsolás, fordítás stb. 10,500
4.2 Közvetett költségek 28,726 A tolmácsolás és fordítás költségei azon a feltételezésen alapulnak, miszerint az OECD minden dokumentumot angol nyelven kap kézhez, és a magyar
ügyviteli személyzettel történő kommunikáció angol nyelven folyik. lásd a Tanács C(2009) 158 „Önkéntes hozzájárulás költségmegtérülési politika” határozatát
A költségvetési sorokon belüli vagy azokon átívelő bárminemű túlköltekezés kiegyenlítése a megfelelő egyéb, ki nem
merített költségvetési sorokból történik a teljes költségvetési összeg módosítása nélkül.
7.2 A fizetési ütemezés az alábbiak szerint alakul:
1. részösszeg 52,500 euró A megállapodás aláírásakor 2. részösszeg 125,000 euró A 4. hónapban – a megállapodás aláírásától számított 3 hónap elteltével
3. részösszeg 125,000 euró A 7. hónapban – a 4. számú építőelem kezdetekor
4. részösszeg 80,000 euró A 13. hónapban – a megállapodás aláírása után 1 évvel
5. részösszeg 142,500 euró A 16. hónapban – a tevékenységi jelentések kézhez vételekor
Utolsó részösszeg 17,000 euró A 23. hónapban – a tevékenységi jelentések kézhez vételekor
8. cikk SZERZŐI JOGDÍJ
8.1 A jelen megállapodás keretén belül elvégzett munka eredménye, formájától függetlenül, az OECD kizárólagos
tulajdonát képezi. A dokumentumok minősítéséről és a minősítés megszüntetéséről szóló OECD szabályok és
stratégia értelmében az OECD ezúton nem kizárólagos, visszavonhatatlan és nem átruházható jogot biztosít a
minisztériumnak a projekt eredményeképpen elkészített jelentések bármilyen kormányzati – nem kereskedelmi –
céllal történő felhasználásához és nyilvánosságra hozatalához. 9. cikk
JELENTÉSEK ÉS KAPCSOLATTARTÁS
9.1 A felek közti kapcsolattartás angol nyelven történik. A jelentések és egyéb hivatalos írásos anyagok szintén
angolul állnak Magyarország rendelkezésére. A szakmai műhelyek és szemináriumok nyelve angol. A
minisztérium részére az angol nyelvű anyagokat az alábbi címre küldjük: Közigazgatási és Igazságügyi
Minisztérium, Kossuth Lajos tér 2–4, 1055 Budapest, Magyarország.
9.2 Ez a megállapodás három eredeti, angol nyelvű példányban készült (amelyből kettő a minisztériumot, egy az
OECD-t illeti). (Aláírások )” 3. § Az e rendelet által kihirdetésre kerülő Megállapodás 2.2 pontjában rögzített tevékenységekre, a Megállapodás időbeni
hatálya alatt a magyar szerződő fél kizárólag az OECD-t veheti igénybe.
4. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) E rendelet végrehajtásához szükséges intézkedésekről a közigazgatás-fejlesztésért felelős miniszter – az érintett
miniszterek bevonásával – gondoskodik. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
403/2019. (IX. 20.) KE határozata dandártábornok szolgálati viszonyának megszüntetéséről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés e)  pontja, valamint a  rendvédelmi feladatokat ellátó szervek hivatásos
állományának szolgálati jogviszonyáról szóló 2015. évi XLII. törvény 32. § (1) bekezdése, 80. § (2) bekezdés a) pontja
és 83.  §-a alapján – a  belügyminiszter javaslatára, a  hivatásos szolgálati viszony közös megegyezéssel történő
megszüntetéséről szóló megállapodásra tekintettel – dr. Kovács Zoltán nemzetbiztonsági dandártábornok hivatásos
szolgálati viszonyát 2019. szeptember 2-ai hatállyal megszüntetem.
Budapest, 2019. szeptember 2. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1779/2017. (XI. 7.) Korm. határozata a Magyar Állami Operaház egyes fejlesztéseivel összefüggő költségnövekményről és többletfinanszírozási igényről, valamint az éven túli kötelezettségvállalás engedélyezéséről.
A Kormány
 1. kiemelt célja a  Magyar Állami Operaház és Erkel Színház műhelyháza és próbacentruma létrehozását célzó
beruházás (a továbbiakban: beruházás) mielőbbi megvalósítása;
 2. egyetért azzal, hogy a  beruházás csökkent műszaki tartalommal kerüljön megvalósításra, amelynek során
a  beruházás létrehozásához a  belső és külső kertek, a  konyhatechnológia, a „B” stúdió kialakítása a  kapcsolódó
műszaki beavatkozásokkal együttesen, és a „C” épület befejező munkáinak elvégzése nem szükséges;
3. egyetért a beruházás közbeszerzési eljárása során fellépő 4 202 290 000 forint többletfinanszírozási igénnyel;
 4. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy a  beruházás megvalósítása érdekében gondoskodjon
4 202 290 000 forint biztosításáról a Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi XC. törvény
1.  melléklet XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 50. Kulturális
szakmai feladatok támogatása alcím, 2. Magyar Állami Operaház Andrássy úti épületének felújítása jogcímcsoport
terhére;
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: a felmerülés ütemében
5. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy – az  emberi erőforrások miniszterének bevonásával – gondoskodjon
a 4. pont szerint biztosított forrás XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok
cím, 50. Kulturális szakmai feladatok támogatása alcím, 2. Magyar Állami Operaház Andrássy úti épületének
felújítása jogcímcsoport javára történő visszapótlásáról a  Magyarország 2018. évi központi költségvetéséről szóló
2017. évi C. törvény végrehajtása során;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 emberi erőforrások minisztere
Határidő: a felmerülés ütemében
6. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 36. § (4c) bekezdés b) pontjában biztosított jogkörében eljárva
a  központi költségvetés XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet, 12. Művészeti intézmények címen belül
a Magyar Állami Operaház kiadási előirányzatai terhére a Magyar Állami Operaház Andrássy úti épületének felújítása
céljára éven túl vállalható kötelezettségek mértékét a 2018. évre 6 730 023 687 forintban állapítja meg;
7. úgy dönt, hogy a  Magyar Állami Operaház 2016–2018 évek közötti korszerűsítéséről szóló 1452/2016. (VIII. 22.)
Korm. határozat 3. pontjától eltérően a felújított Operaház megnyitásának határideje 2019. január 1.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
13/2008. (III. 7.) KüM határozata az Európai Unió, az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között, a Svájci Államszövetségnek a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására és fejlesztésére irányuló társulásáról szóló Megállapodás kihirdetéséről szóló 2007. CXXXII. törvény hatálybalépéséről.
A 2007. évi CXXXII. törvénnyel a Magyar Közlöny
2007. november 21-i, 158. számában kihirdetett, az Európai Unió, az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség
között, a Svájci Államszövetségnek a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására és fejlesztésére irányuló társulásáról szóló Megállapodás a Megállapodás
14. cikk (1) bekezdése értelmében egy hónappal azt követően lép hatályba, hogy a Tanács Főtitkára letéteményesi
minőségben megállapította, hogy a megállapodás felei által vagy nevében a megállapodás megerősítésére vagy jóváhagyására vonatkozó minden formális követelmény teljesült. A Tanács Főtitkára fentieket 2008. február 1-jén
megállapította.
A fentiekre tekintettel, összhangban a 2007. évi
CXXXII. törvény 4. §-ának (3) bekezdésével megállapítom, hogy az Európai Unió, az Európai Közösség és a
Svájci Államszövetség között, a Svájci Államszövetségnek a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására
és fejlesztésére irányuló társulásáról szóló Megállapodás
2008. március 1-jén hatályba lépett.
Dr. Göncz Kinga s. k.,
külügyminiszter


text:
1670/2014. (XI. 20.) Korm. határozata a helyi önkormányzatok adósságot keletkeztető, valamint kezesség-, illetve garanciavállalásra vonatkozó ügyleteihez történő 2014. októberi előzetes kormányzati hozzájárulásról.
A Kormány a  Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény 10.  § (1)  bekezdése alapján, tekintettel
az  adósságot keletkeztető ügyletekhez történő hozzájárulás részletes szabályairól szóló 353/2011. (XII. 30.) Korm. rendeletre,
a következő határozatot hozza:
A Kormány az ügyletekről az 1. mellékletben foglaltak szerint dönt, az engedélyezett ügyletek 2014. évben történő
megkötéséhez az a)–c) pontban foglalt kiegészítő feltételekkel járul hozzá:
a) az önkormányzat az 1. melléklet szerint engedélyezett ügyletértékek teljes összegétől és az önkormányzatot
terhelő fizetési kötelezettségektől lefelé eltérhet, amennyiben ez  nem okozza ezen értékek valamelyikének
növekedését egyik évben sem;
b) az önkormányzat egy adott év végéig legfeljebb akkora összegű adósságot keletkeztethet az ügyletből, mint
amekkora az 1. melléklet szerint az ügyletből az adott év végéig keletkező kumulált adósságösszeg;
c) fejlesztési célú hitel esetében a hitelt csak az 1. mellékletben szereplő fejlesztésekre lehet fordítani.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
38/2006. (III. 23.) KE határozata.  egyetemi tanár felmentéséről Az oktatási miniszter előterjesztésére, az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés i) pontjában megállapított jogkörömben, tekintettel a felsőoktatásról szóló 1993. LXXX. törvény 17. § (6)–(7) bekezdéseire,
az Eötvös Loránd Tudományegyetemen dr. Domokos Péter egyetemi tanárt 2006. január hó
15. napjával
– 70. életéve betöltésére tekintettel – felmentem. Budapest, 2006. február 7.
Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
3/2010. (IV. 9.) HM HVKFH közleménye egységes NATO-előírások elfogadásáról.
Az egységesítési, szabványosítási tevékenységről és a NATO egységesítési dokumentumok feldolgozásáról és végrehajtásáról szóló
102/2008. (HK 19.) HM utasítás 4. § (2) bekezdés c) pontjában biztosított jogkörömnél fogva, az MH Műveleti Szabványosítási és
Doktrinális Bizottság 2010. március 24-ei ülésén kialakított javaslata alapján a következő NATO-dokumentumokra vonatkozó
– Elfogadásra került fenntartás nélkül. – Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: NATO-kihirdetést követő 6 hónap múlva (DOP+6m), a szárazföldi haderőnél
– Elfogadásra került fenntartás nélkül. – Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: NATO-kihirdetést követő 18 hónap múlva (DOP+18m), a szárazföldi
haderőnél és a légierőnél egyaránt. III. STANAG 2535 MED (EDITION 1) (RATIFICATION DRAFT 1) – DEPLOYMENT HEALTH SURVEILLANCE – AmedP-21
– Elfogadásra került fenntartással. – Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: NATO-kihirdetést követő 24 hónap múlva (DOP+24m), a szárazföldi
haderőnél és a légierőnél egyaránt. – Fenntartás: Magyarország nem fogja alkalmazni a dokumentum 2. fejezetét tekintettel arra, hogy az MH más
kockázatbecslési eljárást alkalmaz. IV. STANAG 2548 MEDSTD (EDITION 1) (RATIFICATION DRAFT 1) – PREVENTION OF POSTDEPLOYMENT SOMATOFORM
COMPLAINTS – Elfogadásra került fenntartás nélkül. – Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: NATO-kihirdetést követő 6 hónap múlva (DOP+6m), a szárazföldi haderőnél
ENVIRONMENT – AMedP-24 – Elfogadásra került fenntartás nélkül.
– Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: NATO-kihirdetést követő 12 hónap múlva (DOP+12m), a szárazföldi
haderőnél és a légierőnél egyaránt. VI. STANAG 2560 MEDSTD (EDITION 1) (RATIFICATION DRAFT 1) –MEDICAL EVALUATION MANUAL – AMedP-27
– Elfogadásra került fenntartás nélkül. – Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: NATO-kihirdetést követő 24 hónap múlva (DOP+24m), a szárazföldi
PROCEDURES – AIntP-5 – Elfogadásra került fenntartással. – Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: NATO-kihirdetést követő 6 hónap múlva (DOP+6m), a szárazföldi haderőnél.
– Fenntartás: A Magyar Honvédség a NATO HUMINT doktrína (STANAG 2537 JINT (EDITION1) – Allied Joint Doctrine for
Human Intelligence – AJP 2.3) ratifikációs eljárása során fenntartásokat fogalmazott meg a műveleti területen polgári
ruha viselésével és az ügynök alkalmazásával kapcsolatban. Ezekkel összhangban Magyarország nem fogadja el és
nem fogja alkalmazni a dokumentum alábbi pontjait: 0101–6. b. (4); 0302–55, 61, 62, 63; 0405–5; 0501–1, 2; 0507–7;
TRAINING OF AIRCREW IN HIGH “G” ENVIRONMENT – Elfogadásra került fenntartás nélkül.
– Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: NATO-kihirdetést követő 3 hónap múlva (DOP+3m), a légierőnél.
– Elfogadásra került bevezetés nélkül. – Megjegyzés: A STANAG bevezetéséhez szükséges képességekkel a Magyar Honvédség nem rendelkezik.
OPERATIONS – ATrainP-1(A) – Elfogadásra került fenntartás nélkül.
– Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: NATO-kihirdetést követő 6 hónap múlva (DOP+6m), a szárazföldi haderőnél
PROCEDURES – AFPP-1 (A) – Elfogadásra került fenntartással.
– Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: NATO-kihirdetést követő 6 hónap múlva (DOP+6m), a szárazföldi haderőnél
és a légierőnél egyaránt. – Fenntartás: A Magyar Honvédség repülési eljárásai az ICAO Doc. 8168 Vol. II-nek (Construction of Visual and
Instrument Flight Procedures/Vizuális és műszeres repülési eljárások tervezése) megfelelően vannak kidolgozva. A fel
és leszállási minimumok meghatározásánál jelen dokumentum – a NATO STANAG 3759-cel együtt – útmutatóként
használható. Budapest, 2010. március 29. Hazuga Károly altábornagy s. k.,
a Honvéd Vezérkar Főnök helyettese


text:
324/2005. (XII. 28.) Korm. rendelete a Magyar Népköztársaság Kormánya és a Mongol Népköztársaság Kormánya között 1984. szeptember 14-én, Ulan Batorban aláírt, a Mongol Népköztársaságban lévő Cagan Dava-i wolframérc-lelőhely leművelésében való együttműködésről szóló egyezmény megszüntetéséről szóló jegyzőkönyv kötelező hatályának elismerésére adott felhatalmazásról és kihirdetéséről.
1. § A Kormány e rendelettel felhatalmazást ad a Magyar
Népköztársaság Kormánya és a Mongol Népköztársaság
Kormánya között 1984. szeptember 14-én, Ulan Batorban
aláírt, a Mongol Népköztársaságban lévő Cagan Dava-i
wolframérc-lelőhely leművelésében való együttműködésről szóló egyezmény megszüntetéséről szóló jegyzőkönyv
(a továbbiakban: Jegyzőkönyv) kötelező hatályának elismerésére.
2. § A Kormány a Jegyzőkönyvet e rendelettel kihirdeti.
3. § A Jegyzőkönyv hiteles angol és magyar nyelvű szövege
a következő:
Jegyzőkönyv
a Magyar Népköztársaság Kormánya és a Mongol
Népköztársaság Kormánya között
1984. szeptember 14-én, Ulan Batorban aláírt,
a Mongol Köztársaságban lévő Cagan Dava-i
wolframérc-lelőhely leművelésében való
együttműködésről szóló egyezmény megszüntetéséről A Magyar Köztársaság Kormánya és Mongólia Kormánya, továbbiakban „a Felek”,
tekintetbe véve az együttműködési egyezmény aláírása
óta országaik belső viszonyaiban és a nemzetközi kapcso
lataikban, valamint a nemzetközi viszonyokban lezajlott
változások nyomán kialakult új helyzetet, valamint összhangban az 1984. szeptember 14-én, Ulan Batorban aláírt,
a Magyar Népköztársaság Kormánya és a Mongol Népköztársaság Kormánya között a Mongol Népköztársaságban lévő Cagan Dava-i wolframérc-lelőhely leművelésében való együttműködésről szóló egyezmény 19. cikkében
foglaltakkal az alábbiakban állapodtak meg:
1. Cikk A Felek megszüntetik a Cagan Dava-i wolframérc-lelőhely leművelésében való együttműködésről szóló egyezményt, melyet 1984. szeptember 14-én, Ulan Batorban írtak alá.
2. Cikk A Felek kölcsönösen kijelentik, hogy az egyezményből
fakadó valamennyi követelés rendezésre került és a jövőben nem lépnek fel a megszüntetésre kerülő egyezményre
hivatkozva további követeléssel egymással szemben.
A Felek tudomásul veszik a Vállalat megszűnését és a Vállalat eladásán túlmenően az annak tulajdonát képező ingó
és ingatlanok tulajdonjogában bekövetkezett változásokat,
és megegyeznek abban, hogy ebből adódóan egymással
szemben további követelésük nincs.
3. Cikk Jelen Jegyzőkönyv nem érinti az Egyezmény alapján
korábban megkötött magánjogi szerződéseket és az azokból eredő követeléseket, amelyeket nem vagy csak részlegesen teljesítettek.
4. Cikk A Felek diplomáciai úton értesítik egymást a hatálybalépéshez szükséges belső jogi eljárások befejezéséről.
A Jegyzőkönyv az erről szóló későbbi jegyzék keltének
napján lép hatályba.
Készült Ulan Batorban, 2005. december 7-én, három
eredeti példányban, magyar, mongol és angol nyelven,
mindhárom szöveg egyaránt hiteles.
A Magyar Köztársaság Mongólia Kormánya
Kormánya nevében nevében”
4. § (1) Ez a rendelet – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) E rendelet 2–3. §-a a Jegyzőkönyv 4. Cikkében meghatározott időpontban lép hatályba.
(3) A Jegyzőkönyv, illetve e rendelet 2–3. §-a hatálybalépésének naptári napját a külügyminiszter annak ismertté
válását követően a Magyar Közlönyben haladéktalanul
közzétett egyedi határozatával állapítja meg.
(4) E rendelet végrehajtásához szükséges intézkedésekről a gazdasági és közlekedési miniszter gondoskodik.
Gyurcsány Ferenc s. k.,
miniszterelnök


text:
1081/2014. (II. 25.) Korm. határozata „Életmentő Emlékérem” adományozásáról.
A Kormány az „Életmentő Emlékérem” adományozásáról szóló 243/2009. (X. 29.) Korm. rendelete alapján, életmentés
közben tanúsított hősies magatartása elismeréseként – a  belügyminiszter mint helyi önkormányzatokért felelős
miniszter javaslatára –
Barabás Márk tuzséri lakosnak „Életmentő Emlékérmet” adományoz. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
101/2015. (XI. 20.) ME határozata a Nemzeti Hírközlési és Informatikai Tanács elnökének és alelnökének felmentéséről, valamint új elnök és alelnök kinevezéséről.
A médiaszolgáltatásokról és a  tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény 120.  § (2)  bekezdésében
foglalt jogkörömben eljárva
Bódi Gábor Imrét a Nemzeti Hírközlési és Informatikai Tanács elnökét és
Biró Albertet a Nemzeti Hírközlési és Informatikai Tanács alelnökét e tisztségéből
– 2015. november 20-ai hatállyal – felmentem, egyidejűleg
Vágujhelyi Ferencet a Nemzeti Hírközlési és Informatikai Tanács elnökévé és
Sik Zoltán Nándort a Nemzeti Hírközlési és Informatikai Tanács alelnökévé
– 2015. november 21-ei hatállyal, négyéves időtartamra –
kinevezem. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
170/2011. (XII. 21.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság által országos népszavazás kezdeményezésére irányuló
aláírásgyűjtő ív mintapéldánya és az azon szereplő kérdés hitelesítése tárgyában hozott határozat ellen benyújtott
kifogás alapján meghozta a következő határozatot: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 117/2011. (VII. 26.) OVB határozatát helybenhagyja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. Magánszemély 2011. június 24-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
(a továbbiakban: OVB) az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény
(a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti hitelesítés céljából.
Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt: „Egyetért-e Ön azzal, hogy a már törvényesen megszerzett jogokat
visszamenőleg senkitől elvenni, vagy csökkenteni ne lehessen?” Az Országos Választási Bizottság a 117/2011. (VII. 26.) OVB határozatával (a továbbiakban: OVBh.) megtagadta
az országos népszavazási kezdeményezés aláírásgyűjtő ívének hitelesítését. Döntését a Magyar Köztársaság
Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) 2. § (1) bekezdésére és 24. § (3) bekezdésére,
valamint az Nsztv. 2. §-ára és 10. § b) pontjára alapította.
Az OVB határozatának indokolásában – az Alkotmánybíróság határozataira hivatkozva – kifejtette, hogy az Alkotmány
2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság [72/1995. (XII. 15.)
AB határozat]. A jogbiztonság megköveteli a megszerzett jogok védelmét, így a teljesedésbe ment, vagy egyébként
véglegesen lezárt jogviszonyok érintetlenül hagyását, illetve a múltban keletkezett, tartós jogviszonyok
megváltoztathatóságának alkotmányos szabályokkal való korlátozását [11/1992. (III. 5.) AB határozat]. A fentiek
alapján megállapította, hogy a megszerzett jogok korlátozása csak kifejezett alkotmányos rendelkezés – mint például
az Alkotmány 70/E. § (3) bekezdése – birtokában lehetséges. Az OVB álláspontja szerint a népszavazásra feltenni kívánt
kérdés ezzel szemben generális védelmet biztosítana a szerzett jogoknak, nem tenné lehetővé, hogy azok
az Alkotmányban korlátozásra kerüljenek, így a szerzett jogokat korlátozó alkotmányos rendelkezések hatályon kívül
helyezését, és azok három évig való módosításának kizárását kezdeményezi.
Az OVB határozatának indokolásában – az Alkotmány 24. § (3) bekezdésére és az alkotmánybírósági gyakorlatra
hivatkozva – azt is leszögezte, hogy az Alkotmány módosítására csak az Alkotmányban előírt eljárási rendben és csak
az Alkotmány által feljogosított alkotmányozó hatalom által kerülhet sor. Az OVB megállapította, hogy az Alkotmány
módosítására, illetve az Alkotmány egyes rendelkezéseinek a jövőbeni megváltoztathatóságának kizárására irányuló
kérdésben választópolgárok által kezdeményezett népszavazásnak nincs helye. Az OVB mindezekre tekintettel
megállapította, hogy a kérdésben nem lehet országos népszavazást tartani, ezért az aláírásgyűjtő ív hitelesítését –
az Nsztv. 10. § b) pontja alapján – megtagadta.
Az OVBh. a Magyar Közlöny 2011. évi 88. számában, 2011. július 26-án került közzétételre. A kezdeményező 2011.
augusztus 10-én – a törvényes határidő utolsó napján – kifogást nyújtott be, melyben kérte, hogy
az Alkotmánybíróság az OVB határozatát felülbírálva tegye lehetővé a kérdésről országos népszavazás tartását.
A kifogást tevő szerint az OVB indokolása „hibás”. Álláspontja szerint „mivel a 2011. december 31-ig érvényben lévő
Alkotmány 2. § (1) bekezdése alapjogként biztosítja a már megszerzett jogok garantálását, így az Alkotmány
módosításai során sem lehetne olyan rendelkezéseket hozni, amelyek ezzel ellentétesek.” A kifogást tevő azt is
kifejtette, hogy az Alkotmányt nem az ő kérdése miatt kell módosítani, hanem annak ellentmondásai miatt.
A kérdéssel azt kívánta elérni, hogy „amennyiben ügydöntő népszavazásig az Országgyűlés megváltoztatná a jelenleg
érvényben lévő törvényeket, úgy azokat egy érvényes és egyetértő népszavazás hatására vissza kelljen vonnia.”
II. A kifogás nem megalapozott. Az Alkotmánybíróság hatáskörét a jelen ügyben az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény 1. § h) pontja
alapján a választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 130. §-a határozza meg.
Az Alkotmánybíróság eljárása ebben a hatáskörben jogorvoslati természetű. Ennek során az Alkotmánybíróság –
alkotmányos jogállásával és rendeltetésével összhangban – a beérkezett kifogás keretei között azt vizsgálja, hogy
az aláírásgyűjtő ív és a népszavazásra szánt kérdés megfelel-e a jogszabályi feltételeknek, és hogy az OVB
az aláírásgyűjtő ív hitelesítési eljárásában az Alkotmánynak és az irányadó törvényeknek megfelelően járt-e el. Az OVB
a kifogással támadott határozatában megállapította, hogy a kérdésben nem lehet országos népszavazást tartani
[Nsztv. 10. § b) pont]. Az Alkotmánybíróság – az OVB határozatában foglalt indokolással egyetértve – a kifogást nem találta
megalapozottnak. Ezért a 117/2011. (VII. 26.) OVB határozatot az abban foglalt indokok helyességére tekintettel,
azonos indokok alapján helybenhagyta. Az Alkotmánybíróság a határozat közzétételét az OVB határozatának a Magyar Közlönyben való megjelenésére
tekintettel rendelte el. Budapest, 2011. december 20. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1218/2018. (IV. 20.) Korm. határozata a Közép- és Kelet-Európai Regionális Környezetvédelmi Központ használatában lévő ingatlanról.
A Kormány
 1. egyetért a Közép- és Kelet-Európai Regionális Környezetvédelmi Központ (a  továbbiakban: REC) számára a Közép
és Kelet-Európai Regionális Környezetvédelmi Központ Igazgatótanácsával való Megállapodás megkötéséről,
illetőleg a Környezetvédelmi Központ elhelyezéséről szóló 2325/1995. (X. 24.) Korm. határozat alapján székhelyként
biztosított szentendrei ingatlan használatának – árvízvédelmi helyzetére tekintettel történő – megszüntetésével és
a REC számára egy új, költséghatékony működést biztosító budapesti ingatlan rendelkezésre bocsátásával;
2. felhívja a  földművelésügyi minisztert, hogy a  szentendrei ingatlan vagyonkezelőjeként a  nemzeti fejlesztési
miniszter – és a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. – bevonásával gondoskodjon a  Környezetvédelmi és
Területfejlesztési Minisztérium és a REC között 1995. december 19-én kelt szentendrei ingatlanátadási megállapodás
megszüntetéséről és az  ehhez kapcsolódó pénzügyi elszámolásról, melynek keretében szerezze be a  REC által
elvégzett értéknövelő beruházások jelenértékére vonatkozó könyvvizsgálói és ingatlanszakértői vizsgálatokat és
a pénzügyi elszámoláshoz szükséges dokumentumokat;
Felelős: földművelésügyi miniszter
nemzeti fejlesztési miniszter Határidő: azonnal
 3. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy – a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. útján – a  külgazdasági
és külügyminiszter, valamint a  földművelésügyi miniszter bevonásával gondoskodjon a  REC jövőbeli méltó
elhelyezéséről és a  további árvízkárok elkerülését biztosító budapesti ingatlanról, és készítsen előterjesztést
a Kormány részére az elhelyezés érdekében szükséges intézkedésekről;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
külgazdasági és külügyminiszter
földművelésügyi miniszter
Határidő: azonnal
 4. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a  külgazdasági és külügyminiszter, a  földművelésügyi miniszter
és a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. bevonásával tegye meg a  szükséges intézkedéseket az  ingatlan
vagyonkezelésbe és a REC részére tartós használatba adása érdekében;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
külgazdasági és külügyminiszter
földművelésügyi miniszter
Határidő: 2019. szeptember 30.
 5. felhívja a  földművelésügyi minisztert és a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy gondoskodjanak a  2.  pont szerinti
elszámolás alapján meghatározott összegből a 3. pont szerint beazonosított ingatlan értéke – ideértve az esetleges
felújítás költségét is – levonását követően fennmaradt hátralékos összegnek a REC számára történő megfizetéséről;
Felelős: földművelésügyi miniszter
nemzeti fejlesztési miniszter Határidő: a forrás rendelkezésre állását követően azonnal
6. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy az  5.  pontban meghatározottak alapján gondoskodjon a  szükséges
összegnek a központi költségvetés terhére történő biztosításáról;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: a felmerülés ütemében 7. felhívja a külgazdasági és külügyminisztert, hogy a REC székhelyének változásával összefüggésben tegye meg a REC
nemzetközi jogi státuszát szabályozó nemzetközi megállapodások felülvizsgálatának, valamint azok módosításának
előkészítéséhez szükséges intézkedéseket.
Felelős: külgazdasági és külügyminiszter
Határidő: 2018. szeptember 30.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1056/2012. (III. 9.) Korm. határozata az új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásának 2012–2013. évekre vonatkozó intézkedési tervéről.
1. A Kormány a) elfogadja az új Országos Fogyatékosügyi Programról szóló 10/2006. (II. 16.) OGY határozat alapján elkészített,
az e kormányhatározat 1. mellékletét képező, az új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásának
2012–2013. évekre vonatkozó intézkedési tervét, és elrendeli annak végrehajtását;
b) felhívja a minisztereket, hogy az intézkedési tervben foglalt feladatok végrehajtásáról készítsenek beszámolót,
és azt küldjék meg a társadalmi esélyegyenlőség előmozdításáért felelős miniszternek;
Felelős: valamennyi miniszter Határidő: 2014. március 31. c) felhívja a nemzeti erőforrás minisztert, hogy a b) pontban foglaltak szerint elkészített beszámolók alapján
készítsen jelentést a Kormány számára az intézkedési tervben foglalt feladatok végrehajtásáról.
Felelős: nemzeti erőforrás miniszter Határidő: 2014. július 31.
2. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
3. Hatályát veszti az új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásának 2007–2010. évekre vonatkozó középtávú
intézkedési tervéről szóló 1062/2007. (VIII. 7.) Korm. határozat.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
8/2010. (III. 4.) KüM határozata a Kárpátok védelméről és fenntartható fejlesztéséről szóló, 2003. május 22-én Kijevben készült Keretegyezményhez kapcsolódó, a biológiai és táji sokféleség megőrzéséről és fenntartható használatáról szóló jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló 281/2009. (XII. 11.) Korm. rendelet 2–3. §-ainak hatálybalépéséről.
A 281/2009. (XII. 11.) Korm. rendelettel a Magyar Közlöny 2009. december 11-i 180. számában kihirdetett, a Kárpátok védelméről és
fenntartható fejlesztéséről szóló, 2003. május 22-én Kijevben készült Keretegyezményhez kapcsolódó, a biológiai és táji sokféleség
megőrzéséről és fenntartható használatáról szóló jegyzőkönyv 30. cikkelyének 2. és 3. pontja az alábbiak szerint rendelkezik
a hatálybalépésről: „2. A Jegyzőkönyv a Letéteményesnél aláírásra nyitva áll 2008. június 19-től 2009. június 19-ig.
3. A Kárpátok Egyezmény 19., 20. cikkelyében, a 21. cikkely 2–4. bekezdéseiben, és 22. cikkelyében a hatálybalépésről,
módosításáról, felmondásáról és a vitás ügyek rendezéséről szóló rendelkezések mutatis mutandis alkalmazandók
e Jegyzőkönyvre. Csak a Kárpátok Egyezmény Részes Fele válhat e Jegyzőkönyv Részes Felévé.”
A jegyzőkönyv hatálybalépésének időpontja: 2010. április 28. A fentiekre tekintettel, összhangban a 281/2009. (XII. 11.) Korm. rendelet 4. § (3) bekezdésével megállapítom, hogy
a Kárpátok védelméről és fenntartható fejlesztéséről szóló, 2003. május 22-én Kijevben készült Keretegyezményhez
kapcsolódó, a biológiai és táji sokféleség megőrzéséről és fenntartható használatáról szóló jegyzőkönyv kihirdetéséről
szóló 281/2009. (XII. 11.) Korm. rendelet 2–3. §-ai 2010. április 28-án, azaz kettőezer-tíz április huszonnyolcadikán
lépnek hatályba. Dr. Balázs Péter s. k.,
külügyminiszter


text:
484/2018. (XI. 9.) KE határozata dandártábornoki kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés e)  pontja, valamint a  nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995.  évi
CXXV.  törvény 11.  § (2)  bekezdés l)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter javaslatára – Bunford Zsolt
nemzetbiztonsági ezredest 2018. október 23-ai hatállyal nemzetbiztonsági dandártábornokká kinevezem.
Budapest, 2018. október 17. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
75/2010. (IV. 22.) KE határozata rendkívüli követi és meghatalmazott miniszteri kinevezésről.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére dr. Vass Ilonát kinevezem
rendkívüli követ és meghatalmazott miniszterré. Budapest, 2010. március 31.
Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
14/2015. (V. 26.) AB határozata a Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/6. számú végzése és a Fővárosi Törvényszék 28.Bpkf.II.10.537/2014/2. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről, valamint alkotmányos követelmény megállapításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/6. számú végzése
és a  Fővárosi Törvényszék 28.Bpkf.II.10.537/2014/2. számú végzése sérti az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(7) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jogot, ezért azokat megsemmisíti.
2. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  Be. 56.  § (4)  bekezdése és a  Be. 324.  § (1)  bekezdés c)  pontja
együttes alkalmazása során az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (7)  bekezdéséből, a  jogorvoslathoz való jogból
eredő alkotmányos követelmény, hogy a  pótmagánvádas eljárásban a  pótmagánvádló szabályszerű
meghatalmazással rendelkező jogi képviselőjének a  képviseleti jogosultsága az  eljárás egészére kiterjed,
illetve a  képviselet jogkörének a  bíróságok irányában történő korlátozása annyiban hatályos, amennyiben
a korlátozás a meghatalmazásból kitűnik, ezért a pótmagánvádas eljárásban a pótmagánvádló szabályszerű
meghatalmazással rendelkező jogi képviselőjének a  vádlói szerepkörében eljáró pótmagánvádló nevében
tett és a  meghatalmazás kereteit túl nem lépő nyilatkozatát – további feltétel megkövetelése nélkül –
a pótmagánvádló képviseletében benyújtott jognyilatkozatnak kell értékelni.
3. Az Alkotmánybíróság a Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/4. számú végzése és a Kúria Bfv.II.706/2014/2.
számú végzése megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt elutasítja.
4. Az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt egyebekben visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Két – az  alapügyekben pótmagánvádlóként fellépő – indítványozó fordult alkotmányjogi panasszal
az  Alkotmánybírósághoz. Az  ügyek tárgyi összefüggésére tekintettel az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi
panaszokat az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 58. § (2) bekezdése alapján
egyesítette és egy eljárásban bírálta el.
[2] 2. Az elsőként érkezett alkotmányjogi panaszban az indítványozó gazdasági társaság képviseletében eljáró ügyvéd
az Abtv. 27. §-a alapján kezdeményezte Alkotmánybíróság eljárását.
[3] 2.1. Az  alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügyben az  indítványozó képviselőjének egy másik gazdasági
társaság képviselője ellen tett feljelentése alapján a  Debreceni Rendőrkapitányságon jelentős kárt okozó
csalás bűntette és más bűncselekmény miatt volt folyamatban nyomozás, amelyet később a  nyomozó hatóság
– bűncselekmény hiányában – megszüntetett. Az  indítványozó a  nyomozást megszüntető határozattal
szemben panaszt nyújtott be, amelyet a  Debreceni Járási Ügyészség elutasított, ezért az  indítványozó – mint
pótmagánvádló – jogi képviselője által vádindítványt nyújtott be a Debreceni Járási Ügyészség útján a Debreceni
Járásbíróságra. A Debreceni Járásbíróság a vádindítványt a 44.B.2111/2013/4. számú végzésével a büntetőeljárásról
szóló 1998. évi XIX. törvény (a továbbiakban: Be.) 231.  § (2)  bekezdésének d)  pontja alapján elutasította, mivel
a vádindítvány nem tartalmazta azokat az indokokat, amelyek alapján a pótmagánvádló a nyomozás megszüntetése
ellenére a bírósági eljárás lefolytatását indítványozta. A kizárólag az indítványozónak kézbesített végzéssel szemben
az  indítványozó jogi képviselője fellebbezést nyújtott be, amelyet a  Debreceni Járásbíróság a  44.B.2111/2013/6.
számú végzésével elutasított. A végzés indokolása szerint a Be. 324. § (1) bekezdés c) pontja a pótmagánvádlónak
biztosít fellebbezési jogot, a  pótmagánvádló jogi képviselőjét a  Be. a  fellebbezésre jogosultak között nem sorolja
fel. A  végzés a  Be. említett rendelkezése és a  Legfelsőbb Bíróság Büntető Kollégiumának a  pótmagánvádas
eljárás gyakorlati tapasztalatai alapján felmerült egyes jogértelmezést igénylő kérdésekről szóló 90/2011. BK
véleményének (a  továbbiakban: BKv.) III/7.  pontja alapján megállapította, hogy a  pótmagánvádló jogi képviselője
arra jogosult, hogy a  pótmagánvádlót megillető jogorvoslati nyilatkozatokat és indítványokat akkor terjessze elő,
ha a pótmagánvádló nincs jelen. Leszögezte továbbá, hogy a pótmagánvádló jogi képviselője az elsőfokú bíróság
végzésével szemben csak a  pótmagánvádló nevében eljárva terjeszthet elő fellebbezést, a  pótmagánvádló jogi
képviselőjét önálló, a  pótmagánvádlótól független fellebbezési jog nem illeti meg. A  Debreceni Járásbíróság
az  ügyben az  indítványozó jogi képviselője által benyújtott fellebbezést a  jogi képviselő önálló, „saját nevében
előterjesztett”, a  pótmagánvádlótól független jogorvoslati kérelmének értékelte, ezért azt – mint nem jogosulttól
származót – a Be. 341. § (1) bekezdése alapján elutasította.
[4] Az indítványozó – jogi képviselője útján – felülvizsgálati indítványt nyújtott be a  Kúriához, amelyben
a  felülvizsgálattal érintett végzés hatályon kívül helyezését és fellebbezése érdemi elbírálását kérte. A  Kúria
a  Bfv.II.706/2014/2. számú végzésével az  indítványt – mint törvényben kizártat – elutasította. Indokolása
szerint a  pótmagánvádló vádindítványát elutasító végzése nem minősül ügydöntő határozatnak, így az  ellen
felülvizsgálatnak sincs helye. A  Kúria végzésében azt is megjegyezte, hogy a  2014. január 1. napjától hatályos
rendelkezések alapján (a  korábbi szabályozástól eltérően) a  pótmagánvádló, és ezáltal a  pótmagánvádló jogán
a jogi képviselője sem jogosult a terhelt terhére felülvizsgálati indítványt előterjeszteni.
[5] 2.2. Az  indítványozó ezt követően fordult alkotmányjogi panasszal az  Alkotmánybírósághoz. Panaszában és
annak kiegészítésében kifejtette, hogy a  Debreceni Járásbíróság és a  Kúria végzései megsértették az  Alaptörvény
XXVIII.  cikk (7)  bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jogát. Érvelése szerint a  pótmagánvádas eljárásban
a  Be. rendelkezései értelmében a  pótmagánvádló jogi képviselete kötelező, (kivéve, ha a  pótmagánvádló jogi
szakvizsgával rendelkezik), ebből pedig következik, hogy a  pótmagánvádló fellebbezést is kizárólag a  jogi
képviselője útján terjeszthet elő, önállóan nem. Az  ügyében eljárt bíróságok ugyanakkor figyelmen kívül hagyták
e  követelményt, valamint azt a  tényt is, hogy meghatalmazása alapján teljesen egyértelműen megállapítható
volt, hogy a  pótmagánvádló nevében nyújtotta be a  vádindítványt és tette meg jognyilatkozatait. Hivatkozott
e körben arra is, hogy a vádindítvány elutasításáról rendelkező végzést neki nem is, kizárólag a pótmagánvádlónak
kézbesítették. Álláspontja szerint az  eljárt bíróságok a  fellebbezésének formai okokra alapozott elutasításakor
alaptörvény-ellenesen szűkítették le a  pótmagánvádlót megillető fellebbezési jog terjedelmét azzal a  BKv.
III/7.  pontján alapuló megállapítással, mely szerint a  pótmagánvádló jogi képviselője csak a  pótmagánvádló
jelenléte hiányában terjeszthet elő jogorvoslati nyilatkozatot. A  kifogásolt végzések tehát az  ismertetett szűkítő
értelmezéssel megakadályozták a pótmagánvádló – hatályos jogszabályoknak egyébként megfelelő – jogorvoslati
kérelmének érdemi elbírálását, megsértve az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (7)  bekezdésében garantált jogorvoslathoz
való jogból levezethető követelményeket.
[6] Mindezekre figyelemmel az  indítványozó kérte Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/4. számú és
44.B.2111/2013/6. számú végzései, valamint a  Kúria Bfv.II.706/2014/2. számú végzése alaptörvény-ellenességének
megállapítását és a végzések megsemmisítését.
[7] 3. A  másodikként érkezett alkotmányjogi panaszban az  indítványozó gazdasági társaság képviseletében eljáró
ügyvéd is az Abtv. 27. §-a alapján kezdeményezte az Alkotmánybíróság eljárását.
[8] 3.1. Az  alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügyben az  indítványozó képviselőjének egy magánszemély ellen
tett feljelentése alapján a  Budapesti II. Kerületi Rendőrkapitányságon jelentős kárt okozó csalás bűntette miatt
volt folyamatban nyomozás, amelyet később a  nyomozó hatóság – bizonyítottság hiányában – megszüntetett.
Az indítványozó a nyomozást megszüntető határozattal szemben panaszt nyújtott be, amelyet a Budapesti II. és III.
Kerületi Ügyészség elutasított, ezért az  indítványozó – mint pótmagánvádló – jogi képviselője által vádindítványt
nyújtott be a Budapesti II. és III. Kerületi Ügyészség útján a Budapesti II. és III. Kerületi Bíróságra. A Budapesti II. és III.
Kerületi Bíróság a vádindítványt a 2.B.II.945/2014/2. számú végzésével a Be. 231. § (2) bekezdésének c) és d) pontja
alapján elutasította, mivel a  vádindítványt nem az  arra jogosult nyújtotta be. A  kizárólag az  indítványozónak
kézbesített végzéssel szemben az  indítványozó jogi képviselője fellebbezést nyújtott be, amelyet a  Fővárosi
Törvényszék a  28.Bpkf.II.10537/2014/2. számú végzésével elutasított. A  végzés indokolása szerint a  Be. 324.  §
(1)  bekezdés c)  pontja a  pótmagánvádlónak biztosít fellebbezési jogot, a  pótmagánvádló jogi képviselőjét a  Be.
a  fellebbezésre jogosultak között nem sorolja fel. A  végzés a  Be. vonatkozó rendelkezése és a  BKv. III/7.  pontja
alapján megállapította, hogy a  pótmagánvádló jogi képviselője az  elsőfokú bíróság végzésével szemben csak
a  pótmagánvádló nevében eljárva terjeszthet elő fellebbezést, a  pótmagánvádló jogi képviselőjét önálló,
a pótmagánvádlótól független fellebbezési jog nem illeti meg. A Fővárosi Törvényszék végzésében megállapította,
hogy „[a] fellebbezés megfogalmazása ugyan úgy szól, hogy azt a  pótmagánvádló jogi képviselője útján jelenti
be”, de a  fellebbezést kizárólag a  jogi képviselő írta alá, azon a pótmagánvádló aláírása nem szerepel. Mindezekre
figyelemmel a  jognyilatkozatból nem vonható le következtetés arra vonatkozóan, hogy annak tartalmával
a  pótmagánvádló egyetért, illetve hogy tud-e egyáltalán arról, hogy a  jogi képviselő az  ő nevében eljárva
terjesztette elő jognyilatkozatát, ezért az  indítványozó jogi képviselője által benyújtott fellebbezést – mint nem
jogosulttól származót – a Be. 341. § (1) bekezdése alapján elutasította.
[9] 3.2. Az  indítványozó ezt követően fordult alkotmányjogi panasszal az Alkotmánybírósághoz. Panaszában és annak
kiegészítésében kifejtette, hogy a  Fővárosi Törvényszék a  28.Bpkf.II.10537/2014/2. számú végzésével megsértette
az  Alaptörvény XXIV.  cikk (1)  bekezdésében garantált tisztességes hatósági eljáráshoz való jogát és a  XXVIII.  cikk
(7)  bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jogát. A  Fővárosi Törvényszék olyan indokolással utasította el
a  Be. szabályainak és a  jogi képviseletre vonatkozó rendelkezéseknek megfelelően benyújtott fellebbezése
érdemi elbírálását, amelyet semmiféle törvényi előírás, büntetőkollégiumi vélemény, eljárásjogi kommentár, sőt
a  magyar nyelv általános értelmezési szabályai sem támasztanak alá. Hivatkozott arra is, hogy a  bírói gyakorlat
a  meghatalmazás alapján tett jognyilatkozatokkal kapcsolatban nem követeli meg, hogy azt a  meghatalmazó is
ellássa kézjegyével. Álláspontja szerint a  törvényszék ismertetett jogértelmezése tisztességtelennek minősül és
jogorvoslati joguk súlyos korlátozását is eredményezte, ezért kérte a Fővárosi Törvényszék 28.Bpkf.II.10.537/2014/2.
számú végzésének megsemmisítését.
II. [10] Az Alkotmánybíróság által figyelembe vett jogszabályi rendelkezések:
[11] 1. Az Alaptörvény rendelkezései:
„XXVIII.  cikk (7) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az  olyan bírósági, hatósági és más
közigazgatási döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.”
„28 cikk A bíróságok a jogalkalmazás során a jogszabályok szövegét elsősorban azok céljával és az Alaptörvénnyel
összhangban értelmezik. Az Alaptörvény és a jogszabályok értelmezésekor azt kell feltételezni, hogy a józan észnek
és a közjónak megfelelő, erkölcsös és gazdaságos célt szolgálnak.”
[12] 2. A Be. alkalmazott rendelkezései:
„56.  § (4) A  pótmagánvádló ügyvédi képviselete kötelező, kivéve, ha a  természetes személy pótmagánvádló
jogi szakvizsgával rendelkezik. Nem természetes személy pótmagánvádló képviseletének ellátására a  sértett
ügyvezetésre vagy képviseletre feljogosított tagja vagy tisztségviselője, illetőleg a  sértettel alkalmazotti
jogviszonyban lévő személy is jogosult, feltéve, hogy jogi szakvizsgával rendelkezik.”
„324. § (1) Az elsőfokú bíróság ítélete ellen fellebbezésre jogosult
[…]
c) a pótmagánvádló,
[…]
(2) […] a pótmagánvádló kizárólag a vádlott terhére fellebbezhet.”
„347. § (1) Az elsőfokú bíróság nem ügydöntő végzése ellen fellebbezésnek van helye, ha azt e törvény nem zárja ki.
A végzés elleni fellebbezés elintézésére az ítélet elleni fellebbezés szabályai irányadók.”
III. [13] 1. Az Abtv. 56. § (1) bekezdésében meghatározottak szerint az Alkotmánybíróságnak elsődlegesen az alkotmányjogi
panasz befogadhatóságáról szükséges döntenie.
[14] 1.1. Az  Abtv. 30.  § (1)  bekezdése szerint az  alkotmányjogi panaszt a  sérelmezett döntés kézbesítésétől számított
hatvan napon belül lehet írásban benyújtani. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  indítványozók
alkotmányjogi panaszaikat határidőn belül terjesztették elő.
[15] Az alkotmányjogi panaszok a  határozott kérelem Abtv. 52.  § (1b)  bekezdésében előírt feltételeinek az  alábbiak
szerint felelnek meg. Az  indítványok az  Alkotmánybíróság hatáskörére és az  indítványozók jogosultságára
vonatkozó hivatkozást tartalmaznak, megjelölik az  Alaptörvényben biztosított jogok sérelmének lényegét,
az  Alaptörvény megsértett rendelkezéseit és megfelelő indokolást is tartalmaznak. Ezenkívül megjelölik
a sérelmezett bírói döntéseket és kifejezetten kérik azok megsemmisítését.
[16] 1.2. Az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 56.  § (2)  bekezdése alapján a  továbbiakban azt vizsgálta meg, hogy az  Abtv.
27. §-ában, valamint az Abtv. 29–31. §-aiban foglalt tartalmi feltételeket az alkotmányjogi panaszok kimerítik-e.
[17] 1.2.1. Az  Alkotmánybíróságnak mindezek alapján vizsgálnia kellett, hogy az  indítványozók egyedi ügyben való
érintettsége megállapítható-e. Az  Abtv. javaslatának 26–31.  §-hoz fűzött indokolása szerint „[a]z érintettség
fogalmának használata szélesebb alapjogvédelmi keret, mint ha pusztán az adott ügyben részes fél számára lenne
a  lehetőség nyitva”. Az Alaptörvény és az Abtv. rendelkezései értelmében az egyedi ügyben érintett személy vagy
szervezet a  bírói döntés ellen – egyéb feltételek teljesülése esetén – akkor terjeszthet elő alkotmányjogi panaszt,
ha a  döntés „az indítványozó Alaptörvényben biztosított jogát sérti” [Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés d)  pont,
Abtv. 27.  § a)  pont]. Az  Alkotmánybíróságnak ezért a  büntető ügyekben benyújtott alkotmányjogi panaszok
befogadása során is esetről-esetre kell vizsgálnia, hogy az alkotmányjogi panaszt előterjesztők egyedi érintettsége
megállapítható-e.
[18] Az Alkotmánybíróság e  körben szükségesnek tartja leszögezni, hogy a  büntetőeljárásban részt vevő személyek
egyikének sincs jogosultsága alkotmányjogi panasz előterjesztésére önmagában arra alapítottan, hogy az  állam
érvényesítette-e büntetőjogi igényét, vagy sem. Az Abtv. 27. §-a szerinti eljárásban a büntetőeljárásban részt vevő
személyek érintettsége (így az  alapügyekben a  pótmagánvádlóként fellépő indítványozóké is) azon az  alapon
azonban egyértelműen megállapítható, ha az  általuk állított sérelem olyan Alapörvényben garantált joggal
kapcsolatban merült fel, amelyet a jogalkotó a Be. meghatározott rendelkezései közvetítésével is biztosítani kívánt
számukra. Az  érintettség megítélése során ezért fontos szempont annak mérlegelése, hogy – az  alkotmányjogi
panaszos eljárásjogi pozíciója alapján – lehet-e alkotmányos összefüggés az alkotmányjogi panaszt előterjesztő és
az állított alapjogsérelem között.
[19] A fentiekben kifejtettek alapján az ügyben az indítványozók egyedi ügyben való érintettsége fennáll, valamint az is
megállapítható, hogy az indítványozóknak a támadott határozatokkal szemben további jogorvoslati lehetőség nem
volt biztosítva.
[20] 1.2.2. Az  Alkotmánybíróság ugyanakkor megállapította, hogy a  másodikként érkezett alkotmányjogi panaszban
megjelölt Alaptörvény XXIV.  cikk (1)  bekezdése nem a  bírósági eljárásokra, hanem a  közigazgatási hatósági
eljárásokra vonatkozik, így hiányzik a  felhívott alaptörvényi rendelkezés és a  támadott bírósági végzés közötti
összefüggés. Az  Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az  említett összefüggés hiánya tartalmi akadályát
képezi az  indítvány érdemi elbírálásának {3130/2013. (VI. 24.) AB végzés, Indokolás [17]}. Mindezekre figyelemmel
az Alkotmánybíróság a panaszt ebben a vonatkozásban az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
[21] 1.2.3. Az Abtv. 29. §-a a befogadhatóság további tartalmi feltételeiként nevesíti, hogy a panasznak a bírói döntést
érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést kell tartalmaznia.
[22] Az indítványozók álláspontja szerint a  büntetőügyben eljárt bíróságok azon jogértelmezése sérti az  Alaptörvény
XXVIII.  cikk (7)  bekezdésében garantált jogorvoslathoz való jogát, amely csak abban az  esetben biztosítja
a  pótmagánvádló jogi képviselőjének fellebbezési jogát a  vádindítványt elutasító bírósági döntéssel szemben,
ha a  pótmagánvádló nincs jelen, illetve, ha a  pótmagánvádló aláírása is szerepel a  jogi képviselő által benyújtott
fellebbezésen. Az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint az  alkotmányjogi panaszokban állított kifogás a  bírói
döntést érdemben befolyásolhatta, ami felveti a  bírói döntés alaptörvény-ellenességének kételyét {7/2013. (III. 1.)
AB határozat, Indokolás [20]}.
[23] Az Alkotmánybíróság megállapította továbbá, hogy az  indítványozók által felvázolt alkotmányossági
probléma vizsgálata az  egyedi ügyön túlmutató jelentőségű, mert az  Alkotmánybíróság eddig nem vizsgálta
a pótmagánvádas eljárásban a pótmagánvádló részére biztosított fellebbezési jog gyakorlati érvényesülését, így arra
sem volt módja, hogy meghatározza azokat a szempontokat, amelyek értékelése a  jogalkalmazóknak lehetőséget
teremt a fellebbezési jog tartalmának az Alaptörvénnyel összhangban álló meghatározásához.
[24] Az Alkotmánybíróság az  érdemi eljárás során megválaszolandó alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdésnek
elsősorban azt tekinti, hogy összhangban áll-e az  Alaptörvénnyel a  Be. 56.  § (4)  bekezdésének és a  Be. 324.  §
(1)  bekezdés c)  pontjának a  bíróságok általi olyan tartalmú, együttes értelmezése, amely a  pótmagánvádló
szabályszerű meghatalmazással rendelkező jogi képviselője által a  vádindítványt elutasító bírósági döntéssel
szemben benyújtott fellebbezését csak abban az  esetben tekinti a  pótmagánvádló nevében benyújtottnak, ha az
– a szabályszerű meghatalmazás megléte mellett – további feltételeknek is megfelel, így a pótmagánvádló aláírása is
szerepel rajta.
[25] 2. A  fentiek alapján az  Alkotmánybíróság a  panaszokat – az  Ügyrend 31.  § (6)  bekezdését alkalmazva, külön
befogadási eljárás mellőzésével – érdemben bírálta el.
IV. [26] Az alkotmányjogi panaszok részben megalapozottak. [27] 1. Az  indítványozók alkotmányjogi panaszukban a  jogorvoslathoz való jog sérelmére hivatkoztak, amelynek
okát abban látták, hogy az  eljárt bíróságok a  képviselet szabályait Alaptörvénybe ütköző módon értelmezték,
illetve hagyták figyelmen kívül. Mindezekre figyelemmel az  Alkotmánybíróságnak a  panaszok elbírálása során
– az  Alaptörvény R)  cikk (3)  bekezdésében foglalt alaptörvény-értelmezési kötelezettségének megfelelően –
abban kell állást foglalnia, hogy milyen alkotmányos kötelezettség terheli a bíróságokat a  jogorvoslathoz való jog
pótmagánvádas eljárásban történő érvényesítésével összefüggésben.
[28] 2. Az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdése szerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan
bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.
[29] 2.1. Az  Alkotmánybíróság számos alkalommal, többféle szempontból foglalkozott a  jogorvoslati jog alkotmányos
tartalmával. Az  Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint a  jogorvoslathoz való jog lényegi tartalma
az  érdemi határozatok tekintetében a  más szervhez, vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz
fordulás lehetősége {lásd: 5/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 27, 31.; megerősítve: 35/2013. (XI. 22.)
AB határozat, Indokolás [16]}.
[30] A jogorvoslathoz való alapjog biztosítását jelenti, ha az  eljárásban a  törvény garantálja az  érintett számára, hogy
ügyét az  alapügyben eljáró szervtől különböző szerv bírálja el (513/B/1994. AB határozat, ABH 1994, 731, 734.).
Minden jogorvoslat lényegi eleme a „jogorvoslás” lehetősége, vagyis a  jogorvoslat fogalmilag és szubsztanciálisan
tartalmazza a  jogsérelem orvosolhatóságát {23/1998. (VI. 9.) AB határozat ABH 1998, 182, 186., megerősítve:
3064/2014. (III. 26.) AB határozat, Indokolás [15]}. A különböző eljárásokban a jogalkotó eltérő jogorvoslati formákat,
jogorvoslatot elbíráló fórumokat állapíthat meg, valamint azt is eltérően határozhatja meg, hogy hány fokú
jogorvoslati rendszer érvényesülhet {1437/B/1990. AB határozat, ABH 1992, 453, 454.; hasonlóan: 22/2014. (VII. 15.)
AB határozat, Indokolás [95]}.
[31] Az Alkotmánybíróság értelmezésében az Alaptörvényben biztosított jogorvoslathoz való jog tényleges és hatékony
jogorvoslat lehetőségének a biztosítását követeli meg, így nem csak abban az esetben állapítható meg az alapjog
sérelme, ha a  jogorvoslat lehetőségét teljesen kizárták {lásd például 36/2013. (XII. 5.) AB határozat, Indokolás
[61]}, hanem akkor is, ha a  jogszabályban egyébként biztosított jogorvoslat más okból nem tud ténylegesen és
hatékonyan érvényesülni, így például ha azt a részletszabályok rendelkezései akadályozzák meg, ezáltal üresítve ki,
illetve téve formálissá a jogorvoslathoz való jogot [lásd 41/1991. (VII. 3.) AB határozat, ABH 1991, 193, 194.; 22/1991.
(IV. 26.) AB határozat, ABH 1991, 408, 411.; 21/1997. (III. 26.) AB határozat, ABH 1997, 103, 105–106.].
[32] 2.2. A  jogorvoslathoz való jog tényleges és hatékony érvényesülése azonban nem csupán a  jogalkotóval szemben
(a  jogszabályok tartalmát illetően) fennálló követelmény, hanem az  Alaptörvény 28.  cikkéből következően
(a jogszabályok értelmezése során) a jogalkalmazó szerveket is kötelezi. Mindez összhangban van az 1993. évi XXXI.
törvénnyel kihirdetett, az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény (a továbbiakban:
Egyezmény) 13.  cikkében garantált hatékony jogorvoslathoz való jognak az  Emberi Jogok Európai Bírósága
(a  továbbiakban: EJEB) ítélkezési gyakorlatában kibontott tartalmával is. Az  EJEB maga is hangsúlyozta ugyanis,
hogy az  Egyezmény 13.  cikkében biztosított jogorvoslati jog hatékonyságának mind a  jogszabályok, mind
azok gyakorlati érvényesülését illetően is fenn kell állnia, amit az  Egyezményben részes államok hatóságai nem
akadályozhatnak működésük során jogszerűtlenül {Ilhan kontra Törökország [GC] (22277/93.), 2000. június 27., 97.
bekezdés; Karácsony és mások kontra Magyarország (42461/13.), 2014. szeptember 16., 96. bekezdés; Szél és mások
kontra Magyarország (44357/13.), 2014. szeptember 16., 93. bekezdés}.
[33] 3. A  pótmagánvád az  Alkotmánybíróság állandó gyakorlatában olyan, a  vádkorrektívumok rendszerébe tartozó
jogintézményként jelenik meg, amely az ügyész közvádlói monopóliumának gyakorlása eredményeként bizonyos,
a sértetteket hátrányosan érintő következmények kiküszöbölésére szolgálhat. [14/2002. (III. 20.) AB határozat, ABH
2002, 101, 113.; 42/2005. (XI. 14.) AB határozat, ABH 2005, 504, 522.; megerősítve: 3014/2013. (I. 28.) AB végzés,
ABH 2013, 1201, 1202.] Az  Alkotmánybíróság leszögezte ugyanakkor azt is, hogy a  tisztességes eljáráshoz való
jogból nem vezethető le olyan, a sértettet megillető alapjog, amely alapján a büntető igény bíróság általi elbírálása
kikövetelhető, vagy kikényszeríthető lenne. [40/1993. (VI. 30.) AB határozat, ABH 1993, 288, 290.; 42/1993. (VI. 30.)
AB határozat, ABH 1993, 300, 303.; megerősítve: 3014/2013. (I. 28.) AB végzés, ABH 2013, 1201, 1202.]
Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság azt is megállapította, hogy a  törvényhozónak nem volt alkotmányos
– akár a  tisztességes eljáráshoz való jogból, akár más alapjogból levezethető – kötelezettsége a  pótmagánvád
intézményének bevezetésére, így „[a] törvényhozó viszonylag tág mérlegelési jogkörébe tartozik annak eldöntése,
hogy a  pótmagánvádra milyen esetekben ad lehetőséget, és milyen esetekben zárja ki.” {42/2005. (XI. 14.)
AB határozat, ABH 2005, 504, 522., legutóbb megerősítve: 3224/2014. (IX. 22.) AB végzés, Indokolás [15]}
[34] 4. A törvényhozó a Be. hatálybalépésével ismét meghonosította a pótmagánvád intézményét a hazai büntetőeljárás
rendszerében. A  jogalkotó a  pótmagánvád újbóli megteremtésével a  sértett igényérvényesítési lehetőségeit és
eljárási jogosítványait kívánta szélesíteni a büntetőeljárás során, és az intézményre mint a hatósági tétlenség, illetve
tárgyszerűtlen eljárás legfontosabb korrekciós eszközére tekintett (lásd: a Be. javaslathoz fűzött általános indokolás
II/6. és VI.  pontját). A  büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény módosításáról szóló 2006. évi LI. törvény
(a továbbiakban: Módtv.) jelentős módosítást hajtott végre a pótmagánvád szabályain is, amelyek azóta lényegében
változatlan tartalommal hatályosak.
[35] A büntetőügy sértettje – meghatározott feltételek fennállása esetén – akkor jogosult pótmagánvádlóként
fellépni, ha az ügyész döntése eredményeként elesett attól, hogy a büntetőügyet bíróság bírálja el [lásd: Be. 53. §
(1) bekezdés a)–e) pontjai, 199. § (2) és (3) bekezdés, 229. § (1) bekezdés, 267. § (3) bekezdés, 501. § (4) bekezdés].
[36] A pótmagánvádas eljárás a  sértett által (amennyiben a  pótmagánvád benyújtásának oka a  bírósági eljárás
megindulását megelőzően merült fel) az  ügyészséghez, illetve (a  bírósági eljárás megindulását követően)
a  bírósághoz benyújtott vádindítvánnyal veszi kezdetét [lásd: Be. 230.  § (1)  bekezdés, 267.  § (3)  bekezdés].
A  pótmagánvádló ügyvédi képviselete az  eljárás során mindvégig kötelező, kivéve, ha a  természetes személy
pótmagánvádló vagy a nem természetes személy pótmagánvádló képviseletére jogosult személy jogi szakvizsgával
rendelkezik, mert előbbi esetben a  pótmagánvádló személyesen járhat el, utóbbi esetben pedig a  képviseletre
feljogosított személy a  pótmagánvádas eljárásban is képviselheti a  sértettet [lásd: Be. 56.  § (4)  bekezdés, 267.  §
(3) bekezdés, 312. § (3) bekezdés].
[37] A bíróságnak először az  ügyész útján vagy a  pótmagánvádló által közvetlenül megküldött vádindítvány
elfogadhatóságáról szükséges döntenie. Ha a  vádindítvány nem felel meg bizonyos formai és tartalmi
követelményeknek, a  bíróság végzésben elutasítja [lásd: Be. 231.  § (1) és (2)  bekezdés]. A  bíróság elutasító
végzésével szemben a  pótmagánvádló fellebbezéssel élhet [lásd: Be. 324.  § (1)  bekezdés c)  pont, 347.  §
(1)  bekezdés]; a  másodfokú bíróság döntése nyomán helybenhagyott elutasító végzés nyomán a  pótmagánvádas
eljárás a bírósági szakaszban anélkül fejeződik be, hogy a bíróság az ügyben tárgyalást tartana.
[38] Ha a bíróság a vádindítványt elfogadhatónak minősíti, a büntetőeljárás bírósági szakasza lényegében az általános
szabályok alapján folytatódik az  abból adódó törvényszerű eltérésekkel, hogy a  vádat nem az  ügyész, hanem
a  pótmagánvádló képviseli [lásd: Be. XIII. fejezet, V. cím]. A  tárgyaláson a  pótmagánvádló részvétele csak abban
az esetben kötelező, ha őt tanúként megidézik, míg a jogi képviselőjének részvétele mindig kötelező [lásd: Be. 343. §
(1)  bekezdés]. Pótmagánvádas eljárásban a  vád kiterjesztésének nincs helye és a  perbeszédet a  pótmagánvádló
képviselője tartja [lásd: Be. 343.  § (6) és (7)  bekezdés]. Az  elsőfokú és másodfokú bíróság döntésével szemben
a  pótmagánvádló kizárólag a  vádlott terhére fellebbezhet [lásd: Be. 324.  § (2)  bekezdés, 367/A.  § (2)  bekezdés],
és a  pótmagánvádló az  ügyésznél szűkebb körben nyújthat be perújítási indítványt [lásd: Be. 409.  § (1)  bekezdés
b) pont], felülvizsgálati indítvány benyújtására pedig nem jogosult.
[39] 5. Az  Alkotmánybíróság korábban megállapította, hogy a  perbeli képviselet lényege a  képviselet polgári jogi
intézményére vezethető vissza. Ennek megfelelően a képviselő a képviselt helyett és nevében jár el, de a képviselő
cselekménye által a képviselt válik jogosítottá, illetve kötelezetté [141/B/1993. AB határozat, ABH 1994, 584, 585.].
[40] 5.1. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint nincs ez másként a büntetőeljárás során lehetővé tett (jogi) képviselet
esetén sem. A Be. a képviselet körében – a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.)
képviseletre vonatkozó általános szabályaival összhangban – akként rendelkezik, hogy a sértett jogait képviselője
útján is gyakorolhatja, kivéve, ha a Be. a személyes közreműködési kötelezettséget ír elő [lásd: Be. 56. § (1) bekezdés].
A  képviseletet – ide nem értve a  törvényes képviselet esetét – írásba foglalt meghatalmazás (képviseleti jogot
biztosító egyoldalú jognyilatkozat) alapján lehet ellátni, a  meghatalmazást ahhoz a  hatósághoz, vagy bírósághoz
kell – a képviselő első eljárási cselekménye előtt – benyújtani, amely előtt a képviselő a képviselt nevében eljár [lásd:
Be. 57.  § (2)  bekezdés; Ptk. 6:15.  § (1)  bekezdés]. Az  ügyvédnek adott meghatalmazás az  ügyvédet minden olyan
cselekményre feljogosítja, amely a  rábízott ügy szabályszerű ellátásával jár és az  ügyvéd képviseleti jogkörének
korlátozása a  hatóság irányában annyiban hatályos, amennyiben a  korlátozás a  meghatalmazásból kitűnik [lásd:
az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény (a továbbiakban: Ütv.) 26. § (4) és (5) bekezdés].
[41] 5.2. A Be. által a pótmagánvádló tekintetében szabályozott képviselet abban tér el a büntetőeljárásban részt vevő
más személyek képviseletére vonatkozó rendelkezésektől, hogy a pótmagánvádló képviseletét (a jogi szakvizsgával
rendelkező természetes személy pótmagánvádló esetét kivéve) az  eljárási törvény választást nem tűrő, kötelező
jelleggel írja elő, valamint kizárólag a  jogi (tehát ügyvéd, illetve nem természetes személy pótmagánvádló jogi
szakvizsgával rendelkező, egyébként képviseletére jogosult személy általi) képviseletet engedi meg. E rendelkezés
jogalkotói indoka egyfelől annak megakadályozása, hogy alaptalan pótmagánvádlói fellépésre és értelmetlen
bírósági eljárásokra kerüljön sor (lásd: a  Be. javaslathoz fűzött általános indokolás VI.  pontját), másfelől a  vád
képviseletéhez megkövetelt komoly jogi szaktudás biztosítása (lásd: a  Módtv. javaslat 25.  §-oz fűzött részletes
indokolást).
[42] 5.3. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  ismertetett rendelkezések értelmében – az  említett kivételtől
eltekintve – a pótmagánvádló a vádlói szerepkörében soha nem léphet fel kizárólag személyesen, a pótmagánvádas
eljárásban a  képviseletére ügyvédet kell meghatalmaznia. A  pótmagánvádas ügyben történő képviseletre szóló
– tehát büntetőeljárásbeli képviseletre vonatkozó – meghatalmazás a  vádindítvány elkészítésére, benyújtására,
valamint a  vád képviseletére és az  ezzel összefüggő jognyilatkozatok megtételére terjed ki. {Nem tartozik ebbe
a  körbe az  az eset, ha a  természetes személy pótmagánvádlót a  pótmagánvádas eljárás során sértett tanúként
hallgatják ki, ebben az  esetben ugyanis személyes közreműködési (vallomástételi) – és nem a  vádképviselettel
együtt járó – kötelezettségét teljesíti, amely esetén egyébként is kizárt a  képviselet [lásd: Be. 56.  § (1)  bekezdés].
A  vádlói szerepkört pótmagánvádló tanúkihallgatása során is értelemszerűen a  jogi képviselője látja el.} A  jogi
képviselet választást nem tűrő előírásának jogalkotó által meghatározott célja – ahogy az a fentiekben ismertetésre
került – a  szakszerű vádlói fellépés biztosítása. Az  Alkotmánybíróság korábbi, a  kötelező jogi képviseletet előíró
rendelkezéseket alkotmányosnak elismerő döntéseiben elfogadva a  jogalkotó szakszerű és megalapozott eljárás
megteremtésére irányuló szándékát, leszögezte, hogy a  szakszerű eljárás nyilvánvalóan a  képviselt személy
érdekében is áll, hiszen ezáltal nagyobb eséllyel érvényesítheti jogait {legutóbb: 42/2012. (XII. 20.) AB határozat,
Indokolás [17]}. E  körben azt is leszögezte, hogy „[a] kötelező jogi képviselet intézménye a  perbeli képviseletnek
azt a  lényegi vonását erősíti, hogy a képviselőnek – különösen pedig a  jogi képviselőnek – a szerepe nem csupán
a képviselt személy helyettesítése, hanem a képviselt érdekeinek védelme, jogai érvényre juttatásának elősegítése.”
[141/B/1993. AB határozat, ABH 1994, 584, 585.; 501/B/1997. AB határozat, ABH 1999, 581, 582.; 942/B1997.
AB határozat, ABH 2001, 943, 945.]
[43] 6. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy bár a  pótmagánvád intézményének bevezetése az  Alaptörvényből
kényszerítően nem következik (lásd: Indokolás [33]), ugyanakkor a törvényhozó a büntetőeljárás során az Indokolás
[34]–[38] bekezdéseiben ismertetett esetkörben, az  ott meghatározott feltételekkel mégis lehetővé tette
a  Be.-ben a  sértett számára a  büntetőigény bíróság általi elbírálásának kezdeményezését, amelynek keretében
jogorvoslati jogot is biztosított – egyebek mellett – az elsőfokú bíróság vádindítványt elutasító döntésével szemben
a  pótmagánvádló részére. A  jogorvoslat lehetőségének jogalkotó általi megteremtése a  fellebbezést elbíráló
bíróságok számára egyúttal olyan, az  Alaptörvény 28.  cikkéből fakadó alkotmányos kötelezettséget is létrehozott,
amely szerint jogalkalmazásuk során a jogalkotó által megnyitott jogorvoslat lehetősége a – szakszerű fellebbezések
megkövetelésében testet öltő – céljával összhangban, az  Alaptörvényből levezethető követelményeknek
megfelelően, így hatékonyan és ténylegesen is érvényesüljön [hasonlóan lásd: 23/1998. (VI. 6.) AB határozat, ABH
1998, 182, 188.].
[44] 7. Az  Alkotmánybíróság az  előzőekben ismertetett, Alaptörvényből fakadó követelményekből kiindulva vizsgálta
azt, hogy az alkotmányjogi panaszok alapjául szolgáló ügyekben eljárt bíróságok jogértelmezése összhangban áll-e
az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében garantált jogorvoslathoz való joggal.
[45] 7.1. Az indítványozók által a támadott bírósági döntésekben foglalt jogértelmezéssel kapcsolatos alkotmányossági
probléma arra vezethető vissza, hogy a Be. 56. § (4) bekezdése alapján a pótmagánvádas ügyben a pótmagánvádló
ügyvédi képviselete kötelező, ugyanakkor a vádindítvány elutasítása elleni fellebbezésre a Be. – 347. § (1) bekezdése
alapján alkalmazandó – 324.  § (1)  bekezdése a  pótmagánvádló számára ad lehetőséget, a  pótmagánvádló jogi
képviselőjének nem. A BKv. III/7. pontjának – alkotmányjogi panaszok tárgyát képező ügyekben is irányadó, tehát
nem csupán a pótmagánvádas eljárás tárgyalási szakaszában értelmezhető – rendelkezése értelmében a Be. idézett
jogszabályhelyeiből következően a  pótmagánvádló képviselője az  elsőfokú bíróság végzésével szemben csak
a pótmagánvádló nevében eljárva terjeszthet elő fellebbezést, a pótmagánvádló jogi képviselőjét önálló,
a pótmagánvádlótól független fellebbezési jog nem illeti meg.
[46] Az alkotmányjogi panaszok tárgyát képező ügyekben eljárt bíróságok az  indítványozók – meghatalmazással
rendelkező – jogi képviselői által, a vádindítvány elutasításáról rendelkező végzések ellen benyújtott fellebbezéseit
jogosultság hiánya okán azért utasították el, mert azt a pótmagánvádló jogi képviselője „saját nevében” nyújtotta be
[Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/6. számú végzés, 1. o.], illetve mert azt „kizárólag a  jogi képviselő írta alá,
azon a pótmagánvádló aláírása nem szerepel” [Fővárosi Törvényszék 28.Bpkf.II. 10.537/2014/2. számú végzés, 1. o.].
[47] 7.2. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  Alaptörvény 28.  cikkéből fakadó, bíróságokra vonatkozó
követelmény értelmében az  „önálló”, illetve „nem önálló” fellebbezési jog meghatározása nem függetleníthető
a  képviseleti joggal és a  jogorvoslathoz való joggal kapcsolatban az  Indokolás [28]–[32] bekezdéseiben
és az  Indokolás [39]–[42] bekezdéseiben kifejtett alkotmányos összefüggésektől. Tekintettel arra, hogy
az  indítványozók álláspontja szerint jogorvoslati joguk sérelmét a  pótmagánvádló jogi képviseletére vonatkozó
jogszabályok bíróságok általi értelmezése okozta, az  Alkotmánybíróság különös jelentőséget tulajdonít az  alábbi
szempontoknak.
[48] A Be. 324.  § (1)  bekezdésének c)  pontja szerinti, a  pótmagánvádlót önállóan megillető fellebbezési joggal –
az  ismertetett kivételtől eltekintve – a  pótmagánvádló a  Be. 56.  § (1)  bekezdésének értelmében személyesen
nem jogosult élni, kizárólag a  jogi képviselője útján. A  pótmagánvádló önálló fellépési (és fellebbezési) joga
tehát azt jelenti, hogy a  pótmagánvádlókénti fellépésről és az  eljárásban teendő jognyilatkozatokról (beleértve
a  fellebbezést is) a  döntést ő maga hozza meg. A  szakszerűség biztosítása céljából ugyanakkor a  vádképviselet
ellátásához szükséges cselekményeket és nyilatkozatokat (így a  fellebbezést is) – a  pótmagánvádló által adott
meghatalmazásban kijelölt körben – helyette és nevében (ezáltal tehát nem a pótmagánvádlótól függetlenül) a jogi
képviselő teheti meg. Mindezekből az  is következik, hogy addig, amíg a  jogi képviselő által kifejtett tevékenység
a meghatalmazás biztosította keretek között marad, soha nem önállóan jár el. Amellett, hogy ez az értelmezés van
összhangban a  kötelező jogi képviselet jogalkotói céljával, ez  következik önmagából a  képviselet szabályainak
nyelvtani értelmezéséből is. A  képviselet tartalma eszerint nem más, minthogy a  képviselt személy „más személy
útján” teszi meg jognyilatkozatát [Ptk. 6:11.  § (1)  bekezdés], illetve gyakorolja jogait [Be. 56.  § (1)  bekezdés]. De
ezt az  értelmezést erősítette meg korábban az  Alkotmánybíróság is, a  kötelező jogi képviselet alkotmányosságát
vizsgáló, már említett döntésében is: a képviselő „a képviselt helyett és nevében jár el” [141/B/1993. AB határozat,
ABH 1994, 584, 585.].
[49] Emellett az  Alkotmánybíróság szükségesnek tartja az  alábbiak hangsúlyozását is. A  jogi képviseletre vonatkozó
rendelkezések egyértelműen szabályozzák a  meghatalmazáson alapuló jogi képviselet terjedelmét, tárgyi és
időbeli hatályát, illetve a korlátozásának a hatókörét a hatóságok, bíróságok irányában. A meghatalmazást ugyanis
az  első eljárási cselekményt megelőzően kell a  bíróságnak benyújtani és (amennyiben maga a  meghatalmazás
eltérően nem rendelkezik) az  azon alapuló jogi képviseleti jogosultság az  eljárás egészére kiterjed, illetve
a  képviselet jogkörének a  bíróságok irányában történő korlátozása annyiban hatályos, amennyiben a  korlátozás
a meghatalmazásból kitűnik (lásd még: Indokolás [39]–[42]). Ezenkívül a pótmagánvádas eljárásokban a bíróságok
az elsőfokú döntést – a Be. 324. § (1) bekezdésének c) pontjára figyelemmel – kizárólag a pótmagánvádló részére
kötelesek kézbesíteni (ahogy ez az alkotmányjogi panaszok tárgyát képező ügyekben is történt), így a fellebbezés
benyújtására csak abban az  esetben kerülhet sor, ha a  pótmagánvádló ezirányú döntését meghozva, eljuttatja
a  végzést a  jogi képviselőjének. Amennyiben a  bíróságokban mégis kétely merülne fel a  képviseleti jogosultság
fennállása tekintetében, a Be. lehetőséget biztosít hiánypótlási felhívás kibocsátására is [lásd: Be. 57. § (2) bekezdés
és 343. § (2) bekezdés].
[50] Az Alkotmánybíróság a  fentiekben kifejtettek alapján megállapítja, hogy a  fellebbezésről döntő bíróságok
végzéseikben megszorítóan értelmezték a  jogi képviselet terjedelmére vonatkozó szabályokat, valamint
a  pótmagánvádló jogi képviselője által benyújtott fellebbezés érdemi elbírálásához a  Be., Ptk. és Ütv.
pótmagánvádas eljárásban irányadó rendelkezéseiben foglaltakon (lásd: Indokolás [39]–[42]) felül olyan további
feltételeket követeltek meg, amelyek ellentétben állnak a  kötelező jogi képviselet jogalkotói céljával, illetve
nincsenek összhangban a  törvényhozó által megnyitott, a  vádindítvány elutasítása esetén a  pótmagánvádlót
megillető fellebbezési jog céljával sem. A  bíróságok az  alkotmányjogi panaszban kifogásolt jogértelmezésükkel
tehát a  pótmagánvádló számára biztosított jogorvoslat jogalkotó által szándékolt terjedelmét oly mértékben
leszűkítették, hogy ennek következtében megsértették az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (7)  bekezdésében garantált
jogorvoslati jog hatékony érvényesülésének alkotmányos követelményét.
[51] 7.3. Az  Alkotmánybíróság emlékeztet állandó gyakorlatára, amely szerint a  bírói döntések alkotmányossági
felülvizsgálatát lehetővé tevő alkotmányjogi panasz (Abtv. 27.  §) az  Alaptörvény 28.  cikkének érvényesülését
szolgáló olyan jogintézmény {3/2015. (II. 2.) AB határozat, Indokolás [18]}, amelynek elbírálása során
az  Alkotmánybíróság feladata, hogy az  Alaptörvényben elismert alapjogoknak ténylegesen érvényt szerezzen.
Ebből következően az Alkotmánybíróság feladatához tartozik annak megválaszolása is, hogy egy adott jogszabály
mely jogalkalmazói értelmezése találkozik az  Alaptörvényben elismert jogokban rejlő egyes követelményekkel.
Az  Alkotmánybíróság a  konkrét büntetőbírói döntés és a  döntést támadó alkotmányjogi panaszban előadott
kifogások értékelése során figyelembe veszi az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pontjában biztosított vizsgálati
jogkörének határait is {13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [51]}. Ennek értelmében az  Alkotmánybíróság
mindaddig tartózkodik attól, hogy törvényértelmezési és szakjogi kérdésekben állást foglaljon {7/2013. (III. 7.) AB
határozat, Indokolás [33], [38]}, amíg a jogalkalmazói jogértelmezés közvetlenül nem befolyásolja valamely alapjog
gyakorolhatóságát és tényleges érvényesülését {13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [51]; megerősítve:
3208/2014. (VII. 21.) AB végzés, Indokolás [16]}.
[52] Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a pótmagánvádas eljárásban előírt kötelező jogi képviselethez kapcsolódó,
a  jelen ügyben kifogásolt bírósági döntésekben kifejtett jogalkalmazói jogértelmezés közvetlenül befolyásolja
(akadályozza) a  jogorvoslathoz való jog hatékony és tényleges érvényesülését. A  jogi képviselet rendelkezéseinek
bírósági értelmezésekor a szakjogi szabályokkal egyidejűleg és azoktól elválaszthatatlanul, közvetlenül és intenzíven
van jelen az alkotmányjog is, mivel a jogi képviselet terjedelmének bírósági értelmezése egyúttal az Alaptörvényben
garantált alapvető jog közvetlen gyakorolhatóságáról is dönt. Az  Alkotmánybíróság ennek megfelelően jelen
ügy vizsgálatakor alkotmányossági szempontú értékelést lát el, amelyben az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés
d) pontjában biztosított hatáskörével élve végső soron maga nyújt garanciát arra, hogy a  jogorvoslathoz való jog
absztrakt alkotmányos mércéjétől nem szakad el a  konkrét ügyeket elbíráló jogalkalmazói gyakorlat {hasonlóan
lásd: 13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [51]}.
[53] Az Abtv. 46.  § (3)  bekezdése felhatalmazza az  Alkotmánybíróságot, hogy hatásköreinek gyakorlása során
megállapítsa azokat az  Alaptörvény rendelkezéseit érvényre juttató alkotmányos követelményeket, amelyeket
a jogalkalmazóknak a jogszabályi rendelkezések alkalmazása során figyelembe kell venniük.
[54] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a  kötelező jogi képviselet – Alkotmánybíróság által is elismert –
céljával és a  hatékony jogorvoslathoz való jog alkotmányos követelményével a  Be. 56.  § (4)  bekezdése és a  Be.
324.  § (1)  bekezdés c)  pontja együttes alkalmazása során az  a  bírói jogértelmezés áll összhangban, amely
a  pótmagánvádas eljárásban a  pótmagánvádló szabályszerű, az  első eljárási cselekményt megelőzően – ennek
elmulasztása esetén a  hiánypótlásra történt felhívást követően benyújtott – meghatalmazással rendelkező
jogi képviselőjének a  vádlói szerepkörében eljáró pótmagánvádló nevében tett nyilatkozatát – további feltétel
megkövetelése nélkül – a  pótmagánvádló képviseletében benyújtott jognyilatkozatnak értékeli. Ezzel ellentétes
következtetésre csak abban az esetben juthat a bíróság, ha magából a meghatalmazásból [Ütv. 26. § (5) bek.], vagy
más jognyilatkozatból, illetve körülményből egyértelműen megállapítható, hogy a kérdéses nyilatkozat megtételére
a  jogi képviseletre irányuló meghatalmazás (már) nem terjed ki. E  körülmények megítélése, mérlegelése
– az  alkotmányjogi panaszok tárgyát képező ügyekben is – a  fellebbezés elbírálására jogosult bíróságok és nem
az Alkotmánybíróság hatáskörébe tartozik. Az Alkotmánybíróság a fentiekben meghatározott tartalmú alkotmányos
követelmény megállapításával tehát e  körben végzett bírói jogértelmezés alkotmányos kereteit – jelölte ki
{3325/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [14]}.
[55] 8. A  jogkövetkezmények körében az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  alkotmányjogi panaszokban
megsemmisíteni kért bírósági végzések közül a  Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/6. számú végzésében és
a  Fővárosi Törvényszék 28.Bpkf.II.10.537/2014/2. számú végzésében fejtettek ki az  eljárt bíróságok az  Alaptörvény
XXVIII.  cikk (7)  bekezdésében garantált jogorvoslathoz való jog sérelmét eredményező jogértelmezést, ezért
az  említett végzéseket az  Alkotmánybíróság megsemmisíti. Megállapítja ugyanakkor, hogy az  elsőként érkezett
alkotmányjogi panaszban kifogásolt további két végzésnek, így a  Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/4.
számú végzésének és a  Kúria Bfv.II.706/2014/2. számú végzésének a  rendelkezései, valamint a  panaszban állított,
a  jogorvoslathoz való jogot érintő alapjogsérelem között nincs semmilyen alkotmányos összefüggés. Az  előbbi
döntés ugyanis a  vádindítvány elfogadhatóságának vizsgálata körében annak elutasításáról rendelkezik, míg
utóbbi döntésében a  Kúria – törvényben kizártnak minősítve a  pótmagánvádló felülvizsgálati indítványát –
érdemben nem vizsgálta felül a  Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/6. számú végzésében kifejtett – jelen
határozatban alaptörvény-ellenesnek talált – jogértelmezést, ezért az említett végzések megsemmisítésére irányuló
alkotmányjogi panaszt az Alkotmánybíróság elutasítja.
[56] Az Alkotmánybíróság döntése folytán a  megsemmisített végzésekben érdemben el nem bírált fellebbezéseket
– a jelen határozatban meghatározott alkotmányos követelmények figyelembevételével – a Be. alapján hatáskörrel
és illetékességgel rendelkező bíróságoknak kell elbírálnia.
[57] 9. Az Alkotmánybíróság a határozat Magyar Közlönyben való közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdésének második
mondata alapján rendelte el.
Budapest, 2015. május 19. Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1050/2019. (II. 18.) Korm. határozata a borsi Rákóczi-kastély felújítás II. ütemének forrás biztosításáról.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy a határon túli nemzeti örökségünk részét képező borsi Rákóczi-kastély megóvása, helyreállítása
és az  épület történelmi jelentőségének megfelelő rangú kiállítás kialakítása érdekében a  beruházás II. ütemének
megvalósításához szükséges forrás biztosítása indokolt;
2. az 1. pontban meghatározott cél végrehajtása érdekében
a) az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33.  § (1)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
elrendeli a  Magyarország 2019. évi központi költségvetéséről szóló 2018. évi L. törvény (a  továbbiakban:
Kvtv.) 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok
alcímének 80. Borsi, Rákóczi-kastély helyreállítása jogcímcsoporttal történő kiegészítését;
Felelős: pénzügyminiszter
Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: 2019. február 28. b) felhívja a  pénzügyminisztert, hogy a  Miniszterelnökséget vezető miniszter bevonásával gondoskodjon
–  a  kifizetéshez kapcsolódó pénzügyi tranzakciós illetékkel és kincstári díjakkal együtt mindösszesen –
1 249 859 250 forint forrás biztosításáról a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű
előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím, 80. Borsi, Rákóczi-kastély helyreállítása jogcímcsoport javára,
az alábbi megoszlásban:
ba) első részlet 402 905 250 forint,
bb) második részlet 596 079 000 forint,
bc) harmadik részlet 250 875 000 forint;
Felelős: pénzügyminiszter
Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: a ba) alpont tekintetében 2019. május 15.
a bb)  alpont tekintetében 2019. szeptember 15.
a bc)  alpont tekintetében a 2020. évi központi költségvetés tervezése során
3. felhívja a Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy a borsi Rákóczi-kastély helyreállítási munkálatai II. ütemének
előkészítésébe vonja be a  miniszterelnök általános helyettesét, továbbá vizsgálja meg az  épület jövőbeni
hasznosításának feltételeit.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
a miniszterelnök általános helyettese
Határidő: folyamatos Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
132/2018. (IV. 3.) KE határozata egyetemi tanári kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés c)  pontja, valamint a  nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény
27. § (3) bekezdése alapján – az emberi erőforrások miniszterének javaslatára – Dr. Nyilas Mártát 2018. március 25.
napjával egyetemi tanárrá kinevezem.
Budapest, 2018. március 12. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
42/2018. (II. 8.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel Kapossyné dr. Czene Magdolnát 2018. június 30-ai hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2018. január 24. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
35/2019. (II. 7.) KE határozata állampolgárság visszavonással történő megszüntetéséről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés i)  pontja, valamint a  magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény
9. §-a alapján – a Miniszterelnökséget vezető miniszter KSZ-1/811/3/2018. számú előterjesztésére – Italo Manuela,
született: Konc Manuela (születési hely, idő: Topolya [Jugoszlávia], 1992. augusztus 14.) magyar állampolgárságát
visszavonom.
Budapest, 2019. január 16. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
19/2015. (X. 9.) KKM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38. §
(1) bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva az alábbi utasítást adom ki:
1. § A  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII.  törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38.  § (2) és (5)  bekezdése alapján Kalmár Ferenc Andrást 2015. október 1.
napjától a kinevezés visszavonásáig – de legfeljebb 6 hónap időtartamra – Magyarország szomszédságpolitikájának
fejlesztéséért felelős miniszteri biztossá nevezem ki.
2. § A miniszteri biztos az 1. §-ban meghatározott feladatkörében:
a) képviseli Magyarország, a  magyar állampolgárok, valamint a  magyar kisebbségek érdekeit a  nemzetközi
külpolitikai fórumokon,
b) részt vesz a szomszédos országokkal közös kisebbségi vegyes bizottságok ülésein,
c) programot készít a külhoni magyar kisebbségek helyzetének javítása érdekében szükséges szomszédságpolitikai
intézkedésekről,
d) összehangolja a  szomszédságpolitika irányvonalát a  Kormány nemzetpolitikai és kisebbségpolitikai
programjaival. 3. § A miniszteri biztos tevékenységét a külgazdasági és külügyminiszter irányítja.
4. § A  miniszteri biztos a  fenti tevékenysége ellátásáért a  Ksztv. 38.  § (6)  bekezdés szerinti illetményre és juttatásokra
jogosult.
5. § (1) Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
 (2) Hatályát veszti a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 9/2015. (IV. 16.) KKM utasítás.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter


text:
1218/2012. (VI. 26.) Korm. határozata az Országos Építésügyi és Településrendezési Tanács létrehozásáról.
1. A Kormány a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló
2010. évi XLIII. törvény 30. § (1) bekezdése, az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi
LXXVIII. törvény 5. § (3) bekezdése és a jogszabállyal vagy közjogi szervezetszabályozó eszközzel létrehozott testületek
felülvizsgálatáról szóló 1158/2011. (V. 23.) Korm. határozat 1. pontja alapján létrehozza az Országos Építésügyi és
Településrendezési Tanácsot (a továbbiakban: Tanács). 2. A Tanácsot az építésügyért és településrendezésért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter) működteti. A Tanács
az építésügyet és a településrendezést (a továbbiakban együtt: építésügy) közvetlenül érintő döntések
előkészítésében a miniszter javaslattevő, véleményező és tanácsadói tevékenységet végző testülete.
3. A Tanács feladatkörében a) dönt a munkatervéről és szakmai munkacsoportok létrehozásáról, összetételéről,
b) konzultál a jogszabályok és egyéb kormányzati döntések építésügyet érintő hatásairól,
c) részt vesz az építésügyet érintő problémák, elvárások és lehetőségek feltárásában,
d) a feladat- és hatáskörrel rendelkező miniszternél kezdeményezi az építésügyet, az épített környezetet érintő
intézkedések hatásvizsgálatának elvégzését, e) javaslatokat dolgoz ki ea) az épített környezet alakítására, minőségének védelmére, az építésügy helyzetét kedvezőtlenül
befolyásoló folyamatok megállítására, visszafordítására, eb) az építésüggyel kapcsolatos intézkedések végrehajtásának módjára,
ec) az építési beruházások megvalósításának elősegítésére, f) véleményt nyilvánít az építésügyet közvetlenül érintő jogszabályok, kormányzati intézkedések tervezeteiről,
valamint g) figyelemmel kíséri az építésügyet érintő kormányzati döntések előkészítését, végrehajtását.
4. A Tanács ügyrendjét a miniszter határozza meg, a Tanács tagjai véleményének kikérését követően.
5. A Tanács elnöke a miniszter. Az elnököt az általa kijelölt állami vezető helyettesíti. A Tanács üléseit az elnök hívja össze
és vezeti. 6. A Tanács tagjai az elnök, a Tanács titkára és a miniszter által kijelölt kormánytisztviselők.
7. A szakmai és civil szervezetek részéről a Tanácsba egy-egy tagot delegálhatnak:
a) a Magyar Építész Kamara, b) a Magyar Mérnöki Kamara,
c) a Magyar Kereskedelmi és Iparkamara, d) az Építésügyi Igazgatási Szakmai Kollégium,
e) az Építési Vállalkozók Országos Szakszövetsége, f) a Magyar Építőanyagipari Szövetség,
g) az építésüggyel összefüggő építész- és mérnökképzéssel érintett felsőoktatási intézmények építésüggyel
kapcsolatos karai, h) a Magyar Urbanisztikai Társaság, i) az Országos Főépítészi Kollégium,
j) a Magyar Építőművészek Szövetsége, k) a Megyei Jogú Városok Főépítészi Kollégiuma,
l) az Ingatlanfejlesztői Kerekasztal Egyesület, valamint m) a Magyar Környezettudatos Építés Egyesület.
8. A Tanács elnöke a Tanács ülésének egyes napirendi pontjaihoz tanácskozási joggal meghívja a napirendi ponttal érintett
szakterületért felelős állami vezetőt vagy a szakterületért felelős állami vezető által kijelölt kormánytisztviselőt vagy
személyt. 9. A Tanács a munkáját ülésen végzi, a Tanács ülései nem nyilvánosak.
10. A Tanács üléseiről emlékeztető készül, amelyben a Tanács tagjainak javaslatait, véleményeit minden esetben
a többségi és kisebbségi vélemények azonos súlyú és részletességű bemutatásával kell rögzíteni.
11. Ez a határozat 2012. július 1-jén lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
191/2018. (V. 17.) KE határozata dandártábornok szolgálati viszonya megszűnésének megállapításáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés e)  pontja, valamint a  rendvédelmi feladatokat ellátó szervek hivatásos
állományának szolgálati jogviszonyáról szóló 2015. évi XLII. törvény 32. § (1) bekezdése, 80. § (1) bekezdés a) pontja
és 81.  §-a alapján – a  belügyminiszter javaslatára – megállapítom, hogy Hagymási András nemzetbiztonsági
dandártábornok hivatásos szolgálati viszonya 2018. május 31-ei hatállyal, a szolgálat felső korhatárának elérésével
megszűnik.
Budapest, 2018. április 25. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1530/2016. (X. 4.) Korm. határozata a Magyarországi Református Egyház és a Kormány közötti együttműködés megújításával összefüggő feladatokról.
A Kormány – egyetértve a Magyarországi Református Egyház kezdeményezésével –
 1. támogatja a  Magyar Köztársaság Kormánya és a  Magyarországi Református Egyház között 1998. december 8-án
létrejött Megállapodás megújítása tárgyában folytatandó egyeztetések megkezdését;
 2. felhívja a  Miniszterelnök általános helyettesét, a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, az  emberi erőforrások
miniszterét és az  igazságügyi minisztert, hogy az  1.  pontban foglaltak megvalósítása érdekében kezdjék meg
a szükséges egyeztetéseket a Magyarországi Református Egyházzal.
Felelős: Miniszterelnök általános helyettese,
 Miniszterelnökséget vezető miniszter,
 emberi erőforrások minisztere,
 igazságügyi miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök