text:
25/2015. (VII. 21.) AB határozata a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. CCXII. törvény 108. §-ával kapcsolatos mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenesség megállapításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály Alaptörvénnyel való összhangjának utólagos vizsgálatára
irányuló indítvány valamint alkotmányjogi panaszok és bírói kezdeményezések tárgyában – dr. Salamon László
alkotmánybíró párhuzamos indokolásával valamint dr. Czine Ágnes, dr. Dienes-Oehm Egon, dr. Kiss László, dr. Lévay
Miklós és dr. Sulyok Tamás alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy alaptörvény-ellenes helyzet áll fenn annak következtében, hogy
a  törvényalkotó a  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013.  évi CXXII.  törvénnyel összefüggő egyes
rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény 108. §-a alapján megszűnt haszonélvezeti,
illetve használati jogokhoz kapcsolódóan nem alkotta meg a  kivételes, a  szerződő felek közötti elszámolás során
nem érvényesíthető, de érvényes szerződésekkel összefüggő vagyoni hátrányok kiegyenlítését lehetővé tevő
szabályokat.
Az Alkotmánybíróság felhívja a törvényalkotót, hogy 2015. december 1-jéig szüntesse meg az alaptörvény-ellenes
mulasztást.
2. Az  Alkotmánybíróság a  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013.  évi CXXII.  törvénnyel összefüggő
egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény 108. §-a alaptörvény-ellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványokat elutasítja.
3. Az  Alkotmánybíróság visszautasítja azokat a  bírói kezdeményezéseket, amelyekben az  ingatlan-nyilvántartásról
szóló 1997. évi CXLI. törvény 94. § (5) bekezdése alaptörvény-ellenességének a megállapítását és megsemmisítését
indítványozták.
4. Az  Alkotmánybíróság a  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013.  évi CXXII.  törvénnyel összefüggő
egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény 108. §-ával szemben az Alaptörvény
T) cikk (3) bekezdése, az M) cikk (1) bekezdése és a XII. cikk (1) bekezdése tekintetében előterjesztett alkotmányjogi
panaszt visszautasítja.
5. Az  Alkotmánybíróság a  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013.  évi CXXII.  törvénnyel összefüggő
egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013.  évi CCXII.  törvény 108.  §-ával kapcsolatban
mulasztással előidézett alaptörvényesség fennállásának megállapítására irányuló indítványt visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Jogi képviselőjük útján egy magánszemély és három gazdálkodó szervezet fordult alkotmányjogi panasszal
az Alkotmánybírósághoz.
[2] Az Alkotmánybíróságról szóló 2011.  évi CLI.  törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 26.  § (2)  bekezdése alapján
indítványozták a  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013.  évi CXXII.  törvénnyel összefüggő egyes
rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013.  évi CCXII.  törvény (a  továbbiakban: Ámt.) 108.  § (1) és
(2)  bekezdése alaptörvény-ellenességének a  megállapítását és megsemmisítését. A  panaszosok az  Alaptörvény
B)  cikk (1)  bekezdésének, az  M)  cikk (1)  bekezdésének, az  I.  cikk (3)  bekezdésének, a  XII.  cikk (1)  bekezdésének
valamint a  XIII.  cikkének a  sérelmére hivatkoztak. A  támadott rendelkezések tekintetében a  panaszosok egy része
kérte azok hatálybalépésükre visszamenőleges hatállyal történő megsemmisítését. A  panaszosok egy része
kérte továbbá azt is, hogy az  Alkotmánybíróság az  Alkotmánybíróság Ügyrendje 55.  § (1)–(2)  bekezdése alapján
sürgősséggel bírálja el indítványukat, mivel érvelésük szerint a támadott jogszabályi rendelkezések hatálybalépését
és a bennük foglalt kifogásolt rendelkezések teljesedésbe menését követően a számukra hátrányos jogi változások
visszafordíthatatlanná válnak.
[3] Két indítványozó – lényegében azonos érvelést tartalmazó indítványával – az Ámt. 108. § (1) továbbá (2) bekezdése
megsemmisítését kérte. Az  indítványozók álláspontja szerint a  támadott jogszabályi rendelkezések sértik
az  Alaptörvény XIII.  cikk (1)  bekezdésében szabályozott és alkotmányosan védett tulajdonhoz való jogot,
annak szükségtelen és aránytalan korlátozására vezetnek. Az  indítványozók azzal is érveltek, hogy a  kifogásolt
rendelkezések nem felelnek meg a  kisajátítás Alaptörvény XIII.  cikk (2)  bekezdésében foglalt garanciális
követelményeinek. Az  indítványozók szerint a  támadott jogszabályi rendelkezések sértik a  jogbiztonság
követelményét [B)  cikk (1)  bekezdés] is azáltal, hogy nem biztosítanak elegendő (kellő) felkészülési időt a  szóban
forgó hosszútávú jogviszonyok rendezésére. A gazdálkodó szervezetként működő indítványozók utaltak arra, hogy
jogi személyként is előterjeszthetik az indítványukat, mivel a tulajdonhoz való jog, mint alapjog a jogi személyeket is
megilleti.
[4] Az indítványozók elsősorban azzal érveltek, hogy álláspontjuk szerint a  tulajdonjog szelvény-jogát képező
haszonélvezeti jog illetve (föld)használati jog az Alaptörvény XIII. cikkének az alkotmányos védelmi körébe tartozik,
tekintettel arra, hogy az említett jogok hosszútávú jogviszonyok alapján álltak fenn és vagyoni értéket képviselnek.
A haszonélvezeti és használati jogok törvény általi (ex lege) történő megszüntetését az indítványozók elsődlegesen
kisajátításnak, másodlagosan a  tulajdonjog korlátozásával egyenértékű egyéb tulajdoni korlátozásnak tekintették.
Figyelemmel arra, hogy a kifogásolt törvényi rendelkezések értelmében a haszonélvezeti jog 2014. május 1-jén míg
a haszonélvező által szerződéssel átengedett földhasználati jogosultság 2014. szeptember 1-jén ex lege megszűnik,
az indítványozók szerint a tulajdonszerű vagyoni értékű jogok elvonása kisajátításnak tekinthető. Az indítványozók
kifejtették, hogy a  jogelvonás pontosan meghatározott alanyi kört érint (haszonélvező, illetve használó), továbbá
utaltak arra is, hogy a  korábbi jogosulttól más személyhez, a  tulajdonoshoz kerül vissza a  használat és hasznok
szedésének joga, akiknél ez  vagyoni előnyt jelent. A  korábbi jogosultak (haszonélvező, illetve használó) oldalán
azonban a tulajdonszerű vagyoni értékű jogok elvonása az értékgarancia biztosítása nélkül történik, a jogelvonásért
semmilyen kompenzációban nem részesülnek. Az  indítványozók az  állított tulajdoni sérelmük alátámasztására
hivatkoztak arra is, hogy a  vagyoni értékű jogok ex lege megszüntetése következtében a  már végrehajtott
beruházásaik megtérülése nem biztosított, továbbá a  művelés kieső hozama kárként (elmaradt haszonként)
jelentkezik.
[5] Az indítványozók másodlagosan azzal is érveltek, hogy amennyiben az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint
a  támadott jogszabályi rendelkezésekkel megvalósuló jogelvonás nem tekinthető kisajátításnak, akkor azt
a  tulajdonhoz való alapjog korlátozásának tekintik. Elsődleges érvük, hogy a  közérdekű korlátozás szükségessége
a  támadott szabályozás esetében nem igazolt, azt a  bíróság konkrét ügyben nem tudja ellenőrizni. Mindkét
indítványozó utalt arra és jogerős bírósági ítélettel támasztotta alá azt, hogy az  általa használt ingatlanok
tekintetében – a  jogerős bírósági ítéletekben foglaltak szerint – termőföld-használat jogcíme nem leplezett vagy
színlelt jogügylet alapján keletkezett; az alapul fekvő szerződések nem voltak érvénytelenek.
[6] Az indítványozók arra is hivatkoztak, hogy a  haszonbérleti, illetve használati jogviszonyok hosszú távra szóló
jogviszonyok voltak, amelyeket a jogalkotó az egyéni körülmények figyelembe vételét mellőző módszerrel („fűnyíró
elv szerűen”), mindössze négy–nyolc hónapnyi felkészülési idő biztosításával szüntetett meg. Az  indítványozók
szerint a  vizsgált esetben a  felkészülési idő elégtelen, ami sérti az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdését (a „kellő
felkészülési idő” követelményét). Az  indítványozók arra is hivatkoztak, hogy a  jogkorlátozás szükségtelenségét
önmagában már az is alátámasztja, hogy az esetükben maguk a haszonélvezeti, illetve a használati jogot biztosító
szerződések is határozott időtartamúak, amiből az következik, hogy azok jogalkotói közrehatás nélkül is megszűntek
volna a  szerződéseknek megfelelő rendben, az  azokban szabályozott határidő mellett. Az  indítványozók szerint
a szabályozás szükségességét a jogalkotó nem támasztotta alá; az Ámt. indokolása nem alkalmas arra, hogy abból
a  törvényalkotónak a  közérdekű tulajdonkorlátozáshoz fűződő legitim célja megállapítható legyen. A  kifogásolt
szabályozás aránytalansága tekintetében az  indítványozók azzal érveltek, hogy a  törvényalkotó a  tulajdoni
korlátozás arányosságát biztosító értékgaranciát nem teljesítette; nem biztosított kártalanítást a  haszonélvezeti,
illetve használati jogukat elvesztő magánszemélyek illetve gazdálkodó szervezetek számára.
[7] Az indítványozók állítása szerint a  támadott törvényi rendelkezések a  tulajdonhoz való jogot, mint alapvető
jogot a  lényeges tartalmában korlátozták, nem tartotta azt tiszteletben a  jogalkotó akkor, amikor értékgarancia
nyújtása nélkül vonta el az indítványozókat megillető tulajdonszerű vagyoni értékű jogokat. Ezzel összefüggésben
hivatkoztak az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdésének a  sérelmére. Az  indítványozók kifejtették, hogy álláspontjuk
szerint az  ex lege megszüntetett földhasználati illetve használati jogok a  tulajdonnal azonos szintű alaptörvényi
védelmet élveznek.
[8] Az indítványozók – a  korábbi alkotmánybírósági gyakorlatra való utaláson keresztül – hivatkoznak a  szerzett
jogoktól való megfosztásra és a  bizalomvédelem követelményére is: a  haszonélvezeti és a  használati jog
gyakorlásához eszközölt beruházások olyan ráfordítások, amelyeket a  jogviszony hosszú távú jellegében bízva
eszközöltek, ezért álláspontjuk szerint a támadott jogszabályi rendelkezések a jogos várományuktól fosztották meg
őket.
[9] Az indítványozók – álláspontjuk alátámasztására – arra is hivatkoztak, hogy véleményük szerint a  támadott
törvényi szabályozás az  Európai Unió joga szempontjából is aggályos. Nézetük szerint a  határozott időtartamú
földhasználati jogosultságot utólag időben korlátozó jogszabályi rendelkezések sértik a  tőke szabad áramlásának
valamint – tartós letelepedés esetén – a letelepedés szabadságának az Európai Unió működéséről szóló szerződés
(a  továbbiakban: EUMSZ) 63., illetve 49.  cikkében rögzített alapelveit. Az  indítványozók ezen túlmenően arra is
hivatkoztak, hogy a  vitatott törvényi rendelkezések ellentétesek a  Magyarország csatlakozási szerződésében
foglalt nyugalmi záradékkal is. Az  indítványozók utaltak továbbá arra is, hogy ha az Alkotmánybíróságnak kételye
állna fenn a  támadott szabályozás uniós joggal való összhangja tekintetében, akkor végső fórumként köteles
az uniós jog értelmezésével összefüggő kérdést előzetes döntéshozatal céljából az Európai Bíróság elé terjeszteni.
Az  indítványozók – utalva az  Alaptörvény Q)  cikkére – arra is hivatkoztak, hogy az  emberi jogok és az  alapvető
szabadságjogok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény (a  továbbiakban: Egyezmény)
első kiegészítő jegyzőkönyvének első cikke is előírja a  tulajdonhoz való jog védelmét. Az  Emberi Jogok Európai
Bíróságának (a  továbbiakban: EJEB) a  joggyakorlatára hivatkozással az  indítványozók kifejtették, hogy a  javak
tiszteletben tartásának a  joga, meghatározott jogokat és jogilag védett érdekeket is tulajdonjogi védelemben
részesít. Utaltak továbbá arra is, hogy álláspontjuk szerint az  EJEB joggyakorlata alapján a  vagyoni érdekek
esetében tulajdonvédelemnek van helye akkor, ha a  jogosultság tárgya kellően meghatározott, maga a  jog
kellően megszilárdult és ténylegesen a  jogszabályok által elismert módon létezik. Álláspontjuk szerint a  vitatott
szabályozásban szereplő haszonélvezeti, illetve használati jogok ezeknek a  követelményeknek megfelelnek. Végül
az  indítványozók a  Magyar Népköztársaság és az  Osztrák Köztársaság között Budapesten, 1988.  évi május hó 26.
napján aláírt, a  beruházások elősegítéséről és védelméről szóló megállapodás (a  továbbiakban: Megállapodás)
1. Cikke, 2. Cikke valamint 4. Cikke sérelmére is utaltak. Álláspontjuk szerint a támadott törvényi rendelkezések nem
felelnek meg a  Megállapodásban rögzített „igazságos és méltányos elbánás” követelményének és nem tesznek
eleget a  kártalanításra vonatkozó rendelkezéseknek sem. Az  indítványozók sem az  EUMSZ, sem az  Egyezmény,
sem pedig a  Megállapodás megjelölt cikkével összefüggésben nem terjesztettek elő alkotmányjogi panasz
indítványukban az  Abtv. 52.  § (1b)  bekezdésében foglaltak szerinti határozott kérelmet, az  említett indítványi
hivatkozásokat az Alaptörvény állított sérelmére vonatkozó állításaik alátámasztásaként adták elő.
[10] 2. További két indítványozó, egy magánszemély és egy gazdálkodó szervezet azonos jogi képviselővel eljárva és
lényegében azonos indokolást tartalmazó indítványok alapján fordult az  Ámt. 108.  § (1)  bekezdése alaptörvényellenességének a  megállapítása és visszamenőleges hatályú megsemmisítése iránt az  Alkotmánybírósághoz.
Az indítványozók álláspontja szerint a támadott jogszabályi rendelkezés sérti az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését,
az M) cikk (1) bekezdését, az I. cikk (3) bekezdését, a XII. cikk (1) bekezdését, továbbá a XIII. cikkét.
[11] Az indítványozók kifejtették, hogy az  Alkotmánybíróságnak az  EJEB által kimunkált nemzetközi sztenderdeket
is figyelembe véve, valamint a  korábbi alkotmánybírósági gyakorlatot megfelelően alkalmazva kell meghozni
a  jelen ügyben a  határozatát. Az  indítványozók rámutattak arra, hogy az  EJEB az  irányadó joggyakorlatában
ugyan viszonylag széles állami beavatkozási jogkört ismer el a  tulajdoni viszonyokba, azonban az  ilyen
intézkedésnek előreláthatónak és önkénytől mentesnek kell lenniük, továbbá a tulajdontól való megfosztás esetén
a  kártalanításnak meg kell történnie. Az  indítványozók a  tulajdonvédelemmel összefüggésben az  EJEB irányadó
joggyakorlatára több vonatkozásban is hivatkoztak. Kifejtették, hogy az EJEB joggyakorlata alapján a haszonélvezet
mint vagyoni értékű jog „tulajdonnak minősül” és így élvezi az  Egyezmény védelmét. Utaltak arra, hogy minden
tulajdoni korlátozásnak „legitim célt” kell szolgálni, jogszerűnek kell lenni és arányban kell állni az elérni kívánt céllal.
Kiemelték, hogy az EJEB esetjogában a „közérdek” fogalma tág, abba mint legitim törvényhozói cél „beleférhet” egy
tulajdonkorlátozó jogszabály indokolásából kitűnő társadalmi cél is. Az EJEB gyakorlata alapján utaltak továbbá arra
is, hogy a „jogszerűség” fogalma az  összes egyezményi jog tekintetében érvényesülő előírás, amibe beletartozik
egyfelől az, hogy a  jogkorlátozásra formai szempontból a  nemzeti jog előírásai szerint kerüljön sor, másfelől az,
hogy a  jogkorlátozó jogszabályra az  előreláthatóság és az  önkényességtől való mentesség követelményei is
érvényesüljenek. Az  indítványozók kiemelték, hogy a  tulajdon békés élvezetébe történő beavatkozásnak – így
a  tulajdontól való megfosztásnak is – olyannak kell lennie, amely „tisztességes egyensúlyt” teremt a  közérdek
és az  egyén alapvető jogai között; egy ésszerű arányossági kapcsolatnak kell lennie az  alkalmazott eszközök és
az elérni kívánt cél között, amennyiben a  tulajdontól való megfosztásról van szó. Az  indítványozók arra is utaltak,
hogy az  EJEB elismerte azt, hogy az  államok a  tulajdonhoz való jog korlátozása kapcsán széles körű mérlegelési
szabadsággal rendelkeznek abban, hogy mik az elérni kívánt célok, és hogy azokat hogyan érjék el. Az EJEB állandó
gyakorlata értelmében ugyanakkor a  tulajdontól való megfosztás a  tulajdon értékéhez ésszerűen viszonyuló
kártalanítás nélkül általában az Egyezmény sérelméhez vezet; kisajátítás esetében a kártalanítás teljes hiánya csak
nagyon különleges körülmények között indokolható. A panaszosok az EJEB irányadó gyakorlatára hivatkozva azzal is
érveltek, hogy kisajátítás esetén kell lennie egy olyan jogi eljárásnak, ami biztosítja a kisajátítás következményeinek
– ideértve a  kártalanításnak a  tulajdon valós értékével megegyező mértékét is – értékelését, és a  kisajátítással
kapcsolatos egyéb kérdések rendezését. Az  alkotmánybírósági gyakorlatot elemezve az  indítványozók utaltak
arra, hogy nem csak a  polgári jogi fogalommal egyező tulajdon esik alkotmányjogi védelem alá, s bár a  tulajdon
társadalmi felelősséggel jár, annak korlátozása alaptörvényi feltételeknek van alávetve. Nyomatékkal hivatkoztak
az  indítványozók a  42/2006. (X. 5.) AB határozatra, amely a  közérdekű tulajdonkorlátozás esetén is szükségesnek
tartotta a  jogkorlátozás indokoltsága egyedi ügyben való bírói ellenőrizhetőségének a  lehetőségét. A  vitatott
jogszabályi rendelkezést a  panaszosok a  tulajdonjogi korlátozás legsúlyosabb eseteként, a  tulajdontól való
megfosztásként értékelték, amelyhez szerintük értékgaranciaként azonnali, feltétlen és teljes kártalanításnak kellet
volna kapcsolódni. Az indítványozók kifejtették, hogy bár a haszonélvezeti jog megszűnése a tulajdonosnál (és nem
az  államnál) keletkeztet előnyt, vagyoni növekményt, a  magánszemély tulajdonos érdekében történt tulajdoni
változás is közérdekű kisajátításként értékelhető, tekintettel arra is, hogy a  legújabb törvényi szabályozások
a közérdekből való kisajátítást viszonylag rugalmasan kezelik.
[12] Az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlatát a  jelen esetre alkalmazva az  indítványozók rámutattak arra, hogy
a  közérdekre vonatkozóan a  támadott szabályozásban és annak indokolásában lényegében semmilyen érvelés
nem jelenik meg a  haszonélvezeti jogok differenciálatlan módon történő megszüntetése tekintetében: nincsen
megfelelő módon bizonyított közérdek. Utaltak továbbá arra is, hogy ismeretes előttük a  támadott törvényi
rendelkezéshez vezető törvényalkotói szándék (a „zsebszerződések” felszámolása, a „földmutyi” elleni küzdelem).
Az  indítványozók ezzel összefüggésben ugyanakkor kiemelték, hogy a megszűnő vagyoni értékű jogukat minden
tekintetben törvényesen szerezték és gyakorolták. A  magánszemély indítványozó hivatkozott arra, hogy magyar
magánszemélyként olyan gazdálkodó, aki törvényesen szerezte meg két ingatlan összesen mintegy 13 hektárnyi
termőföld holtig tartó haszonélvezeti jogát egy magánszemélytől, a  termőföldet haszonélvezőként folyamatosan
műveli. A gazdálkodó szervezet panaszos is hivatkozott arra, hogy mezőgazdasági tevékenységet folytató magyar
gazdasági társaság, amely a  jogelődje által megszerzett termőföldek haszonélvezetét a  jogelőd által törvényesen
megkötött szerződések alapján gyakorolja.
[13] A gazdasági társaság panaszos egy mezőgazdasági termelőszövetkezet jogutódja, a  jogelőd 1995 és 2000 között
összesen 272,33 hektárnyi földterület haszonélvezeti jogát szerezte meg, jellemzően 0,5–2 hektár közötti területű
termőföldekét. Az egyes szerződésekben kikötött haszonélvezeti jog időtartama 50 év volt.
[14] Az indítványozók kifogásolták a támadott törvényi szabály aránytalanságát is, mivel véleményük szerint a tulajdon
(jelen esetben az  alkotmányjogi szempontból tulajdoni védelem alatt álló haszonélvezeti jog) teljes elvonására
csak kivételesen kerülhetne sor, ezzel szemben a támadott törvényi szabályozás generális hatályú, s „fűnyírószerűen
lesújt” olyanokra is, mint az  indítványozók. A  panaszosok az  Ügyrend 57.  § (1) és (2)  bekezdésére hivatkozással
kérték az indítványuk sürgősséggel való tárgyalását.
[15] A gazdálkodó szervezet panaszos indítvány-kiegészítésében kifejtette, hogy álláspontja szerint az  Ámt.
108.  § (1)  bekezdése a  jogbiztonság követelményének és a  visszaható hatály tilalmának a  sérelme miatt sérti
az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését. A panaszos szerint azért sérül a visszamenőleges hatályú jogalkotás tilalma,
mert a támadott jogszabályi rendelkezés az ingatlan-nyilvántartásba és a földhasználati nyilvántartásba bejegyzett
jogot von el utólag kártalanítás nélkül. Az  indítványozó másodlagosan mulasztásban megnyilvánuló alaptörvényellenesség megállapítását is kérte, tekintettel arra, hogy álláspontja szerint alaptörvény-ellenesen maradt el
a  korábban jogszerűen haszonélvezeti jogot szerzők kártalanítása. Az  indítványozó indítvány kiegészítésében
megjelölte az  Alaptörvény T)  cikk (3)  bekezdését, és az  M)  cikk (1)  bekezdését is, azonban egyik alaptörvényi
rendelkezés sérelmét sem indokolta. A  magánszemély indítványozó az  indítványában megjelölte az  Alaptörvény
B)  cikkének (1)  bekezdését, az  M)  cikk (1)  bekezdését és a  XII.  cikk (1)  bekezdését, ám az  említett alaptörvényi
rendelkezések sérelmét nem indokolta. A  gazdálkodó szervezet indítványozó alapindítványában az  Alaptörvény
I. cikk (3) bekezdését is felhívta, de annak sérelmét nem indokolta.
[16] 3. Az alapvető jogok biztosa (a továbbiakban: biztos) az Abtv. 24. § (2) bekezdése alapján utólagos normakontroll
eljárás keretében indítványozta az  Ámt. 108.  § (1)  bekezdése alaptörvény-ellenességének a  megállapítását és
megsemmisítését. A  biztos – a  szoros tárgyi összefüggésre tekintettel – az  Ámt. 108.  § (2) és (3)  bekezdésére is
kiterjesztette az  indítványát, így az  Ámt. 108.  §-a egészének az  alaptörvény-ellenessége megállapítását és
megsemmisítését indítványozta. Álláspontja szerint a  támadott törvényi rendelkezés az  Alaptörvény B)  cikk
(1)  bekezdését, valamint a  XIII.  cikk (1)  bekezdését sérti. A  biztos az  Abtv. 61.  § (2)  bekezdése alapján kérte, hogy
az  Alkotmánybíróság az  Ámt. kifogásolt – 2014. május 1-jétől alkalmazandó – törvényi rendelkezésének
az alkalmazhatóságát az indítvány elbírálásáig függessze fel. Indítványának indokolásában a biztos utalt arra, hogy
egy ügyvéd fordult hozzá több ügyfele képviseletében kérve azt, hogy kezdeményezze az  Alkotmánybíróságnál
az  Ámt. 108.  § (1)  bekezdésének utólagos normakontroll eljárás keretében történő alkotmányossági vizsgálatát.
A  biztos indítványában felvázolta a  termőföld tulajdonjogára, birtoklására és használatára vonatkozó előzményi
törvényi szabályozásokat. Utalt arra, hogy elsőként ebben a tárgykörben az 1994. évi LV. törvény (a továbbiakban:
Földtv1.) adott átfogó szabályozást. A Földtv1.-et a törvényalkotó több alkalommal módosította, legutóbb 2012-ben
került sor átfogó módosításra. A  módosítás a  termőföld tulajdonjogának, illetve birtokának a  megszerzésére
vonatkozó szabályok szigorításának az irányába mutatott. A Földtv1. 91. § (1) bekezdése azt rögzítette, hogy „a 2013.
január 1-jén fennálló, határozatlan időre vagy 2032. december 30-a után lejáró, határozott időtartamra nem közeli
hozzátartozók között szerződéssel alapított haszonélvezeti jog 2033. január 1-jén a  törvény erejénél fogva
megszűnik.” A termőföldek forgalmára vonatkozó szabályozást új alapra helyezte a 2013. június 21-én elfogadott és
2013. december 15-én hatálybalépett a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII.  törvény
(a  továbbiakban: Földtv2.). A  biztos utalt arra, hogy a  Földtv2. hatálybalépése nem eredményezte a  Földtv1.
egészének a  hatályvesztését. A  Földtv1. több rendelkezésének hatályát – ideértve a  haszonélvezetre vonatkozó
átmenetet rögzítő 91.  § (1)  bekezdését is – a  Földtv2. nem érintette. A  biztos rámutatott továbbá arra is, hogy
a  Földtv2. a  korábban szerzett haszonélvezeti jog további gyakorlásával összefüggésben nem tartalmazott külön
szabályokat. A biztos arra is kitért az  indítványában, hogy a Földtv2. elfogadását követően, a 2013. október 21-én
meghozott határozatában az Alkotmánybíróság vizsgálta a Földtv1. 91. § (1) bekezdésének alkotmányosságát, és azt
nem találta az  Alaptörvénnyel ellentétesnek. A  3199/2013. (X. 31.) AB határozatban (a  továbbiakban: Abh.)
az  Alkotmánybíróság – egyebek mellett – rámutatott arra, hogy „a meglehetősen hosszú időtartamra előírt
megszüntetés lényegében a haszonélvezet Ptk. által definiált jellemzőjét, a korlátozott idejűséget valósítja meg, ami
egyben – az  adott jogviszonyok tekintetében – a  jogbiztonságot is szolgálja.” Az  Alkotmánybíróság említett
döntését követően 2013. december 12-én fogadta el az  Országgyűlés az  Ámt.-t, amely három nappal később
–  a  Földtv2. hatálybalépésével egyidejűleg – hatályba is lépett. Az  Ámt. hatályon kívül helyezte a  Földtv1. 91.  §
(1)  bekezdését, és a  haszonélvezeti jog gyakorlásával kapcsolatos átmenetre új szabályt vezetetett be. A  korábbi
rendelkezést az Ámt. 108. §-a váltotta fel, amelynek értelmében „[a] 2014. április 30-án fennálló, határozatlan időre
vagy 2014. április 30-a után lejáró, határozott időtartamra nem közeli hozzátartozók között szerződéssel alapított
haszonélvezeti jog továbbá használat joga 2014. május 1-jén a  törvény erejénél fogva megszűnik.” A  kollektív
befektetési formákról és kezelőikről, valamint egyes pénzügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2014.  évi
XVI.  törvény (a  továbbiakban: Ámtm2.) az  Ámt. 108.  §-át további (2) és (3)  bekezdésekkel egészítette ki, ezek
a rendelkezések azonban nem érintették a nem közeli hozzátartozók közötti, szerződéssel alapított haszonélvezeti
jog általános, 2014. május 1-jei hatállyal való megszűnését. A biztos indítványában rámutatott arra, hogy a Földtv1.
91. § (1) bekezdésében foglalt hasonló tartalmú szabállyal szemben – amelyben húsz év átmeneti időt biztosított
a törvényalkotó az érintett jogviszonyok megszüntetésére – az Ámt. 108. § (1) bekezdése mindösszesen négy és fél
hónapra, az eredeti időtartam kevesebb, mint 2%-ára rövidítette ugyanezt a felkészülési időt. A biztos indítványában
áttekintő képet adott az  Alkotmánybíróság korábbi, a  tulajdonhoz való alapjogra vonatkozó gyakorlatáról,
kiemelten is a termőföld tulajdonnal kapcsolatos döntéseiről. A biztos indítványában kifejtette, hogy az Alaptörvény
széles mérlegelési jogot biztosít a  földforgalom szabályozásában a  jogalkotónak. Az  Alkotmánybíróság irányadó
gyakorlata alapján kiemelte azt is, hogy a  tulajdon alkotmányos védelmébe nem tartozik bele a  tulajdon
megszerzésére való jogosultság; az  Alaptörvény XIII.  cikke nem biztosít alapjogot a  termőföldeken való
haszonélvezeti jog alapítására. A  biztos szerint az  sem következik az  Alaptörvényből, hogy a  haszonélvezeti jog
alapítását és gyakorlását a  törvényhozó a  termőföld esetében ne köthetné szigorúbb feltételekhez, mint más
esetekben. A  biztos kiemelte, hogy az  Abh.-ban az  Alkotmánybíróság a  Földtv1. 91.  § (1)  bekezdésével
összefüggésben megállapította, hogy a  haszonélvezet törvény általi megszüntetése vizsgálatának a  tulajdonhoz
való jog állított sérelme alapján helye van. Kiemelte továbbá azt is, hogy az Alkotmánybíróság az Abh.-ban vizsgált
korábbi szabályozás alkotmányosságának a  megítélése körében a  jogbiztonságra tekintettel döntő jelentőséget
tulajdonított a  húsz éves felkészülési idő időtartamának. A  biztos kifejtette, hogy szerinte nem eleve ellentétes
az Alaptörvénnyel az, ha egyes korábban megszerzett jogosultságokat az új szabályozási környezethez kell igazítani,
de – amint az az Abh.-ból is következik – ilyen esetekben úgy kell meghatároznia a törvényalkotónak a szabályozási
átmenetet, hogy az ne sértse az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését. A biztos utalt arra, hogy az Alkotmánybíróság
gyakorlata a  jogállamiság klauzulájából levezette a  bizalomvédelem követelményét is. Felhívta a  figyelmet arra,
hogy az Alkotmánybíróság a 142/2010. (VII. 14.) AB határozatában – az ezzel kapcsolatos korábbi alkotmánybírósági
gyakorlatot összegezve – épp a  mezőgazdasági termelőkkel összefüggésben mutatott rá arra, hogy „[a] jogos
elvárások védelmének elve sérül, ha a  fennálló jogi helyzet viszonylagos változatlanságában a  termelő
bizakodhatott, mert jogszabály kifejezetten valamely magatartásra ösztönözte”. A  biztos kifejtette, hogy
az Alkotmánybíróság gyakorlata értelmében a jogi szabályozás megváltoztatása önmagában nem alkotmányossági
kérdés, sérti azonban az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésére visszavezethető bizalomvédelem követelményét, ha
a jogalanyok a hatályos jogszabályok rendelkezései alapján vagyoni hatású diszpozíciót tettek, vagy egzisztenciális
súlyú döntést hoztak. Ezzel összefüggésben a  biztos utalt arra, hogy a  termőföldön haszonélvezeti joggal
rendelkező személy a  Földtv2. 42.  § (1)  bekezdése értelmében köteles az  adott földterület hasznosítására ebből
következően szükségszerű, hogy a  haszonélvező vagyoni hatású diszpozíciókat tegyen. A  haszonélvezeti jog
jogosultja beruházásokat hajt végre, befektetéseket tesz, amelyek tipikusan csak hosszú idő elteltével térülnek meg.
Az  ilyen, egzisztenciális súlyú döntések meghozatala során a  haszonélvező – több más körülmény mellett  –
figyelembe veszi azt is, hogy milyen hosszú ideig bizakodhat a haszonélvezeti jog fennállásában. A biztos kifejtette,
hogy az  Ámt. 108.  § (1)  bekezdése a  húszéves időszakot kevesebb, mint öt hónapra rövidítette le, ami szerinte
a mezőgazdasági viszonyokban nyilvánvalóan nem elegendő a korábbi befektetések, beruházások megtérüléséhez,
de még az új jogszabályi környezetre való gazdasági felkészüléshez sem. Álláspontja összegzéseként a biztos arra
mutatott rá, hogy szerinte az Ámt. 108. § (1) bekezdésében a haszonélvezeti jog mint vagyoni értékű jog rövid időn
belüli megszüntetése ellentétes az  Alaptörvény XIII.  cikk (1)  bekezdésével, továbbá sérti az  Alaptörvény B)  cikk
(1) bekezdéséből levezethető bizalomvédelem követelményét. A biztos kifejtette, hogy az Ámt. 108. § (2) bekezdése
a haszonélvezeti jog jogosultjának a rendelkezési jogosultságát korlátozza a 2014. május 1-jét követő időszakban,
a (3) bekezdés pedig meghatározott szűk körben 2014. május 1-je helyett 2014. szeptember 1-jei dátummal szünteti
meg a  használati jogosultságot. A  biztos utalt arra, hogy e  rendelkezések szoros tartalmi összefüggésben állnak
az  Ámt. 108.  § (1)  bekezdésével, annak hiányában nem alkalmazhatók, illetve alkalmazásuk értelmét veszti; erre
tekintettel kérte azt, hogy az  Alkotmánybíróság e  rendelkezéseket is semmisítse meg. A  biztos a  támadott
jogszabályi rendelkezések alkalmazásának a  felfüggesztését [Abtv. 61.  § (2)  bekezdés] arra tekintettel kérte, hogy
az  általa alaptörvény-ellenesnek vélt jogkövetkezmények rövid időn belül visszafordíthatatlanul bekövetkeznek.
A  biztos – az  Alkotmánybíróság idevágó gyakorlatának ismeretében – arra az  álláspontra helyezkedett, hogy
az Alkotmánybíróság nem csak a hatályba még nem lépett jogszabály alkalmazását függesztheti fel, hanem olyan
jogszabályét is, amely formálisan ugyan már hatálybalépett, de annak az  alkalmazása még nem történt meg és
alaposan feltehető, hogy alaptörvény-sértő jellege miatt az alkalmazása jelentős sérelmet okozna. Az Alaptörvény
28.  cikkét figyelembe véve, az  Abtv. 61.  § (2)  bekezdésében rögzített ideiglenes intézkedés a  biztos szerint
mindaddig foganatosítható, amíg a  rendelkezés alkalmazására maga a  jogszabály nem ad lehetőséget. A  biztos
szerint az ezzel ellentétes jogértelmezés elfogadása arra vezetne, hogy rövid időközzel hatályba léptetett jogszabály
esetén funkciótlanná válna az Abtv. 61. § (2) bekezdésében foglalt ideiglenes intézkedés.
[17] 4. Az  Alkotmánybírósághoz négy egyedi normakontroll iránti bírói kezdeményezés is érkezett a  Szombathelyi
Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságtól, az  Ámt. 108.  § (1)  bekezdése, valamint az  ingatlan-nyilvántartásról
szóló 1997.  évi CXLI.  törvény (a  továbbiakban: Inytv.) 94.  § (5)  bekezdése alaptörvény-ellenességének
a  megállapítását és megsemmisítését kérve. Az  eljáró bíróság négy, előtte folyamatban lévő közigazgatási
határozat bírósági felülvizsgálata iránti perben függesztette fel az  eljárását és fordult az  Abtv. 25.  § (1)  bekezdése
alapján az  Alkotmánybírósághoz. A  négy indítvány a  lényegi tartalmát érintően egymással és a  jelen határozat
Indokolása 1.2.  pontjában (Indokolás [28]–[29]) ismertetett indítvánnyal is megegyezik. Az  eljáró bíróság által
felfüggesztett perek olyan jogerős földhivatali határozatok bírósági felülvizsgálata iránt folynak, ahol az  eljáró
földhivatal a  támadott törvényi rendelkezések alkalmazásával hivatalból törölte az  ingatlan-nyilvántartásból
a gazdasági társaság felperesek haszonélvezeti jogát. Az indítványozó bíróság a támadott törvényi rendelkezéseket
ellentétesnek ítélte az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésével (szerzett jogokra és a bizalomvédelem követelményére
hivatkozva), az I. cikk (3) bekezdésével és a XIII. cikkével. Az indítványozó bíróság a támadott törvényi rendelkezések
tekintetében kérte azoknak az egyedi ügyekben való alkalmazása kizárását. Az indítványozó bíróság az Ámt. 108. §
(1)  bekezdésének az  állított alaptörvény-elleneségét részletesen indokolta; nem tartalmaznak ugyanakkor önálló
tartalmi elbírálást lehetővé tevő indokolást a  bírói kezdeményezések az  Inytv. 94.  § (5)  bekezdése tekintetében.
A  bírói indítványok a  bírói kezdeményezések alapjául szolgáló egyes ügyek bemutatását tartalmazó részükben
röviden ismertetik a  felperesi keresetek lényegi tartalmát, ennek részeként utalnak azokra az  alaptörvényi
rendelkezésekre, amelyek sérelmét állítva a  felperesek kérték az  egyes közigazgatási perek felfüggesztését.
A  felperesi keresetek az  Inytv. 94.  § (5)  bekezdése tekintetében érdemben külön nem indokolták az  állított
alaptörvény-ellenességet, az  Inytv. indítványozó bíróság által nem támadott 94.  § (6)  bekezdése tekintetében
pedig kizárólag a  jogorvoslathoz való alapjog [Alaptörvény XXVIII.  cikk (7)  bekezdés] sérelmére hivatkoztak.
Az indítványozó bíróság az Egyezménnyel összefüggésben nemzetközi szerződésbe ütközés vizsgálatát [Abtv. 32. §
(2) bekezdés] nem indítványozta.
[18] 5. Az  Alkotmánybíróság észlelte, hogy az  eljárása alatt az  Ámt. 108.  §-át az  Országgyűlés a  kollektív befektetési
formákról és kezelőikről, valamint egyes pénzügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2014. évi XVI.  törvénnyel
(a  továbbiakban: Ámtm2.) módosította. Az  Ámtm2. 293.  § (19)  bekezdése, valamint a  (23)  bekezdésének
e)  pontja módosította az  Ámt. 108.  §-át. Az  Ámtm2. hivatkozott rendelkezései – 2014. február 25-i hatállyal –
egyrészt az  Ámt. 108.  § (2)  bekezdésének a  helyébe új (2)  bekezdést léptettek, másrészt kiegészítették azt egy
további (3)  bekezdéssel. A  fent említett törvénymódosítások az  indítványozók által indítványaikban kifejtett
alkotmányossági kérdéseket érdemben nem érintették, ezért az Alkotmánybíróság az alkotmányossági vizsgálatot
az elbírálás idején hatályban lévő rendelkezések tekintetében folytatta le.
[19] 6. Az Alkotmánybíróság az Abtv. 58. § (2) bekezdése alapján az előtte folyamatban lévő azonos tárgyú ügyekben
elrendelte az ügyek egyesítését.
[20] 7. Az  Alkotmánybíróság megkereste a  földművelésügyi minisztert álláspontja kifejtésére, illetve tájékoztatást
kért a  földművelésügyi minisztertől és az  Országos Bírósági Hivatal elnökétől. A  megkeresésekre adott válaszokat
az Alkotmánybíróság az ügy elintézése során figyelembe vette.
II. [21] 1. Az Alaptörvénynek az indítványokban hivatkozott rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„M) cikk (1) Magyarország gazdasága az értékteremtő munkán és a vállalkozás szabadságán alapszik.”
„I.  cikk (3) Az  alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog
más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges
mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan, az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával
korlátozható.”
„XII. cikk (1) Mindenkinek joga van a munka és a  foglalkozás szabad megválasztásához, valamint a vállalkozáshoz.
Képességeinek és lehetőségeinek megfelelő munkavégzéssel mindenki köteles hozzájárulni a  közösség
gyarapodásához.”
„XIII. cikk (1) Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.
(2) Tulajdont kisajátítani csak kivételesen és közérdekből, törvényben meghatározott esetekben és módon, teljes,
feltétlen és azonnali kártalanítás mellett lehet.”
„XXVIII. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és
kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű
határidőn belül bírálja el.
[…]
(7) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés
ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.”
[22] 2. Az Ámt. indítványozók által támadott, elbíráláskor hatályos rendelkezései:
„108.  § (1) A  2014. április 30-án fennálló, határozatlan időre vagy 2014. április 30-a után lejáró, határozott
időtartamra nem közeli hozzátartozók között szerződéssel alapított haszonélvezeti jog továbbá használat joga 2014.
május 1-jén a törvény erejénél fogva megszűnik.
(2) Semmis a  föld használati jogosultságának átengedéséről szóló olyan szerződés, amelyet az  (1)  bekezdésben
meghatározott időtartamig fennálló haszonélvezeti jog jogosultja a  haszonélvezeti jog megszűnését követő
időtartamra kötött.
(3) Az  (1)  bekezdésben meghatározott időtartamig fennálló haszonélvezeti jog jogosultja által a  kollektív
befektetési formákról és kezelőikről, valamint egyes pénzügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2014.  évi
XVI. törvény hatályba lépése előtt létesített, a föld használati jogosultságának átengedéséről szóló szerződés 2014.
szeptember 1-jén a törvény erejénél fogva megszűnik.”
[23] 3. Az Inytv. bírói kezdeményezésekben felhívott rendelkezése:
„94.  § (5) A  jogi személy, valamint az  ingatlan-nyilvántartásba bejegyezhető jogra ügyleti képességgel bíró jogi
személyiséggel nem rendelkező szervezet javára bejegyzett és a  Fétv. 108.  § (1)  bekezdése alapján megszűnt
haszonélvezeti jogot az  ingatlanügyi hatóság legkésőbb 2014. december 31. napjáig hivatalból köteles törölni
az ingatlan-nyilvántartásból.”
III. [24] 1. Az  Alkotmánybíróság teljes ülése – az  Abtv.-ben foglaltak alapján – elsőként az  alkotmányjogi panaszok
befogadásáról döntött. Az  alkotmányjogi panaszok tartalmát tekintve megállapítható volt az, hogy azok
a  föld haszonélvezeti és használati jogának, valamint a  föld használati jogosultságának átengedéséről szóló
szerződéseknek a törvény erejénél fogva történő megszüntetését kifogásolták.
[25] Az Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panaszok befogadásának a  formai feltételeit vizsgálva az  alábbi
megállapításokra jutott.
[26] 1.1. Az  Abtv. 30.  §-a értelmében az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdésére alapított alkotmányjogi panaszt a  támadott
jogszabály hatálybalépésétől számított 180 napon belül kell benyújtani. Ezt a  jogvesztő törvényi határidőt
a  panaszosok valamennyi alkotmányjogi panasz esetében betartották. Az  alkotmányjogi panaszok megfeleltek
az  Abtv. 52.  § (1b)  bekezdésében támasztott – a  határozott kérelemre vonatkozó – törvényi feltételeknek.
Az  indítványok megjelölték az  indítványozók jogosultságát és az  Alkotmánybíróság hatáskörét megalapozó
törvényi rendelkezést [Abtv. 51.  § (1)  bekezdés és 52.  § (1b)  bekezdés a)  pont]; az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdésében
foglalt hatáskörben kérték az Alkotmánybíróság eljárását. A panaszosok megjelölték továbbá az Alkotmánybíróság
által vizsgálandó törvényi rendelkezéseket [Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés c)  pont], valamint az  Alaptörvény
sérelmet szenvedett rendelkezéseit [Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés d)  pont]. A  panaszosok indokát adták az  eljárás
megindításának, kifejtették az  Alaptörvényben foglalt és az  indítványban felhívott jogok sérelmének a  lényegét
[Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés b)  pont], indokolták továbbá azt is, hogy a  támadott törvényi rendelkezések miért
ellentétesek az  Alaptörvény általuk felhívott rendelkezéseivel [Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés e)  pont]. A  panaszosok
kifejezett kérelmet terjesztettek elő a támadott törvényi rendelkezések megsemmisítésére [Abtv. 52. § (1b) bekezdés
f ) pont].
[27] A panaszosok indítványaikba felhívták az  Alaptörvény M)  cikk (1)  bekezdését, I.  cikk (3)  bekezdését valamint
a  XII.  cikk (1)  bekezdését is, ám ezek állított sérelmét nem indokolták. Az  Alkotmánybíróság ezért ebben
a  vonatkozásban az  alkotmányjogi panaszt – az  Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés e)  pontjára utalással, az  Abtv. 64.  §
d)  pontja alapján – visszautasította. A  panaszok ugyanakkor megfelelő indokolást tartalmaztak az  Alaptörvény
B) cikk (1) bekezdésének és a XIII. cikkének az állított sérelmére.
[28] 1.2. Az  Alkotmánybíróság megvizsgálta az  alkotmányjogi panaszok befogadhatóságának a  törvényben előírt
tartalmi feltételeit is, így különösen a 26–27. § szerinti érintettséget, a jogorvoslat kimerítését, valamint a 29–31. §
szerinti feltételeket. Az  Alkotmánybíróság a  befogadhatóság tartalmi vizsgálata során megállapította, hogy
valamennyi panaszos jogosultnak és érintettnek tekinthető. Az Abtv. 26. § (2) bekezdése értelmében az Abtv. 26. §
(1)  bekezdéstől eltérően, az  Alkotmánybíróság eljárása kivételesen akkor is kezdeményezhető az  Alaptörvény
24.  cikk (2)  bekezdés c)  pontja alapján, ha az  alaptörvény-ellenes jogszabály rendelkezésének alkalmazása vagy
hatályosulása folytán közvetlenül, bírói döntés nélkül következett be a jogsérelem, és nincs a jogsérelem orvoslására
szolgáló jogorvoslati eljárás, vagy a jogorvoslati lehetőségeit az indítványozó már kimerítette.
[29] A panaszosok által támadott Ámt. 108.  § (1)  bekezdése – 2014. május 1-jei hatállyal – határozatlan időre, vagy
2014. április 30-a után lejáró határozott időtartamra nem közeli hozzátartozók által kötött szerződéssel alapított
haszonélvezeti jog, valamint használati jog ex lege megszűnéséről rendelkezik. Ebből következően minden olyan
természetes és jogi személy, aki ilyen szerződés alanya, e  jogviszonyából a  törvény erejénél fogva akaratától
függetlenül szabadult. Ugyanez érvényes az Ámt. 108. § (3) bekezdése értelmében az Ámtm2. hatálybalépése előtt
létesített, a föld használati jogosultságának átengedéséről szóló szerződésekre is, amelyek 2014. szeptember 1-jén
szűntek meg, s amelyek szerződő felei a szerződési kötelemből ugyancsak a törvény rendelkezéséből következően
akaratuktól függetlenül szabadultak. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  Ámt. támadott rendelkezései
közvetlenül kihatottak az érintettek fennálló jogviszonyára; a jogállapotot megváltoztató (jogviszonyt megszüntető)
döntést az említett törvényi rendelkezések – hatósági aktus közbejötte és bírósági jogorvoslati lehetőség nélkül –
hordozták. Az  Alkotmánybíróság mindegyik alkotmányjogi panaszos esetében külön vizsgálta a  személyes
érintettséget, amit a panaszosok által előterjesztett dokumentumok megfelelően alátámasztottak. Az indítványozók
hivatkoztak az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésének a  sérelmére. Az  alkotmányjogi panasz az  Abtv. 26–27.  §-ai
alapján az  Alaptörvényben biztosított jogok védelmének az  eszköze. Az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény
hatálybalépése után is fenntartotta korábbi értelmezését, mely szerint a  jogbiztonság önmagában nem alapjog,
így a  B)  cikk (1)  bekezdésének a  sérelmére alkotmányjogi panaszt csak kivételes esetben – a  visszaható hatályú
jogalkotás és a  felkészülési idő hiánya esetén {ld. pl. 3268/2012. (X. 4.) AB végzés, Indokolás [14]–[17]; 3323/2012.
(XI. 12.) AB végzés, Indokolás [9]} – lehet alapítani. A vizsgált ügyben a panaszosok a kellő felkészülési idő hiányát
sérelmezték, illetve a  visszamenőleges hatályú jogalkotás tilalmára is hivatkoztak, így az  alkotmányjogi panaszok
e tekintetben megfeleltek az Abtv. 26. § (2) bekezdésének a) pontjában foglaltaknak. A panaszosok az Alaptörvény
B)  cikk (1)  bekezdésén kívül az  Alaptörvény XIII.  cikkének a  sérelmét is állították. Indítványaik e  tekintetben
ugyancsak megfeleltek az Abtv. 26. § (2) bekezdés a) pontjában foglaltaknak, mivel az Alaptörvényben foglalt joguk
sérelmére hivatkoztak.
[30] 1.3. Az  Alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy az  alkotmányjogi panaszok alapvető alkotmányjogi jelentőségű
kérdést vetnek fel [Abtv. 29.  §]. Az  Abh-ban az  Alkotmánybíróság befogadta, de elutasította azt az  alkotmányjogi
panaszt, amely a  jelen ügyben vizsgált törvényi szabályozás „előképeként” rendelkezett a  haszonélvezeti jog
és használati jog megszűnéséről húsz éves átmeneti időszak biztosításával. Az  a  körülmény, hogy az  Abh.-ban
az  Alkotmánybíróság megállapította az  alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés fennálltát, a  jelen ügyben is
alapot ad annak megállapítására. Érdemi elbírálást igényel ugyanis az, hogy a  panaszosok által kifejtett indokok
alapján megállapítható-e az  érintett tulajdonszerű vagyoni értékű jogok ex lege megszűnésének következtében
az  indítványokban felhívott, az  Alaptörvényben foglalt jogok sérelme. Az  Alkotmánybíróság a  panaszok
befogadásánál az Abtv. 29. §-ában foglalt feltétel vizsgálata során figyelemmel volt arra is, hogy a vizsgált esetben
az alapjog-korlátozás alkotmányosságáról – rendes bírósági jogvédelem hiányában – kizárólag az Alkotmánybíróság
dönthet. A kifejtettek alapján az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszokat befogadhatónak találta.
[31] 1.4. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  alapvető jogok biztosa által előterjesztett utólagos
normakontroll indítvány mindenben megfelelt az Abtv. 24. §-ában foglalt követelményeknek.
[32] 1.5. Az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 25.  §-a alapján előterjesztett bírói kezdeményezések tekintetében
megállapította, hogy azok részben feleltek meg az  Abtv.-ben foglalt törvényi követelményeknek. Az  Abtv.
25.  §-a értelmében „[h]a a  bírónak az  előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt kell
alkalmazni, amelynek alaptörvény-ellenességét észleli, vagy alaptörvény-ellenességét az  Alkotmánybíróság már
megállapította – a bírósági eljárás felfüggesztése mellett – az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés b) pontja alapján
az  Alkotmánybíróságnál kezdeményezi a  jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességének
megállapítását, illetve az alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazásának kizárását.”
[33] A vizsgált esetben a bíróság az előtte folyamatban lévő egyedi ügyeket felfüggesztette, és kezdeményezte az általa
az  egyedi ügyekben alkalmazandó Ámt. 108.  § (1)  bekezdése valamint az  Inytv. 94.  § (5)  bekezdése alaptörvényellenességének megállapítását és megsemmisítését, és a  kifogásolt törvényi rendelkezések tekintetében
az  alkalmazási tilalom elrendelését. A  bírói kezdeményezések az  Ámt. 108.  § (1)  bekezdése tekintetében teljesen,
míg az  Inytv. 94. § (5) bekezdése tekintetében csak részlegesen feleltek meg az Abtv. 52. § (1b) pontjában foglalt
határozott kérelem követelményének.
[34] Az Alkotmánybíróság az  Inytv. 94.  § (5)  bekezdésének alaptörvény-ellenességét állító és a  támadott törvényi
rendelkezés megsemmisítését kérő bírói indítványok tartalmi vizsgálata során azt állapította meg, hogy a  bírói
kezdeményezések nem felelnek meg az Abtv. 52. § (1b) bekezdésének e) pontjában foglalt törvényi rendelkezésnek.
Az  indítványozó bíróság – azonos tartalmú indítványaiban – érdemben nem indokolta azt, hogy miért tekinti
alaptörvény-ellenesnek az Inytv. támadott rendelkezését. Az Inytv. 94. § (5) bekezdése arról rendelkezik, hogy a jogi
személy, valamint az  ingatlan-nyilvántartásba bejegyezhető jogra ügyleti képességgel bíró jogi személyiséggel
nem rendelkező szervezet javára bejegyzett és az  Ámt. 108.  § (1)  bekezdése alapján megszűnt haszonélvezeti
jogot az  ingatlanügyi hatóság legkésőbb 2014. december 31. napjáig hivatalból köteles törölni az  ingatlannyilvántartásból. Az  indítványozó bíróság az  indítványában kizárólag azzal indokolja a  kifogásolt törvényi
rendelkezés alaptörvény-ellenességét, hogy utal az  előtte folyamatban lévő egyes közigazgatási határozatok
bírósági felülvizsgálata iránt folyamatban lévő és általa az Abtv. 25. § (1) bekezdése alapján felfüggesztett perekben
a  felperesi keresetlevelek egy mondatos érvelésére. Az  említett kereseti elem a  következőket tartalmazza:
a „[f ]elperest a  támadott határozat megfosztotta a  tulajdonjogon alapuló haszonélvezeti jogától, egy korábban
jogszerűen szerzett jogtól, a  jogorvoslathoz fűződő alkotmányos jogától pedig az  1997.  évi CXLI.  törvény 94.  §
(6)  bekezdése fosztotta meg, amely az  Alaptörvény fenti rendelkezéseibe ütközik, különös tekintettel arra, hogy
a  földhivatali határozatok vonatkozásában ezt az  egy ügytípust diszkriminálja negatívan a  fellebbezési jog
kizárásával!” [A felperesek az  Alaptörvény XIII.  cikk (1) és XXVIII.  cikk (7)  bekezdését jelölték meg a  kereseteikben,
ezek sérelme miatt kezdeményezték az  eljáró bíróságnál azt, hogy az  Abtv. 25.  § (1)  bekezdése alapján bírói
kezdeményezésekkel éljen az Alkotmánybíróságnál.]
[35] A felperesek a  bírói kezdeményezésekkel ellentétben nem az  Inytv. bírói kezdeményezésekkel támadott 94.  §
(5)  bekezdése tekintetétében hivatkoztak a  jogorvoslathoz való alapjog sérelmére, hanem a  94.  § (6)  bekezdése
tekintetében, mivel ez utóbbi törvényi rendelkezés szól arról, hogy nincs helye fellebbezésnek, ha a haszonélvezeti
jog törlésére az Inytv. 94. § (3) bekezdés szerint megtett nyilatkozat vagy az (5) bekezdés alapján kerül sor. Az Inytv.
bírói kezdeményezésekkel támadott 94.  § (5)  bekezdése nem rendelkezik a  fellebbezés, mint rendes jogorvoslat
kizártságáról. Az indítványozó bíróságnak ezen túlmenően a felfüggesztett perekben nem kell alkalmaznia az Inytv.
94.  § (6)  bekezdésében foglalt, a  felperesek által a  jogorvoslathoz való alapjoggal ellentétesnek ítélt törvényi
rendelkezést.
[36] Az Alkotmánybíróság a  bírói kezdeményezéseknek az  Inytv. 94.  § (5)  bekezdéséhez kapcsolódó, fent ismertetett
indítványi része tekintetében megjegyzi továbbá azt is, hogy a  felperesek élhettek, és a  kereseteik alapjául
fekvő ügyekben éltek is a  jogorvoslathoz való alapjogukkal: keresettel támadták meg az  indítványozó bíróság
előtt az  általuk sérelmesnek tartott földhivatali határozatokat. Az  Alkotmánybíróság a  3058/2015. (III. 31.)
AB  végzésében a  következőkre mutatott rá: „[a]z Alkotmánybíróság korábban más összefüggésben, a  támadható
jogszabály vonatkozásában kifejtette, hogy az  »Abtv. nem teszi lehetővé a  bíró számára, hogy utólagos absztrakt
normakontrollt kezdeményezzen, a  bírói kezdeményezés nem actio popularis« {3193/2014. (VII. 15.) AB végzés,
Indokolás [5]}, a megállapítás azonban az  indítvány tartalmára is vonatkozik. Az egyedi normakontroll eljárás nem
keveredhet az Abtv. 26. §-ának (2) bekezdésében szabályozott közvetlen alkotmányjogi panaszra induló eljárással.
Az indítványozó jogosultsága ezért nem ruházható át a felekre vagy más személyre, illetve nem osztható meg velük
az  általuk készített irat indítványhoz csatolása által, hanem a  bírónak magának kell megjelölnie az  indítványozási
jogosultságát alátámasztó körülményeket, illetve teljesítenie az  indítvánnyal szemben az  Alaptörvény és az  Abtv.
által támasztott összes követelményt (conditio specialis claritatis). […] Az  Alkotmánybíróság több határozatában
értelmezte az indítványok további formai és tartalmi feltételeit (conditiones speciales ratione materiae). A kérelem
az  Abtv. 52.  §-ának (1)  bekezdésében megkövetelt határozottságnak (applicatio certa) akkor felel meg, ha
az  (1b)  bekezdésben felsorolt feltételeknek eleget tesz, így pontosan és egyértelműen megjelöli az  indítvány
indokait, az  indítvány által támadott jogszabályt vagy jogszabályi rendelkezést, az  Alaptörvény vagy nemzetközi
szerződés megsértett rendelkezését. Az  indítványnak indokolnia kell továbbá, hogy a sérelmezett jogszabály vagy
jogszabályi rendelkezés miért ellentétes az Alaptörvény megjelölt rendelkezésével vagy a nemzetközi szerződéssel,
továbbá kifejezett kérelmet kell tartalmaznia a  támadott jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés alaptörvényellenességének megállapítására és alkalmazása tilalmának kimondására. Nem alkalmas az  indítvány az  érdemi
elbírálásra, ha félreérthetően jelöli meg az  Alaptörvénynek azt a  rendelkezését, amelyet sérülni vél {3175/2014.
(VI.  18.) AB végzés, Indokolás [5]}, vagy pusztán megjelöli azt, de nem indokolja meg – nem tartalmaz részletes
érvelést arra vonatkozóan –, hogy az Alaptörvény megjelölt rendelkezésével miért ellentétes a támadott jogszabály
vagy jogszabályi rendelkezés [3136/2013. (VII. 2.) AB végzés, 3193/2014. (VII. 15.) AB végzés, 3226/2013. (XII. 12.)
AB végzés]” {3058/2015. (III. 31.) AB végzés, Indokolás [18]–[19]}.
[37] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a bírói kezdeményezésekben az Inytv. 94. § (5) bekezdése, mint az eljáró
bíróság által a  felfüggesztett perekben alkalmazandó és alaptörvény-ellenesnek állított törvényi rendelkezés
tekintetében olyan indokolás, amely érdemi elbírálást tenne lehetővé, nem található. A bírói kezdeményezésekben
foglalt, az Ámt. 108. § (1) bekezdésére vonatkozó, illetve a  felperesi keresetek fent említett kereseti elemére utaló
hivatkozás nem felel meg az  Abtv. 52.  § (1b)  bekezdésének e)  pontjában foglalt, a  határozott kérelem tartalmi
elemét képező indokolási kötelezettségnek. Erre tekintettel az  Alkotmánybíróság a  rendelkező rész 3.  pontjában
foglaltak szerint a bírói kezdeményezéseket az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
[38] 1.6. A gazdálkodó szervezet panaszos az Alaptörvény T) cikk (3) bekezdését beidézte az indítvány-kiegészítésében,
de nem indokolta azt, hogy a  megjelölt cikk miért sérült, úgyszintén csak állította, de nem indokolta az  M)  cikk
(1)  bekezdésében foglaltak sérelmét sem. Az  Alkotmánybíróság irányadó gyakorlata alapján egyik említett
alaptörvényi rendelkezésre sem alapítható alkotmányjogi panasz, mivel ezek nem a  panaszos Alaptörvényben
foglalt jogai. A  magánszemély és a  gazdálkodó szervezet panaszos indítványai alapján az  állapítható meg, hogy
azok kizárólag az Alaptörvény XIII. cikke és a B) cikk (1) bekezdése (a gazdálkodó szervezet indítvány kiegészítése
alapján a  visszamenőleges hatályú jogalkotás tilalma) tekintetében tartalmaztak indokolást. A  gazdálkodó
szervezet panaszos indítvány kiegészítésében indítványozott alaptörvény-ellenes mulasztás megállapításának
indítványozására az  Abtv. 46.  § (1)  bekezdése alapján az  indítványozó nem jogosult. Az  Alkotmánybíróság
a  fentiekre figyelemmel az  Ámt. 108.  §-ával szemben az  Alaptörvény T)  cikk (3)  bekezdése és az  M)  cikk
(1)  bekezdése tekintetében előterjesztett alkotmányjogi panaszt ebben a  részében – az  Abtv. 64.  § b)  pontja
alapján  – visszautasította. Az  Alkotmánybíróság visszautasította az  Ámt. 108.  §-ával kapcsolatban a  mulasztással
előidézett alaptörvényesség fennállásának megállapítására irányuló indítványt is.
IV. [39] 1. A támadott jogszabályi rendelkezések tartalmi vizsgálatát megelőzően az Alkotmánybíróság áttekintette a mezőés erdőgazdasági földek forgalmával kapcsolatos jogszabályi hátteret, annak azokat a  változásait, amelyek szoros
összefüggésben állnak a támadott törvényi rendelkezésekkel.
[40] 1.1. A  termőföldek tulajdoni és használati viszonyainak rendezése már a  korábban hatályban volt törvényi
szabályozások alapján is a  jogalkotó kiemelt feladatai között szerepelt. A  földről szóló 1987.  évi I.  törvény
szabályozása alapján a  belföldi természetes és jogi személyek – a  Ptk.-ban és a  törvényben foglalt módokon –
lényegében szabadon szerezhettek földtulajdont. A  külföldi jogi, illetve természetes személyek – ha jogszabály
vagy nemzetközi szerződés eltérően nem rendelkezett – ingatlan tulajdonjogát adásvétel, csere vagy ajándékozás
útján a  Pénzügyminisztérium előzetes engedélyével szerezhették meg. A  törvény a  haszonélvezetre vonatkozóan
külön rendelkezéseket nem tartalmazott, ebből következően az  a  belföldi természetes és jogi személyek által
korlátozás nélkül megszerezhető volt, a  külföldiek számára ehhez devizahatósági engedély szükségeltetett.
(A hivatkozott törvényi szabályozás a  tulajdonszerzés tekintetében 1987. április 3-tól 1994. július 27-ig, míg
a  haszonélvezet vonatkozásában 2001. december 31-ig állt fenn.) Az  1994. július 27-én hatálybalépett Földtv1.
szabályozása értelmében földtulajdont csak belföldi természetes személy szerezhetett és csak olyan mértékben,
hogy a  tulajdonában legfeljebb 300 hektár nagyságú vagy 6000 aranykorona értékű termőföld legyen. Belföldi
jogi személy és jogi személyiség nélküli más szervezet termőföld tulajdonjogát – a Magyar Állam, az önkormányzat
és a  közalapítvány kivételével – nem szerezhette meg. Külföldi természetes illetve jogi személy termőföld
tulajdonjogát – szűk kivételtől eltekintve – nem szerezhette meg. (A tulajdonszerzésre vonatkozó említett szabályok
2014. április 30-ig voltak hatályban.) A  Földtv1. 2001. december 31-ig hatályban volt szabályozása [Földtv1.
11.  § (1)  bekezdés] értelmében termőföldre haszonélvezeti (használati) jogot a  Ptk. alapján szerződéssel bárki
alapíthatott, törvényi korlátozás nem állt fenn. A  Földtv1. említett szabályozása 2002. január 1-jével lényegesen
módosult, ettől az  időponttól a  haszonélvezet alapítására is alkalmazni kellett a  törvény tulajdonszerzési
korlátozásokra vonatkozó rendelkezéseit. Ezt követően tehát külföldi jogi, illetve természetes személy
haszonélvezeti jogot termőföldre nem alapíthatott. [A Földtv1. 11.  § (1)  bekezdésének hivatkozott módosításáról
a termőföldről szóló 1994. évi LV. törvény módosításáról rendelkező 2001. évi CXVII. törvény 5. §-a rendelkezett.]
[41] Az egyes agrár tárgyú törvények módosításáról szóló 2012. évi CCXIII. törvény 7. §-a 2013. január 1-jével módosította
a Földtv1. 11. § (1) bekezdését, a módosítás értelmében semmis a haszonélvezeti jog szerződéssel történő alapítása,
kivéve, ha a  szerződés közeli hozzátartozó javára alapít haszonélvezeti jogot. [A Földtv1. említett módosult
rendelkezése 2013. április 4-ig volt hatályban. 2013. április 5-től az  egyes agrár tárgyú törvények módosításáról
rendelkező 2013.  évi XXXV.  törvény 6.  §-a ismételten módosította azt. A  módosítás kiegészítette a  Földtv1. 11.  §
(1) bekezdését azzal az új rendelkezéssel, amelynek értelmében a használat jogának szerződéssel való alapítására,
valamint a  közeli hozzátartozók között szerződéssel alapított haszonélvezeti jog esetében a  Földtv1. II. fejezetnek
a tulajdonszerzésre vonatkozó rendelkezéseit megfelelően kell alkalmazni. A módosítás nem érintette/fenntartotta
a Földtv1. 11. § (1) bekezdésének azt a rendelkezését, amely értelmében semmis a haszonélvezeti jog szerződéssel
történő alapítása, kivéve, ha a szerződés közeli hozzátartozó javára alapít haszonélvezeti jogot.]
[42] A Földtv1. 91.  § (1)  bekezdésének 2013. január 1-je és 2013. december 15-e között hatályban volt rendelkezése
szerint a  „2013. január 1-jén fennálló, határozatlan időre vagy 2032. december 30-a után lejáró, határozott
időtartamra nem közeli hozzátartozók között szerződéssel alapított haszonélvezeti jog 2033. január 1-jén a törvény
erejénél fogva megszűnik.” Ennek a törvényi rendelkezésnek az alkotmányosságát az Alkotmánybíróság az Abh.-ban
megvizsgálta és az  alaptörvény-ellenesség megállapítására valamint a  támadott rendelkezés megsemmisítésére
irányuló alkotmányjogi panasz indítványt elutasította.
[43] A Földtv2. szabályozását tartalmazó törvényjavaslatot T/13140. irományszám alatt 2013. november 22-én
nyújtották be az Országgyűléshez, a törvénytervezet szövege ekkor vált ismertté. Az Országgyűlés által elfogadott
Földtv2. 2014. május 1-jén lépett hatályba és a  hozzá fűzött indokolás szerint a  törvényalkotó célja az  volt, hogy
átformálja a mezőgazdasági területek tulajdonjogának, ill. használati jogának megszerzésével kapcsolatos korábbi
szabályozást. A  Földtv2. végrehajtja azt a  rendszerváltást követően általánosan elismertté és elfogadottá vált,
az  Alaptörvény P)  cikke által alkotmányosan oltalmazott nemzetstratégiai célt, aminek lényege: termőföld csak
az  azt megművelő természetes személy tulajdonában lehessen. Ugyancsak e  cél jegyében mondja ki a  Földtv2.
azt is, hogy a  jövőben befektetési célzattal, vagyis a  földárak emelkedéséből eredő haszonszerzés céljából nem
szerezhető földtulajdon. A  törvény preambulumából megállapíthatóan a  Földtv2. megalkotásának további
jogpolitikai célja volt – egyebek mellett – az  is, hogy a  mező- és erdőgazdasági föld forgalma és a  mező- és
erdőgazdasági föld, mint a jelzálogjogon alapuló hitelezés biztosítéka, a kialakuló új üzemi szervezetek működését
hatékonyan elősegíthesse; élet- és versenyképes mezőgazdasági termelés folytatására alkalmas méretű földbirtokok
jöjjenek létre; a birtokelaprózódások hátrányos következményei a mezőgazdaság tulajdoni szerkezetét ne terheljék,
a földműves zavartalan mezőgazdasági termelést folytathasson.
[44] A törvényalkotó reagálni kívánt továbbá arra is, hogy a  Földtv2. megalkotását megelőző földjogi szabályozás
az  uniós jognak a  tőkeáramlásra, a  letelepedési jogra vonatkozó rendelkezéseivel ellentétes rendelkezéseket is
tartalmazott, amelyek tekintetében a  Magyar Állam legfeljebb a  csatlakozást követő 10 évig, 2014. április  30-áig
tarthatott fenn eltérő szabályozást, tulajdonszerzési tilalmakat és korlátozásokat. A  törvényalkotó ennek okán
a  földtulajdoni, földhasználati viszonyok teljes újragondolását végezte el a  Földtv2.-ben oly módon, hogy
– a jogalkotói szándék szerint – a szabályok illeszkedjenek a közösségi normákhoz.
[45] A Földtv2. elsősorban és meghatározóan a termőföldtulajdon, illetve a földhasználati jogok forgalmát szabályozza,
az  állami földek hasznosítására továbbra is külön szabály vonatkozik. A  Földtv2.-ben a  törvényhozó utalt
a  birtokrendezésről szóló külön törvényre, s alapvető szabályokat adott a  földhasználati nyilvántartásról, amely
a földforgalom alapvető jelentőségű intézményének tekinthető az új szabályozási koncepcióban.
[46] A földművelésügyi miniszter az  Alkotmánybíróság megkeresésére adott álláspontjában kifejtette, hogy
az  új földjogi szabályozás (a Földtv2.) általános jelleggel szabályozta újra a  földek tulajdonjoga és használati
jogosultsága megszerzésének szabályait. Ezen újraszabályozás igényelte a  fennálló viszonyoknak a  megváltozott
jogi környezethez történő hozzáigazítását is. Álláspontja szerint az  Ámt. 108.  §-ának a  rendelkezései rendezik
a jogi helyzetet, a Földtv2. rendelkezéseihez igazítják a fennálló viszonyokat, és rendet teremtenek a földhasználati
viszonyok terén akkor, amikor a termőföldek vonatkozásában 2014. május 1-jével ex lege megszüntetnek minden,
nem közeli hozzátartozó javára alapított haszonélvezeti jogot.
[47] 1.2. A  Földtv2. elszakad a  földszerzési korlátozásoknak a  személyekre központosító szabályozási módjától, amely
Magyarország Európai Uniós kötelezettségei alapján sem lett volna fenntartható és helyette a  mezőgazdasági
gazdálkodók földellátására helyezi a  hangsúlyt. Főszabály szerint – ha a  Földtv2. másként nem rendelkezik  –
a  föld tulajdonjogát belföldi természetes személy és tagállami állampolgár szerezheti meg [Földtv2. 10.  §
(1)  bekezdés]. A  Földtv2. két nagy csoportot képez a  földtulajdont megszerzők tekintetében. Az  egyik csoportba
a  földműves tartozik, akinek a  fogalmát a  Földtv2. 5.  §-ának 7.  pontjában foglalt értelmező rendelkezés határoz
meg. A  Földtv2. említett értelmező rendelkezése alapvetően mezőgazdasági szakirányú képzettséghez, vagy
folyamatosan három évig Magyarországon folytatott mezőgazdasági tevékenységhez köti a  földműves státuszát.
A  földműves tulajdonjogot legfeljebb 300 hektár mértékig (ide számítva a  tulajdonában és haszonélvezetében
is tartott föld mértékét), földbirtokot pedig legfeljebb 1200 ha mértékig szerezhet (utóbbi megszerzésére
mezőgazdasági termelőszervezet is jogosult). A  Földtv2. az  elővásárlási jogok árnyalt rendszerén keresztül
igyekszik elérni azt a  jogpolitikai célt, amely szerint a  helyben lakó földműveseket kell olyan helyzetbe hozni,
hogy élet- és versenyképes mezőgazdasági termelés folytatására alkalmas méretű földbirtokok jöjjenek létre.
A Földtv2. – indokolt kivételektől eltekintve – alapvetően kizárja a mezőgazdasági termelést nem folytató bármely
személy – ide értve a  jogi személyeket is – földtulajdon, illetve földhasználati jog szerzését, illetve egy hektárban
maximálja azt kifejezetten alkotmányos indokokra történő hivatkozással [lásd a  Földtv2. 10.  § (2)  bekezdését és
a  törvényjavaslathoz fűzött miniszteri indokolást]. Az  említett törvényi rendelkezés megalkotásának az  indokát
a  törvényalkotó a  spekuláció megakadályozásában látta; a  törvényalkotó a  földművesként dolgozókat kívánta
előnyben részesíteni a  pénzügyi befektetési céllal földet vásárlókkal szemben. A  jogi személyek tekintetében
a  tulajdonszerzést – bizonyos kivételektől eltekintve – kizárja a  Földtv2., azzal, hogy számukra a  különböző
földhasználati jogok megszerzését teszi lehetővé – a fent említett birtokmaximumra is figyelemmel.
[48] 1.3. A  törvényalkotó határozott célja volt, hogy nemzeti elbánást nyújtson a  földszerzésben az  Európai Unió
és az  Európai Gazdasági Térség (EGT) tagállamai valamint a  külön nemzetközi szerződés szerinti államok
földműveseinek, amelyet a „földműves” törvényi fogalmának a meghatározásánál a Földtv2. akként érvényesít, hogy
az alatt a tagállami polgárt is érteni kell – amennyiben a további törvényi feltételeknek megfelel. A törvényalkotó
ezen túlmenően ugyanakkor a helyben lakó földműveseket előnyben részesíti, ami a  jogalkotó álláspontja szerint
„összhangban van a  közösségi jognak a  letelepedés és a  tőkeáramlás szabadságára vonatkozó rendelkezéseivel,
nyilvános, áttekinthető, objektív feltételeken alapuló korlátozást valósít meg, és egyben szolgálja a  nemzeti
birtokpolitikai célokat” (Földtv2. általános indokolás, 7. pont).
[49] 1.4. Fontos részét képezik a  Földtv2.-nek a  tilalmazott magatartások (a tilalmazott földszerzések és
a  birtokkoncentráció) elleni küzdelem eszközeit meghatározó rendelkezései, amelyek között a  legjelentősebbek:
a  megállapodások kötelező nyilvánosságra hozatala; a  tulajdon, illetve a  haszonbérleti szerződések hatósági
engedélyhez való kötése és ennek megfelelő nyilvántartása; a  földszerzésnek a  művelési kötelezettséghez való
kötése és annak elmulasztása esetére a  bírsággal való fenyegetés; a  kényszerhasznosításba vétel; a  földszerzés
lehetőségéből meghatározott időre való kizárás.
[50] 1.5. A  Földtv2. külön, a  III. fejezetében foglalkozik a  föld haszonélvezeti jogának és használati jogának
megszerzésével, az arra való jogosultsággal és annak korlátozásával. A mező- és erdőgazdasági földek tekintetében
a nem hozzátartozó javára alapított haszonélvezeti jogot már a korábban hatályban volt Földtv1.-ben is korlátozta
a  törvényalkotó, a Földtv2. szabályai tehát a korábbi törvényi szabályozás folytatásaként is értékelhetők. E körben
a  Földtv2. a  haszonélvezeti jog szerződéssel történő alapításának a  semmisségéről rendelkezik, kivételt képez
ez alól a közeli hozzátartozó javára szerződéssel alapított haszonélvezeti jog [Földtv2. 37. § (1) bekezdés]. A Földtv2.
által megengedett haszonélvezeti jogra a  tulajdonszerzési korlátok érvényesülnek, s az  legfeljebb 20 éves
időtartamra alapítható. Amennyiben a Földtv2. 37. §-ában foglalt törvényi feltételeknek megfelel a szerződés, annak
az érvényességéhez nem kell a mezőgazdasági igazgatási szerv jóváhagyása [Földtv2. 37. § (4) bekezdés].
[51] A Földtv2. IV. fejezete rendezi a  föld használatának és hasznosításának a  további szabályait is. E  körben úgy
rendelkezik, hogy a tulajdonos a föld használatát, hasznosítását a Földtv2.-ben meghatározott természetes személy,
valamint jogi személy javára haszonbérlet, feles bérlet, részesművelés, illetve szívességi földhasználat jogcímén
engedheti át meghatározott módon és mértékben – vagyis a  használat jogcímére és mértékére is a  Földtv2.
rendelkezései az  irányadók. A  tulajdonszerzéshez képest lényeges különbség, hogy földhasználati jogosultság
megszerzésére nem csak természetes személy földműves, hanem mezőgazdasági termelőszervezet (Földtv2.
5.  § 19.  pont) is jogosult. Földhasználati jogosultságot csak olyan személy vagy szervezet szerezhet, aki vállalja
a  föld megművelésének a  kötelezettségét. A  birtokmaximum 1200 ha, amelynek a  mértéke termelőszövetkezet
esetén – kivételes esetben – egy évig meghaladható. A haszonbérleti szerződés időtartamát a Földtv2. kifejezetten
meghatározza: határozott idejű szerződés, amely legalább egy gazdasági évre, legfeljebb 20 évre köthető meg.
A  törvény az  előhaszonbérleti jogok differenciált rendszerével kívánja elérni azt a  jogalkotói célt, hogy élet- és
versenyképes mezőgazdasági termelés folytatására alkalmas méretű földbirtokok jöjjenek létre. A  földhasználati
jogcímen keletkezett birtok jogszerűségének biztosítása érdekében a  törvényalkotó a  haszonbérleti szerződés
(és más földhasználatot keletkeztető jogcímek) érvényességét és hatályosságát is hatósági jóváhagyáshoz köti,
amely alól csak szűk körű kivételt tesz a Földtv2.-ben.
[52] 1.6. Az  Ámt. a  Földtv2.-vel összefüggő egyes rendelkezésekről és az  átmeneti szabályokról rendelkezik.
Az  indítványokkal támadott törvényi rendelkezések közvetlen szabályozási előzményének tekinthető Földtv1.
–  2013. december 15-ével hatályon kívül helyezett – 91.  § (1)  bekezdése, amely a  2013. január 1-jén fennálló,
határozatlan időre vagy 2032. december 30-a után lejáró, határozott időtartamra nem közeli hozzátartozók között
szerződéssel alapított haszonélvezeti jog 2033. január 1-jén a  törvény erejénél fogva történő megszűnéséről
rendelkezett. Ezt a  szabályt az  Ámt. 126.  § (1)  bekezdésének o)  pontja helyezte hatályon kívül; az  említett
hatályon kívül helyezett szabály helyébe az  Ámt. indítványokkal támadott átmeneti szabályai léptek. Az  Ámt.-t
2013. december 12-én hirdették ki, a  105.  § (1)  bekezdése szerint a  törvény – az  Ámt. 105.  § (1)  bekezdésében
meghatározott kivételek mellett – 2013. december 14-én lépett hatályba. Az  Ámt. 105.  § (2)  bekezdésének
kivételes szabálya értelmében az  indítványokkal támadott 108.  § 2013. december 15-én lépett hatályba. Az  Ámt.
indítványokkal támadott 108. §-át az egyes törvények agrár- és környezetügyi tárgyban történő módosításáról szóló
2013. évi CCL. törvény 218. §-a egészítette ki egy (2) bekezdéssel, ez rendelkezett a föld használati jogosultságának
átengedéséről szóló szerződés 2014. szeptember 1-jén a törvény erejénél fogva történő megszűnéséről. Az Ámtm2.
293. § (19) bekezdése, valamint a  törvény (23) bekezdésének e) pontja az Ámt. 108. §-át módosította; a módosító
törvényt 2014. február 24-én hirdették ki, a módosító törvénynek az Ámt.-t is módosító rendelkezései a kihirdetést
követő napon léptek hatályba. A  módosító törvény egyrészt az  Ámt. 108.  § (2)  bekezdésének a  helyébe egy új
(2) bekezdést léptetett, másrészt kiegészítette azt egy további (3) bekezdéssel.
V. [53] Az Ámt. 108. §-a alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló indítványok nem megalapozottak.
[54] 1. Az  Ámt. bizonyos használati jogosultságokat szüntet meg. Az  Alkotmánybíróságnak arról kellett döntenie,
hogy ezt a beavatkozást a tulajdonvédelemre irányadó szabályok szerint kell-e megítélni, és ha igen, akkor az Ámt.
108. §-a összhangban van-e az Alaptörvénnyel.
[55] 1.1. A  tulajdon jogi fogalmát és tartalmát általában nem közvetlenül az  Alaptörvény, hanem a  más jogi normák
határozzák meg. Az  Alaptörvény által védett jogok körét és tartalmát ugyanakkor az  Alaptörvény alapján kell
megállapítani. Ez  az  ellentmondás nehézséget jelent a  tulajdonként védett jogosítványok meghatározásakor.
Az  ellentmondás úgy oldható fel, hogy az  Alaptörvény tulajdonhoz való alapjogként a  jogszabályok által
meghatározott tartalommal elismert, konkrét időpontban fennálló konkrét jogosítványokat védi: a  törvényhozás
a  tulajdonhoz való alapvető jog alapján általában köteles tiszteletben tartani azokat a  jogosultságokat, amelyek
az alkotmányos értelemben vett tulajdonhoz való alapvető jog összetevői.
[56] Az Ámt. 108.  §-a három, viszonylag eltérő tényállást szabályoz a  föld használatát illetően. Az  egyik a  határozott
időtartamra, nem közeli hozzátartozók között szerződéssel alapított haszonélvezeti jog és használati jog. A  másik
az  ilyen haszonélvezeti jog (használat joga) megszűnését követő időtartamra kötött – a  föld használati jogának
átengedéséről szóló – szerződés. A harmadik haszonélvező által kötött, a használati jog átengedéséről szóló olyan
szerződés, amelyet 2014. február 25. napja előtt kötöttek. Mindhárom tényállásnál közös elem, hogy a szabályozás
magánfelek között létrejött szerződésen alapuló jogosítványokat érint, továbbá nem az  állam javára tartalmaz
jogszerzést. Közös elem az  is, hogy viszonylag nagyszámú, eltérő tartalmú szerződésre vonatkoznak, amelyeknél
a  felek (tulajdonos, haszonélvező, használati jog jogosultja, továbbá az  a  személy, akinek a  haszonélvező a  föld
használati jogosultságát átengedte) érintettsége más-más lehet a szerződés egyéb tartalmi elemeitől, vagy éppen
attól függően, hogy az  Ámt.-beli időpont milyen közel esik a  szerződésben a  szóban lévő jog megszűnésére
egyébként meghatározott időtartamhoz. Az érintett használati jogok egy része ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett
jogosultság, másik része – így a  föld használatai jogosultságának átengedése a haszonélvezeti jog jogosultja által,
Ámt. 108. § (3) bekezdése – nem az.
[57] A tulajdonjog korlátozása szükségességének vizsgálatánál figyelembe kell venni az  Alaptörvény XIII.  cikkét,
amely még a  teljes tulajdonelvonáshoz is – ha arra törvényben meghatározott esetekben és módon kerül
sor – csak a  közérdek meglétét követeli meg. Ennél szigorúbb szükségesség ezért a  tulajdonhoz való jog
korlátozásakor – amely nyilvánvalóan enyhébb beavatkozás, mint a  kisajátítás – sem alkotmányos követelmény.
A közérdekűség vizsgálatakor az Alkotmánybíróságnak tekintettel kellett lennie arra, hogy a tulajdonkorlátozás vagy
a tulajdonelvonás gyakran közvetlenül más magánszemélyek javára szól (és csak a társadalmi problémák megoldása
által a  köz javára) – mint például a  városrendezés, földreformok, bérlővédelem sok esetében. A  jelen esetben
is hasonló a  helyzet, a  mondott használati jogok megszűnése egyik oldalról tehertől mentesít, másik oldalról
a termőföldet illetően kötelezettséget ró a tulajdonosra.
[58] Az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy a  tulajdonhoz való alapvető jog sérelme az  indítványokban
foglaltak alapján megállapítható-e.
[59] 1.2. Az  Alkotmánybíróságnak az  Alaptörvény hatálybalépése után megerősített, a  tulajdonhoz való alapjog
értelmezésére vonatkozó egyik határozata {64/1993. (XII. 22.) AB határozat, ABH 1993, 373.; 3219/2012. (IX. 17.)
AB végzés, Indokolás [6]} szerint „a tulajdon szociális kötöttségei a tulajdonosi autonómia messzemenő korlátozását
teszik lehetővé”. Az  Alkotmánybíróság 1993 óta követett és fenntartott gyakorlata szerint a  tulajdonhoz való
alapvető jog védelmében a  minőségi határvonal nem a  tulajdon „korlátozása” és polgári jogi értelemben vett
„elvonása” között húzódik, hanem az alkotmányossági kérdés az  lett, hogy milyen esetekben kell a  tulajdonosnak
a  közhatalmi korlátozást minden ellenszolgáltatás nélkül eltűrnie, illetve mikor tarthat igényt kártalanításra
tulajdonosi jogai korlátozásáért. A  gyakorlat értelmében, minthogy a  kisajátításhoz – vagyis a  tulajdon
elvonásához – is csupán a  „közérdek” szükséges, ha az  értékgarancia érvényesül, a  szigorúbb „szükségesség”
nem alkotmányos követelmény. A  törvénnyel érvényesített „közérdek” alkotmánybírósági vizsgálata ezért nem
a törvényhozó választásának feltétlen szükségességére irányul, hanem arra kell szorítkoznia, indokolt-e a közérdekre
hivatkozás, illetve, hogy a  „közérdekű” megoldás nem sért-e önmagában is valamely más alkotmányos jogot
(például a  hátrányos megkülönböztetés tilalmát) [64/1993. (XII. 22.) AB határozat, ABH 1993, 373, 380–382.].
Az  Alkotmánybíróság a  tulajdonjog alkotmányos korlátozásával összefüggő követelményeket 1993-ban eloldotta
az  alapvető jogok korlátozására irányadó szabálytól. Ennek oka részben az  volt, hogy a  tulajdonhoz való jog
az  egyetlen alapvető jog az  Alkotmánybíróság gyakorlata szerint, amelyet közérdekre hivatkozva lehet korlátozni
[Vö. 60/1994. (XII. 24.) AB határozat, ABH 1994, 342, 354.].
[60] Az Alkotmánybíróság egy másik határozata szerint „[a] kisajátítás minden esetben tulajdonváltozást jelent, vagyis
azt, hogy a  tulajdonos – meghatározott feltételek mellett – tűrni köteles, hogy addigi tulajdona közhatalmi aktus
folytán más személy tulajdonába kerüljön. Ez  a  tűrési kötelezettség, illetve alanyváltozás általában egy vagyoni
értékű jog tekintetében sem tekinthető kizártnak. Ebben az  esetben az  Alaptörvény XIII.  cikk (2)  bekezdésében
foglalt feltételek figyelembe vehetők. Más a  helyzet a  haszonélvezet mint vagyoni értékű jog törvényi
megszüntetése esetén. A haszonélvezet megszüntetése esetén egy olyan (dologi) jog megszűnéséről van szó, amely
a  jogosult vonatkozásában kétségtelen jogvesztést (vagyoni hátrányt) eredményez, de a megszűnő haszonélvezet
nem válik egy másik jogalany dologi jogosultságává. A  haszonélvezet megszűnése ugyanakkor a  tulajdonos
oldaláról a tulajdonjog tárgyának tehermentesülése, teljessé válása folytán kétségtelen vagyoni előnnyel jár. Ebben
az  összefüggésben tehát a  haszonélvezet törvény általi megszüntetése nem hasonlítható össze a  kisajátítással.”
{3199/2012. (X. 31.) AB határozat, Indokolás [20]}
[61] A szerződésen alapuló haszonélvezeti jog és használati jog megszüntetése ex lege az  Ámt. 108.  §-a által azért
sem hasonlítható össze a  kisajátítással, mert a  haszonélvezeti és használati szerződés megszűnését a  Polgári
Törvénykönyvről szóló, korábban hatályban volt 1959.  évi IV.  törvény (a  továbbiakban: régi Ptk.) 159–163. és
165.  §-ai, illetve a  hatályos 2013.  évi V.  törvény (a  továbbiakban: Ptk.) 5:154–155. és 5:159.  §-ai szabályozzák, míg
a  szerződés tartalmának jogszabály általi megváltoztatását a  régi Ptk. 226.  §-a, az  új Ptk. 6:3.  §-a (a  régi Ptk.-nál
szélesebb körben) teszi lehetővé. Szemben tehát a  polgári jogi tulajdonjog abszolút szerkezetéből adódó, csak
kisajátítás útján megvalósítható korlátozásával, a  kötelmen alapuló jogosultságok, ide értve a  haszonélvezeti
jogot és használati jogot, jogszabály által szélesebb körben korlátozhatók. Utóbbi esetre a  felek érdekeinek
érvényesíthetőségét általában a polgári jog szabályai megfelelően biztosítják.
[62] A vizsgált esetben a szerződésen alapuló haszonélvezeti jog és használati jog Ámt. általi korlátozásának összhangja
az Alaptörvény XIII. cikkében biztosított tulajdonhoz való joggal a fentieken kívül azért sem vonható kétségbe, mert
a  termőföld tekintetében az  Alaptörvény eleve szélesebb körű korlátozást enged. Amint ezt az  Alkotmánybíróság
a  17/2015. (VI. 5.) AB határozatában megállapította, a  termőföld tekintetében a  tulajdonhoz való jogot a  P)  cikk
(1)  bekezdésében írt cél érdekében, a  (2)  bekezdésben megalkotni rendelt sarkalatos törvény akár bizonyos
rész-jogosultságok elvonásáig terjedően korlátozhatja {17/2015. (VI. 5.) AB határozat, Indokolás [69]–[72]}.
A kötelemen alapuló jogosultságok esetén ez hasonlóképpen irányadó.
[63] Az Ámt. 108.  §-ának szükségességét és célszerűséget meghatározó módon indokolja, hogy a  termőföld
tulajdonlását illetően az  új rendszerrel megvalósult nemzetstratégiai cél teljeskörű érvényesülése szempontjából
az  Ámt.-nek kellett felszámolnia annak a  termőföldek megszerzése céljából kialakult, mintegy két évtizedre
visszanyúló gyakorlatnak a  jogkövetkezményeit is, amelynek alapján a  haszonélvezeti jogot diszfunkcionálisan
alkalmazták. Az  új rendszer működése ugyanis nem nélkülözheti a  termőföldek tulajdonlására, haszonélvezetére
és használatára vonatkozóan azt a  követelményt, hogy az  ingatlan-nyilvántartás az  Alaptörvénynek megfelelő
jogviszonyokat tükröző állapottal rendelkezzen. Mindezekből következően szükséges volt rendelkezni
a közbeszédben az ún. „zsebszerződésekként” emlegetett jogi konstrukciók hatályosulásának megakadályozásáról,
arról tehát, hogy a korábbi tulajdonszerzési tilalmak és korlátozások megkerülésére létesített jogviszonyok alapján
ne lehessen tovább jogot, követelést vagy bármely igényt érvényesíteni.
[64] Megállapítható a  fentiek alapján, hogy a  használati jogok megszüntetése önmagában nem ellentétes
az  Alaptörvény XIII.  cikkével. Az  Alkotmánybíróság ezért az  Ámt. 108.  §-a alaptörvény-elleneségének
megállapítására irányuló indítványokat elutasította.
[65] 2. Ugyanakkor az Ámt. nem rendelkezik a törvény erejénél fogva megszüntetett jogviszonyok miatt bekövetkezett
kivételes, a  szerződő felek közötti elszámolás során nem érvényesíthető, de érvényes szerződésekkel összefüggő
vagyoni hátrányok kiegyenlítéséről.
[66] Ebben a  körben – az  érintett jogviszonyok sokszínűségére tekintettel megállapíthatóan – nem alkalmazhatók
közvetlenül, más jogszabály közbejötte nélkül, minden hátrányra teljes körűen kiterjedő módon
a  jogkövetkezményeket illetően a  kártérítésre, vagy kártalanításra vonatkozó, vagy a  valamely szerződés
felmondásánál vagy jogi lehetetlenülésénél irányadó általános elszámolási szabályok (az Ámt. szabályainál fogva
szűnik meg jog, illetve minősül semmisnek szerződés).
[67] A törvényi úton történő szerződésmódosításnak (megszűntetésének), amennyire lehet, mindegyik fél méltányos
érdekeit figyelembe kell vennie, vagyis az  ilyen szerződésmódosításnak (megszűntetésének) is érdekegyensúlyra
kell törekednie a  megváltozott körülmények mellett. A  jogalkotói beavatkozás felelősséggel jár, az  nem okozhat
a céljával nem indokolható hátrányokat. Megállapítható, hogy az Ámt. 108. §-a a hiányosságánál fogva nem teremt
megfelelő egyensúlyt a  közérdekű korlátozás és az  érintett személyek védett jogai teljes körű érvényesülését
illetően. Az  Abtv. 46.  § (1)  bekezdése értelmében, ha az  Alkotmánybíróság hatáskörei gyakorlása során folytatott
eljárásában a jogalkotó általi mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség fennállását állapítja meg, a mulasztást
elkövető szervet – határidő megjelölésével – felhívja feladatának teljesítésére. Az  Abtv. 46.  § (2)  bekezdésének
c)  pontja alapján a  jogalkotói feladat elmulasztásának minősül, egyebek mellett az  is, ha a  jogi szabályozás
Alaptörvényből levezethető lényeges tartalma hiányos. Az  említett szabályozási hiány, az  Ámt. szabályozásának
olyan az  Alaptörvényből levezethető lényeges szabályozási hiánya, amely a  vizsgált esetben az  Alaptörvény
XXVIII.  cikkének (1)  bekezdésében foglalt bírósághoz fordulás alapjogának a  sérelmét idézi elő. Az  Ámt. vitatott
szabályozása alapján a haszonélvezeti jogok 2014. május 1-jével, míg a használati jogok 2014. szeptember 1-jével ex
lege megszűntek; a jogi személyek esetében az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett haszonélvezeti jogok törlésére
az  Inytv. 94.  § (5)  bekezdése értelmében 2014. december 31. napjával sor került. A  tulajdonszerű vagyoni értékű
jogok megszűnésére, a  szerződő felek akaratán kívül a  törvény erejénél fogva került sor. A  szerződő felek közötti
elszámolás során a  megszűnt tulajdonszerű vagyoni értékű jogok jogosultjai a  tulajdonossal, illetve az  említett
jogokat szerződésben a javukra átengedő szerződő féllel szemben olyan elszámolási igényeket is előterjeszthetnek,
amellyel a  szerződések saját rendjében történő megszűnése esetén a  tulajdonosnak, illetve a  jogot átengedő
szerződő félnek nem kellett számolnia. Az  elszámolás körébe tartozó, a  tulajdonossal, illetve a  jogot átengedő
szerződő féllel szemben érvényes szerződés alapján fennálló, az  ex lege megszűnt tulajdonszerű vagyoni értékű
jogok jogosultjai által érvényesíthető említett követelések olyan vagyoni hátrányt jelenthetnek a  tulajdonos,
illetve a jogot átengedő szerződő fél oldalán, amelyet az Ámt. törvényi szabályozása megfelelően nem ellentételez,
nem kompenzál, és amely a  régi Ptk. vagy a  Ptk. alapján sem orvosolható. Amennyiben az  ex lege megszűnt
haszonélvezeti, illetve használati jogokat alapító szerződésekben a felek megállapodása értelmében a tulajdonszerű
vagyoni értékű jogot szerző fél előre megfizetett ellenérték fejében szerezte meg az  említett jogokat, akkor
a  szerződések törvény erejénél fogva történt, a  szerződéses időtartam lejárta előtti megszűnésére tekintettel
az  elszámolás során az  ellenértéket megfizető szerződő fél követelheti az  előre megfizetett ellenérték időarányos
részének a  visszatérítését, ami a  közérdekű tulajdoni korlátozás arányosságának a  kérdését veti fel a  tulajdonos
oldalán. Az  Alkotmánybíróság a  közérdekű tulajdoni korlátozás arányossági kritériumát maga határozza meg,
az  arányosság követelményét az  is biztosíthatja, ha a  tulajdonos oldalán a  közérdekű tulajdoni korlátozás
következtében előálló vagyoni hátrány kiegyenlítésére vagy legalább csökkentésére lehetőséget biztosít a korlátozó
törvényi szabályozás. Tekintettel arra, hogy az  Ámt. szabályozásában ilyen, a  közérdekű korlátozás arányosságát
a  tulajdonos oldalán legalább részben kompenzáló szabály nem ismerhető fel, a  törvényalkotót az  Alaptörvény
XIII.  cikk (1) bekezdése alapján is mulasztás terheli. Az Alkotmánybíróság a  fent kifejtettek alapján az Alaptörvény
XXVIII.  cikk (1)  bekezdését és XIII.  cikk (1)  bekezdését sértő alaptörvény-ellenes helyzet felszámolása érdekében
a  rendelkező rész 1.  pontjában foglaltak szerint mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenességet állapított
meg, amely átmeneti időre hatályos, nem sarkalatos törvény megalkotása útján orvosolható.
[68] 3. Az Alkotmánybíróságnak külön kellett vizsgálnia az Alaptörvény B) cikkének sérelmét állító, a felkészülési időre,
visszaható hatályra, szerzett jogokra, bizalomvédelemre vonatkozó indítványozói érveléseket.
[69] 3.1. Ami a  felkészülési idő hiányát illeti, az  Alkotmánybíróság szerint a  jelen esetben nem állapítható meg, hogy
a  használati jogok megszűnéséről szóló jogszabály alkalmazásához való felkészüléshez nem állt elegendő idő
rendelkezésre (a jogszabály alkalmazására való felkészüléshez szükséges időtől eltérő más, nem alkotmányjogi
kérdés az, hogy az  Ámt. 108.  §-a által érintett hosszú távú jogviszonyok rendezése mennyi időt vesz igénybe).
Az  Alkotmánybíróság a  6/2013. (III. 1.) AB határozatban kimondta, hogy az  Alkotmánybíróságnak nem feladata
teljes jogszabályok alkalmazására való felkészüléshez szükséges idő hivatalból történő pontos felmérése,
az  indítványozónak kell részletesen indokolnia, hogy a  sérelmezett jogszabály egyes rendelkezéseivel
összefüggésben a  felkészülési időt miért nem tekinti megfelelőnek, azok hatálybalépése hogyan vezet vagy
vezetett a  jogbiztonság sérelmére. Ennek keretében az  indítványozónak a  felelőssége – szükség esetén –
megküldeni az Alkotmánybíróság részére azokat a dokumentumokat, amelyek az indítványban foglaltakat igazolják.
Ha  az  indítványozó ezeknek a  követelményeknek nem tesz eleget, a  kellő felkészülési idő hiányára hivatkozó
indítványa érdemi vizsgálatára nem kerül sor [vö. Abtv. 52. § (1) bekezdés e) pont, (4) bekezdés, (6) bekezdés, 55. §
(3) bekezdés] {Indokolás [241]–[242]}.
[70] 3.2. Az  Alaptörvény B)  cikkének sérelmét állító másik felvetéssel kapcsolatban az  Alkotmánybíróság megállapítja,
hogy az  Ámt. 108.  §-a nem tartalmaz visszaható hatályú rendelkezést. Az  Ámt. 108.  §-a a  múltban keletkezett
jogviszonyokat szűntet meg, mégpedig a hatálybalépését négy és fél hónappal követő, vagyis jövőbeni időponttól,
ugyanakkor nem nyilvánít valamely magatartást jogellenessé, és a hatálybalépését megelőző időre nem állapít meg
vagy tesz terhesebbé kötelezettséget.
[71] 3.3. Ami az  alapvető jogok biztosának a  bizalomvédelemre vonatkozó indítványozói érvelését illeti,
az  Alkotmánybíróságnak az  indítványban hivatkozott 142/2010. (VII. 14.) AB határozatában az  korábbi Alkotmány
jogállami klauzulájáról szóló értelmezés a bizalomvédelmet illetően nem alkalmazható. A most vizsgált jogszabály
a  felek által szerződéssel alakított jogviszonyból eredő jogokat a  jövőre szólóan szüntet meg. Az  alapvető jogok
biztosának indítványa és a  bírói kezdeményezések a  bizalomvédelemmel, szerzett jogokkal összefüggésben
nem megalapozottak, mert a  fennálló jogi helyzet viszonylagos változatlanságában a  felek nem bizakodhattak.
A  használati viszonyok szabályozása a  2014. május 1-jén lejárt termőföldszerzési moratóriumhoz tapad, amelynek
jogi következményei várhatóak voltak. Körültekintő és megfontolt gazdasági szereplőként nem lehetett, még
a  korábbi szabályozás viszonylagos változatlanságára számítani. Az  Alkotmánybíróságnak a  korábbi Alkotmány
hatálya alatt hozott 142/2010. (VII. 14.) AB határozata (ABH 2010, 668, 677.) tehát azért nem alkalmazható,
mert a  jogszerzés bizonyosan megváltozó jogi környezet kockázatával történt. Ezért a  korábbi határozat
alkalmazhatóságát jelen ügyben nem kellett vizsgálni.
[72] Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  Ámt. 108.  §-a nem ellentétes az  Alaptörvény
B) cikkével.
[73] 4. A támadott rendelkezések, valamint az Alaptörvény M) cikk (1) bekezdése és XII. cikk (1) bekezdése között nincs
összefüggés. Az alkotmánybírósági gyakorlatban – 20/2013. (VII. 19.) AB határozat, Indokolás [25]–[31] – a munka,
a  foglalkozás, a vállalkozás szabad megválasztásához való jog a szabadságjogokhoz hasonló védelemben részesül
az állami beavatkozások és korlátozások ellen. Ez azonban nem zárja ki a  jog alkotmányos (szükséges és arányos)
korlátozását: például, hogy a  különböző tevékenységek gyakorlásához, az  arra vonatkozó jogszabályok speciális
feltételeket és követelményeket írjanak elő. A korlátozások alkotmányossága más-más mérce alapján minősítendő
aszerint, hogy a  foglalkozás gyakorlásának feltételeiről vagy a  foglalkozás szabad megválasztását kizáró szabályról
van-e szó. Az  Ámt. 108.  §-ában nem ismerhető olyan rendelkezés, amely a  munka, a  vállalkozás vagy foglalkozás
szabad megválasztásáról vagy gyakorlásáról szólna. Az  Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az  érdemi
alkotmányossági összefüggés hiánya az  indítvány elutasítását eredményezi {3176/2013. (X. 9.) AB határozat,
Indokolás [24]}. Ezért az Ámt. 108. §-ának alaptörvény-ellenességét állító indítványokat ebben a vonatkozásban is el
kellett utasítani.
[74] 5. Az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdés második mondata alapján elrendelte e  határozatának
közzétételét a Magyar Közlönyben.
Budapest, 2015. július 14. Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
223/2016. (VI. 29.) KE határozata állampolgárság visszavonással történő megszüntetéséről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés i)  pontja, valamint a  magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény
9.  §-a alapján – a  belügyminiszter BM/9897-2/2016. számú előterjesztésére – Hitrova Olga (névmódosítás előtti
neve: Hitrova Olga Mihajlovna; születési hely, idő: Moszkva [Szovjetunió], 1973. április 4.) magyar állampolgárságát
visszavonom.
Budapest, 2016. június 16. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
12/2017. (V. 17.) MNB rendelete az „Irinyi János” rézötvözetű emlékérme kibocsátásáról.
A Magyar Nemzeti Bankról szóló 2013. évi CXXXIX. törvény 171.  § (1)  bekezdés d)  pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a  Magyar Nemzeti Bankról szóló 2013. évi CXXXIX. törvény 4.  § (2)  bekezdésében meghatározott feladatkörömben eljárva
a következőket rendelem el:
1. § (1) A Magyar Nemzeti Bank – Irinyi János születésének 200. évfordulója alkalmából – „Irinyi János” megnevezéssel
2000 forintos címletű rézötvözetű emlékérmét bocsát ki.
(2) A kibocsátás időpontja: 2017. május 18. 2. § (1) A négyzet alakú emlékérme 75% réz és 25% nikkel ötvözetéből készült, súlya 14 gramm, mérete 28,43 mm × 28,43 mm,
széle sima.
(2) Az emlékérme előlapján, a  jobb oldali mezőben egy gyufásdoboz oldalán lévő gyújtósáv ponthálós ábrázolása
látható, benne az éppen fellobbanó robbanásmentes gyufaszál lángjával. A különleges – ún. proof – technológiával
vert emlékérmén a  gyufaszál lángja természetes fényben, mozgatás hatására a  szivárvány színeiben váltakozik.
Az  ábrázolástól balra, az  emlékérme középvonalán található vízszintes gyufaszállal elválasztva egymástól
a „2000” értékjelzés és a „FORINT” felirat olvasható. Az  emlékérme szélén, fent a „MAGYARORSZÁG” felirat, lent,
balra a „2017” verési évszám és a „BP.” verdejel olvasható. A verdejelben legalább tízszeres nagyítás esetén látható,
a  verdejel adott betűjével megegyező betűket ábrázoló mikroírás került elhelyezésre. Az  emlékérme előlapjának
képét az 1. melléklet tartalmazza.
(3) Az emlékérme hátlapján, a  jobb oldali mezőben Irinyi János portréjának ábrázolása látható, melyen a  ruházat
struktúráját a  „200 ÉVE SZÜLETETT A  ROBBANÁSMENTES GYUFA SZABADALMAZTATÓJA” mikroméretű betűkkel
vert felirat ismétlődése adja. Az emlékérme szélén, fent az „IRINYI JÁNOS”, bal oldalon, a peremmel párhuzamosan
az „1817–1895” felirat olvasható. Az emlékérme bal szélén, lent Endrődy Zoltán tervezőművész mesterjegye látható.
Az emlékérme hátlapjának képét a 2. melléklet tartalmazza.
3. § Az emlékérméből 10 000 darab készíthető, amelyből 6000 darab különleges – ún. proof – technológiával verhető.
4. § Ez a rendelet 2017. május 18-án lép hatályba.
Nagy Márton s. k.,
 a Magyar Nemzeti Bank alelnöke


text:
1/2013. (XII. 21.) NVI utasítása a Nemzeti Választási Irodának az egyes nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső jogviszonyairól.
A nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995. évi CXXV. törvény 69. § (4) bekezdés b) pontjára, valamint a 76/A. § (1) bekezdésére
figyelemmel a  Nemzeti Választási Irodánál az  egyes nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső jogviszonyokat – a nemzetbiztonsági
ellenőrzésre hatáskörrel rendelkező nemzetbiztonsági szolgálatokat irányító miniszter egyetértésével – jelen utasítás szerint
állapítom meg:
1. § A Nemzeti Választási Irodának minden foglalkoztatási jogviszonya nemzetbiztonsági ellenőrzés alá esik.
2. § A Nemzeti Választási Irodánál jogviszonyban álló, illetve jogviszonyt létesítő nemzetbiztonsági szakvéleménnyel
rendelkező személyek biztonsági ellenőrzése a szakvélemény érvényességi idejéig érvényes.
3. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Dr. Pálffy Ilona s. k.,
 elnök