text:
22/2018. (XI. 20.) AB határozata a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. V. törvény hatálybalépésével összefüggő átmeneti és felhatalmazó rendelkezésekről szóló 2013. CLXXVII. törvény 22/C. alcímébe foglalt 53/C. §-ával összefüggő mulasztás megállapításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének utólagos vizsgálata és folyamatban lévő
ügyben alkalmazandó jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítására és alkalmazásának
kizárására irányuló bírói kezdeményezés tárgyában – dr. Czine Ágnes, dr. Hörcherné dr. Marosi Ildikó, dr. Pokol Béla,
dr. Stumpf István és dr. Szalay Péter alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság – hivatalból eljárva – megállapítja, hogy az Országgyűlés mulasztásban megnyilvánuló
alaptörvény-ellenességet idézett elő azáltal, hogy a  Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény
hatálybalépésével összefüggő átmeneti és felhatalmazó rendelkezésekről szóló 2013. évi CLXXVII. törvény
22/C. alcímébe foglalt 53/C.  §-ában nem határozta meg az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében
szereplő jogállamiság alkotmányos alapértékéből fakadó jogbiztonság követelményének megfelelően
a jogszabály rendelkezésén alapuló szerződésátruházás részletszabályait. Ezért az Alkotmánybíróság felhívja
az  Országgyűlést, hogy a  Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V.  törvény szerinti szabályozással való
összhang megteremtése érdekében jogalkotói feladatának 2019. március hó 31. napjáig tegyen eleget.
2. Az  Alkotmánybíróság a  Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény hatálybalépésével összefüggő
átmeneti és felhatalmazó rendelkezésekről szóló 2013. évi CLXXVII. törvény 22/C. alcímébe foglalt
53/C.  §-a alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt és bírói
kezdeményezést elutasítja.
3. Az  Alkotmánybíróság a  Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény hatálybalépésével összefüggő
átmeneti és felhatalmazó rendelkezésekről szóló 2013. évi CLXXVII. törvény és a  mező- és erdőgazdasági
földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti
szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény módosításáról szóló 2015. évi CCXX. törvény egésze alaptörvényellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés e)  pontja, valamint az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény
(a  továbbiakban: Abtv.) 24.  § (1)  bekezdése alapján ötvenhat országgyűlési képviselő (a továbbiakban:
indítványozó1.) fordult az  Alkotmánybírósághoz. Indítványukban a  Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi
V. törvény hatálybalépésével összefüggő átmeneti és felhatalmazó rendelkezésekről szóló 2013. évi CLXXVII. törvény
és a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről
és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény módosításáról szóló 2015. évi CCXX. törvény
(a  továbbiakban: Módtv.) egésze alaptörvény-ellenességének megállapítását, és a  hatálybalépésének időpontjára
visszamenőleges hatályú megsemmisítését kérték. A  Módtv. alaptörvény-ellenességét az  indítványozó1.
az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése, M) cikk (2) bekezdése, P) cikk (2) bekezdése, valamint 38. cikk (1) bekezdése
sérelmére alapozta.
[2] 2. Az indítványozó1. álláspontja szerint a Módtv. közjogilag érvénytelen, mivel az Országgyűlés az Alaptörvényben
előírt eljárási rendelkezés figyelmen kívül hagyásával, a sarkalatos többség helyett mindössze egyszerű többséggel
döntött róla. A Módtv. elfogadásának részletes leírása mellett az  indítvány hivatkozik arra, hogy a Módtv. a mezőés erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és
átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény (a továbbiakban: Fétv.) módosításával, illetve kiegészítésével
a  termőföldre vonatkozó haszonbérleti szerződésekre vonatkozó szabályokról rendelkezik. Az  Alaptörvény P)  cikk
(2) bekezdése szerint „[a] termőföld és az erdők tulajdonjogának megszerzése, valamint hasznosítása (1) bekezdés
szerinti célok eléréséhez szükséges korlátait és feltételeit, valamint az integrált mezőgazdasági termelésszervezésre
és a  családi gazdaságokra, továbbá más mezőgazdasági üzemekre vonatkozó szabályokat sarkalatos törvény
határozza meg”, amely megfogalmazás utal a  termőföld hasznosítására is. Az  indítványozó1. érvelése szerint
azoknak a  szabályoknak, amelyek a  hasznosítás (így az  eladás és a  bérbeadás) szabályainak megállapítása
érdekében kerülnek megállapításra, az  Alaptörvény P)  cikk (2)  bekezdése alapján sarkalatos szabályoknak kell
lenniük, így elfogadásukhoz a  szavazáson jelen lévő országgyűlési képviselők kétharmadának igen szavazatára
van szükség. A  termőfölddel kapcsolatos tulajdoni viszonyok (és a  hozzá fűződő „egyéb dologi jogok”)
szabályozása az  indítvány szerint sarkalatos többséget követel meg akkor is, ha a  termőföld tulajdonlásával vagy
hasznosításával kapcsolatos norma valamely agrár tárgyú törvényben található, és akkor is, ha más törvényben kerül
megfogalmazásra.
[3] 3. Az  indítványozó1. szerint a  Módtv. a  visszaható hatályú jogalkotás tilalmába, így az  Alaptörvénynek
a  jogállamiságot előíró B)  cikk (1)  bekezdésébe is ütközik. A  Módtv. javaslatának indokolása maga ismeri el
a  visszamenőleges hatályú jogalkotást akkor, amikor azt részletezi, hogy a  módosítás hatálybalépése előtt
kötött haszonbérleti szerződések esetében miként lehet alkalmazni a  bérletidíj-módosítás lehetőségét. Ezzel
a  Módtv.  durván beavatkozik a  bérleti jogviszonyokba (nemcsak az  állam tulajdonában álló földek tekintetében,
hanem a  magánszerződések esetén is), a  folyamatos díjemelések és a  szerződések egyoldalú felbonthatóságának
lehetőségével ellehetetleníti a  gazdálkodókat. Mivel a  Módtv.-ben szabályozott módosító rendelkezések malam
partem jellegű, tehát tiltott visszamenőleges hatályúnak tekinthetők, ezért azok alaptörvény-ellenes tartalmúnak
minősülnek.
[4] 4. Az  indítványozó1. álláspontja szerint a  Módtv. rendelkezései a  földbérleti szerződések esetében az „azonnali
szerződésmódosítás” lehetőségének törvényi biztosításával figyelmen kívül hagyják azokat a  kritériumokat,
amelyeket az Alkotmánybíróság korábbi határozataiban a jogszabály által történő alkotmányos szerződésmódosítás
tekintetében meghatározott (clausula rebus sic stantibus, jelentős érdeksérelem, a  jogalkotói beavatkozás
szükségessége stb.). Mindezek alapján az  indítvány szerint a  Módtv. rendelkezései sértik az  Alaptörvény M)  cikk
(2) bekezdésében foglaltakat.
[5] 5. A  Módtv.-nek a  Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény hatálybalépésével összefüggő átmeneti
és felhatalmazó rendelkezésekről szóló 2013. évi CLXXVII. törvényt (a továbbiakban: Ptké.) egy új alcímmel
kiegészítő szabálya a  Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvényben (a továbbiakban: Ptk.) szereplő
szerződésátruházással kapcsolatos rendelkezéseket tartalmaz. Ezek a  rendelkezések az  indítványozó1. álláspontja
szerint ellentétben állnak a Ptk.-ban szabályozott szerződésátruházásra vonatkozó szabályokkal, azokból semmilyen
formában nem következnek, ezért sértik a  normavilágosság követelményét, ezáltal pedig az  Alaptörvény B)  cikk
(1) bekezdésébe ütköznek.
[6] 6. A  Kúria P.V. tanácsa (a továbbiakban: indítványozó2.) az  előtte folyamatban lévő, az  eljáró bíróság
kijelölése iránti eljárásban – a  per egyidejű felfüggesztése mellett, az  Abtv. 25.  § (1)  bekezdése alapján –
Pkk.V.24.545/2018/10. sorszámú végzésével bírói kezdeményezést terjesztett az  Alkotmánybíróság elé. Ebben
indítványozta a  Ptké. 53/C.  §-a alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését, továbbá
a  támadott jogszabályi rendelkezésnek a  Kúria előtt a  Pkk.V.24.545/2018. számon, a  Pkk.V.24.591/2018. számon,
a  Pkk.V.24.643/2018. számon, a  Pkk.V.24.583/2018. számon, a Pkk.V.24.642/2018. számon, a  Pkk.V.24.584/2018.
számon, a  Pkk.V.24.548/2018. számon, valamint a  Pkk.V.24.571/2018. számon folyamatban lévő ügyekben történő
alkalmazása tilalmának elrendelését. Az  indítványozó2. álláspontja szerint a  támadott jogszabályi rendelkezés
ellentétes az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésével, M) cikk (1) és (2) bekezdéseivel, XIII. cikk (1) bekezdésével, XV. cikk
(2) bekezdésével, valamint XXVIII. cikk (1) bekezdésével.
[7] 7. Az  indítványozó2. a  támadott jogszabályi rendelkezéssel összefüggő problémával az  eljáró bíróság kijelölése
iránti ügyekben szembesült. A  Kúria a  fent említett kijelölési ügyekkel összefüggésben megállapította, hogy azok
tárgya egymással összefügg, ezért azokat a  hozzá legkorábban felterjesztett kijelölési ügyhöz, Pkk.V.24.545/2018.
ügyszámon egyesítette. A  Kúria eljáró tanácsának tanácselnöke ezt követően indítványozta, hogy a  Kúria azt
ötfős tanácsban bírálja el, amellyel a  Kúria Polgári Kollégiumának kollégiumvezetője egyetértett. Ezt követően
az ügyben eljáró tanács a kijelölési eljárást felfüggesztette és rendelkezett a  jelen indítvány Alkotmánybíróság elé
terjesztéséről.
[8] 8. Az indítványozó2. az ügy előzményeként rámutatott, hogy a Ptk. a 6:211. §-ában új jogintézményként szabályozza
a teljes szerződéses pozícióban bekövetkező alanyváltozás alapesetét: a szerződésátruházást. A szerződésátruházás
arra teremti meg a  lehetőséget, hogy az  egyik szerződő fél a  teljes szerződési pozícióját átruházza egy harmadik
személyre. A  szerzdésátruházás sui generis háromoldalú szerződés az  eredeti jogviszony alanyai (átruházó és
kötelezett) és az átvállaló között. A szerződésátruházás eredményeképpen a szerződésbe belépő fél a szerződésből
kilépő fél szerződési pozíciójába kerül. A  szerződésátruházás jogintézményének kodifikációja során többször
felvetődött a  kérdés, hogy a  szerződésátruházás következtében jogutódlás történik, avagy új szerződés jön létre
(nováció) a felek között. Ezt a kodifikációs előkérdést a Ptk. – a bírói gyakorlattal egyezően – úgy döntötte el, hogy
a szerződésátruházás intézményét jogutódlásként kezeli. A Ptk. a szerződésátruházásra vonatkozó előírásokat hívja
fel arra az esetre is, ha egy kötelmi pozícióban jogszabályi előírás alapján következik be alanyváltozás (Ptk. 6:211. §).
[9] A jogalkotó a  Módtv.-vel módosította egyfelől a  Ptké.-t, másfelől a  Fétv.-t. Az  indítványozó2. álláspontja
szerint a  fenti módosítás részeként a  jogalkotó egy olyan szabályt helyezett el a  Ptké. 53/C.  §-ába, amely
a szerződésátruházás Ptk. általi alapkonstrukcióját „borítja fel”, és számos jogalkalmazói nehézséget okoz.
[10] Az indítványozó2. kiemelte, hogy az  indítvány alapjául szolgáló ügyekben az eldöntendő kérdést azt képezi, hogy
a  kijelöléssel érintett haszonbérleti szerződésekben szereplő illetékességi kikötés érvényesnek tekinthető-e,
figyelemmel a  támadott jogszabályi rendelkezésekre. Az  indítványozó2. szerint a  kijelölési vitát a  támadott
szabályok döntik el.
[11] A Kúriához felterjesztett ügyekben a  felperes mint haszonbérlő a  haszonbérleti díj megállapítása iránt indított
keresetet az alperes mint haszonbérbeadóval szemben a Járásbíróságon. A bíróság illetékessége hiányát állapította
meg, figyelemmel arra, hogy a  becsatolt földhaszonbérleti szerződésekben a  Pesti Központi Kerületi Bíróság
(a továbbiakban: PKKB) kizárólagos illetékessége szerepel. Az áttételt követően eljáró PKKB szintén megállapította
illetékessége hiányát és az ügy iratait felterjesztette a Kúriához az illetékes bíróság kijelölése érdekében. Indokolása
szerint a  Ptké. 53/C.  § (2)  bekezdésére figyelemmel a  haszonbérbeadó személyében bekövetkezett változással új
haszonbérleti szerződés jött létre, így a régi szerződésben szereplő illetékességi kikötés jogszabályba ütközik, mivel
a  polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 41.  § (6)  bekezdése értelmében
2009.  június 30-át követően a  PKKB illetékessége nem köthető ki. Mivel az  új tulajdonos és a  haszonbérlő között
a Ptké. 53/C. §-a alapján új szerződés jött létre, a kikötés jogszabályba ütközik, ezért figyelmen kívül kell hagyni.
[12] Amennyiben csupán az  előző pontban említett rendelkezéseket kellene alkalmazni, egyértelmű lenne, hogy
a régi Pp. módosítás előtti illetékességi kikötések alapján a PKKB-t kellene kijelölni az adott ügyek elbírálására. Ezt
a helyzetet azonban alapjaiban változtatja meg a Ptké.-be iktatott 53/C. §-a. Nem vitásan az adott ügyekkel érintett
perbeli ingatlanok tulajdonosi helyzetében nemrégiben (többségükben 2016-ban) változás állt be. Az új tulajdonos
a  bérletnek a  régi Ptk.-ban rögzített szabálya alapján a  haszonbérleti szerződésben a  bérbeadó szerződéses
pozíciójába lépett, áll az indítványban.
[13] Az indítványozó2. szerint a  Fétv. 110/A.  §-ából az  következne, hogy a  földhaszonbérleti szerződések jogosulti
oldalán alanycsere történt, a szerződésből eredő valamennyi jog és kötelezettség jogszabály – azaz a régi Ptk. 432. §
(3) és (4)  bekezdései – alapján száll át az  új tulajdonosra. Ez  az  átszállás azonban önmagában nem eredményezi
a szerződés novációját (vagyis a felek közötti új szerződés létrehozását), figyelemmel arra, hogy ezt a jogi helyzetet
mind a  bírói gyakorlat, mind a  Ptk. csupán jogutódlásnak tekinti. Ettől eltérő eredményre vezet a  Ptké. 53/C.  §
(2)  bekezdésének alkalmazása, amely kimondja, hogy az  (1)  bekezdésben említett esetben a  szerződésből kilépő
és a  szerződésben maradó fél tekintetében a  szerződést megszűntnek, a  szerződésbe belépő és a  szerződésben
maradó fél tekintetében pedig a  szerződést az  átszálló valamennyi jog és kötelezettség vonatkozásában
a  jogszabály rendelkezése alapján létrejött új szerződésnek kell tekinteni. Következésképpen a  jogszabályi alapú
szerződésátruházással új szerződés jön létre. Eszerint az alanyváltozás pillanatában létrejövő szerződés 2009. június
30-a után megkötött szerződésnek minősül, azaz a PKKB illetékességét kimondó szerződéses kikötés a régi Pp. 41. §
(6) bekezdésébe ütközik, ezért érvénytelen.
[14] Az indítványozó2. az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésének állított sérelme körében az  alábbiakra is hivatkozott:
a  Módtv. 1.  §-a által a  Ptké.-be iktatott 53/C.  § a  Ptké. hatálybalépése előtt megkötött szerződések esetében
– amennyiben azokban a  Ptké. hatálybalépését követően alanyváltozás történik – a  szerződésben maradó és
a  szerződésbe belépő fél vonatkozásában a  szerződést új szerződésnek minősíti. A  korábbi kötelmi viszonyok
létrehozásakor irányadó jogszabályi rendelkezések a szerződő felek jogviszonyára már nem irányadóak.
[15] Az indítvány szerint tehát a  támadott jogszabály által kimondott jogkövetkezmény egyértelmű: a  szerződésben
maradó fél és az új jogalany közötti szerződés új szerződésnek minősül. Ez a szabály azzal a következménnyel jár,
hogy a szerződésre a „nováció” pillanatában hatályos jogszabályokat kell alkalmazni akkor is, ha az eredeti szerződés
korábban jött létre. A támadott szabály hipotézise az életviszonyok rendkívül tág körét öleli át. A földhaszonbérletek
esetén is a  Ptk. alapozza meg az  alanyváltozást, ebből következően a  jogszabályi alanyváltozás minden esetköre
(öröklés, jogutódlás, a tulajdonos személyében bekövetkező változás a bérleti szerződésnél) e körbe esik. Mindezek
alapján az  alanyváltozás oda vezet, hogy a  változatlan formában fennálló kötelmekre a  korábbi, a  módosult
kötelmekre az új szabályokat kell alkalmazni.
[16] A Ptk.-nak a  bírói gyakorlatra figyelemmel kialakított következetes szabályait rontja le a  Ptké. támadott
rendelkezése, amikor a  jogszabályon alapuló alanyváltozásra a  Ptk. szabályaitól eltérő jogkövetkezményt ír
elő (nováció). Mindezekre tekintettel a  Módtv. rendelkezéseivel a  Ptké.-be iktatott jogszabályi rendelkezések
(Ptké. 53/C.  §) az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésébe ütköznek, sértik a  jogállami jogbiztonság részét képező
normavilágosság követelményét.
[17] Az indítványozó2. szerint a polgári jogi dogmatikával szembemenő szabályozás a fentiek okán sérti az Alaptörvény
XXVIII.  cikk (1)  bekezdése szerinti bírósághoz fordulás jogát, azzal összefüggésben pedig a  perek észszerű
határidőn belül való elbírálásának követelményét, mivel a támadott szabályozás következtében az eljáró bíróságok
bizonytalan helyzetbe kerültek annak eldöntése során, hogy melyik bíróság illetékes az  ügy elbírálására, ami
az áttétel következtében perek elhúzódásához vezet.
[18] A Ptké. 53/C.  § (2)  bekezdése a  jogbiztonság követelményének megsértésén keresztül egyúttal az  Alaptörvény
M)  cikkét és XIII.  cikkét is sérti, mivel nem világos, hogy egy már teljesített szerződés esetében a  Ptké. 53/C.  §-a
által kimondott nováció miként értelmezhető, áll az  indítványban. A  fentiekkel azonos okból kifolyólag
a Ptké. 53/C. § (2) bekezdése sérti az Alaptörvény XIII. cikkében biztosított örökléshez való jogot is, mivel a támadott
jogszabályhely megfogalmazásából következően annak alkalmazási köre kiterjed az  öröklésre mint ipso iure
jogutódlásra is. Az  örökhagyó szerződései vonatkozásában ez  magánjogilag értelmezhetetlen helyzetet teremt,
mivel e kötelmek az öröklésnél mint egyetemes jogutódlásnál fogva átszállnak az örökösre, azonban a nováció miatt
az  örökös ebben az  értelemben mégsem lesz jogutódja az  örökhagyónak. Az  indítványozó2. álláspontja szerint
a jogátszállás időpontja alapján történő megkülönböztetés sérti az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdését.
[19] 9. Az Alkotmánybíróság az indítványokat – az Alkotmánybíróság Ügyrendje 34. § (1) bekezdése alapján – egyesítette
és egy eljárásban, tartalmuk szerint bírálta el.
[20] 10. Eljárása során az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 57.  § (2)  bekezdése alapján beszerezte az  igazságügyi miniszter,
valamint az egyéni képviselői indítvány alapján született törvényjavaslat előterjesztőjének véleményét.
II. [21] 1. Az Alaptörvény érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„M) cikk (1) Magyarország gazdasága az értékteremtő munkán és a vállalkozás szabadságán alapszik.
(2) Magyarország biztosítja a  tisztességes gazdasági verseny feltételeit. Magyarország fellép az  erőfölénnyel való
visszaéléssel szemben, és védi a fogyasztók jogait.”
„P)  cikk (1) A  természeti erőforrások, különösen a  termőföld, az  erdők és a  vízkészlet, a  biológiai sokféleség,
különösen a honos növény- és állatfajok, valamint a kulturális értékek a nemzet közös örökségét képezik, amelynek
védelme, fenntartása és a jövő nemzedékek számára való megőrzése az állam és mindenki kötelessége.
(2) A  termőföld és az  erdők tulajdonjogának megszerzése, valamint hasznosítása (1)  bekezdés szerinti célok
eléréséhez szükséges korlátait és feltételeit, valamint az  integrált mezőgazdasági termelésszervezésre és a  családi
gazdaságokra, továbbá más mezőgazdasági üzemekre vonatkozó szabályokat sarkalatos törvény határozza meg.”
„XIII. cikk (1) Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.”
„XV. cikk (2) Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési
vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.”
„XXVIII. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és
kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű
határidőn belül bírálja el.”
„38.  cikk (1) Az  állam és a  helyi önkormányzatok tulajdona nemzeti vagyon. A  nemzeti vagyon kezelésének és
védelmének célja a  közérdek szolgálata, a  közös szükségletek kielégítése és a  természeti erőforrások megóvása,
valamint a  jövő nemzedékek szükségleteinek figyelembevétele. A nemzeti vagyon megőrzésének, védelmének és
a nemzeti vagyonnal való felelős gazdálkodásnak a követelményeit sarkalatos törvény határozza meg.”
[22] 2. Az indítványok által támadott Módtv. rendelkezései:
„1. § A Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény hatálybalépésével összefüggő átmeneti és felhatalmazó
rendelkezésekről szóló 2013. évi CLXXVII. törvény VI. Fejezete a következő 22/C. alcímmel egészül ki:
»22/C. Szerződésátruházás
[A Ptk. 6:211. §-ához]
53/C.  § (1) Ha a  Ptk. hatálybalépése előtt kötött szerződésből származó valamennyi jog és kötelezettség Ptk.
hatálybalépését követően jogszabály rendelkezése alapján száll át másra, úgy erre a Ptk. 6:211. §-át kell alkalmazni.
(2) Az (1) bekezdés szerinti esetben a szerződésből kilépő és a szerződésben maradó fél tekintetében a szerződést
megszűntnek, a  szerződésbe belépő és a  szerződésben maradó fél tekintetében pedig a  szerződést az  átszálló
valamennyi jog és kötelezettség vonatkozásában a  jogszabály rendelkezése alapján létrejött új szerződésnek kell
tekinteni«.”
„2.  § A  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes
rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény (a továbbiakban: Fétv.) 50/A. §-a helyébe
a következő rendelkezés lép:
»50/A.  § (1) A  legalább 10 éves időtartamú haszonbérleti szerződés esetében a  szerződő felek bármelyike
az  e  §-ban foglaltak szerint a  szerződéskötést követő 5 év elteltével – ha a  haszonbérleti szerződés időtartama
meghosszabbítás folytán éri el a 10 éves időtartamot, a meghosszabbítás időpontjától számított 5 év elteltével –,
majd az  első kezdeményezést követően 5 évente kezdeményezheti a  haszonbérleti szerződés módosítását
a  haszonbérleti díjnak a  kezdeményezéskor irányadó helyben szokásos piaci haszonbérleti díjra való módosítása
érdekében, feltéve, hogy a haszonbérleti szerződés időtartamából legalább még 5 év van hátra.
(2) A  kezdeményezésben a  piaci haszonbérleti díj mértékét igazságügyi szakértői vélemény alapján kell
megállapítani. A  haszonbérleti szerződés módosítására irányuló kezdeményezéshez csatolni kell az  igazságügyi
szakértői véleményt.
(3) Ha a  kezdeményezésben megjelölt piaci haszonbérleti díj mértéke a  haszonbérleti szerződés szerinti
haszonbérleti díj mértékétől legalább 20%-kal tér el, az ellenérdekű fél a kezdeményezés kézhezvételétől számított
30 napos jogvesztő határidőn belül a haszonbérleti szerződést a gazdasági év végére felmondhatja.
(4) Ha az  ellenérdekű fél a  kezdeményezéssel nem ért egyet, de a  (3)  bekezdésben foglaltak alkalmazására
nincs mód, vagy azzal nem kíván élni, a  kezdeményezés kézhezvételétől számított 30 napos jogvesztő határidőn
belül a  bíróságtól kérheti a  piaci haszonbérleti díj meghatározását; ellenkező esetben a  haszonbérleti díjat
a kezdeményezésben megjelölt mértékben módosítottnak kell tekinteni.
(5) Ha a  bíróság által meghatározott haszonbérleti díj mértéke a  korábbi haszonbérleti díj mértékétől legalább
20%-kal tér el, az  ellenérdekű fél a  bíróság határozatának jogerőre emelkedésétől számított 30 napos jogvesztő
határidőn belül a haszonbérleti szerződést a gazdasági év végére felmondhatja.
(6) A  felek az  (1)  bekezdésben szereplő, első szerződésmódosítási kezdeményezésre előírt, továbbá az  azt követő
szerződésmódosítási kezdeményezések közötti időtartamot, valamint a  szerződésmódosítási kezdeményezés
feltételeként előírt, a  szerződés időtartamából hátralevő időtartamot 5 évnél rövidebb időtartamban is
megállapíthatják. E § rendelkezéseitől a felek egyebekben érvényesen nem térhetnek el.«”
„3. § A Fétv. XVIII. Fejezete a következő 110/A. §-sal egészül ki:
»110/A.  § A  Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény hatálybalépésével összefüggő átmeneti és
felhatalmazó rendelkezésekről szóló 2013. évi CLXXVII. törvény és a  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról
szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi
CCXII. törvény módosításáról szóló 2015. évi CCXX. törvénnyel (a továbbiakban: Módtv.) megállapított 50/A.  §
rendelkezéseit arra az  új haszonbérleti szerződésre is alkalmazni kell, amely a  Módtv. hatálybalépése előtt
megkötött – illetve akár a  hatálybalépés előtt, akár azt követően meghosszabbított –, a  Módtv. hatálybalépését
követően a  föld tulajdonjogának átruházása folytán a  haszonbérbe adó tulajdonos személyében bekövetkezett
változásra tekintettel szerződésátruházás miatt megszűnt haszonbérleti szerződés helyébe lépett. Ebben az esetben
az 50/A. § szerinti első kezdeményezés joga tekintetében irányadó időtartamba a szerződésátruházással megszűnt
szerződés eltelt időtartamát is be kell számítani.«”
III. [23] Az indítványok részben nem megalapozottak, részben ítélt dolognak minősülnek.
[24] 1. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  utólagos normakontroll indítványt ötvenhat országgyűlési
képviselő írta alá, tehát az  megfelel az  Alaptörvény 24.  § (2)  bekezdése e)  pontjában foglalt feltételnek. Ezen
túlmenően az  indítvány eleget tesz az  Abtv. 52.  § (1b)  bekezdésében foglalt követelményeknek is, amennyiben
tartalmazza azt az  alaptörvényi rendelkezést, amely megalapozza az  Alkotmánybíróság hatáskörét az  indítvány
elbírálására, az  Alkotmánybíróság által vizsgálandó jogszabályi rendelkezéseket, az  Alaptörvény megsértettnek
állított rendelkezéseit, indokolást arra nézve, hogy a sérelmezett jogszabályhelyek miért ellentétesek az Alaptörvény
megjelölt rendelkezéseivel, valamint kifejezett kérelmet arra vonatkozóan, hogy az Alkotmánybíróság állapítsa meg
azok alaptörvény-ellenességét, és – visszamenőleges hatállyal – semmisítse meg azokat.
[25] Az Alkotmánybíróság eljárása során megállapította, hogy az  indítványozó1. által egészében támadott Módtv.
a  jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 12.  §-a alapján 2016. január 7. napjától, vagyis az  indítvány
2016.  február 18-ai benyújtását megelőzően már hatályát vesztette. Az  Alkotmánybíróság hatásköre az  utólagos
normakontrollra irányuló eljárásban csak a hatályos jogszabályok vizsgálatára terjed ki, ezért az indítványt a Módtv.
egészének alkotmányossági vizsgálata tekintetében elutasította.
[26] Az Alkotmánybíróság gyakorlata töretlen azonban abban a  tekintetben, hogy „ha az  indítványozó egy új
rendelkezés tartalmának alkotmányellenességét állítja, akkor az  Alkotmánybíróság nem az  új rendelkezést
hatályba léptető, hanem a  módosítás révén az  új rendelkezést magába foglaló (inkorporáló) jogszabály
alkotmányellenességét vizsgálja meg” {8/2003. (III. 14.) AB határozat, ABH 2003, 74, 81.; legutóbb megerősítette
a 32/2014. (XI. 3.) AB határozat [19]}. Mindezekre tekintettel az alkotmánybíróság a  jelen ügyben a Módtv. egésze
alkotmányellenességének megállapítására irányuló indítvány elutasítása mellett az  alkotmányossági vizsgálatot
az inkorporáló jogszabályi rendelkezések, vagyis a Ptké. 53/C. §-a, illetve a Fétv. 50/A. §-a és 110/A. §-a tekintetében
végezte el.
[27] 2. Az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés b)  pontjában foglalt felhatalmazás alapján az  Abtv.
25.  § (1)  bekezdés szerinti bírói kezdeményezésre felülvizsgálja az  egyedi ügyben alkalmazandó jogszabály
összhangját az  Alaptörvénnyel. Ezért az  Alkotmánybíróság megvizsgálta, hogy a  bírói kezdeményezés megfelel-e
az Abtv. 25. §-a szerinti feltételeknek. Az Abtv. 25. §-a önálló címként – „Bírói kezdeményezés egyedi normakontroll
eljárás iránt” – meghatározza az  ügytípusra vonatkozó különös szabályokat, amelyeket az  Abtv. 51–52.  §-ai
az  indítványra vonatkozó további formai és tartalmi feltételekkel egészítenek ki. Ezeket az  Alkotmánybíróság
korábbi határozataiban már értelmezte {összefoglalóan lásd a 3058/2015. (III. 31.) AB végzésben, Indokolás [8]–[23]}.
A jelen esetben a bírói kezdeményezés ezeknek a követelményeknek megfelel.
[28] 3. Az  Alkotmánybíróság a  3278/2017. (XI. 2.) AB határozatban (a továbbiakban: Abh1.) már vizsgálta a  Fétv.
50/A. §-ának, valamint 110/A. §-ának alaptörvény-ellenességét az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésével, P) cikkével
és 38. cikk (1) bekezdésével összefüggésben, és az indítványozó bírók kezdeményezését elutasította.
[29] Az Abh1. a  hivatkozott alaptörvényi rendelkezések állított sérelmével összefüggésben tehát már döntött
a  Fétv.  50/A.  §-ának, valamint 110/A.  §-ának alaptörvény-ellenességéről. Az  Alkotmánybíróság ezért elsőként azt
vizsgálta, ítélt dolog áll-e fenn az Abh1.-re tekintettel a Fétv. 50/A. §-át, valamint 110/A. §-át illetően.
[30] Az Alkotmánybíróság jelen ügyben megállapította, hogy az  indítványozó1. indítványának a  Fétv. 50/A.  §-ának,
valamint 110/A.  §-ának az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésével, P)  cikkével és 38.  cikk (1)  bekezdésével
összefüggésben alaptörvény-ellenességét állító részében ítélt dolog áll fenn, mivel az  indítvány
az  Alkotmánybíróság által az  Abh1.-ben érdemben már elbírált jogszabályi rendelkezések vizsgálatára irányul,
és az  indítványozó1. az  Alaptörvénynek ugyanazokra a  rendelkezéseire és azonos alkotmányos összefüggésre
hivatkozva kéri az  alaptörvény-ellenesség megállapítását. Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 31.  §
(1) bekezdése szerinti törvényi feltétel fennállását állapította meg, erre tekintettel az  indítványt ebben a  részében
az  Abtv. 64.  § f )  pontja alapján visszautasította. [Hasonlóan döntött az  Alkotmánybíróság a  3331/2017. (XII. 8.)
AB végzésben (a továbbiakban: Abh2.)]
[31] Az indítványozó1. a  Fétv. 50/A.  §-ának, valamint 110/A.  §-ának alaptörvény-ellenességét az  Alaptörvény M)  cikk
(2) bekezdésének sérelmén keresztül is állította. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a támadott jogszabályi
rendelkezések alaptörvény-ellenességét az Abh1.-ben és az Abh2.-ben ezen alaptörvényi rendelkezésre tekintettel –
erre vonatkozó indítvány hiányában – nem vizsgálta, ezért az Alaptörvény M cikk (2) bekezdésének állított sérelme
körében ítélt dolog nem áll fenn, erre tekintettel a  támadott jogszabályi rendelkezéseket (Fétv. 50/A.  §, valamint
110/A. §) az Alaptörvény M) cikk (2) bekezdésével összefüggésben érdemben vizsgálta.
[32] Az Alkotmánybíróság ezt követően azt vizsgálta, ítélt dolog áll-e fenn a  Ptké. 53/C.  §-át illetően. Ennek során
megállapította, hogy a  Ptké. hivatkozott rendelkezésének állított alaptörvény-ellenességét érdemben még nem
vizsgálta, mivel az  Abh1.-ben és az  Abh2.-ben a  hivatkozott jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességének
megállapítására irányuló bírói indítványokat érdemi vizsgálat nélkül visszautasította, erre tekintettel a  támadott
jogszabályi rendelkezést (Ptké. 53/C. §) az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésének állított sérelmével összefüggésben
érdemben vizsgálta.
[33] 4. Az  indítványozó1. álláspontja szerint a  jogalkotó a  Módtv. rendelkezései révén a  földhaszonbérleti szerződések
esetében az  azonnali szerződésmódosítás lehetőségének törvényi biztosításával anélkül avatkozik be a  már
fennálló szerződéses kapcsolatokba, hogy a  beavatkozás alkotmányos feltételeinek fennálltát igazolná, és ezáltal
a szabályozás sérti az Alaptörvény M) cikk (2) bekezdésében foglaltakat.
[34] Az Alkotmánybíróság töretlen gyakorlata szerint a szerződési szabadság az Alaptörvény M) cikke alapján védelmet
élvez {3192/2012. (VII. 26.) AB határozat, Indokolás [18]}. Az  Alkotmánybíróság – olyan ügyben, amelyben
nemzetközi válság következtében Magyarországon előállt jelentős, kivételes és súlyos helyzetre reagáló jogszabály
volt a vizsgálat tárgya – kifejtette azt is, hogy az állam jogszabállyal a szerződések tartalmát kivételesen – a clausula
rebus sic stantibus elve alapján – változtathatja meg, de csak ugyanolyan feltételek fennállása esetén, mint amilyen
feltételek fennállását a  bírósági úton való szerződésmódosítás is megkövetel {3048/2013. (II. 28.) AB határozat,
Indokolás [33], [36]}.
[35] Az Alkotmánybíróság már a  32/1991. (VI. 6.) AB határozatában (ABH 1991, 146, 166.) rámutatott arra, hogy
különösen a hosszú évekig fennálló szerződési jogviszonyokra a jelentős gazdasági – esetleg politikai –, pénzügyi és
egyéb társadalmi változások nyilvánvalóan számottevő hatást, lényegi befolyást gyakorolnak. A szerződéskötéskor
előre nem látott körülmények ugyanis lényegesen megváltoztathatják a  szerződő felek helyzetét, a  jogok és
kötelezettségek arányát, és valamelyikük számára rendkívül terhessé vagy egyenesen lehetetlenné tehetik
a  szerződés változatlan tartalommal történő fenntartását, illetőleg a  szerződés teljesítését. Ezekben a  rendkívüli
változást előidéző esetekben a  törvények lehetővé teszik, hogy az  egyes egyedi jogviszonyokba a  bíróság
beavatkozzék és módosítsa, a megváltozott körülményekhez igazítsa a  tartós, hosszú lejáratú szerződések eredeti
tartalmát. Kimondta az  Alkotmánybíróság továbbá azt is, hogy ha a  társadalmi méretű változások a  szerződések
nagy tömegét érintik, indokolt – és alkotmányosan nem kifogásolható –, hogy a  jogviszonyok megváltoztatására,
módosítására a  törvényhozás dolgozzon ki általános megoldást. Az  állam azonban jogszabállyal a  fennálló
szerződések tartalmát általában csak ugyanolyan feltételek fennállása esetén módosíthatja, változtathatja meg
alkotmányosan, mint amilyen feltételek fennállását a  bírósági úton való szerződésmódosítás megkövetel. Vagyis
a  tartós jogviszonyok jogszabállyal történő alakítására a  clausula rebus sic stantibus tételének alkalmazásával
kerülhet sor. Eszerint a jogalkotó – akárcsak a bíróság – akkor jogosult a fennálló és tartós szerződési jogviszonyokat
módosítani, ha a szerződéskötést követően beállott valamely körülmény folytán a szerződés változatlan tartalommal
történő fenntartása valamelyik fél lényeges jogos érdekét sérti, a  körülményváltozás nem volt észszerűen
előrelátható, továbbá, ha az túlmegy a normális változás kockázatán. A  jogszabályi beavatkozásnak pedig további
feltétele, hogy a lényeges körülményváltozás társadalmi méretű legyen, vagyis a szerződések nagy tömegét érintse.
A törvényhozó feladata meghatározni és egyúttal felelőssége eldönteni, hogy melyek azok a területek, amelyeken
a beavatkozás már jogalkotási követelmény. Azt pedig, hogy a beavatkozás feltételei alkotmányosan fennállnak-e,
köteles bizonyítani. Vita esetén viszont az  Alkotmánybíróság jogosult a  beavatkozás alkotmányosságát eldönteni,
ugyanúgy, ahogy a konkrét, egyes szerződésekben a  (korábbi) Ptk. 241. §-a alapján esetenként a bíróság jár el, és
a feltételek fennállása esetén módosítja a szerződések tartalmát.
[36] Az Alkotmánybíróság szerint a  fentiekben kifejtett elvek nem azt jelentik, hogy a Ptk. válna alkotmányos mércévé
a  szerződésekbe való állami beavatkozás megítélésénél, hanem csak azt, hogy a  jogbiztonság követelményei,
a  szerződéses szabadság, a  megkötött szerződés teljesítésébe vetett bizalom akkor érvényesülnek, ha az  egyedi
szerződések bírói úton való módosítása feltételeitől a  jogalkotó a  szerződések tömegének módosításakor nem
térhet el. A magánjogi tartós jogviszonyok jogszabállyal történő alakítására a clausula rebus sic stantibus tételének
alkalmazásával kerülhet sor. A  bírói szerződésmódosítás a  magánfelek eltérő érdekeinek új egyensúlyba hozására
alkalmas eszköz az eset összes körülményeinek mérlegelésével. A törvényi úton történő szerződésmódosításnak is,
amennyire lehet, mindegyik fél méltányos érdekeit figyelembe kell vennie, vagyis az  ilyen szerződésmódosításnak
is érdekegyensúlyra kell törekednie a megváltozott körülmények mellett {8/2014. (III. 20.) AB határozat, Indokolás,
[90]–[91]}.
[37] Az indítvány által is hivatkozott, és fentebb idézett 8/2014. (III. 20.) AB határozat – amely egyebek között
az Alaptörvény II. cikkét, a B) cikk (1) bekezdését és az M) cikk (2) bekezdését értelmezte abból a szempontból, hogy
jogszabály a  hatálybalépése előtt megkötött szerződések tartalmát hogyan változtathatja meg – indokolásába
foglaltakat megerősítette a 16/2015. (VI. 5.) AB határozat is (Indokolás [124]).
[38] A Fétv. 50/A.  §-a szerint a  hosszabb távra (legalább 10 évre) kötött haszonbérleti szerződések esetén
– a szerződéskötést követő 5 év elteltével – bármelyik szerződő fél kezdeményezheti a szerződésben meghatározott
bérleti díjnak az  adott időpontban irányadó, helyben szokásos piaci haszonbérleti díjra történő módosítását.
Ez  a  lehetőség tehát mind a  tulajdonos bérbeadót, mind pedig a  haszonbérlőt megilleti, vagyis irányulhat
a  haszonbér emelésére (a bérbeadó részéről) és csökkentésére is (a haszonbérlő részéről), természetesen a  piaci
haszonbér függvényében. A kezdeményezéshez igazságügyi szakértői véleményt kell csatolni. Amennyiben a piaci
haszonbérleti díj a szerződésben meghatározott díj mértékétől legalább 20%-kal eltér, az ellenérdekű fél 30 napos
jogvesztő határidővel a  szerződést felmondhatja, vagy bírósághoz fordulhat a  piaci díj megállapítása érdekében.
Ezek elmaradása esetén a  haszonbérleti díjat a  kezdeményezésben megjelölt mértékben módosítottnak kell
tekinteni.
[39] A bírósági eljárást a  Fétv. rendelkezése szerint nem a  módosítást kezdeményező, hanem az  azt vitató félnek kell
megindítania, és a jogszabály a bírósági döntést a piaci haszonbérleti díj meghatározására korlátozza. (Igazságügyi
szakértői véleményt már a haszonbér módosítására vonatkozó kezdeményezéshez is csatolni kell.) Az ellenérdekű
fél a  bíróság határozatának jogerőre emelkedésétől számított 30 napos – ugyancsak jogvesztő – határidő mellett
mondhatja fel a szerződést a gazdasági év végére.
[40] A Fétv. 110. §-a a Fétv. 50/A. §-a szerinti szerződésmódosítási kezdeményezés alkalmazását a Módtv. hatálybalépése
előtt megkötött azon haszonbérleti szerződések esetén is lehetővé teszi, amelyekben a Módtv. hatálybalépése után
tulajdonosváltozás, vagyis jogszabályon alapuló szerződésátruházás következett be.
[41] A Fétv. hivatkozott rendelkezései – sajátos szabályozási feltételek mellett – lehetőséget biztosítanak a felek számára
a  termőföldre vonatkozó haszonbérleti szerződés meghatározó tartalmi elemének, a  bérleti díj összegének
a  módosítására. Ez  a  módosítási lehetőség a  felek esetleges szerződési akaratának függvényében nem biztos,
hogy szerepelt a  korábban megkötött szerződésekben (bár ezt kizárni nem lehet). A  jogszabály hatálybaléptével
azonban ez  a  lehetőség – a  jogszabály erejénél fogva – részévé vált a  korábban már megkötött szerződéseknek
is. Ez  a  körülmény mindenképp a  szerződés elemeinek megváltozását, bővülését, tehát a  szerződés módosulását
eredményezi függetlenül attól, hogy az érintett felek ezzel a törvényi (szerződési) lehetőséggel élnek-e vagy sem.
[42] A Fétv. 50/A.  §-ába foglalt rendelkezések tehát a  már megkötött szerződések – mögöttes – tartalmának
megváltoztatását jelentik, figyelemmel a Ptk.-nak a szerződések módosítására vonatkozó általános szabályára.
[43] A Ptk. általános szabálya szerint, ha jogszabály a  szerződés valamely tartalmi elemét kötelezően meghatározza,
a  szerződés a  jogszabály által előírt tartalommal jön létre. Ha jogszabály a  hatálybalépése előtt megkötött
szerződések tartalmát megváltoztatja, és a  szerződés megváltozott tartalma valamelyik fél lényeges jogi
érdekét sérti, ez a  fél kérheti a bíróságtól a szerződés módosítását vagy a szerződéstől elállhat (Ptk. 6:60. §). Mivel
a  megváltozott szerződési tartalom csak a  bérleti díj módosítására vonatkozó kezdeményezéssel realizálódik,
a bérleti díj megváltoztatására vonatkozó támadott rendelkezések ezt a lehetőséget annyiban érintik, hogy ebben
az esetben a szerződés megváltozott tartalma körében a bérleti díj megváltoztatása tekintetében lehet bírósághoz
fordulni a piaci haszonbérleti díj meghatározására vonatkozóan (lex specialis).
[44] Az Alkotmánybíróság ismertetett gyakorlata szerint az  állam jogszabállyal a  szerződések tartalmát kivételesen
– a clausula rebus sic stantibus elve alapján – megváltoztathatja, de csak ugyanolyan feltételek fennállása esetén,
mint amilyen feltételek fennállását a bírósági úton való szerződésmódosítás is megkövetel.
[45] A bíróság általi szerződésmódosítás tekintetében a  Ptk. az  alábbi feltételeket határozza meg. Bármelyik fél
a szerződés bírósági módosítását kérheti, ha a felek közötti tartós jogviszonyban a szerződés megkötését követően
előállott körülmény következtében a  szerződés változatlan feltételek melletti teljesítése lényeges jogi érdekét
sértené, és a  körülmények megváltozásának lehetősége a  szerződés megkötésének időpontjában nem volt
előrelátható; a körülmények megváltozását nem ő idézte elő; és a körülmények változása nem tartozik rendes üzleti
kockázata körébe (Ptk. 6:192. §).
[46] Az Alkotmánybíróságnak a támadott szabályozással összefüggésben tehát azt kellett vizsgálnia, hogy a módosítás
elfogadásakor (2015. december) előálltak-e olyan körülmények, amelyek a  tartós szerződéses jogviszonyokba
való jogszabállyal történő beavatkozást szükségessé tették, és annak feltételit a  jogalkotó, illetve a törvényjavaslat
előterjesztője igazolta-e, ennek ismeretében a  szabályozás ellentétes-e az  Alaptörvény M)  cikk (2)  bekezdésében
foglaltakkal.
[47] A Módtv. javaslatának indokolása a  Fétv. támadott rendelkezésének módosítására vonatkozóan az  alábbiakat
tartalmazza.
„A törvény célja, hogy a  hosszú távra kötött haszonbérleti szerződésekben a  haszonbér módosításának jogát
a  törvény a  Fétv. korábban elfogadott módosításához képest még megfelelőbben, és a  felek érdekei közti
egyensúly még hatékonyabb megteremtésével biztosítsa. […] Ennek egyik alapvető eleme; hogy a  törvény
nemcsak a haszonbérleti díj emelését, hanem annak csökkentését is lehetővé teszi annak érdekében, hogy ne csak
a díjnövekedést mutató piaci folyamatokhoz, hanem adott esetben a díjcsökkentés felé mutató piaci folyamatokhoz
is igazodni lehessen.
Továbbá a  haszonbérleti díj módosításának lehetősége eleve csak a  hosszú távra kötött, vagyis legalább
10  éves időtartamú szerződéseknél állna fenn (ideértve azt az  esetet is, mikor meghosszabbítás folytán haladja
meg a  szerződés ezt az  időtartamot), és a  kiszámíthatóság érdekében a  díjmódosítás a  szerződéskötést
(meghosszabbítást) követő 5 év elteltével, illetve azt követően 5 évente lehetne kezdeményezni és mindezt csak
akkor, ha a szerződésből még 5 év van hátra. Ugyanakkor a törvény nem zárja el a feleket attól, hogyha ez mindkét
fél érdekében áll, akkor ezen időtartamoknál rövidebb időtartamban is megállapodjanak [50/A. § (6) bekezdés].
A díjmódosítási lehetőség továbbá nem a tulajdonosváltáshoz kötődik, hanem általában minden haszonbérbe adó,
illetve haszonbérlő számára lehetőségként áll fenn, hiszen a haszonbérleti díj piaci mértékűre való módosításának
igénye nemcsak a  haszonbérleti szerződésbe belépő új tulajdonos, hanem általában minden haszonbérbe adó,
valamint természetesen minden haszonbérlő részéről felmerülhet.”
Az igazságügyi miniszter az  Alkotmánybíróság megkeresésére adott állásfoglalásában előadta, hogy
a  Fétv.  támadott módosítása lehetővé teszi azt, hogy a  hosszú távra kötött haszonbérleti szerződésekben foglalt
haszonbérleti díj piaci körülményekhez való igazítása érdekében – meghatározott időközönként – az a  fél, akinek
ez  érdekében áll, kezdeményezhesse a  haszonbérleti díj módosítását. A  törvénymódosítás tehát figyelembe veszi
az ellenérdekű fél méltányos érdekeit is a bírósághoz fordulás, illetve a szerződés felmondásának biztosítása által.
Az állásfoglalás szerint a szabályozás azt célozta, hogy függetlenül az egyes haszonbérleti szerződések tartalmától,
általánosan álljon rendelkezésre egy, mindkét szerződő fél érdekeit figyelembe vevő lehetőség arra, hogy
az  érdekelt fél kezdeményezhesse a  haszonbérleti szerződés alapvető elemét képező haszonbérleti díj rendszeres
felülvizsgálatát és újratárgyalását annak érdekében, hogy annak mértéke igazodhasson a  gazdasági környezet
időközi változásához.
A törvényjavaslat előterjesztője (a Nemzeti Agrárgazdasági Kamara elnöke) az  Alkotmánybíróság megkeresésére
adott válaszában arra hivatkozott, hogy a  haszonbérleti szerződésekre vonatkozó speciális szabályozás alapvető
indokát a  haszonbérlet szabályozásával összefüggő sajátos birtokpolitikai és gazdálkodási érdekek jelentik.
Hangsúlyozta, hogy a  mezőgazdasági termeléshez kapcsolódó birtokpolitikai és gazdaságpolitikai prioritások
egyik sarkalatos pontja a jogszerű földhasználat tartósságának védelme, amely nem járhat a piaci szereplők közötti
egyenlő versenyfeltételek sérelmével.
A törvényjavaslat előterjesztője utalt arra, hogy tartós jogviszonyok esetében reálisan számolni kell azzal, hogy
a  jogviszony időtartama alatt a  gazdasági élet bármely területén bármikor olyan változás következik be, amely
a felek méltányos érdekeit érintheti.
A törvényjavaslat előterjesztője rámutatott arra, a  haszonbérletek esetében speciális körülmények azonosíthatók,
melyek jellemzőit az alábbiak szerint foglalta össze:
– az állami földekre a 20, illetve egyes esetekben az 50 évre szóló, és 2015 decemberében még hatályban lévő
haszonbérleti szerződések döntő hányadát még az EU csatlakozás előtt kötötték,
– az  állami tulajdonban lévő földekre 2004. előtt kötött haszonbérleti szerződésekben döntően fix összegű
(kezdetben egységesen 580 Ft/AK, illetve később 1230 Ft/AK), illetve inflációkövető haszonbérleti
díjemelésekben állapodtak meg, mely összegek a  szerződéskötés időpontjában többnyire tükrözték
az aktuális földbérleti díjak piaci értékét,
– 2003 végéig bizonytalan volt, hogy 2004-től kezdődően az  ún. SPS (támogatásijogosultság-alapú) vagy
a  SAPS-TopUp (földhasználati alapú) támogatás kerül-e bevezetésre, melynek annyiban van jelentősége,
hogy mindkét támogatási rendszer más-más prioritásokon alapul, így a földpiacra gyakorolt hatásuk is eltérő
lett volna,
– az  EU közös agrárpolitikája – a  költségvetési időszakokhoz igazodóan – 7 éves ciklusokra oszlik.
Magyarország számára ezek a  ciklusok az  alábbiak szerint alakultak: 2004–2006, 2007–2013, 2014–2020.
Ezen ciklusokon belül jellemzően megváltoztak a  támogatási prioritások is, amelyek közvetlenül érintették
a földhasználathoz kapcsolódó támogatások mértékét, az igénybevétel feltételeit.
A fenti állítások alátámasztására a  törvényjavaslat előterjesztője megküldte az  Alkotmánybíróságnak a  Központi
Statisztikai Hivatal, az  Agrárgazdasági Kutatóintézet, valamint a  Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal által
a tárgyban készített részletes kimutatásokat.
A törvényjavaslat előterjesztője kiemelte, hogy a haszonbérleti díjak alakulása nem az infláció alakulásával, hanem
a  föld árakkal, illetve a  föld alapú közösségi és nemzeti forrásból nyújtott támogatásokkal van összefüggésben.
Ebben a  körben utalt arra is, hogy az  EU csatlakozást követően – jellemzően a  közösségi forrásokból nyújtott
támogatások növekedésével összhangban – a  haszonbérleti díjak mértékének alakulása teljesen elszakadt
az inflációtól.
A törvényjavaslat előterjesztője utalt arra is, hogy a területalapú (SAPS) támogatás összege a 2004. évi 16 311 Ft/ha
összegről 2014-re 69 085,14 Ft/ha összegre emelkedett. A magántulajdonban lévő földekre kötött haszonbérletek
esetében a  haszonbérleti díj mértéke jellemzően a  területalapú támogatások összegének meghatározott
százalékához köthető. Ezért támogatási szempontból méltányos, hogy a  jogalkotó a  10. évet köthető időszak
esetében lehetőséget ad a feleknek arra, hogy a haszonbérleti díjakat a piaci mértékhez igazítsák, azon esetekben
pedig, ahol a  haszonbérleti díj mértékének megállapítása fix összegben került megállapításra, illetve annak
változtatására nem a piaci viszonyok alapján, hanem csak az inflációra hivatkozással, annak mértékéig kerülhet sor,
a szerződés változatlan tartalommal történő fenntartása – annak hosszú távú jellege miatt – sérti a haszonbérbe adó
jogait.
A törvényjavaslat előterjesztője továbbá előadta, hogy a Nemzeti Földalap (a továbbiakban: NFA) az állami tulajdonú
földekre a hosszú távú haszonbérleti szerződéseket döntően még az EU csatlakozást megelőző 3–5 évben kötötte
meg, amikor még nem volt egyértelmű a  csatlakozás időpontja, a  csatlakozás feltételei, a  földforgalmi szabályok
konkrét feltételei, továbbá, hogy a  föld árának, illetve a  haszonbérleti díj összegének alakulása mennyiben lesz
támogatásfüggő. Hivatkozott továbbá arra, hogy az  NFA által megkötött haszonbérleti szerződések egy részét
hosszú távra (20–50 év) kötötték meg, ilyen környezetben pedig az  állami szervtől sem várható el, hogy a  piaci
viszonyok alakulását a  teljes időtávra lemodellezze. A  Módtv. miniszteri indokolása a  fentiekkel összefüggésben
kifejezetten rögzíti, hogy „a törvény célja, hogy a  hosszú távra kötött kötött haszonbérleti szerződésekben
a haszonbér módosításának jogát a törvény a Fétv. korábban elfogadott módosításához képest még megfelelőbben,
és a  felek érdekei közötti egyensúly még hatékonyabb megteremtésével biztosítsa. Ennek egyik alapvető eleme,
hogy a törvény nemcsak a haszonbérleti díj emelését, hanem annak csökkentését is lehetővé teszi annak érdekében,
hogy ne csak a díjnövekedést mutató piaci folyamatokhoz, hanem adott esetben a díjcsökkentés felé mutató piaci
folyamatokhoz is igazodni lehessen”.
[48] A törvényjavaslat előterjesztője kiemelte, hogy a  jogszabály megalkotására többek között a „Földet a  gazdáknak”
Program (a továbbiakban: Program) végrehajtását segítő jogi helyzet kialakítása miatt került sor. A  kormány
2015 végén jelentette be, hogy birtokpolitikai megfontolásokból a  Program keretében az  állami tulajdonban
lévő földek egy részét értékesíteni kívánja. A  Program keretében földet vásárlók száma a  30 ezret meghaladta,
az  így értékesítésre kerülő földek döntő hányada hosszú távú haszonbérlettel terhelt, vagyis álláspontja szerint
a  szabályozás hatása társadalmi méretűnek tekinthető, mivel a  regisztrált földművesek több mint egyharmadára
terjed ki. Az Alkotmánybíróság emlékeztet rá, hogy a 27/2017. (X. 25.) AB határozatában – utólagos normakontroll
hatáskörben eljárva – a  Programról szóló 26/2016. (X. 27.) OGY határozat alaptörvény-ellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt visszautasította.
[49] Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza, hogy az  Abh1.-ben a  Fétv. jelen ügyben is támadott rendelkezéseivel
összefüggésben kimondta, hogy bizonyos esetekben pusztán az  időmúlás következtében, a  piaci viszonyokban
bekövetkező változások okán szükségessé válhat olyan, elsődlegesen a  felek gazdasági érdekeivel összefüggő,
alkotmányosan is igazolható körülmény, amely a haszonbérleti díj tekintetében korábban létrejött megállapodások
bizonyos időközönkénti felülvizsgálatát, módosítását indokolja. A  Fétv. vizsgált rendelkezései éppen ezen
(kényszerű) szerződésmódosításokkal összefüggő, mind tartalmi (a helyben szokásos piaci viszonyokhoz kötöttség),
mind eljárási (igazságügyi szakértői vélemény kötelező előírása, bírósági díjmeghatározás) szempontból garanciális
elemeket tartalmazó szabályokat állapítják meg. A  Fétv. vizsgált, a  hatálybalépésük előtt már létrejött tartós
jogviszonyokra irányadó szabályai a haszonbérleti díj módosítása körében egy olyan új jogosultságot biztosítanak
a szerződő felek számára, amellyel azok mindegyike élhet {Abh1., Indokolás [65], [72]}.
[50] Az Alkotmánybíróság ismételten rámutat, hogy a  támadott Fétv.-beli szabályozás alapján a  haszonbérleti díj
módosítása kezdeményezésének lehetősége a  tulajdonosváltás tényétől függetlenül minden haszonbérbeadó,
illetve minden haszonbérlő számára adott, a  jogszabályban meghatározott 20%-os eltérés nincs pozitív vagy
negatív irányban meghatározva. Ha az  ellenérdekű fél a  kezdeményezéssel nem ért egyet, de a  szerződés
felmondására nincs lehetőség (az eltérés nem éri el a  20%-ot, vagy ha az  érintett nem kíván élni a  szerződés
felmondásának jogával), a 30 napos határidőn belül a bíróságtól kérheti a piaci haszonbérleti díj meghatározását.
Amennyiben a  bíróság által meghatározott haszonbérleti díj mértéke a  korábbi haszonbérleti díj mértékétől
legalább 20%-kal eltér, az  ellenérdekű fél a  bíróság döntésének jogerőre emelkedésétől számított 30 napos
határidőn belül a haszonbérleti szerződést felmondhatja. Az Alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy a szabályozás
figyelemmel van az  ellenérdekű felek érdekeire, továbbá a  szerződés megváltozott tartalmával (haszonbérleti díj
meghatározása) összefüggésben biztosítja számukra a bírósághoz fordulás jogát.
[51] Megjegyzi az  Alkotmánybíróság, hogy a  Fétv. támadott rendelkezései csak a  haszonbérleti díj módosítására
vonatkozó speciális szabályokat tartalmaznak. Ebből következően a  szerződés egyéb elemeinek módosítására
vonatkozóan – elvileg – a  Ptk. általános, szerződésmódosításra vonatkozó szabályait kell alkalmazni, amelyek
a Ptk. 6:58. § (2) bekezdése alapján diszpozitív rendelkezések. Mindezen értelmezési keretek kialakítása ugyanakkor
az ítélkező bíróságok feladata.
[52] A támadott rendelkezések, vagyis a  már megkötött tartós szerződések tartalmának módosításra vonatkozóan,
annak indokaként tehát a  jogalkotó, az  igazságügyi miniszter, illetve a  törvényjavaslat előterjesztője hivatkozott
a  körülmények előre nem látható megváltozására, bemutatta, hogy a  megváltozott gazdasági környezetben
a  haszonbérleti díjak piaci mértékhez való igazításának kizárása miért okozhat érdeksérelmet, továbbá alappal
hivatkozott a  körülmények megváltozásának társadalmi méretűségére, illetve arra, hogy a  haszonbérleti
szerződések esetében a szerződéses és a piaci haszonbérleti díjak közötti 20%-os eltérés a normális kockázatvállalás
részének tekinthető, míg az  ezt meghaladó mérték jellemzően már olyan piaci körülményeket feltételez, amelyek
észszerű kockázatvállalás mellett már nem prognosztizálhatóak.
[53] Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  tartós szerződéses kapcsolatok jogszabály útján
történő módosításának feltételeit a  jogalkotó, az  igazságügyi miniszter, illetve törvényjavaslat előterjesztője
igazolta, és annak indokait az  Alkotmánybíróság jelen esetben megalapozottnak találta. Erre tekintettel
az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Fétv. 50/A. §-ában foglalt rendelkezések, valamint ehhez kapcsolódóan
a díjmódosítás kezdeményezéséhez szükséges időtartam számítására vonatkozó szabályokat tartalmazó 110/A. §-a
nem sértik a  szerződési szabadság alkotmányos követelményét, ezáltal nem ellentétesek az  Alaptörvény M)  cikk
(2) bekezdésében foglaltakkal, ezért az indítványt ebben a részében elutasította.
[54] 5. A  Ptké. 53/C.  § alaptörvény-ellenességét illetően az  indítványok a  polgári jogi dogmatika megsértése révén
a  normavilágosság követelményének, ezáltal az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésének sérelmére hivatkoznak.
Az  indítványok szerint a  támadott rendelkezés a  szerződésátruházás joghatását akként határozza meg, hogy
az eredeti szerződő felek a szerződést megszüntetik, ezzel egy időben a szerződésben maradó fél a belépő féllel új
szerződést köt, méghozzá az eredetivel azonos tartalommal, ami ellentétes a Ptk. szerződésátruházással kapcsolatos
rendelkezéseivel.
[55] Az indítványozó1. által a  Módtv. egészét illetően a  sarkalatos törvényi jellegből fakadó közjogi érvénytelenségre
történő indítványozói hivatkozás a  Ptké. szabályává vált rendelkezés tekintetében nem értelmezhető, ezért azt
az Alkotmánybíróság érdemben nem vizsgálta.
[56] 6. A  szerződésátruházás a  2014. március 15-én hatályba lépett új Ptk. jogintézménye, célja a  teljes szerződéses
pozíció (jogok és kötelezettségek) átruházása. Az  új Ptk.-nak a  szerződésátruházásra vonatkozó miniszteri
indokolása rögzíti, hogy „a kódex a  magyar magánjogban először ad tételes szabályokat a  szerződésátruházás
jogintézményére.” Az indokolás továbbá rámutat, hogy „a Ptk. nem rendelkezik arról, hogy maga a szerződési pozíció
átruházható-e. Míg az engedményezés és a  tartozásátvállalás eredményeként kizárólag a kötelem jogosulti illetve
kötelezetti pozíciójában következik be jogutódlás, addig a szerződésátruházás arra teremti meg a lehetőséget, hogy
az egyik szerződő fél a teljes szerződési pozícióját átruházza egy harmadik személyre. Az átruházás eredményeként
az eredeti szerződő fél szabadul a jogviszonyból, amely a szerződésbe belépő fél és az eredeti szerződés másik fele
között marad fenn.” Az indokolás hangsúlyozza, hogy e kérdésben a bíró gyakorlat sem volt egységes.
[57] „A szerződésátruházás szabályozásával megteremti a  Ptk. a  szerződési pozíció átruházásának a  lehetőségét és
a feltételeit. A szerződésátruházás egy sui generis háromoldalú szerződés az eredeti jogviszony alanyai (átruházó és
kötelezett) és az átvállaló között. A szerződésátruházás eredményeképpen a szerződésbe belépő fél a szerződésből
kilépő fél szerződési pozíciójába lép be. Mivel a  szerződési pozíció nem más, mint jogok és kötelezettségek
összessége, a  szerződésbe belépő felet mindazok a  jogok megilletik és mindazok a  kötelezettségek terhelik,
amelyek a  szerződésből kilépő felet megillették, illetve terhelték. A  szerződésátruházás gazdasági jelentőségét
az  adja, hogy a  jogok mellett a  kötelezettségek tekintetében is tiszta helyzetet teremt: a  szerződésből kilépő fél
minden kötelemből szabadul. A szerződésbe belépő félre szállnak át a szerződésátruházást megelőzően keletkezett
kötelezettségek, így a  szerződésbe belépő fél lesz felelős a  szerződésből kilépő fél által okozott károkért is.”, áll
az indokolásban.
[58] A szerződésátruházás alapulhat szerződésen és jogszabályon. A  jogszabályon alapuló szerződésátruházás
esetére mond ki a  Ptké. módosítása egy értelmezést tartalmazó rendelkezést, amely lehetővé teszi, hogy
a  Ptk.  hatálybalépése előtt kötött szerződések esetében, ha valamennyi jog és kötelezettség jogszabály
rendelkezése alapján átszáll, akkor ezt jogszabályon alapuló szerződésátruházásnak kell tekinteni. Ennek
következtében az  eredeti szerződő felek között a  szerződés megszűnik, és az  új szerződő felek között jön létre
a korábbi tartalommal, külön jogi aktus nélkül [Ptké. 53/C. § (1) és (2) bekezdés].
[59] Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy a  jogalkotó az  indítványozó1. indítványának benyújtását követően
–  2016. július 1-i hatállyal – a  2016. évi LXXVII. törvénnyel részben módosította a  szerződésátruházás Ptk.-beli
szabályait, amely körülményre az  indítványozó2. is hivatkozott. Míg a  korábbi szabályozás [vö. Ptk. 6:208.  §
(3)  bekezdés] az  alapul fekvő szerződéshez kapcsolódó biztosítékok tekintetében általános jelleggel rögzítette,
hogy ezek a  szerződés átruházásával megszűnnek, a  módosítás következtében a  törvény javaslatához fűzött
miniszteri indokolás értelmében: „A Ptk. főszabálya szerint a  szerződésátruházással a  szerződés biztosítékai
megszűnnek. A  gyakorlati tapasztalatok ugyanakkor azt mutatják: nem indokolt, hogy a  szerződésátruházással
átszálló jogosultságok alapjául szolgáló kötelezettségeket biztosító biztosítékok megszűnjenek. A  biztosíték
nyújtójának helyzetét ugyanis nem befolyásolja, nem teszi terhesebbé a  biztosíték jogosultjának személyében
bekövetkező változás. A  biztosíték megszűnése viszont szerződésbe belépő új jogosult számára hátrányos lenne.
A  szerződésátruházással összefüggésben csak akkor indokolt, hogy a  biztosíték megszűnjön, ha az  alanyváltozás
a szerződésből származó kötelezettség tekintetében következik be. Ez utóbbi esetben ugyanis a biztosíték nyújtója
számára nem közömbös az, hogy kit terhel az  a  kötelezettség, amelyért az  által nyújtott biztosítékkal helyt kell
állnia. Ezért a  törvény alapján a  szerződésátruházás következtében csak akkor szűnik meg a  biztosíték, ha az  az
átruházott pozícióval járó kötelezettséget biztosít, és a  biztosíték nyújtója a  szerződésátruházáshoz nem járul
hozzá. A  módosítás következtében elhagyásra került a  Ptk. azon rendelkezése is, amely szerint a  zálogkötelezett
hozzájárulása esetén az  új zálogjog az  eredeti zálogjog ranghelyén jön létre. A  szerződésátruházással tehát
a biztosíték vagy fennmarad, vagy megszűnik, és még akkor sem újul meg, hanem tovább él, ha a fennmaradására
a biztosítéknyújtó hozzájárulása következtében kerül sor.”
[60] A módosítás következtében tehát a jogalkotó a szerződés biztosítékai esetében egy sajátos „továbbélési” helyzetet
teremt.
[61] 7. A  Ptké. vizsgált 53/C.  § (1)  bekezdésének rendelkezése szerint abban az  esetben, ha a  Ptk. hatálybalépése
előtt kötött szerződésből származó valamennyi jog és kötelezettség a  Ptk. hatálybalépését követően jogszabály
rendelkezése alapján száll át másra, úgy erre a Ptk. 6:211. §-át kell alkalmazni.
[62] A Ptk. 6:211.  §-a szerint „[h]a valakinek egy szerződésből származó valamennyi joga és kötelezettsége jogszabály
rendelkezése folytán száll át másra, a szerződésátruházás szabályait kell megfelelően alkalmazni.”
[63] A vizsgált rendelkezés a  Ptk. 6:211.  §-ának (szerződésátruházás jogszabály rendelkezése alapján) konkretizálása
a  Ptk. hatálybalépése előtt kötött szerződésekre, ami önmagában funkciótlan, mivel a  Ptké. 1.  §-a szerint, ha
e  törvény eltérően nem rendelkezik, a  Ptk. rendelkezéseit a  hatálybalépését követően keletkezett tényekre és
jogviszonyokra, valamint megtett jognyilatkozatokra kell alkalmazni. Ebben a vonatkozásban pedig a jogátruházást
lehetővé tevő jogszabály alapján megtett jogcselekmény időpontjának, nem pedig az  átruházandó szerződés
megkötése időpontjának van jelentősége. (A Fétv. 50/A. §-a az  általánoshoz képest speciális szabályt állapít
meg a  haszonbérleti szerződések esetére.) Ugyanakkor a  támadott szabályozásnak az  a  következménye – mivel
a  szerződésátruházás szabályait nem specifikusan csak a  föld haszonbérleti szerződésekre, hanem minden olyan
esetre alkalmazni rendeli, amikor a  szerződésátruházás fogalmilag lehetséges –, hogy a  jogszabály rendelkezése
folytán bekövetkezett szerződés átruházások esetén elvileg valamennyi, a  szabályozás által érintett szerződés
a szabályozás hatálya alá került.
[64] Ugyanakkor hangsúlyozandó, hogy jogszabály rendelkezése alapján szállnak át a  jogok és a  kötelezettségek
természetes személyek esetén az  örökléssel [Ptk. 7:1.  §], jogi személyek esetén a  jogutódlással [Ptk. 3:39.  §
(1)  bekezdés], továbbá bérleti szerződés esetén, ha a  bérbeadó a  szerződés megkötését követően a  bérbe adott
dolog tulajdonjogát átruházza [Ptk. 6:340. § (2) bekezdés].
[65] A magánjogi kötelmi jogviszonyok a szerződő fél halálával vagy a jogutódlással – főszabály szerint – nem szűnnek
meg. A  kötelembe a  Ptk. 7:1.  §-a, illetve a  3:39.  § (1)  bekezdése alapján a  jogutód belép, a  kötelem a  korábbi és
az új jogalany között tovább él. Az öröklés az elhunyt tulajdonos vagyonában bekövetkező egyetemes (universalis)
jogutódlás, amellyel a  jogutód a vagyont vagy annak meghatározott hányadát mint egészet szerzi meg aktívákkal
és passzívákkal együtt. Jogi személy más típusú jogi személlyé történő átalakulása esetén az átalakuló jogi személy
megszűnik, jogai és kötelezettségei az átalakulással keletkező jogi személyre mint általános jogutódra szállnak át.
[66] Mivel a  Ptk. 6:211.  §-a a  szerződésátruházásra vonatkozó előírásokat hívja fel arra az  esetre is, ha egy kötelmi
pozícióban jogszabályi előírás alapján következik be alanyváltozás, így a jogszabályi alanyváltozás ezen esetkörei is
elviekben a szabályozás tárgyi hatálya alá kerültek.
[67] 8. A  Módtv. javaslatának indokolása a  Fétv. 110/A.  §-ává vált rendelkezéshez kapcsolódóan mondja ki azt,
hogy a  haszonbérleti díj módosítására akkor kerülhet sor, ha „a módosítás hatályba lépését követően, az  adott
föld tulajdonjogának átruházása folytán a  haszonbérbe adó tulajdonos személyében változás következett be.
Tulajdonosváltás esetében ugyanis az  új Ptk. azon – a  haszonbérletre is irányadó – rendelkezése, mely szerint, ha
a  haszonbérbeadó a  bérleti szerződés megkötését követően a  haszonbérbe adott dolog tulajdonjogát átruházza,
a tulajdonos személyében bekövetkezett változással a haszonbérleti szerződésből fakadó jogok és kötelezettségek
tekintetében az új tulajdonos lép a haszonbérbeadó helyébe, tulajdonképpen jogszabály alapján történő szerződés
átruházást (Ptk. 6:211. §) jelent.”
[68] A szerződési pozíció jogszabály alapján történő átszállására vonatkozóan a  Ptk. kodifikációját előkészítő szakértői
anyag tartalmaz megállapításokat. (Vékás szerk.: A  Polgári Törvénykönyv magyarázatokkal. Complex, 2013,
676.  oldal) Eszerint szerződésátruházásnak minősülhet a  Ptk.-ban a  bérleti szerződés azon szabálya, amely szerint
a  bérleti szerződés átszáll a  vevőre a  bérlet tárgyának átruházása esetén, vagy az  utazási szerződés esetén maga
a  Ptk. rendelkezik a  szerződési pozíció (megrendelőként történő) átruházásának jogáról. Ilyen helyzetről azonban
a Ptk.-n kívül számos más jogszabály is rendelkezik, amelyek ebben az összefüggésben csak a szerződésátruházásjellegű tényállás háromoldalúságának hiányáról szólnak, vagyis arról, hogy az  alanyváltozáshoz a „szerződésben
maradó” fél hozzájárulására szükség nincsen. Így a  pénzintézetek között a  betétállomány és más visszafizetendő
pénzeszközök elfogadásából származó jogi pozíció átruházható a betétesek hozzájárulása nélkül (a hitelintézetekről
és a  pénzügyi vállalkozásokról szóló 2013. évi CCXXXVII. törvény 17/A.  §), a  biztosítók között átruházható
a  biztosítási szerződésállomány a  jogosultak hozzájárulása nélkül (a biztosítási tevékenységről szóló 2014.  évi
LXXXVIII. törvény 118–120.  §), a  befektetési szolgáltató szerződéses állománya átruházható az  ügyfelek
jóváhagyása nélkül (a befektetési vállalkozásokról és az  árutőzsdei szolgáltatókról, valamint az  általuk végezhető
tevékenységek szabályairól szóló 2007. évi CXXXVIII. törvény 140.  §). Tekintettel arra, hogy a  szerződésátruházás
annak alapesetében háromoldalú, a  szerződésből kilépő, a  szerződésben maradó és a  szerződésbe belépő fél
megállapodása, ha jogszabály rendelkezik a szerződésátruházásról, akkor a jogszabálynak arról is rendelkeznie kell,
hogy a szerződésben maradó fél hozzájárulása szükséges-e az átszálláshoz.
[69] A jogszabályon alapuló szerződésátruházást a  hatályos Ptk. nem illeti önálló megnevezéssel. A  Ptké. 53/C.  §
(2)  bekezdése szerint azonban az  ilyen, jogszabály általi szerződésátruházás esetén a  korábbi szerződés
–  a  szerződésből kilépő és a  szerződésben maradó fél között – megszűnik, és a  szerződésben maradó fél
tekintetében az „átruházott” szerződést új szerződésnek kell tekinteni.
[70] Az igazságügyi miniszter az  Alkotmánybíróság megkeresésére adott jogi véleményében úgy foglalt állást, hogy
„a jogszabályon alapuló szerződésátruházás jogi tartalma nem vitásan az, hogy, hogy a  szerződésből kilépő és
a  szerződésben maradó fél tekintetében a  szerződést megszűntnek, a  szerződésbe belépő és a  szerződésben
maradó fél tekintetében pedig a  szerződést az  átszálló valamennyi jog és kötelezettség vonatkozásában
a  jogszabály rendelkezése alapján létrejött új szerződésnek kell tekinteni. Ez  utóbbi rendelkezés teljes mértékben
összhangban van a  Ptk. szerződésátruházásra vonatkozó szabályaival, amellyel kapcsolatban nem vitatható,
hogy a  felek által kötött háromoldalú megállapodás eredményeként a  szerződésátruházással – nováció útján –
egyfelől a  szerződésben maradó és a  szerződésből kilépő fél közötti szerződés megszüntetésére, másfelől pedig
a  szerződésbe belépő, valamint a  szerződésben maradó fél között új szerződés létrejöttére kerül sor az  eredeti
szerződésből eredő jogoknak és kötelezettségeknek megfelelő tartalommal.”
[71] A Ptk. 6:208.  § (2)  bekezdése a  szerződésátruházás joghatásai körében nem rendelkezik sem a  szerződés
megszűnéséről, sem pedig egy új – a  korábbival azonos tartalmú – szerződés keletkezéséről, és nem tesznek
erről említést a  fentebb hivatkozott jogszabályhelyek sem. Ugyanakkor a  Ptk. a  szerződésátruházás joghatásai
körében arról sem rendelkezik, hogy az  alanyváltozással összefüggésben a  szerződéses pozíció átruházása
során a  szerződéses jogviszony folytonos és változatlan marad. A  szerződésátruházás joghatását tekintve a  Ptké.
támadott rendelkezési adnak eligazítást. A Ptké. a Ptk.-hoz szorosan kapcsolódó norma, amelynek szabályozási célja
a szabályozási átmenet biztosítása a magánjogi kódexváltásra tekintettel.
[72] Az Alkotmánybíróság nem kíván állást foglalni az  indítvány által felvetett azon dogmatikai kérdésben, hogy
jogutódlást (másképpen fogalmazva a  kötelem fennmaradását) vagy novációt (a felek közötti korábbi szerződésmegszűnését és új szerződés létrehozását) eredményez-e a  szerződésátruházás, figyelemmel arra, hogy magának
a  novációnak a  fogalma sem tisztázott a  jogirodalomban és ebben a  kérdésben a  magánjogi jogtudomány is
megosztott. A jogalkotó ugyanakkor ezt a dogmatikai kérdést eldöntötte, amikor erre a szerződéses konstrukcióra
novációként tekint, amelyet az igazságügyi miniszter az Alkotmánybíróság megkeresésére adott jogi véleményében
megerősített. A támadott Ptké.-beli értelmezést a  jogalkalmazó szerveknek tehát magukra nézve irányadónak kell
tekinteniük. Az  Alkotmánybíróság ugyanakkor hangsúlyozza, hogy a  nováció jogi természetére vonatkozóan sem
a Ptk., sem a Ptké. nem tartalmaz kifejezett rendelkezést.
[73] Az Alkotmánybíróság emlékeztet rá, hogy a polgári törvénykönyv 1913. évi tervezete (a továbbiakban: Tj.) az egyéb
megszűnési okok között szabályozta volna az újítást. Ennek indokolása a következő:
„I. Újítás. A Tj. szerint újítás forog fenn, ha a felek a követelést ugyanazon szolgáltatásra irányuló, de más jogalapon
nyugvó új követeléssel helyettesítik, hatása pedig abban áll, hogy a  régi követelés az  újnak keletkezésével
megszűnik (1045. §).
Újítás alatt a  Tj. csak a  személycsere nélküli novatiót érti. Azt a  novatiót, melynél a  hitelező vagy az  adós
személye változik – delegatio, expromissio – külön nem szabályozza, mert azt tartja, hogy a  gyakorlati szükséget
az  engedmény, tartozásátvállalás és utalvány jogintézményei is kielégítik. Nem lehet azonban kétség afelől, hogy
a felek, ha jónak látják, a közöttük fennálló jogviszonyt olyan módon is megszüntethetik, hogy helyébe más hitelező
javára vagy más adós terhére megalapított új kötelem lépjen.” (Képviselőházi irományok, 1910. XXXIII. kötet,
131–133. oldal)
[74] Az 1928. évi Magánjogi Törvényjavaslat az  újítást az „Újítás. Elengedés. Egyesülés.” című fejezetben szabályozta
a következők szerint:
„I. Újítás.
1278.  §. Ha a  felek a  követelést ugyanolyan szolgáltatásra irányuló, de más jogalapon nyugvó új követelésre
változtatják át (újítás), a régi követelés az újnak keletkezésével megszűnik, Az újítás szándékát nem lehet vélelmezni.
1279.  §. Semmis jogügyletből származtatott követelést nem lehet megújítani. Bírói úton nem érvényesíthető
követelés megújítása esetében az új követelést sem lehet bírói úton megújítani.
1280.  §. A  régi követelést biztosító kezesség, zálogjog és jelzálogjog ellenkező megállapodás hiányában az  új
követelés biztosítására is szolgál, amennyiben ez a  régit a szolgáltatás terjedelme tekintetében meg nem haladja.
A kezes és a zálognak vagy a jelzálognak a kötelmi viszonyon kívül álló tulajdonosa a régi követelésnek ellenvethető
kifogásait az  új követeléssel szemben is érvényesítheti, hacsak az  újításhoz hozzá nem járult.” (Képviselőházi
irományok, 1927. VIII. kötet, 341–342. o.)
[75] A régi Ptk. miniszteri indokolása kimondja, hogy „[a] szerződés megújítása úgy, ahogy azt a  bírói gyakorlatunk
kialakította, voltaképpen nem a tartalom módosításának, hanem a kötelem megszűnésének és új kötelemmel való
felváltásának volt az eszköze; minthogy azonban a lényege abban áll, hogy a felek a követelés jogalapját változtatják
meg, ezzel voltaképpen a  szerződés módosul. A  javaslat nem is tekinti ezt a  szerződés megszüntetésének és
megújításának, hanem csupán jogcíme megváltozásának.” (A Magyar Népköztársaság Polgári Törvénykönyve,
Budapest 1963, Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó, 265. oldal).
[76] „A XXII. fejezet a  szerződés tartalmának és jogcímének módosításáról rendelkezik, az  egyéb okból, pl. a  szerződő
felek személyének megváltozásával (engedmény, tartozásátvállalás), vagy szerződésszegés folytán bekövetkező
módosulás már nem esik e  fejezet körébe. A  szorosan vett tartalomváltoztató szerződés mellett ez  a  fejezet
tartalmazza a  korábbi jogunkban a  szerződés megújításaként ismert esetet (novatio), továbbá az  egyezséget és
a tartozáselismerést is.” (Országgyűlési irományok, 1958. I. kötet, 250–251. oldal)
[77] Egyes jogrendszerek szerződésszüntető körülményként tárgyalják az  újítás (novatio) esetét is, a  szerződés
jogcímének változásából eredő jogi következményekről a javaslat viszont – a XXII. fejezethez fűzött indokolásában
mondottak alapján – „A szerződés módosítása” című fejezetben rendelkezik (239.  §). (Országgyűlési irományok,
1958. I. kötet, 295. oldal)
[78] 9. A  Ptké. 53/C.  § (2)  bekezdésébe foglalt, a  jogalkotó által értelmező jellegűnek tartott szabály csak a  jogszabály
rendelkezése alapján bekövetkező szerződésátruházás eseteire vonatkozik, és a  tartalma (megszűnés, illetve
új szerződésnek tekintés) folytán alapvetően különbözteti meg egymástól a  felek megállapodásán alapuló és
a jogszabály rendelkezése alapján végbemenő szerződésátruházásnak tekintett tényállásokat.
[79] A Ptké. vizsgált rendelkezése alapján tehát, ha a  Ptk. hatálybalépése előtt kötött bármely szerződés esetében
a szerződésből származó valamennyi jog és kötelezettség a Ptk. hatálybalépését követően jogszabály rendelkezése
alapján száll át valamely más jogalanyra, akkor a korábbi szerződést megszűntnek kell tekinteni, és az „új” szerződő
fél tekintetében egy új szerződés létrejöttét kell megállapítani. Ilyen rendelkezés a  felek megállapodásán alapuló
szerződésátruházás esetében nem érvényesül. Mindezen túlmenően a  rendelkezés szükségképp hatással van
a Ptk.-n kívüli – többek között a fentiekben hivatkozott – külön jogszabályok alapján történő szerződésátruházások
eseteire is, mivel más helyzet állhat elő a módosítás hatálybalépése előtt ugyanazon jogszabály alapján végbement,
illetve azt követően végbemenő, jogszabály általi „szerződésátruházások” tekintetében.
[80] A szerződésátruházás annak a  lehetőségét teremti meg, hogy az  egyik szerződő fél a  teljes szerződési pozícióját
átruházza egy harmadik személyre. Az  átruházás következtében az  eredeti szerződő fél szabadul a  jogviszonyból,
amelynek következtében az a szerződésbe belépő fél és az eredeti szerződés másik fele között marad fenn. Mivel
a szerződésátruházás eredményeképpen a szerződésbe belépő fél a szerződésből kilépő fél szerződési pozíciójába
kerül, ennek következtében a  jogviszony szabályozása alapvető jelentőségű a  kötelmi és a  felelősségi viszonyok
(öröklés, jogutódlás, a  tulajdonos személyében bekövetkező változás a  bérleti szerződéseknél) átláthatósága és
kiszámíthatósága körében.
[81] Ezt tovább fokozza, hogy a szerződésátruházás alapjául szolgáló ügyletre vonatkozóan sem a Ptk., sem a Ptké. nem
tartalmaz kifejezett formai előírást, ebből következően a  szerződéses pozíció átruházásra irányuló szerződés
létrejöhet szóban, írásban és ráutaló magatartással is.
[82] 10. Az  ismertetett szabályozási hiányosságok – figyelemmel arra is, hogy a  jogalkotó csak a  mezőgazdasági
haszonbérletek estében állapított meg a szerződésátruházással összefüggő részletes szabályokat – a  jogalkalmazó
szervek számára értelmezési nehézséget okozhatnak a  támadott Ptké.-beli rendelkezésekkel összefüggésben. Ezt
a  bizonytalanságot tovább erősíti, hogy a  Ptké. 53/C.  § (2)  bekezdésébe foglalt szabály a  vonatkozó előírásokat
a szerződésmódosítás diszpozitív szabályaival szemben lényegében kógens rendelkezésekként szabályozza.
[83] Az Alkotmánybíróságnak következetes a  gyakorlata a  tekintetben, hogy „[a] jogállam nélkülözhetetlen eleme
a  jogbiztonság. A  jogbiztonság az állam – s elsősorban a  jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy
a  jog egésze, egyes részterületei és az  egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve
kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes
normák egyértelműségét követeli meg, de az  egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért
alapvetőek a  jogbiztonság szempontjából az  eljárási garanciák. Csak formalizált eljárás szabályainak követésével
keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények”
{9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 59, 65.; 33/2014. (XI. 7.) AB határozat, Indokolás [32], 8/2017. (IV. 18.)
AB határozat, Indokolás [48]}.
[84] Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza, hogy a  jogalkotó feladata annak számbavétele, hogy a  szerződésátruházás,
azon belül a jogszabályon alapuló szerződésátruházás mint az új Ptk. jogintézménye, mely a Ptk. hatálya alá tartozó,
illetve azon kívüli szerződéses jogviszonyokat érint és ennek ismeretében a vonatkozó részletszabályok kialakítása
szintén a  jogalkotó feladata. A  szabályozás kialakítása során – tekintettel a  két törvény közötti funkcionális
viszonyra – fokozott figyelemmel kell lennie a jogalkotónak arra, hogy a vagyoni forgalom körébe tartozó magánjogi
jogviszonyok áttekinthetőek legyenek, tekintettel az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságára és azt
ezt célzó garanciális előírásokra.
[85] 11. Az  Abtv. 46.  § (1)  bekezdése felhatalmazza az  Alkotmánybíróságot, hogy ha a  hatáskörei gyakorlása során
folytatott eljárásában a  jogalkotó általi mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség fennállását állapítja meg,
a  mulasztást elkövető szervet – határidő megjelölésével – felhívja feladatának a  teljesítésére. A  törvényhely
(2)  bekezdésének c)  pontja alapján a  jogalkotói feladat elmulasztásának minősül, ha a  jogi szabályozás
Alaptörvényből levezethető lényeges tartalma hiányos.
[86] Úgy ítélte meg az Alkotmánybíróság, hogy a Ptké. 53/C. §-ában rögzített szabályozás esetében lehetőség van arra,
hogy az  Abtv. 46.  §-ában biztosított jogköre alapján, a  hatályos jog kíméletével járjon el. Az  Alkotmánybíróság
észlelte ugyanis, hogy a szabályozás alaptörvény-ellenessége abból fakad, hogy a jogalkotó a jogszabályon alapuló
szerződésátruházások esetében nem szabályozta az  új Ptk. jogintézményeként megjelenő szerződésátruházás
részletes szabályait. A szabályozás kialakítása során figyelemmel kell lennie a jogalkotónak a szerződésmódosítástól
való elhatárolás kérdésére, valamint a  nováció mint jogi konstrukció jogi természetének a  maghatározására,
figyelemmel a  jogintézmény működésének kiszámíthatóságára és a  szabályozás hatálya alá tartozó kötelmi és
felelősségi viszonyok egyértelmű meghatározására, valamint azoknak a Ptk.-val mint a magánjog anyajogával való
összhangjára. Ezért megállapította, hogy az Alaptörvénnyel való összhang helyreállítása nem a vizsgált szabályozás
megsemmisítését, hanem a hatályos szöveg kiegészítését teszi szükségessé. Ilyen módon biztosíthatóvá válik, hogy
a szerződésátruházás szabályozása megfeleljen a jogállami jogbiztonság követelményének.
[87] A fentiekre tekintettel az  Alkotmánybíróság – hivatalból eljárva – megállapította, hogy az  Országgyűlés
mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenességet idézett elő azáltal, hogy a  Ptké. 53/C.  §-ában nem
szabályozta az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdéséből fakadó jogállami jogbiztonság követelményének megfelelően
a  jogszabály rendelkezésén alapuló szerződésátruházás részletszabályait. Ezért az  Alkotmánybíróság felhívta
az Országgyűlést, hogy a Ptk. szerinti szabályozással való összhang megteremtése érdekében jogalkotói feladatának
2019. március hó 31. napjáig tegyen eleget.
[88] Az Alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy a  jogalkotói mulasztás megállapításával és a  jogalkotónak címzett
felhívással megteremthető az összhang az Alaptörvény és a Ptk., valamint a Ptké. kapcsolódó rendelkezései között.
Egyúttal az Alkotmánybíróság a Ptké. 53/C. §-a alaptörvény-ellenességének a megállapítására és megsemmisítésére
irányuló indítványokat elutasította.
[89] Tekintettel arra, hogy az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésén alapuló alkotmányossági vizsgálat eredményeként
megállapította a  szabályozás alaptörvény-ellenességét, és annak orvoslására az  Abtv. 46.  § (1)  bekezdése szerint
jogkövetkezményt alkalmazott, az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény M)  cikk (1) és (2)  bekezdéseire, XIII.  cikk
(1) bekezdésére, XV. cikk (2) bekezdésére és XXVIII. cikk (1) bekezdésére vonatkozó, az indítványozó2. által felhozott
érvek megalapozottságának a vizsgálatát nem végezte el.
[90] Mivel az  Alkotmánybíróság nem semmisítette meg a  Ptké. kifogásolt rendelkezéseit, az  alkalmazási tilalom
kimondására sincs lehetősége, ezért arról önállóan nem kellett döntenie.
IV. [91] Az Alkotmánybíróság a határozat Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdésének második
mondata alapján rendelte el.
Budapest, 2018. november 13. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
671/2010. (XI. 30.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2010. november 26-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva O. Cs. magánszemély által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2.; fax: 06-1-7950-143).
Indokolás I. A beadványozó 2010. október 28-án aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy az Alkotmánybíróság kivétel nélkül minden jogszabály alkotmányosságát felülvizsgálhassa,
és az alkotmánnyal ellentétes jogszabályokat visszamenőleges hatállyal megsemmisíthesse?”
Az Alkotmánybíróság 25/1999. (VII. 7.) AB határozatában megállapította: alkotmánymódosítás csak a Magyar
Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvényben (a továbbiakban: Alkotmány) előírt eljárási rendben
[Alkotmány 24. § (3) bekezdés] történhet; az Alkotmány módosítására irányuló kérdésben választópolgárok által
kezdeményezett népszavazásnak nincs helye. Az Országos Választási Bizottság megállapította, hogy az országos
népszavazáson feltenni kívánt kérdés az Alkotmány módosítására irányul.
Az Alkotmánybíróság több határozatában is [2/1993. (I. 22.) AB, 25/1999. (XI. 22.) AB, 28/1999. (VII. 7.) AB, 40/1999.
(XII. 21.) AB, 50/2001. (XI. 22.) AB, 48/2003. (X. 27.) AB határozatok] kifejtett következetes gyakorlatára tekintettel
az Alkotmány nem módosítható választópolgári kezdeményezésre induló népszavazással, alkotmánymódosítás csak
az Alkotmányban előírt eljárási rendben [Alkotmány 24. § (3) bekezdés] történhet.
Az Országos Választási Bizottság álláspontja szerint a népszavazásra bocsátandó kérdésben tartott eredményes
népszavazás alkotmányellenes eljárásra kötelezné az Országgyűlést, így a kérdés burkolt alkotmánymódosításra
irányul.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezésben foglalt kérdés nem felel meg az Nsztv. 13. §
(1) bekezdésében foglalt egyértelműség követelményének sem. Az egyértelműség követelménye azt jelenti, hogy
a népszavazásra szánt kérdésnek egyértelműen megválaszolhatónak kell lennie. Ahhoz, hogy a választópolgár
a népszavazásra feltett kérdésre egyértelműen tudjon válaszolni, az szükséges, hogy a kérdés világos és kizárólag
egyféleképpen értelmezhető legyen, a kérdésre „igen”-nel vagy „nem”-mel lehessen felelni. A kérdés
egyértelműségének megállapításakor továbbá azt is vizsgálni kell, hogy a népszavazás eredménye alapján
az Országgyűlés – az akkor hatályban lévő jogszabályok szerint – el tudja-e dönteni, hogy terheli-e jogalkotási
kötelezettség, és ha igen milyen jogalkotásra köteles.
A népszavazásra feltenni kívánt kérdés megtévesztő, mivel a választópolgárok számára azt a téves látszatot kelti,
mintha a jelenlegi szabályozás nem tenné lehetővé az Alkotmánnyal ellentétes jogszabály felülvizsgálatát,
megsemmisítését. Az Alkotmány 32/A. (3) bekezdése értelmében az Alkotmánybíróság alkotmányellenesség
megállapítása esetén megsemmisíti a törvényeket és más jogszabályokat. Az Országos Választási Bizottság álláspontja
szerint a népszavazásra feltenni kívánt kérdés nem egyértelmű továbbá azért sem, mivel a kérdés kizárólag
a jogszabályok alkotmányellenessége vonatkozásában említi a megsemmisítés jogintézményét, holott
az Alkotmánybíróság az állami irányítás egyéb jogi eszközei vonatkozásában is rendelkezik ilyen hatáskörrel.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja továbbá, hogy a népszavazásra feltenni kívánt kérdés valójában több
kérdést von egységbe, amelyek külön-külön is megválaszolhatók (így a jogszabályok alkotmányellenességének
megállapítására, a megsemmisítésre, a visszamenőlegességre vonatkozóan). A kérdés összetettségéből adódóan
azonban a választópolgárnak nincs lehetősége megkülönböztetést tenni, és részkérdésenként véleményt nyilvánítani
a kezdeményezésről. Ennek alapján a népszavazásra feltenni kívánt kérdésre nem lehet egyértelműen válaszolni.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a népszavazásra szánt kérdésben nem lehet országos
népszavazást tartani, illetve a népszavazásra feltenni kívánt kérdés nem felel meg a törvényben foglalt
követelményeknek, így a Bizottság az Nsztv. 10. § b) és c) pontja értelmében az aláírásgyűjtő ív hitelesítését
megtagadja.
II. A határozat az Alkotmány 24. § (3) bekezdésén, 32/A. (3) bekezdésén, az Nsztv. 2. §-án és a 10. § b) és c) pontján, 13. §
(1) bekezdésén, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
1807/2014. (XII. 19.) Korm. határozata a felszámolói névjegyzékvezetéssel összefüggő létszámátadással kapcsolatosan a Miniszterelnökség és a Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezetek közötti előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (1) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva a központi
költségvetés címrendjének a  Magyarország minisztériumainak felsorolásáról szóló törvénnyel összefüggő módosításáról szóló
1400/2014. (VII. 18.) Korm. határozat 1. mellékletére figyelemmel elrendeli
a) 6584 ezer forint tartós átcsoportosítását a Magyarország 2014. évi központi költségvetéséről szóló 2013. évi
CCXXX. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 13. Közigazgatási és
Igazságügyi Hivatal cím terhére, a Kvtv. 1. melléklet XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezet 1. Nemzeti
Fejlesztési Minisztérium igazgatása cím javára az 1. melléklet szerint,
b) 54 301 ezer forint egyszeri átcsoportosítását a  Kvtv. 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet,
13.  Közigazgatási és Igazságügyi Hivatal cím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet XVII. Nemzeti Fejlesztési
Minisztérium fejezet 1. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium igazgatása cím javára a 2. melléklet szerint.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
Dr. Semjén Zsolt s. k.,
 miniszterelnök-helyettes


text:
1282/2017. (VI. 2.) Korm. határozata Varga Imre szobrászművész életművének állam által történő megvásárlásáról és méltó elhelyezéséről.
A Kormány
 1. a Varga Imre szobrászművész életművének elhelyezéséhez szükséges intézkedésekről szóló 1499/2016. (IX. 16.)
Korm. határozat 1. és 2.  pontjában foglaltak végrehajtása érdekében felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert,
hogy – a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. útján – gondoskodjon a  műalkotások megvásárlásáról legfeljebb
401,0 millió forint összeghatárig a  Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi XC. törvény
(a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet a XLIII. Az állami vagyonnal kapcsolatos bevételek és kiadások fejezet terhére;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal 2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy a  nemzeti fejlesztési miniszter kezdeményezésére 2017. év során
gondoskodjon az 1. pont szerinti vételár összegének visszapótlásáról a Kvtv. 1. melléklet a XLIII. Az állami vagyonnal
kapcsolatos bevételek és kiadások fejezet javára;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: felmerülés ütemében
3. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy – a  Budapest Főváros főpolgármesterével lefolytatott
egyeztetéseket követően – készítsen előterjesztést a  megvásárolt műkincsek látogathatóvá tételéhez szükséges
intézkedésekről.
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: Budapest Főváros főpolgármesterével lefolytatott egyeztetéseket követően azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
187/2015. (V. 6.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel dr. Veress Józsefnét 2015. december 31-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2015. április 22. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
16/2013. (VIII. 27.) MNB rendelete a jegybanki alapkamat mértékéről.
A Magyar Nemzeti Bankról szóló 2011. évi CCVIII. törvény 65. § (1) bekezdés a) pontjában kapott felhatalmazás alapján, a Magyar
Nemzeti Bank Monetáris Tanácsának döntésére tekintettel a következőket rendelem el:
1. § A jegybanki alapkamat mértéke 3,80%. 2. § (1) Ez a rendelet 2013. augusztus 28-án lép hatályba.
 (2) Hatályát veszti a jegybanki alapkamat mértékéről szóló 12/2013. (VII. 23.) MNB rendelet.
Dr. Matolcsy György s. k.,
 a Magyar Nemzeti Bank elnöke


text:
104/2016. (X. 13.) ME határozata a lakhatásról és a fenntartható városfejlesztésről szóló III. ENSZ-konferencián történő részvételről.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
a külgazdasági és külügyminiszter előterjesztése alapján
 1. egyetértek azzal, hogy a  lakhatásról és a  fenntartható városfejlesztésről szóló III. ENSZ-konferencián (HABITAT III)
Magyarország Kormányát képviselő küldöttség vegyen részt;
 2. felhatalmazom a külgazdasági és külügyminisztert, hogy a küldöttség tagjait jelölje ki;
 3. felhívom a külgazdasági és külügyminisztert, hogy a küldöttség részére a  részvételhez szükséges meghatalmazási
okiratot a konferencia előtt adja ki. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
36/2010. (I. 29.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2010. január 25-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továb biak ban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva a dr. F. J. és dr. G. K. magánszemélyek által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Nádor u. 2.; levélcím: 1903 Budapest,
Pf. 314; fax: 06-1-441-1729).
Indokolás I. A beadványozók 2009. december 30-án aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtották be az Országos Választási
Bizottsághoz az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továb biak ban: Nsztv.)
2. §-a szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e azzal, hogy az Országgyűlés módosítsa az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvényt oly módon, hogy
az Országgyűlés, az Országgyűlés állandó bizottsága, a köztársasági elnök, a Kormány vagy annak tagja, az országgyűlési
képviselő, az Állami Számvevőszék elnöke, a Legfelsőbb Bíróság elnöke, a legfőbb ügyész, az országgyűlési biztos
alkotmánybírósági eljárást kezdeményező irata (és az eljárás során később előterjesztett beadványai), valamint
az Alkotmánybíróság által hivatalból indított eljárás kezdeményező irata közérdekű adat, amely
beadványokat – az Alkotmánybírósághoz való érkezésüktől számított 8 napon belül – a Hivatalos Értesítőben közzé kell
tenni?”
Az Országos Választási Bizottság álláspontja szerint a népszavazásra feltenni kívánt kérdés nem felel meg az Nsztv.
13. § (1) bekezdésében megfogalmazott egyértelműség követelményének. A népszavazásra feltenni kívánt kérdés
számos kérdést tartalmaz, amelyek külön-külön megválaszolhatóak. Ezáltal a választópolgárnak nincs lehetősége
az egyes kérdések között különbséget tenni és részkérdésenként véleményt nyilvánítani a kezdeményezésről.
A népszavazásra feltenni kívánt kérdés sokszoros összetettségéből kifolyólag, nyelvtanilag is nehezen értelmezhető
az állampolgár számára.
A népszavazásra feltenni kívánt kérdés megtévesztő a választópolgárok számára, mivel azt a téves látszatot kelti,
mintha valamely adat közérdekű mivoltából egyértelműen következne annak közzétételi kötelezettsége. A testület
továbbá megállapítja, hogy a népszavazásra feltenni kívánt kérdés az alkotmánybírósági eljárást kezdeményezők
között indokolatlanul tesz különbséget, ezáltal a kérdés a jogalkotói egyértelműség kritériumának sem felel meg.
Fentiek alapján az Nsztv. 10. § c) pontja szerint, az Országos Választási Bizottság megtagadja az aláírásgyűjtő ív
hitelesítését, ha a kérdés megfogalmazása nem felel meg a törvény ben előírt követelményeknek.
II. A határozat az Nsztv. 2. §-án, 10. §-ának c) pontján és a 13. § (1) bekezdésén, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás
a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Szigeti Péter s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
1297/2017. (VI. 2.) Korm. határozata a rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló tartalékból történő előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány
 1. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény (a továbbiakban: Áht.) 33.  § (1)  bekezdésében biztosított
jogkörében eljárva elrendeli a  Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi XC. törvény
(a továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezet címrendjének a  26. Paksi
sportlétesítmény fejlesztésének támogatása címmel történő kiegészítését;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
belügyminiszter Határidő: azonnal
 2. az Áht. 21. § (1) bekezdésében és 33. § (2) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva elrendeli 700,0 millió forint
egyszeri átcsoportosítását a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 32. Központi kezelésű előirányzatok cím,
1. Rendkívüli kormányzati intézkedések alcím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai
fejezet, 26. Paksi sportlétesítmény fejlesztésének támogatása cím javára, az 1. melléklet szerint;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal 3. egyetért azzal, hogy a belügyminiszter a 2. pont szerint átcsoportosított összeg terhére külön pályázat és kérelem
benyújtása nélkül, előfinanszírozás keretében, egy összegben, a  támogatás felhasználásának és elszámolásának
részletes feltételeit meghatározó támogatói okirat alapján 700,0 millió forint támogatást nyújtson Paks Város
Önkormányzata (a továbbiakban: Önkormányzat) részére;
4. egyetért azzal, hogy a belügyminiszter a 3. pont szerinti támogatói okirat kiadását követően folyósítsa a támogatást
az Önkormányzat számára.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1289/2011. (VIII. 22.) Korm. határozata GMO Munkacsoport létrehozásáról.
1. A Kormány a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló
2010. évi XLIII. törvény 30. §-ának (1) bekezdése alapján, az Alaptörvény XX. cikke (2) bekezdése a genetikailag
módosított élőlényektől mentes mezőgazdaságra utaló rendelkezésének végrehajtásával kapcsolatos feladatok
összehangolására – javaslattevő, véleményező és tanácsadó testületként – GMO Munkacsoportot (a továbbiakban:
Munkacsoport) hoz létre.
2. A Munkacsoport vezetője a vidékfejlesztési miniszter által kijelölt állami vezető. A Munkacsoport tagjai:
a) a belügyminiszter által kijelölt személy,
b) a közigazgatási és igazságügyi miniszter által kijelölt személy,
c) a külügyminiszter által kijelölt személy,
d) a nemzeti erőforrás miniszter által kijelölt személy,
e) a nemzeti fejlesztési miniszter által kijelölt személy,
f) a nemzetgazdasági miniszter által kijelölt személy.
A Munkacsoport vezetője a tagokon kívül állandó, illetve szükség szerint eseti jelleggel tanácskozási joggal rendelkező
más személyeket is meghívhat a Munkacsoport üléseire.
3. A Munkacsoport tevékenységének célja az Alaptörvény XX. cikke (2) bekezdése a genetikailag módosított élőlényektől
mentes mezőgazdaságra utaló rendelkezésének végrehajtásával összefüggő, valamint a jogsértés esetén
megállapítható, a büntetőjogi felelősséget is tartalmazó szankciórendszerhez, továbbá speciális kártérítési alakzat
kialakításához szükséges jogszabály módosításokkal kapcsolatos megfelelő tárcaközi koordináció elősegítése.
4. A 3. pontban meghatározott célok elérése érdekében a Munkacsoport
a) áttekinti a vonatkozó európai uniós és hazai szabályozási környezetet és a hatósági eljárások lefolytatásának
rendjét;
b) a hatályos szabályozás gyakorlata során szerzett tapasztalatok figyelembe vételével javaslatot tesz
a vidékfejlesztési miniszternek a szükséges jogszabály módosításokra;
c) javaslatot tesz a vidékfejlesztési miniszternek az ellenőrzési feladatok hatékonyabb ellátásához szükséges
intézményi és infrastrukturális fejlesztésekre. 5. A Munkacsoport az ügyrendjét és a munkatervét maga állapítja meg.
6. A Munkacsoport működési feltételeiről a vidékfejlesztési miniszter gondoskodik. A Munkacsoport tagjai díjazásban
nem részesülnek.
7. E határozat a közzététele napján lép hatályba és 2012. január 1-jén hatályát veszti.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
142/2011. (VII. 21.) Korm. rendelete a Pesti Vigadó épületének rekonstrukciójával összefüggő közigazgatási hatósági ügyek kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról.
A Kormány a nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű beruházások megvalósításának gyorsításáról és egyszerűsítéséről
szóló 2006. évi LIII. törvény 12. § (5) bekezdésében, valamint a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól
szóló 2004. évi CXL. törvény 174/A. § (1) bekezdés a) pontjában kapott felhatalmazás alapján, az Alkotmány 35. § (1) bekezdés
b) pontjában meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § (1) A Kormány nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű beruházásnak nyilvánítja a Budapest, belterület
24.429/1 helyrajzi számú, kivett vigadó megnevezésű, természetben a Budapest, V. kerület, Vigadó tér 2. szám alatt álló
műemlék ingatlannak, a Pesti Vigadó épületének rekonstrukcióját.
(2) A Kormány kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánítja az 1. mellékletben felsorolt közigazgatási hatósági ügyeket, amelyek
az (1) bekezdésben meghatározott épület-rekonstrukció megvalósításával függenek össze.
(3) A Kormány a (2) bekezdés szerinti közigazgatási hatósági ügyekben eljáró hatóságként az 1. mellékletben
meghatározott hatóságokat jelöli ki.
(4) Azokban az esetekben, amikor az 1. mellékletben meghatározott ügyfajtára vonatkozó jogszabály az adott ügyben
szakhatóság közreműködését rendeli el, a Kormány a (2) bekezdés szerinti közigazgatási hatósági ügyekben
szakhatóságként a 2. mellékletben meghatározott hatóságokat jelöli ki.
2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
3. § E rendelet rendelkezéseit a folyamatban levő ügyekben is alkalmazni kell.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök