text:
117/2008. (IX. 26.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy Devecser
Önkormányzata Képviselő-testületének az önkormányzat
szervezeti és működési szabályzatáról szóló 14/2007.
(IV. 01.) számú rendelete és 74. § (3) bekezdése b) pontjának „A polgármesteri egyetértés a munkáltatói jogok
gyakorlásához:” szövegrésze, valamint b) pontjának 1., 2.
és 3. pontjai alkotmányellenesek, ezért azokat megsemmisíti.
Devecser Önkormányzata Képviselő-testületének az
önkormányzat szervezeti és működési szabályzatáról
szóló 14/2007. (IV. 01.) számú rendelete 74. § (3) bekezdésének b) pontja ezt követően a következő szöveggel marad hatályban:
,,(A jegyző)
b) a hatáskörébe tartozó ügyekben szabályozza a kiad
mányozás rendjét; gyakorolja a munkáltatói jogokat a képviselőtestület hivatalának köztisztviselői tekintetében. A
kinevezéshez, vezetői megbízáshoz, felmentéshez, a vezetői megbízás visszavonásához, jutalmazáshoz – a polgármester által meghatározott körben – a polgármester egyetértése szükséges. {Ötv. 36. § (2) bekezdés b)}.”
2. Az Alkotmánybíróság Devecser Önkormányzata
Képviselő-testületének az önkormányzat szervezeti és működési szabályzatáról szóló 14/2007. (IV. 01.) számú rendelete 23. § (3) bekezdésének „ , közigazgatás szakmai tekintetben a jegyző” szövegrésze alkotmányellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt
elutasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
INDOKOLÁS I. 1. A Közép-dunántúli Regionális Közigazgatási Hivatal vezetője a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi
LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.) 99. § (2) bekezdésének a) pontjára és az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi
XXXII. törvény (a továbbiakban Abtv.) 1. § b) pontjára,
továbbá 37. §-ára hivatkozással fordult az Alkotmánybírósághoz, miután az Ötv. 99. § (1) bekezdése szerinti törvényességi felhívására a rendelkezésre álló határidő meghosszabbítását követően sem érkezett válasz.
1.1. Az indítványozó szerint Devecser Önkormányzata
Képviselő-testületének az önkormányzat szervezeti és működési szabályzatáról szóló 14/2007. (IV. 01.) számú rendelete (a továbbiakban: Ör.) 23. § (3) bekezdésének [az
ülés elnökének munkáját az ülés vezetésében az alpolgármester,] „közigazgatás szakmai tekintetben a jegyző segíti” szövegrésze sérti az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdését.
Az indítványozó szerint az Ötv. számára nem állapít meg
ülésvezetési feladatokat a jegyzőnek, az ülés vezetésének
(összehívásának) jogát a polgármesterre, annak akadályoztatása esetén az alpolgármesterre ruházza át.
A jegyző nem tagja a képviselő-testületnek, annak ülésein kizárólag tanácskozási joggal vesz részt, a tanácskozási jog biztosítja számára, hogy a törvényesség őreként
jelezni tudja, ha a képviselő-testületi döntések jogszabálysértők [Ötv. 31. §; 36. § (2) bekezdés e) pont; 36. § (3) bekezdés].
1.2. Az indítványozó szerint az Ör. 23. § (3) bekezdése
sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe foglalt jogállamiság részét képező normavilágosság követelményét, mivel
az ülésvezetési feladatok „közigazgatás szakmai” és más
vetületekre bontása olyan értelmezési zavarokhoz vezet,
amely alapján az egyébként csak tanácskozási joggal rendelkező jegyzőnek ülésvezetési feladatai lennének. Az Ör.
eme vitatott szabályának megfogalmazása a jogalkotásról
szóló 1987. évi XI. törvény 18. § (2) bekezdésében foglalt
követelménynek sem tesz eleget, hogy a jogszabályokat a
magyar nyelv szabályainak megfelelően, világosan és közérthetően kell megszövegezni.
2. Az Ör. 74. § (3) bekezdésének b) pontjának alkotmányellenességét elsősorban a jogforrási hierarchia sérelmében látja az indítványozó. A vitatott szabály megalkotásával a Képviselő-testület rendeleti úton szabályozta a
jegyző által gyakorolt munkáltatói jogok egyes szabályait,
akkor, amikor egyes munkáltatói jogok gyakorlása feltételéül a polgármesterrel történő egyetértést írta elő. Az Ötv.
a képviselő-testület hivatala vezetését a jegyzőre telepítette, a képviselő-testület hatásköre csak a hivatal létrehozására, belső szervezeti tagozódásának meghatározására, a
munkarend és az ügyfélfogadás rendjének meghatározására terjed ki. Az Ötv. 36. § (2) bekezdésének b) pontja a polgármester számára biztosítja azt a lehetőséget, hogy az által meghatározott képviselő-testületi alkalmazottak körében egyetértési jogot adjon egyes munkáltatói döntésekhez: a kinevezéshez, vezetői megbízáshoz, felmentéshez, a
vezetői megbízás visszavonásához és a jutalmazáshoz. Az
indítványozó szerint rendeleti úton nem lehet szabályozni
ezeket a munkáltatói döntéseket, a vitatott szabállyal a
Képviselő-testület elvonta a polgármester hatáskörét,
és ellentétbe került az Ötv. 16. §-ával, 18. § (1) bekezdésével és 36. §-ával, ezáltal az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésével. Indokolás nélkül hivatkozott arra, hogy az Ör.
eme rendelkezése sérti „az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság alapvető elvét és követelményét is.”
II. 1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezései:
„2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokrati
kus jogállam.”
(...)
„44/A. § (2) A helyi képviselőtestület a feladatkörében
rendeletet alkothat, amely nem lehet ellentétes a magasabb
szintű jogszabállyal.”
2. A Jat indítványban hivatkozott szabálya:
„18. § (2) A jogszabályokat a magyar nyelv szabályai
nak megfelelően, világosan és közérthetően kell megszövegezni.” 3. Az Ötv. rendelkezései
„12. § (2) A képviselő-testület elnöke a polgármester,
aki összehívja és vezeti a képviselő-testület ülését.”
(...)
„31. § A polgármesteri és az alpolgármesteri tisztség
egyidejű betöltetlensége, illetőleg tartós akadályoztatásuk
esetére a szervezeti és működési szabályzat rendelkezik a
képviselő-testület összehívásának, vezetésének a módjáról.”
(...)
„36. § (2) A jegyző vezeti a képviselő-testület hivata
lát.”
(...)
,,(A jegyző)
b) (...) gyakorolja a munkáltatói jogokat a képviselő
testület hivatalának köztisztviselői tekintetében. A kinevezéshez, vezetői megbízáshoz, felmentéshez, a vezetői megbízás visszavonásához, jutalmazáshoz – a polgármester által meghatározott körben – a polgármester egyetértése szükséges.
(...)
e) tanácskozási joggal vesz részt a képviselő-testület, a
képviselő-testület bizottságának ülésén” 4. Az Ör. vitatott szabályai:
„23. § (3) Az ülés elnökének munkáját az ülés vezetésé
ben az alpolgármester, közigazgatás szakmai tekintetben a
jegyző segíti.”
(...)
,,(A jegyző) 74. § (3) b) a hatáskörébe tartozó ügyekben szabályozza a kiadmányozás rendjét; gyakorolja a munkáltatói jogokat a képviselőtestület hivatalának köztisztviselői tekintetében. A kinevezéshez, vezetői megbízáshoz,
felmentéshez, a vezetői megbízás visszavonásához, jutalmazáshoz – a polgármester által meghatározott körben – a polgármester egyetértése szükséges. {Ötv. 36. §
(2) bekezdés b)} A polgármesteri egyetértés a munkáltatói jogok gyakorlásához:
1. A polgármester egyetértése szükséges a következő
munkáltatói jogok gyakorlásához:
a) Valamennyi köztisztviselő és ügykezelő kinevezéséhez, kinevezés módosításához, felmentéshez, áthelyezéshez, korengedményes nyugdíjazáshoz.
b) A vezetői megbízások adásához, a megbízás visszavonásához.
c) Valamennyi köztisztviselő és ügykezelő jutalmazásához, értve ez alatt a jutalom összegét is.
d) A szakemberképzés érdekében a középtávú beiskolázási terv elkészítéséhez.
2. Az 1. pont alatti munkáltatói intézkedésekről kiállított munkajogi iratokat munkáltatóként a jegyző írja alá.
Egyetértés szükségessége esetén a munkajogi irat érvényességéhez a polgármester aláírása is szükséges.
3. Bérgazdálkodóként – gazdálkodási jogkörök szabályzatával összhangban – kötelezettségvállalásra a jegyző jogosult, kivéve az 1. pont szerinti eseteket, amikor a
jegyző a polgármester egyetértésével jogosult a kötelezettségvállalásra.
A jegyző tájékoztatási kötelezettsége.
A jegyző az alábbi intézkedésekről köteles tájékoztatni
a polgármestert:
– a köztisztviselő és ügykezelő munkakörének válto
zása
– személyi illetmény megállapítása
– összeférhetetlenség megállapítása
– munkavégzéssel járó egyéb jogviszony létesítésének
engedélyezése, tiltása
– a köztisztviselői előmenetel gyorsítása, lassítása
– a tanácsadói, főtanácsadói cím adományozása
– a köztisztviselő és ügykezelő ellen indított fegyelmi
eljárás indítása, a vizsgálat eredménye
– tanulmányi szerződés kötése, felbontása
– szabadidő átalány megállapítása
– helyi és állami kitüntetések adományozásának kezde
ményezése
– jutalmazási elv meghatározása
– jubileumi jutalmak megállapítása
– a köztisztviselőnek és ügykezelőnek a Ktv. szerint já
ró alapilletményének megállapítása, valamint alapilletményétől +/– eltérítése – az aljegyző, az irodavezetők, a referens, és valamennyi ügyintéző minősítésének eredménye.”
III. Az indítvány részben megalapozott. 1. Az Alkotmánybíróság először azt az indítványi kérelmet bírálta el, amely szerint az Ör. 23. § (3) bekezdése
sérti az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdését, és – ezzel
összefüggésben – az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe foglalt jogállamiságból következő jogbiztonság részét képező
normavilágosság követelményét, továbbá a Jat. 18. §
(2) bekezdését.
1.1. A helyi önkormányzat rendeletalkotási hatáskörét
egyrészt az Alkotmány, másrészt a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.)
állapítja meg. Az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésében
meghatározott egyik alkotmányos korlát szerint a helyi önkormányzat feladatkörében rendeletet alkothat, amely
azonban nem lehet ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal. Az Ötv. 16. § (1) bekezdése pedig előírja, hogy a
képviselő-testület a törvény által nem szabályozott helyi
társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá a törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására önkormányzati
rendeletet alkot.
A képviselő-testületi ülések vezetésével kapcsolatos
kérdéseket részben az Ötv., részben a helyi önkormányzat
képviselő-testületének szervezeti és működési szabályzata
tartalmazza. Az Ötv. 12. § (2) bekezdése szerint a képviselő-testület elnökének feladata a képviselő-testületi ülés
összehívása és vezetése. A képviselő-testület a szervezeti
és működési szabályzatról szóló rendeletében határozza
meg a polgármesteri és az alpolgármesteri tisztség egyidejű betöltetlensége, illetőleg tartós akadályoztatásuk esetére a képviselő-testület összehívásának, vezetésének módját. Az Ötv. 36. § (2) bekezdésének e) pontja a jegyzőnek
tanácskozási jogot biztosít a képviselő-testület ülésén.
Ezen túlmenően az Ötv. csak a 8. § (5) bekezdésében rendelkezik arról, hogy a képviselő-testület szervezeti és működési szabályzatában kiket ruházhat fel tanácskozási joggal a képviselő-testület ülésein (önszerveződő közösségek
képviselői).
Az Ötv. vonatkozó rendelkezései tehát felhatalmazzák a
képviselő-testületet arra, hogy az ülésvezetési helyettesítési rendet meghatározzák, de e felhatalmazó rendelkezésnek nem adható olyan értelmezés mely szerint közvetlenül
a helyi önkormányzati választásokon választójogosult polgárok által meg nem választott (nem közvetlenül a választópolgárok által legitimált) személyek részt vehessenek az
ülésvezetés körébe tartozó és az együtt járó közhatalmi
döntések meghozatalában.
Ezt az értelmezést erősítik az Ötv. képviselő-testületi
üléssel összefüggő feladatairól szóló rendelkezései, továbbá a jegyzőnek biztosított tanácskozási jog. A jegyzőnek
– az ülések adminisztratív előkészítésén túl – feladata az
is, hogy figyelemmel kísérje az ülés vezetését és jelezze,
ha az ülésvezetés eltér a szervezeti és működési szabályzat
vagy más jogszabály előírásaitól. A tanácskozási jog arra
biztosít lehetőség, hogy a jegyző jelezni tudja, ha az ülésen
(beleértve az ülésvezetési feladatokat) jogszabálysértő
döntések születnének. Az Ör. támadott szövegrésze az
egyébként helyettesítésre jogosult alpolgármester és a
jegyző között osztja meg a polgármester ülésvezetésével
kapcsolatos segítő tevékenységet. Míg az alpolgármester a
polgármester akadályoztatása esetén vezeti a képviselő-testületi ülést, addig a jegyző feladata az ülésvezetés
„közigazgatás szakmai szempontból való” elősegítése.
Ezen feladat ellátása érdekében az Ör. 15. § (2) bekezdése
a jegyzőt tanácskozási joggal ruházza fel. A támadott szövegrész nyelvtani olvasata alapján annak nem tulajdonítható olyan értelmezés, amely szerint a jegyző ülést megelőző adminisztrációs és az ülésen történő közigazgatás
szakmai, vagyis az ülésevezetéshez kapcsolódó törvényességi, továbbá a képviselő-testületi üléseken meghozandó döntések alkotmányossági és törvényességi szempontú előzetes észrevételezési (tanácsadó) tevékenysége
meghaladná az Ötv. szerint őt egyébként megillető hatásköröket, és a polgármester mellett, vagy annak akadályoztatása esetén ahelyett az ülésvezetésre vonatkozó érdemi
feladatok ellátását is magában foglalná.
1.2. A norma egyértelműségének követelményével
kapcsolatban az Alkotmánybíróság az 1263/B/1993. AB
határozatában kifejtette, hogy a „Jat. 18. §-ának (2) bekezdése értelmében a jogszabályokat a magyar nyelv szabályainak megfelelően, világosan és közérthetően kell megszövegezni. Pusztán az a tény, hogy valamely jogszabályi
rendelkezést többféleképpen lehet értelmezni, nem szükségképpen jelenti a Jat. idézett szabályának megsértését. A
leggondosabb jogszabályszerkesztés és jogszabály-előkészítés mellett is előfordulhatnak ugyanis a gyakorlatban
jogszabályértelmezési nehézségek, amelyeket általában a
jogalkotói vagy jogalkalmazói jogszabályértelmezés eszközeivel kell felszámolni. Ugyanez az irányadó arra az
esetre, ha valamely rendelkezés kétségtelenül nem áll
összhangban a Jat. idézett szabályával, de a jogszabályértelmezés révén gondoskodni lehet a szóban forgó jogszabály helyes alkalmazásáról. Amennyiben tehát egy törvény valamely rendelkezése nem felel meg a Jat. 18. §
(2) bekezdésében megfogalmazott követelménynek, ez
önmagában véve még nem jelent alkotmányellenességet.
Alkotmánysértésnek csak az minősül, ha a sérelmezett
jogszabály tartalma olyan mértékben homályos, vagy rendelkezései olyannyira ellentmondásosak, hogy a tisztázatlanság feloldására a jogszabályértelmezés már nem elegendő, s a jogalkotási fogyatékosság az Alkotmány 2. §
(1) bekezdésében deklarált jogállamiság szerves részét alkotó jogbiztonság sérelmét idézi elő.” (ABH 1994, 672,
673–674.)
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint jogállamiság
részét képező jogbiztonság követelményének alapvető
eleme a normavilágosság. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből származó ezen követelmény sérelme miatt alkotmányellenessé csak az a szabály nyilvánítható, amely értelmezhetetlen voltánál fogva teremt jogbizonytalanságot,
mert hatását tekintve nem kiszámítható és címzettjei számára előre nem látható. Csak a jogalkalmazás számára eleve értelmezhetetlen jogszabály sérti a jogbiztonságot.
[36/1997. (VI. 11.) AB határozat, ABH 1997, 222, 232.;
754/B/1999. AB határozat, ABH 2002, 1050, 1054.;
219/B/2002. AB határozat, ABH 2003, 1488, 1492.] Figyelemmel a III. 1. pontban kifejtettekre is, az Ör. támadott szövegrésze az Ötv. 36. § (3) bekezdése alapján konkretizálja a jegyző képviselő-testületi ülésen ellátandó feladatait, mely szerint a jegyző köteles jelezni a képviselő-testületnek, ha alkotmány- vagy jogszabálysértő döntés
születne, ezért nem minősül eleve értelmezhetetlen rendelkezésnek.
A fentiek alapján nem állapítható meg, hogy az Ör. támadott szövegrésze ellentétes lenne az Alkotmány 44/A. §
(2) bekezdésével, az Alkotmány 2. § (1) bekezdésével és a
Jat. 18. § (2) bekezdésével.
Erre tekintettel az Alkotmánybíróság az Ör 23. § (3) bekezdésének „ , közigazgatás szakmai tekintetben a jegyző”
szövegrésze alkotmányellenességének megállapítására és
megsemmisítésére irányuló indítványt elutasította.
2. Ezt követően az Alkotmánybíróság abban a kérdésben foglalt állást, hogy egyes jegyzői munkáltatói jogok
gyakorlásának önkormányzati rendeletben történő polgármesteri egyetértéshez kötése ellentétes-e az Ötv. indítványozó által hivatkozott rendelkezéseivel, és ezáltal az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésével.
A polgármesteri hivatalban foglalkoztatott ügykezelők
és köztisztviselők közszolgálati jogviszonyára vonatkozó
általános szabályokat a köztisztviselők jogállásáról szóló
1992. évi XXIII. törvény (a továbbiakban: Ktv.) határozza
meg. Az Ötv. 36. § (2) bekezdésének b) pontja – mint lex
specialis – alapján a jegyző gyakorolja a munkáltatói jogokat a képviselő-testület hivatalának köztisztviselői tekintetében. Az Ötv. 103. § (1) bekezdésének d) pontja alapján
a munkáltatói jog gyakorlása magába foglalja a képviselő-testület hivatala ügykezelő és fizikai alkalmazottai feletti munkáltatói jogot is.
Az Ötv. 36. § (2) bekezdésének b) pontja szerint a polgármester szabad belátása szerint dönthet úgy, hogy egyes,
az Ötv. idézett szabályában taxatívan felsorolt munkáltatói
jogok (a kinevezés, vezetői megbízás, felmentés, a vezetői
megbízás visszavonása, jutalmazás) gyakorlását egyetértéséhez köti. A Képviselő-testület az Ör. 74. § (3) bekezdése b) pontja „[A] polgármesteri egyetértés a munkáltatói
jogok gyakorlásához:” szövegrészével, valamint 1. és
2. pontjainak megalkotásával e tárgykörökben kötötte ki a
polgármester és a jegyző együttdöntési jogát. Az Alkotmánybíróság szerint az Ör. egyedi munkáltató döntésre
vonatkozó együttdöntési kötelezettséget előíró szabálya
nem helyi társadalmi viszonyt szabályoz, hanem a polgármesteri hivatal ügykezelőinek és köztisztviselőinek foglalkoztatotti jogviszonyára vonatkozó szabályt fogalmaz
meg.
Az Ötv. 36. § (2) bekezdésének b) pontja kógens módon
szabályozza azokat az eseteket, amikor a polgármester saját, nem pedig a képviselő-testület döntése alapján gyakorolhatja egyetértési jogát. Bár a polgármesteri hivatalban
foglalkoztatottakra vonatkozó általános törvény, a Ktv.
számos esetben felhatalmazást ad a helyi önkormányzatok
képviselő-testületének a köztisztviselői jogviszonyra vonatkozó egyes kérdések rendelettel való szabályozására
[Ktv. 10. § (18) bekezdés; 11/A. § (3) bekezdés; 34. §
(3) bekezdés; 44/A. § (1) bekezdés; 103. § (1) bekezdés],
de az Ör. által szabályozott munkáltatói jogok polgármester és jegyző általi együttes gyakorlása nem tartozik ebbe a
körbe. Az Ör. 74. § (3) bekezdése b) pontjának 1. és
2. pontjai ellentétesek az Ötv. 36. § (2) bekezdésének
b) pontjával, és így az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésével, mivel rendeleti úton elvonták a jegyző (és saját döntése szerint a polgármester) önálló, illetőleg együttes munkáltatói jogait. A fentiek alapján az Alkotmánybíróság az
Ör. 74. § (3) bekezdése b) pontjának „[A] polgármesteri
egyetértés a munkáltatói jogok gyakorlásához:” szövegrészét, valamint 1. és 2. pontjait a határozat kihirdetésének
napjával megsemmisítette.
Mivel az Ör. 74. § (3) bekezdése b) pontjának 3. pontjának első mondata a bérgazdálkodási kötelezettségvállalással kapcsolatban utal az Ör. megsemmisített rendelkezéseire (1. és 2. pontokra), ezért az Alkotmánybíróság – szoros összefüggés okán [3/1992. (I. 23.) AB határozat, ABH
1992, 329, 330.; 26/1995. (V. 15.) AB határozat, ABH
1995, 123, 124.; 2/1998. (II. 4.) AB határozat, ABH 1998,
41, 46.; 16/1998. (V. 8.) AB határozat, ABH 1998, 140,
153.; 5/1999. (III. 31.) AB határozat, ABH 1999, 75, 77.;
67/2006. (XI. 29.) AB határozat, ABH 2006, 971, 978.] –
e rendelkezést is megsemmisítette.
3. Az Ör. 74. § (3) bekezdése b) pontja 3. pontjának
második és harmadik mondata a jegyző polgármesternek
történő tájékoztatási kötelezettségét írja elő egyes munkáltatói jog gyakorlásával összefüggő intézkedésekről.
Az Alkotmánybíróság 45/1993. (VII. 2.) AB határozata
szerint a jegyzőnek az építéshatósági döntés meghozatalában a képviselő-testület bizottságai előzetes álláspontjának megkérésére, illetőleg figyelembevételére irányuló
kötelezése olyan hatáskör-korlátozást eredményez, amely
a hatáskör elvonásával azonos megítélés alá esik. Később
ezt a tilalmat az Alkotmánybíróság kiterjesztette a jegyzői
hatáskörbe tartozó munkáltatói döntésekre is [43/2000.
(XI. 24.) AB határozat, ABH 2000, 473, 479.]. A 29/2003.
(VI. 2.) AB határozatban kifejtettek szerint a képviselőtestület hivatalában foglalkoztatottakra irányadó törvények felhatalmazása hiányában a képviselő-testületnek
nincs hatásköre a foglalkoztatotti jogviszonyt érintő rendeletalkotásra (ABH 2003, 810, 816).
Az egyedi munkáltatói döntésekkel kapcsolatos munkáltatói (jegyzői) tájékoztatási kötelezettség nem minősül
olyan helyi közügynek, amelynek szabályozására az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdése alapján a Képviselő-testületnek közvetlenül az Alkotmányon alapuló hatásköre lenne. Emellett a Ktv. sem biztosít olyan jogalkotói felhatalmazást, ami alapján a Képviselő-testületnek hatásköre lenne az egyes munkáltatói intézkedésekkel kapcsolatos tájékoztatási kötelezettségekről rendeletet alkotni. A kifejtettekre tekintettel az Ör. 74. § (3) bekezdése b) pontja
3. pontjának második és harmadik mondatát az Alkotmánybíróság a határozat kihirdetésének napjával megsemmisítette.
Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza, az Ör. kifogásolt
rendelkezéseinek ex nunc hatályú megsemmisítése – az
Abtv. 43. § (2) bekezdése alapján – nem érinti a határozat
közzététele előtt létrejött munkáltatói intézkedések érvényességét, a belőlük származó jogokat és kötelezettségeket.
Mivel az Alkotmánybíróság az Ör. vitatott szabályának
alkotmányellenességét megállapította, így – állandó gyakorlatának megfelelően – nem vizsgálta azt, hogy az ellentétes-e az Alkotmány 2. § (1) bekezdésével. [61/1997.
(XI. 19.) AB határozat, ABH 1997, 361, 364.; 16/2000.
(V. 24.) AB határozat, ABH 2000, 425, 429.; 29/2000.
(X. 11.) AB határozat, ABH 2000, 193, 200.; 56/2001.
(XI. 29.) AB határozat, ABH 2001, 478, 482.; 35/2002.
(VII. 19.) AB határozat, ABH 2002, 199, 213.; 4/2004.
(II. 20.) AB határozat, ABH 2004, 66, 72.; 9/2005.
(III. 31.) AB határozat, ABH 2005, 627, 636.]
A határozat Magyar Közlönyben való közzététele az
Abtv. 41. §-án alapul.
Dr. Holló András s. k., Dr. Kiss László s. k.,
előadó alkotmánybíró alkotmánybíró


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1275/2016. (VI. 7.) Korm. határozata az egyházi jogi személyek foglalkoztatottjai 2016. kompenzációjának finanszírozása érdekében történő előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21.  § (6)  bekezdésében biztosított jogkörében,
a  Magyarország 2016. évi központi költségvetéséről szóló 2015. évi C. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.) 4.  §
(1)  bekezdése szerinti céltartaléknak az  egyházi jogi személyek foglalkoztatottjai 2016. évi kompenzációjának
finanszírozása érdekében történő felhasználása céljából 1400,0 millió forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el
a Kvtv. 1. melléklet XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 52. Egyházi
fenntartású intézményekben foglalkoztatottak kompenzációja alcím javára, a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség
fejezet, 34. Céltartalékok cím, 1. Közszférában foglalkoztatottak bérkompenzációja alcím terhére, az  1.  melléklet
szerint.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 emberi erőforrások minisztere
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
762/D/2004. AB végzés.  Az Alkotmánybíróság alkotmányjogi panasz tárgyában meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság a bírósági végrehajtásról szóló
1994. évi LIII. törvény egészével, illetve a 47. § (1) bekezdése „szükség esetén” szövegrészével, az 52. § d) pontjával és az 54. § (1) bekezdése d) pontjával összefüggő mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
I. Az indítványozó alkotmányjogi panaszt és hozzá kapcsolódóan, „másodlagosan” mulasztásban megnyilvánuló
alkotmányellenesség megállapítására irányuló kérelmet
nyújtott be.
Az indítványozó (a végrehajtást kérő) 2002. január
10-én végrehajtási kifogást terjesztett elő az ügyében eljáró önálló bírósági végrehajtó mulasztása tekintetében.
A Hajdú-Bihar Megyei Bíróság 2002. április 5-én hozott
végzésével a végrehajtási kifogást elutasító elsőfokú határozatot megváltoztatta és a végrehajtót a végrehajtási eljárás folytatására, utasította. Indítványozó közel két évvel
később ismételten végrehajtási kifogást terjesztett elő a
végrehajtó mulasztására hivatkozva. A kifogást az ügyben
első fokon eljáró Debreceni Városi Bíróság a
0901-36.Vh.2303/1998/9. szám alatt, 2004. március 18-án
hozott végzésével elutasította, amelyet – az indítványozó
fellebbezése nyomán eljáró – Hajdú-Bihar Megyei Bíróság a 3.Pkf.20.589/2004/3. szám alatt hozott jogerős végzéssel helyben hagyott. Az indítványozó az alkotmányjogi
panaszt mindkét bírósági végzés ellen nyújtotta be, és ebben a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény
több jogszabályi rendelkezésének a megsemmisítését kérte. A bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény
(a továbbiakban: Vht.) 47. § (1) bekezdését, mely úgy rendelkezik, hogy a végrehajtási eljárás eredményes lefolytatása érdekében a végrehajtó szükség esetén beszerzi az
adósra vonatkozó egyes adatokat, azért tartotta a tisztességes eljárás követelményébe ütközőnek, mert „nem határozza meg a végrehajtó feltétlen intézkedési kötelezettségét az eljárás lefolytatására a végrehajtási lap kiállításától
a követelés (…) behajtásáig”. Ehhez kapcsolódóan azt is
kifejti, hogy a jogbiztonság és a végrehajtást kérő tulajdonhoz való joga is sérül, mivel sem a Vht., sem más ágazati törvények nem szabályozzák, hogy „a végrehajtást kérőnek (…) az állami szervek tekintetében van-e az adós vagyontárgyaira vonatkozó adatok beszerzésére jogi lehetősége, s ezt milyen feltételek mellett gyakorolhatja.” A Vht.
47. §-a alapján ugyanis az adósra vonatkozó adatok beszerzéséhez szükséges megkeresésekre kizárólag a bírósági végrehajtó van feljogosítva. Állítása szerint azért is terheli mulasztás a jogalkotót a tisztességes eljárás követelményére tekintettel, mert nem rendelkezik a végrehajtási
eljárásban keletkezett iratok kellő időben történő megismerhetőségéről.
Az indítványozó kérte megsemmisíteni a tulajdonhoz való jog sérelmére tekintettel a Vht. 52. § d) pontját, mely szerint a végrehajtás szünetel, ha az adósnak nincs lefoglalható
vagyontárgya, illetőleg a lefoglalt vagyontárgy értékesítése
sikertelen volt; valamint a Vht. 54. § (1) bekezdés d) pontját,
amely úgy rendelkezik, hogy a végrehajtást akkor lehet folytatni, ha az előbbi eset fennállása esetén valószínűsítették,
hogy az adósnak van olyan vagyontárgya, amely lefoglalható, illetőleg értékesíthető. Az indítványozó szerint jogalkotói
mulasztás állapítható meg, mivel a Vht. alkalmazza a szünetelés intézményét olyan esetben, mikor az adós fizetési kötelezettsége nem szűnt meg, s a végrehajtás az adós vagyoni
helyzetének későbbi javulása vagy feltárása esetén folytatható lehet. Az indítványozó további jogalkotói mulasztást lát
megvalósulni, mivel sem a Vht., sem a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. Törvény (a továbbiakban: Pp.) nem
határozza meg, hogy „végrehajtási kifogás a végrehajtó
mely törvénysértő intézkedésével, illetve mulasztásával
kapcsolatban terjeszthető elő”, sem pedig „a végrehajtási kifogás elbírálása iránti eljárásban a végrehajtó és a bíróság
közötti feladatmegosztásból eredő döntési, határozathozatali
lehetőségeket”.
Valamennyi támadott jogszabállyal, valamint a Vht.
egészével összefüggésben az indítványozó „másodlagosan hivatkozott” mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességre is.
II. Az alkotmányjogi panasz érdemi elbírálásra alkalmatlan. 1. Az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 48. § (1) bekezdése szerint
az Alkotmányban biztosított jogainak megsértése miatt alkotmányjogi panasszal fordulhat az Alkotmánybírósághoz
az, akinek a jogsérelme az alkotmányellenes jogszabály alkalmazása folytán következett be, és egyéb jogorvoslati
lehetőségeit már kimerítette, illetőleg más jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az alkotmányjogi panasz előterjesztésének alapvető feltétele, hogy a kérdéses
jogszabályt a panasz alapjául szolgáló döntés meghozatala
során alkalmazták. A (2) bekezdés szerint az alkotmányjogi panaszt a jogerős határozat kézbesítésétől számított hatvan napon belül lehet az Alkotmánybírósághoz benyújtani.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az Abtv. 48. §
(1) és (2) bekezdésében foglalt törvényi rendelkezéseket
(feltételeket) az alkotmányjogi panasz elbírálása során
együttesen kell értelmezni és figyelembe venni. [23/1991.
(V. 18.) AB végzés, ABH 1991, 311.; 41/1998. (X. 2.) AB
határozat, ABH 1998, 306.; 663/D/2000. AB határozat,
ABH 2003, 1223.]
2. Fentiek értelmében, mivel a Debreceni Városi Bíróság a 0901-36.Vh.2303/1998/9. számú végzés – minthogy
azt első fokon hozták meg – nem felel meg az Abtv. 48. §
(1) bekezdésében foglalt feltételeknek, az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt ebben a vonatkozásában az
Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január, 3., a továbbiakban: Ügyrend) 29. § e) pontja alapján
visszautasította.
3. Ezt követően az Alkotmánybíróság vizsgálta az alkotmányjogi panasznak a Hajdú-Bihar Megyei Bíróság
3.Pkf.20.589/2004/3. szám alatt hozott jogerős végzésre
vonatkozó részét.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a jogerős
bírósági végzéssel szembeni alkotmányjogi panasz – tartalmát tekintve – a Vht. 47. § (1) bekezdése „szükség esetén” szövegrészével, az 52. § d) pontjával és az 54. §
(1) bekezdése d) pontjával kapcsolatos mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányul.
Erre egyébként maga az indítványozó is utal, amikor „másodlagosan” kéri ennek megállapítását.
Az Alkotmánybíróság számos esetben kimondta, hogy
az alkotmányjogi panasz benyújtásának feltétele, hogy az
indítványozóval szemben alkalmazzák az alkotmányellenes jogszabályt, ezért alkotmányellenes mulasztásra nem
lehet sikerrel panaszt alapozni [többek között:
1044/B/1997. AB határozat, ABH 2004, 1160.; 54/2008.
(IV. 24.) AB határozat, ABH 2008, 514.]. Erre tekintettel
az Alkotmánybíróság az elsőként ismertetett alkotmányjogi panaszt az Ügyrend 29. § e) pontja alapján ebben a vonatkozásban is visszautasította.
Az indítványozó a Vht. egészével összefüggésben is
kérte a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség
megállapítását. Az előzőekben kifejtett indokokra hivatkozással az Alkotmánybíróság az indítványt ebben a
részében is visszautasította.
Budapest, 2010. április 20. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1972/2015. (XII. 23.) Korm. határozata a XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium és a XLIII. Az állami vagyonnal kapcsolatos bevételek és kiadások költségvetési fejezetek közötti előirányzat-átcsoportosításokról.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (2) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
az 1. melléklet szerinti átcsoportosítást rendeli el 29 165,7 millió forint összegben a Magyarország 2015. évi központi
költségvetéséről szóló 2014. évi C. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium
fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 33. Hazai fejlesztési programok alcím, 21. Kulturális célú fejlesztések
jogcímcsoport, valamint 102,5 millió forint összegben a  Kvtv. 1.  melléklet XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium
fejezet, 1. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium igazgatása cím javára a  Kvtv. 1.  melléklet XLIII. Az  állami vagyonnal
kapcsolatos bevételek és kiadások fejezet, 2. Az állami vagyonnal kapcsolatos kiadások cím, 1. Felhalmozási jellegű
kiadások alcím,
a) 1. Ingatlan-beruházások, ingatlanvásárlás jogcímcsoport, 2. Az  MNV Zrt. ingatlan-beruházásai,
ingatlanvásárlásai jogcím előirányzatának terhére 7643,1 millió forint,
b) 2. Egyéb eszközök vásárlása jogcímcsoport terhére 125,1 millió forint,
c) 4. Állami tulajdoni részesedések növekedését eredményező kiadások jogcímcsoport, 1. Részesedésvásárlás,
tőkeemelés, pótbefizetés jogcím terhére 500,0 millió forint,
d) 4. Állami tulajdoni részesedések növekedését eredményező kiadások jogcímcsoport, 4. Az  MVM Zrt.
tőkeemelése jogcím terhére 18 000,0 millió forint,
e) 8. Nemzeti Lovarda fejlesztésével kapcsolatos kiadások jogcímcsoport terhére 2000,0 millió forint,
f ) 9. A  Rubik kocka motívuma és gondolatisága által ihletett kiállítási központ létrehozásával kapcsolatos
kiadások jogcímcsoport terhére 1000,0 millió forint
 összegben. Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
208/2019. (VI. 3.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – a bírói felső korhatár betöltésére
tekintettel dr. Kovács Ágnest 2019. november 21-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2019. május 22. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1369/2015. (VI. 3.) Korm. határozata a KÖZOP-2.5.0-09-11-2013-0003 azonosító számú [„Állomásfejlesztési és integrált ügyfélszolgálat fejlesztési program 25 helyszínen (kormányablakok)” című] és a KÖZOP-2.5.0-09-11-2011-0006 azonosító számú („MÁV Zrt. közlekedésbiztonsági projektjei” című) projektek szakaszolásának jóváhagyásáról.
1. A Kormány
a) egyetért a  KÖZOP-2.5.0-09-11-2013-0003 azonosító számú, „Állomásfejlesztési és integrált ügyfélszolgálat
fejlesztési program 25 helyszínen (kormányablakok)” című és a  KÖZOP-2.5.0-09-11-2011-0006 azonosító
számú, „MÁV Zrt. közlekedésbiztonsági projektjei” című kiemelt projektek (a továbbiakban együtt: projektek)
– a  2007–2013 programozási időszakban az  Európai Regionális Fejlesztési Alapból, az  Európai Szociális
Alapból és a  Kohéziós Alapból származó támogatások felhasználásának rendjéről szóló 4/2011. (I. 28.)
Korm. rendelet 2. § (1) bekezdés 25b. pontja szerinti – szakaszolásával,
b) egyetért a projektek forrásszerkezetének 1. melléklet szerinti módosításával,
c) hozzájárul a  projektek első szakasza tekintetében a  támogatási szerződések módosításához az  1.  melléklet
szerint,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal d) hozzájárul a projektek második szakaszára vonatkozó támogatási szerződések megkötéséhez,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: az Integrált Közlekedésfejlesztési Operatív Programban (a továbbiakban: IKOP) a projektekre
vonatkozó felhívás megjelenését követően azonnal
e) felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy az  IKOP 2015. évre szóló éves fejlesztési kerete és az  IKOP-pal
összefüggő egyéb tervezési dokumentumok előkészítése során vegye figyelembe a projektek 1. mellékletben
meghatározott költségeit,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: folyamatos
f ) felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy gondoskodjon a Közlekedés Operatív Program (a továbbiakban:
KÖZOP) módosításának előkészítéséről, ha a KÖZOP 2. prioritása esetén a forrásfelhasználás várható mértéke
a 110%-os korlátot meghaladja.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: folyamatos
2. A  Közlekedés Operatív Program 2. prioritása keretének átmeneti növeléséről és egyes vasútfejlesztési
nagyprojektek finanszírozásának megváltoztatásáról szóló 1296/2015. (V. 7.) Korm. határozat 1. pont a) alpontjában
a „17 842 556 260” szövegrész helyébe a „7 344 715 855” szöveg lép.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
107/2016. (X. 14.) ME határozata helyettes államtitkár kinevezéséről.
A közszolgálati tisztviselőkről szóló 2011. évi CXCIX. törvény 220. § (2) bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva,
az emberi erőforrások miniszterének javaslatára
Török Tamást az Emberi Erőforrások Minisztériuma helyettes államtitkárává
– 2016. október 15-ei hatállyal – kinevezem. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1254/2013. (V. 10.) Korm. határozata az uniós támogatású projektek finanszírozási helyzetének megoldásához szükséges egyes feladatokról.
A Kormány
 1. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy az MFB Magyar Fejlesztési Bank Zárkörűen Működő Részvénytársaság
(a továbbiakban: MFB Zrt.) bevonásával – a  2.  pontban foglaltaknak megfelelően – dolgozzon ki és működtessen
olyan pénzügyi terméket, amely a  2007–2013 programozási időszakban az  Európai Regionális Fejlesztési Alapból,
az  Európai Szociális Alapból és a  Kohéziós Alapból származó támogatások felhasználásának rendjéről szóló
kormányrendeletben szabályozott szállítói előleg igénybevételéhez szükséges garancia megteremtését kedvező
díjszabás mellett biztosítja,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2013. május 15.
2. egyetért azzal, hogy az  MFB Zrt. legfeljebb 200 milliárd forint összegű bankgarancia-keretet (MFB Önkormányzati
Szállítói Előleg-visszafizetési Bankgarancia Program, a  továbbiakban: Program) biztosítson a  szállítói előleg
igénybevételéhez azzal, hogy
a) az MFB Zrt. által biztosított bankgarancia 80%-a Magyarország 2013. évi központi költségvetéséről szóló
2012. évi CCIV. törvény 40. § (2) bekezdésében meghatározott keretet terheli,
b) a Magyar Fejlesztési Bank Részvénytársaságról szóló 2001. évi XX. törvény 5.  § (1)  bekezdésének b)  pontja
alapján vállalt, jogszabályi alapú állami készfizető kezességvállalásért az MFB Zrt.-nek a Program keretében
nyújtott bankgarancia tőkeösszegének 80%-ára kezességvállalási díjat kell fizetnie a Magyar Állam javára,
c) az MFB Zrt. által fizetendő egyszeri, a  vállalt bankgarancia futamidejéhez igazodó kezességvállalási díj
mértéke egyéves bankgarancia esetén az  állami kezességvállalással érintett tőkeösszeg 0,25%-a, kétéves
bankgarancia esetén 0,48%-a, hároméves bankgarancia esetén 0,64%-a,
d) a Programot igénybe vevő szállító által nyújtandó fedezet legalább a  garantált tőke összege 30%-ának
megfelelő mértékű lehet,
3. visszavonja az  uniós támogatású projektek finanszírozási helyzetének megoldásához szükséges feladatokról szóló
1215/2012. (VI. 26.) Korm. határozatot.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
107/2011. (V. 26.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
A Köztársaság Elnökének Érdemérme és a Köztársaság Elnökének Díszoklevele Éremmel kitüntetések alapításáról szóló
223/2010. (IX. 2.) KE. határozat 3. pontjában foglaltak alapján
több évtizedes kiemelkedő hivatástudattal és elkötelezettséggel végzett körzeti orvosi munkájáért, valamint Tác
és Csősz községek lakossága érdekében kifejtett szakmai munkája elismeréseként
dr. Hagyó Tibornak, a Fejér Megyei Önkormányzat Óvodája, Általános Iskolája, Speciális Szakiskolája, Diákotthona és Gyermekotthona
igazgatójának a sajátos nevelési igényű tanulók, valamint a gyermekvédelmi gondoskodásban részesülő gyermekek
nevelése-oktatása, szakmához jutása és sikeres társadalmi beilleszkedése érdekében végzett kiemelkedő pedagógiai
és intézményvezetői tevékenységéért
Malomvári Klárának, Székesfehérvár lakossága érdekében végzett, több évtizedes gyógyító és közéleti tevékenységéért
dr. Martyn Gizellának, Magyarország, kiemelten Székesfehérvár régészeti emlékeinek kutatásáért, történeti emlékeink közkinccsé tételéért
dr. Siklósi Gyulának, az 1956-os példaértékű helytállásért Szíjártó Ernő Károlynak,
több évtizedes elhivatott, magas színvonalon végzett állatorvosi munkája elismeréseként, valamint Sárbogárd
lakossága érdekében kifejtett felelősségteljes, sokoldalú közszolgálati tevékenységéért
dr. Pátzay Istvánnak a KÖZTÁRSASÁG ELNÖKÉNEK DÍSZOKLEVELE ÉREMMEL
kitüntetést adományozom.
Budapest, 2011. április 28. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
439/2016. (XII. 16.) Korm. rendelete a filmalkotások közvetett támogatásának céljából fenntartott letéti számlán gyűjthető összeg mértékéről.
A Kormány a  mozgóképről szóló 2004. évi II. törvény 37.  § (1a)  bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, az  Alaptörvény
15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § A mozgóképről szóló 2004. évi II. törvény (a továbbiakban: Mktv.) 31/C. § (5) bekezdés b) pontjában meghatározott,
a  Magyar Nemzeti Filmalap Közhasznú Nonprofit Zártkörűen Működő Részvénytársaság rendelkezése alatt
álló, kincstárnál vezetett letéti számlára az  Mktv. 31/D.  § (7)  bekezdése alapján befizetett összeg 2017. évben a
33 000,0 millió forintot nem haladhatja meg.
2. § Ez a rendelet 2017. január 2-án lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1689/2017. (IX. 22.) Korm. határozata a Társadalmi Innováció Tanácsról.
1. A Kormány a  társadalmi innováció szakpolitikai alkalmazásának elterjesztése, a  2014–2020-as európai uniós
tervezési időszakban megvalósuló, társadalmi innovációt célzó felhívások tekintetében a szakmai háttér biztosítása,
továbbá a  jövőbeni alkalmazhatóságra irányuló javaslatok megfogalmazása érdekében a központi államigazgatási
szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 30.  §
(1) bekezdése alapján létrehozza a Társadalmi Innováció Tanácsot (a továbbiakban: Tanács).
2. A Tanács javaslattevő, véleményező és tanácsadói tevékenységet végez a  Kormánynak, valamint az  emberi
erőforrások miniszterének (a  továbbiakban: miniszter) az  európai uniós források felhasználásában való
közreműködését érintő stratégiai kérdésekben.
3. A Tanács feladata az  Emberi Erőforrás Fejlesztési Operatív Program (a  továbbiakban: EFOP) 5. prioritásának
innovációt érintő intézkedései tekintetében a  stratégiai tervek és innovációs elképzelések illeszkedésének
biztosítása az egyes konstrukciók, illetve projektek szintjén az alábbiak szerint:
a) a támogatási kérelmek benyújtása előtt előzetes szakmai véleményezés a szakmai tervek alapján,
b) az EFOP végrehajtásáért felelős irányító hatóság (a  továbbiakban: IH) számára vélemény megfogalmazása
az egyes projektek mérföldköveihez kapcsolódóan,
c) javaslattétel a  megvalósuló társadalmi innovációs projektek továbbhasznosítási cselekményeinek
előkészítésére és végrehajtásának összehangolására,
d) a meghozott IH döntések megvalósításának nyomon követése, és
e) a támogatást nyert projektek szakmai tartalmának teljesülését érintő véleményezés az  IH nyomon követési
rendszere számára.
 4. A Tanács tagjai a) a Tanács elnöke,
b) a miniszter által kijelölt három kormánytisztviselő,
c) a Miniszterelnökséget vezető miniszter által kijelölt három kormánytisztviselő, valamint
d) a társadalmi innováció előmozdítása érdekében is működő civil szervezet, egyház által jelölt és a miniszter
által felkért három személy.
 5. A Tanács elnöke a miniszter által kijelölt vezetői munkakört betöltő kormánytisztviselő.
 6. A Tanács 4. pont d) alpontja szerinti tagjait a miniszter írásban kéri fel, tagságuk a 4. pont d) alpontjában megjelölt
szervezet támogató jelölésének a  miniszterhez címzett nyilatkozatával és a  felkérés elfogadásával jön létre.
A  Tanács tagjainak megbízatása visszavonásig szól. A  miniszter a  Tanács 4.  pont a), b) és d)  alpontja szerinti,
a  Miniszterelnökséget vezető miniszter a  Tanács 4.  pont c)  alpontja szerinti tagjainak megbízatását bármikor,
indokolás nélkül visszavonhatja.
7. A Tanács üléseit a  Tanács elnöke hívja össze és vezeti. A  Tanács elnöke az  ülések egyes napirendi pontjaihoz
tanácskozási joggal meghívhatja a  napirendi ponttal érintett szakterületért felelős állami vezetőt vagy
a helyettesítésére kijelölt személyt.
8. A Tanács működésének részletes szabályait az  ügyrend tartalmazza. A  Tanács ügyrendjét maga állapítja meg és
a miniszter hagyja jóvá.
9. A Tanács tagjait a Tanácsban végzett tevékenységükért tiszteletdíj nem illeti meg.
 10. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2012. CLXVI. törvény a létfontosságú rendszerek és létesítmények azonosításáról, kijelöléséről és védelméről.
Az Országgyűlés az élet és az anyagi javak védelmének, az alapvető szolgáltatások biztosítása folyamatosságának érdekében
a következő törvényt alkotja.
1. Értelmező rendelkezések 1. § E törvény alkalmazásában
a) ágazati kritérium: azok a szempontok, az azokhoz tartozó küszöbértékek, műszaki vagy funkcionális
tulajdonságok, amelyek egy eszköz, létesítmény rendszerelemének megzavarása vagy megsemmisítése
(a továbbiakban együtt: kiesés) által kiváltott hatásra vonatkoznak, és amelyek teljesülése esetén az eszköz,
létesítmény, rendszer vagy azok része létfontosságú rendszerelemmé jelölhető ki azzal szoros összefüggésben,
hogy mely ágazatba tartozik,
b) EGT-állam: az Európai Unió tagállama és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes más állam,
c) európai létfontosságú rendszerelem: e törvény alapján kijelölt olyan létfontosságú rendszerelem, amelynek kiesése
jelentős hatással lenne – az ágazatokon átnyúló kölcsönös függőségből következő hatásokat is ideértve –
legalább két EGT-államra,
d) horizontális kritérium: azok a szempontok, az azokhoz tartozó küszöbértékek, műszaki vagy funkcionális
tulajdonságok, amelyek egy eszköz, létesítmény rendszerelemének kiesése által kiváltott hatásra vonatkoznak, és
amelyek teljesülése esetén – figyelemmel a bekövetkező emberiélet-veszteségekre, az egészségre gyakorolt
hatásra, a gazdasági és társadalmi hatásokra, a természetre és az épített környezetre gyakorolt hatásra – az eszköz,
létesítmény, rendszer vagy azok része létfontosságú rendszerelemmé jelölhető ki attól függetlenül, hogy mely
ágazatba tartozik,
e) létfontosságú rendszerelem védelme: a létfontosságú rendszerelem funkciójának, folyamatos működésének
és sértetlenségének biztosítását célzó, a fenyegetettség, a kockázat, a sebezhetőség enyhítésére vagy
semlegesítésére irányuló valamennyi tevékenység,
f) létfontosságú rendszerelem: az 1–3. mellékletben meghatározott ágazatok valamelyikébe tartozó eszköz,
létesítmény vagy rendszer olyan rendszereleme, amely elengedhetetlen a létfontosságú társadalmi feladatok
ellátásához – így különösen az egészségügyhöz, a lakosság személy- és vagyonbiztonságához, a gazdasági és
szociális közszolgáltatások biztosításához –, és amelynek kiesése e feladatok folyamatos ellátásának hiánya miatt
jelentős következményekkel járna,
g) nemzeti létfontosságú rendszerelem: e törvény alapján kijelölt olyan létfontosságú rendszerelem, amelynek kiesése
a létfontosságú társadalmi feladatok folyamatos ellátásának hiánya miatt jelentős hatása lenne Magyarországon,
h) üzemeltető: az a természetes, jogi személy vagy jogi személyiség nélküli szervezet, aki vagy amely az eszköz,
létesítmény, rendszer rendszerelemének tulajdonosa, engedélyese, rendelkezésre jogosultja vagy napi
működéséért felelős.
A törvényt az Országgyűlés a 2012. november 12-i ülésnapján fogadta el.
2. A nemzeti létfontosságú rendszerelemek kijelölése 2. § (1) Nemzeti létfontosságú rendszerelemmé történő kijelölést vagy a kijelölés visszavonását
a) az üzemeltető vagy
b) kormányrendeletben meghatározott szerv (a továbbiakban: javaslattevő hatóság)
kezdeményezheti az 1–3. mellékletben meghatározott ágazatokhoz tartozás alapján kormányrendeletben kijelölt
szervnél (a továbbiakban: ágazati kijelölő hatóság) az azonosítási eljárás lefolytatása után azonosítási jelentés
benyújtásával.
(2) Az ágazati kijelölő hatóság a kijelölés visszavonásáról hivatalból is dönthet.
(3) Az ágazati kijelölő hatóság az ágazati és horizontális kritériumok alapján a közigazgatási hatósági eljárás szabályainak
megfelelően határozatban dönt a nemzeti létfontosságú rendszerelem kijelöléséről vagy a kijelölés visszavonásáról,
meghatározza az üzemeltetői biztonsági terv kidolgozásának határidejét, valamint a létfontosságú rendszerelem
védelmével összefüggő, a rendszerelem egyedi sajátosságaihoz, környezetéhez, a rendszerelem által potenciálisan
előidézhető veszély mértékéhez igazodó feltételeket írhat elő az üzemeltető részére.
3. Az európai létfontosságú rendszerelemek kijelölése 3. § (1) Európai létfontosságú rendszerelem kijelölésére vagy a kijelölés visszavonására irányuló folyamat
a) az üzemeltetőnek vagy a javaslattevő hatóságnak a nemzeti létfontosságú rendszerelemmé történő kijelölésre
vagy a kijelölés visszavonására irányuló eljárás megindításával együtt, vagy önállóan előterjesztett kérelme, vagy
b) EGT-állam kezdeményezése
alapján indulhat meg.
(2) Európai létfontosságú rendszerelemmé kijelölésre irányuló kérelmet vagy kezdeményezést – az (1) bekezdés b) pontja
esetén a javaslattevő hatóság bevonásával – az ágazati kijelölő hatóság megvizsgálja és az európai létfontosságú
rendszerelemmé nyilvánítással kapcsolatos álláspontjáról az ágazatért felelős miniszter útján a katasztrófák elleni
védekezésért felelős minisztert tájékoztatja.
(3) Az európai létfontosságú rendszerelemmé nyilvánítással kapcsolatos nemzetközi szerződés megkötését
a katasztrófák elleni védekezésért felelős miniszter az adott ágazat szerint feladat- és hatáskörrel rendelkező
miniszterrel együtt kezdeményezi.
(4) Az ágazati kijelölő hatóság az európai létfontosságú rendszerelemmé történő kijelölésről a nemzetközi szerződés
hatálybalépésétől számított harminc napon belül a közigazgatási hatósági eljárás szabályainak megfelelően
határozatot hoz. A határozatban az európai létfontosságú rendszerelem üzemeltetőjének kötelezettségeit, azok
végrehajtásának határidejét és ellenőrzését a nemzetközi szerződésben foglaltak alapján kell meghatározni.
4. A nemzeti létfontosságú rendszerelemekre és az európai létfontosságú rendszerelemekre vonatkozó
közös szabályok
4. § A nemzeti létfontosságú rendszerelemek és az európai létfontosságú rendszerelemek
a) kijelölésére vonatkozó közigazgatási hatósági eljárásban (a továbbiakban együtt: kijelölési eljárás), és
b) kijelölésének visszavonására (a továbbiakban együtt: a kijelölés visszavonására vonatkozó eljárás) vonatkozó
közigazgatási hatósági eljárásban
a hatóságok és a szakhatóságok részéről csak olyan személy vehet részt, akinek a nemzetbiztonsági szolgálatokról
szóló törvényben meghatározott nemzetbiztonsági ellenőrzését elvégezték, és akivel szemben kockázati tényező
nem merült fel.
5. § (1) A kormányrendeletben erre kijelölt szerv (a továbbiakban: nyilvántartó hatóság) nyilvántartja és kezeli
a) az üzemeltető nevét, székhelyét vagy lakcímét, levelezési címét, cégjegyzékszámát vagy az egyéni vállalkozói
nyilvántartási számát, statisztikai számjelét és adóazonosító számát, képviselőjének nevét, telefon- és
telefaxszámát, e-mail címét,
b) a biztonsági összekötő személy természetes személyazonosító adatait, telefon- és telefaxszámát, e-mail címét,
szakirányú végzettségét, a végzettséget igazoló okirat sorszámát,
c) a nemzeti létfontosságú rendszerelemek és azon európai létfontosságú rendszerelemek megnevezését, amelyek
esetében Magyarország érintett fél,
d) az üzemeltetői biztonsági tervet,
e) az ágazati kijelölő hatóságnak az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem
kijelölése visszavonásáról szóló határozatát.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott adatok kezelésének célja
a) az azonosítási eljárás, a kijelölési eljárás, a kijelölés visszavonására vonatkozó eljárás lefolytatásának biztosítása,
b) a létfontosságú rendszerelemek védelmével kapcsolatos kötelezettségek teljesítése hatósági ellenőrzésének
biztosítása,
c) a kijelölési eljárás során a 2. § (3) bekezdése szerinti határozatban előírt feltételeknek való megfelelés rendszeres
hatósági ellenőrzésének biztosítása.
(3) A nyilvántartó hatóság az (1) bekezdés a)–c) pontja szerinti adatokat az ágazati kijelölő hatóságnak a kijelölési
eljárásban meghozott hatósági határozata alapján veszi nyilvántartásba. Az ágazati kijelölő hatóság az erre vonatkozó
jogerős határozatot haladéktalanul köteles megküldeni a nyilvántartó hatóságnak.
(4) A nyilvántartó hatóság a nyilvántartásból adatot a következők szerint továbbíthat:
a) az azonosítási eljárásban, a kijelölési eljárásban, a kijelölés visszavonására vonatkozó eljárásban részt vevő
javaslattevő hatóság, ágazati kijelölő hatóság, szakhatóságok részére az azonosítási eljárás, a kijelölési eljárás,
a kijelölés visszavonására vonatkozó eljárás lefolytatásának biztosítása céljából,
b) az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem ellenőrzését koordináló szerv
(a továbbiakban: ellenőrzést koordináló szerv) részére a koordinációs feladatok biztosítása céljából,
c) az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem helyszíni ellenőrzését
lefolytató szerv (a továbbiakban: helyszíni ellenőrzést lefolytató szerv) részére a helyszíni ellenőrzés lefolytatása
céljából,
d) az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem hatósági ellenőrzésére
jogszabály alapján feladat- és hatáskörrel rendelkező hatóságok részére a hatósági ellenőrzések lefolytatása
céljából.
(5) Az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem adatait az (1) bekezdésben
meghatározott nyilvántartásból, valamint a kijelölési eljárásban érintett valamennyi hatóság nyilvántartásából
a) az ágazati kijelölő hatóságnak rendszerelem kijelölése visszavonásáról szóló határozatának jogerőre emelkedése
után egy évvel, vagy
b) a kijelölést elutasító határozat jogerőre emelkedésekor
törölni kell, és erről az üzemeltetőt írásban értesíteni kell.
(6) Az ágazati kijelölő hatóság a kijelölés visszavonására, vagy elutasítására vonatkozó jogerős határozatot haladéktalanul
köteles megküldeni a nyilvántartó hatóságnak és valamennyi érintett hatóságnak.
6. § (1) Az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem üzemeltetője az ágazati kijelölő
hatóság határozatában meghatározott határidőn belül – amely nem lehet rövidebb a kijelölő határozat közlésétől
számított hatvan napnál – kidolgozza az ágazati hatóság kijelölő döntésében meghatározott tartalmi és formai
követelmények szerinti üzemeltetői biztonsági tervet, és azt másolatban megküldi a nyilvántartó hatóságnak és az
ágazati kijelölő hatóságnak.
(2) Az üzemeltetői biztonsági tervben kell megjelölni a létfontosságú rendszerelemeket és azt a szervezeti és
eszközrendszert, amely biztosítja azok védelmét. Az üzemeltetői biztonsági tervben kell megjelölni azokat
a biztonsági intézkedéseket, amelyek kialakítása és működtetése biztosítja az európai létfontosságú rendszerelem
vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem védelmét, továbbá meg kell határozni azokat az ideiglenes
intézkedéseket, amelyeket a különböző kockázati és veszélyszinteknek megfelelően foganatosítani kell.
(3) Az üzemeltetői biztonsági tervben kell rögzíteni az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú
rendszerelem védelmét szolgáló meglévő vagy kialakítás alatt álló biztonsági megoldásokkal kapcsolatos eljárást.
Az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem működésének védelmét és
folyamatosságát az üzemeltetői biztonsági tervvel összhangban kell megszervezni.
(4) Ha az üzemeltető a létfontosságú rendszerelem európai létfontosságú rendszerelemmé vagy nemzeti létfontosságú
rendszerelemmé történő kijelöléskor rendelkezik olyan biztonsági dokumentummal, mely az üzemeltetői biztonsági
terv tartalmi elemeit magába foglalja, akkor az ágazati kijelölő hatóság határozatában rendelkezhet úgy, hogy
a biztonsági dokumentum az üzemeltetői biztonsági tervet helyettesíti.
(5) A (4) bekezdés szerinti esetben a biztonsági dokumentumot kell megküldeni a nyilvántartó hatóságnak az 5. § szerinti
nyilvántartásba vétel céljából.
(6) Az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem üzemeltetője módosítja az
üzemeltetői biztonsági tervet, ha tevékenységében olyan változás áll be, amely érinti a létfontosságú rendszerelem
európai létfontosságú rendszerelemmé vagy nemzeti létfontosságú rendszerelemmé történő kijelölését vagy
azonosítását, a védelmét, továbbá az üzemeltetői biztonsági tervben meghatározott, bekövetkezett rendkívüli
eseményekről haladéktalanul tájékoztatja a hivatásos katasztrófavédelmi szerv területi szervének ügyeleti szolgálatát.
(7) Az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem üzemeltetője gondoskodik
a biztonsági összekötő személy foglalkoztatásáról, és folyamatosan biztosítja a tevékenységéhez szükséges
feltételeket. A biztonsági összekötő személy feladata a kapcsolattartás az üzemeltető és a kijelölési eljárásban részt
vevő hatóságok, szakhatóságok között. Biztonsági összekötőnek az a büntetlen előéletű személy jelölhető ki, aki
kormányrendeletben meghatározott képzettséggel rendelkezik. A büntetlen előéletre vonatkozó követelmény
teljesülését a biztonsági összekötő igazolja.
7. § Az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem üzemeltetőjét terhelik az
üzemeltetői biztonsági terv elkészítésének és módosításának, a biztonsági összekötő személy foglalkoztatásának
költségei, valamint az üzemeltetői biztonsági tervben foglalt, a létfontosságú rendszerelemek védelmét szolgáló
szervezeti és eszközrendszerrel kapcsolatban felmerült költségek. Az európai létfontosságú rendszerelem vagy
a nemzeti létfontosságú rendszerelem üzemeltetője az üzemeltetői biztonsági tervben foglaltakon kívüli védelmi
intézkedésre vagy a védelmi intézkedés költségeinek megfizetésére nem köteles.
8. § (1) A hivatásos katasztrófavédelmi szerv központi szerve – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – az ellenőrzést
koordináló szerv. A hivatásos katasztrófavédelmi szerv központi szerve az európai létfontosságú rendszerelemet vagy
a nemzeti létfontosságú rendszerelemet rendszeresen ellenőrzi.
(2) A honvédelmi létfontosságú rendszerelemek tekintetében az ellenőrzést koordináló szervet és a helyszíni ellenőrzést
lefolytató szervet a Kormány rendeletben jelöli ki.
(3) A helyszíni ellenőrzést lefolytató szerv az európai létfontosságú rendszerelemet vagy a nemzeti létfontosságú
rendszerelemet legalább kétévenként helyszíni ellenőrzéssel ellenőrzi. A helyszíni ellenőrzést a nemzetbiztonsági
szempontok figyelembevételével kell lefolytatni.
(4) Az ellenőrzést koordináló szerv koordinálja a hatósági ellenőrzéseket, ennek keretében a jogszabály alapján feladatés hatáskörrel rendelkező hatóságok részére hatósági ellenőrzés lefolytatására vonatkozó javaslatot tesz, több
társhatóság bevonásával együttes hatósági ellenőrzéseket szervez. A jogszabály alapján feladat- és hatáskörrel
rendelkező hatóságok az e §-ban meghatározott körben kötelesek az ellenőrzést koordináló szervvel együttműködni.
(5) A jogszabály alapján feladat- és hatáskörrel rendelkező hatóságok az európai létfontosságú rendszerelemet vagy
nemzeti létfontosságú rendszerelemet érintő hatósági ellenőrzés eredményéről az ellenőrzést koordináló szervet
tájékoztatják.
(6) Az ellenőrzések összehangolására vonatkozó feladat magában foglalja a létfontosságú rendszerelemek védelmével
kapcsolatos hálózatbiztonsági intézkedések koordinációját, a hálózatbiztonság fenntartásának elősegítését,
a hálózatbiztonsággal kapcsolatos események elemzését, értékelését is.
(7) Az ágazati kijelölő hatóság, a helyszíni ellenőrzést lefolytató szerv, az (1) bekezdés szerinti esetben a hivatásos
katasztrófavédelmi szerv központi szerve az európai létfontosságú rendszerelemmé vagy nemzeti létfontosságú
rendszerelemmé történő kijelölés hatálya alatt lefolytatott hatósági ellenőrzése keretében ellenőrizheti azt is, hogy
a biztonsági összekötő büntetlen előéletű-e. A hatósági ellenőrzés céljából a helyszíni ellenőrzést lefolytató szerv
adatot igényelhet a bűnügyi nyilvántartási rendszerből. Az adatigénylés kizárólag arra irányulhat, hogy a biztonsági
összekötő büntetlen előéletű-e.
(8) A helyszíni ellenőrzést lefolytató szerv és az (1) bekezdés szerinti esetben a hivatásos katasztrófavédelmi szerv
központi szerve a (7) bekezdés alapján megismert személyes adatokat – ha a hatósági ellenőrzése során azt állapítja
meg, hogy a biztonsági összekötő a büntetlen előélet követelményének nem felel meg – a 9. § szerinti eljárás
lefolytatása céljából az ágazati kijelölő hatóságnak átadja.
(9) A (7) és a (8) bekezdés alapján megismert személyes adatokat
a) a helyszíni ellenőrzést lefolytató szerv a helyszíni ellenőrzés, valamint az ágazati kijelölő hatóságnak történő
adattovábbítás időtartamára,
b) az (1) bekezdés szerinti esetben a hivatásos katasztrófavédelmi szerv központi szerve a hatósági ellenőrzés,
valamint az ágazati kijelölő hatóságnak történő adattovábbítás időtartamára,
c) az ágazati kijelölő hatóság a 9. § szerinti eljárásban a hatósági ellenőrzés időtartamára, valamint a 9. § szerinti
határozat jogerőre emelkedéséig
kezeli. 9. § Ha az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem üzemeltetője nem tesz eleget
az e törvényben, az e törvényben foglalt felhatalmazás alapján kiadott más jogszabályokban vagy az ágazati kijelölő
hatóság határozatában foglalt előírásoknak, az ágazati kijelölő hatóság határozatban
a) felszólítja az európai létfontosságú rendszerelem vagy a nemzeti létfontosságú rendszerelem üzemeltetőjét
a kötelezettségei betartására,
b) kötelezi az üzemeltetői biztonsági terv módosítására vagy új üzemeltetői biztonsági terv készítésére,
c) kormányrendeletben meghatározott mértékű bírságot szabhat ki.
5. Az energiaágazatra vonatkozó különös szabályok 10. § (1) E törvény rendelkezéseit
a) a villamosenergia-rendszer tekintetében annak létesítményeire,
b) a kőolajipar tekintetében a kőolaj és cseppfolyós szénhidrogén termék szállítóvezetékre és tárolóra,
a kőolajtermelésben és -feldolgozásban használt létesítményre,
c) a földgázipar tekintetében az együttműködő földgázrendszerre, a célvezetékre, a földgáztermelésben,
előkészítésben és feldolgozásban használt mezők közötti vezetékre, valamint az ezekhez kapcsolódó bányászati,
tároló és gázüzemi létesítményre, valamint a cseppfolyósföldgáz-terminálra,
[a továbbiakban a)–c) pont együtt: energetikai létesítmény] a 11–12. §-ban foglalt eltérésekkel kell alkalmazni.
(2) Az energia ágazat energetikai létesítményei esetében az 1. § a), d) és g) pontjait azzal az eltéréssel kell alkalmazni, hogy
a létfontosságú rendszer, létesítmény vagy eszköz alatt kizárólag a rendszerelemet kell érteni.
(3) A 2. § (1) bekezdését, valamint a 3. § (1) és (2) bekezdését az energia ágazat energetikai létesítményeire nem kell
alkalmazni. 11. § Az energetikai létesítmény alkotórészének kell tekintetni a technológiai hírközlési és informatikai rendszert is.
12. § (1) Az üzemeltető az energetikai létesítmény rendszereleme vonatkozásában azonosítási eljárást folytat le
kormányrendeletben meghatározott gyakorisággal, amely azonosítási eljárás eredményeképpen azonosítási jelentést
nyújt be az ágazati kijelölő hatóságnak. Ha az üzemeltető az e törvény felhatalmazása alapján kiadott
kormányrendeletben meghatározott határidőig nem nyújtja be az azonosítási jelentést, az ágazati kijelölő hatóság
bírsággal sújthatja, és a kijelölést a javaslattevő hatóság és az ágazati kijelölő hatóság kezdeményezheti.
(2) Az ágazati kijelölő hatóság az üzemeltető által benyújtott azonosítási jelentést döntésével
a) jóváhagyja és
aa) az üzemeltető által ágazati létfontosságú rendszerelemként azonosított rendszerelemeket nemzeti
létfontosságú rendszerelemnek minősíti, vagy
ab) elfogadja, hogy az üzemeltető egyetlen rendszerelemet sem azonosított nemzeti létfontosságú
rendszerelemként, vagy
b) új azonosítási jelentés benyújtását írja elő.
(3) Az energetikai létesítmény rendszereleme vonatkozásában európai létfontosságú rendszerelemmé kijelölésére vagy
a kijelölés visszavonására irányuló folyamat megindul
a) ha a nemzeti létfontosságú rendszerelemmé történő kijelölésre vagy a kijelölés visszavonására irányuló eljárás
megindításával együtt az üzemeltető azonosítási jelentése erre is kiterjed,
b) ha azt EGT-állam kezdeményezte.
(4) Az energetikai létesítmény rendszereleme vonatkozásában az európai létfontosságú rendszerelemmé kijelölésre
irányuló azonosítási jelentést az ágazati kijelölő hatóság megvizsgálja és az európai létfontosságú rendszerelemmé
nyilvánítással kapcsolatos álláspontjáról – az energiapolitikáért felelős miniszter útján – a katasztrófák elleni
védekezésért felelős minisztert tájékoztatja.
6. Jelentés az Európai Bizottságnak 13. § A Kormány évente jelentést nyújt be az Európai Bizottságnak
a) az európai létfontosságú rendszerelemnek kijelölt létfontosságú rendszerelemek ágazatonkénti számáról,
valamint az Európai Unió azon tagállamainak számáról, amelyek az európai létfontosságú rendszerelemektől
függenek,
b) azon ágazatok sebezhetőségi pontjainak, az azokat fenyegető veszélyeknek és kockázatoknak típusairól,
amelyekben európai létfontosságú rendszerelemet jelöltek ki.
7. Záró rendelkezések 14. § Felhatalmazást kap a Kormány, hogy rendeletben
a) jelölje ki az ágazati kijelölő hatóságot, a javaslattevő hatóságot, a helyszíni ellenőrzést lefolytató szervet, a 8. §
(2) bekezdése szerinti ellenőrzést koordináló szervet,
b) állapítsa meg az azonosítási eljárás, a kijelölési eljárás és a hatósági ellenőrzés általános és az ágazatokra
vonatkozó különös szabályait, állapítsa meg a kijelölés visszavonására vonatkozó eljárási szabályokat,
c) állapítsa meg az azonosítási eljárásban, a kijelölési eljárásban, a hatósági ellenőrzésben, a kijelölés visszavonására
vonatkozó eljárásban részt vevő hatóságok közötti együttműködés szabályait,
d) állapítsa meg az ágazati és a horizontális kritériumokat,
e) határozza meg a 9. § és a 12.§ szerint kiszabható közigazgatási bírság mértékét, a közigazgatási bírság kiszabására
vonatkozó eljárás rendjét,
f) jelölje ki a nyilvántartó hatóságot, állapítsa meg a nyilvántartás vezetésére, a nyilvántartásba veendő adatok
szolgáltatására és a nyilvántartásból történő adatigénylés rendjére vonatkozó részletes eljárási szabályokat,
g) állapítsa meg a biztonsági összekötő személy képesítési követelményeit,
h) állapítsa meg az üzemeltetői biztonsági terv lehetséges ágazati tartalmi és formai követelményeit,
i) állapítsa meg a hálózatbiztonsági intézkedések megtételével kapcsolatos szabályokat.
15. § (1) Ez a törvény – a (2) és a (3) bekezdésben foglaltak kivételével – a kihirdetését követő negyedik hónap első napján lép
hatályba.
(2) A 2. melléklet 2013. július 1-jén lép hatályba.
(3) A 3. melléklet 2014. január 1-jén lép hatályba.
16. § Ez a törvény az európai kritikus infrastruktúrák azonosításáról és kijelöléséről, valamint védelmük javítása
szükségességének értékeléséről szóló, 2008. december 8-i 2008/114/EK tanácsi irányelvnek való megfelelést szolgálja.
Áder János s. k., Kövér László s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


text:
23/2004. (III. 31.) OGY határozata a Kormány által 2004. február 11-én bejelentett, az M5-ös autópálya megvásárlásával és továbbépítésével kapcsolatos kormánydöntés körülményeinek és az ez alapján az AKA Rt.-vel megkötni tervezett szerződések várható következményeinek kivizsgálására országgyűlési vizsgálóbizottság létrehozásáról.
Az Országgyűlés azzal a szándékkal, hogy teljeskörűen
feltárja az M5-ös autópályával kapcsolatos kormánydöntés
körülményeit és következményeit, az alábbi határozatot
hozza:
I. Az Országgyűlés a Házszabály 34. §-ának (1) bekezdése alapján vizsgálóbizottságot hoz létre a Kormány által
2004. február 11-én bejelentett, az M5-ös autópálya megvásárlásával és továbbépítésével kapcsolatos kormánydöntés körülményeinek és az ez alapján az AKA Rt.-vel megkötni tervezett szerződések várható következményeinek
kivizsgálására.
A határozatot az Országgyűlés a 2004. március 29-i ülésnapján
fogadta el.
II. A vizsgálat tárgya, annak tisztázása hogy 1. Milyen előzetes gazdasági, pénzügyi tervek, koncepciók készültek a kormányzat részéről az M5-ös autópályának a matricás rendszerbe történő integrálásával, az autópálya állami megvásárlásával és továbbépítésével kapcsolatban?
2. Milyen tárgyalások folytak a Kormány és az AKA Rt.
között az autópálya állami kivásárlásával és továbbépítésével kapcsolatban? Milyen ajánlatot tett az AKA Rt., és
hogyan alakult a felek álláspontja a tárgyalások során?
3. Fűződött-e bárkinek bármilyen érdeke ahhoz, hogy a
matricás rendszerre történő áttérés végső határidejének
kitűzésével, és annak nyilvánosságra hozatalával az AKA
Rt.-t indokolatlanul előnyös helyzetbe hozza?
4. Kért-e, vagy kapott-e a kormányzat ajánlatot más
befektetői csoportoktól, tárgyalt-e más befektetőkkel? Kik
voltak ezek, és milyen ajánlatot tettek? Miért utasították
el ezeket az ajánlatokat?
5. Igénybe vett-e a Kormány belföldi vagy külföldi gazdasági, jogi tanácsadókat? Ha igen, kik voltak ezek?
6. Miért nem közbeszerzési pályázat kiírása útján történt az autópálya továbbépítését végző társaság kiválasztása? Kinek és milyen érdeke fűződött a közbeszerzési
pályázat mellőzéséhez?
7. Milyen indokok alapján fogadta el a Kormány az
AKA Rt.-nek az autópálya továbbépítésére vonatkozó
ajánlatát? Milyen árkalkuláció szolgált alapul a továbbépítésre befogadott ajánlathoz?
8. Miért nem vásárolja meg az állam teljes egészében az
AKA Rt. részvényeit 2004-ben 72 milliárd forintért, és
miért választotta a részleges kivásárlás és a bérlet kombinációját? Fűződik-e bárkinek bármilyen érdeke ehhez a
konstrukcióhoz?
9. Mi történik a Postabank eladásából származó
101 milliárd forinttal? Fűződik-e bárkinek bármilyen érdeke ahhoz, hogy ezt az összeget az állam ne az autópálya
megvásárlására, továbbépítésére és a matricás rendszerbe
történő bevonására fordítsa?
10. Tartalmazni fog-e a szerződés az AKA Rt. 60%-os
tulajdonrészének vételi opciójára nézve árajánlatot, és ha
igen, akkor mekkora ez az összeg?
11. Tartalmazni fog-e a megkötendő szerződés a kisebbségi tulajdonos állam számára a megvásárolt tulajdoni
hányadnak és az erre fordított vételárnak megfelelő vagy
azt meghaladó mértékű garanciákat arra vonatkozóan,
hogy az AKA Rt. gazdasági tevékenységét befolyásolhassa?
12. Milyen mértékű fenntartási és üzemeltetési költséggel számoltak a 2030-ig figyelembe vett rendelkezési díj
összegének megállapításánál?
13. Milyen kamat- és költségkondíciókkal számoltak az
ügyletben alkalmazott hitelkonstrukcióknál?
14. Milyen módszerrel és eredménnyel állapították meg
a várható forgalmat és ennek alapján a várható díjbevételeket?
15. Ki fogja garantálni az ügylet lebonyolításához szükséges hiteleket? Milyen kondíciókkal?
16. Amennyiben a magyar állam vállalja a garanciát,
rendelkezésre áll-e a szükséges garanciakeret?
17. Megtörtént-e az AKA Rt. értékbecslése, auditálása? 18. Mi indokolta az AKA Rt. forgalmi értékminősítésének elfogadását?
19. Eleget kíván-e tenni a Kormány az ,,üvegzsebtörvény’’-ben előírt kötelezettségének, és nyilvánosságra hozza-e az AKA Rt.-vel kötött szerződéseket teljes egészében?
Ha igen, mikor?
III. A vizsgálóbizottság maga határozza meg eljárási
rendjét és vizsgálati módszereit.
IV. A vizsgálóbizottság tevékenységéről jelentést készít, melynek tartalmaznia kell
a) a bizottság feladatát;
b) a bizottság által meghatározott eljárási rendet és
vizsgálati módszereket;
c) a bizottság ténybeli és jogi megállapításait;
d) annak bemutatását, hogy megállapításait milyen bi
zonyítékokra alapította;
e) a vizsgálat által érintett szerv(ek) vagy személy(ek)
észrevételeit a lefolytatott vizsgálat módszereire és megállapításaira vonatkozóan;
f) javaslatot az esetlegesen szükséges intézkedésekre. V. A vizsgálóbizottság 8 tagból áll, tagjai országgyűlési
képviselők. A tagokra a képviselőcsoportok vezetői tesznek ajánlást az alábbiak szerint:
Fidesz-Magyar Polgári Szövetség 3
MSZP 3
MDF 1
SZDSZ 1
VI. A bizottság elnökének, alelnökének és tagjainak
megválasztására a képviselőcsoportok vezetőinek javaslata alapján a Házbizottság terjeszt elő javaslatot az Országgyűlésnek, amelyről az vita nélkül határoz. A bizottság
elnökére az ellenzéki, alelnökére a kormánypárti képviselőcsoportok a bizottsági tagságra jelöltek köréből terjesztenek elő javaslatot.
VII. A bizottság megbízatása kiterjed minden, az e határozat I. valamint II. 1—19. pontjait érintő vizsgálatra, és
az ennek alapján szükséges intézkedésekre vonatkozó javaslattételre. A bizottság a munkája során a feladatával
összefüggésben meghallgatásokat tarthat, iratokat kérhet
be. A kért adatokat mindenki köteles a bizottság rendelkezésére bocsátani, illetőleg köteles a bizottság előtt megjelenni.
A bizottság C típusú ellenőrzéssel rendelkező tagjai
jogosultak a II. pontban meghatározott tárgyban megismerni az államtitokról és a szolgálati titokról szóló 1995.
évi LXV. törvény mellékletében a különös adatfajták
körében a (Pénzügyminisztérium) 131. és 132. pontjaiban
jelzett adatfajtákat.
VIII. A bizottság feladatának ellátásához szakértőket
vehet igénybe. Működésének költségeit az Országgyűlés
fedezi költségvetéséből.
IX. A bizottság megbízatása a bizottság jelentésének az
Országgyűléshez történő benyújtásáig, de legkésőbb a
megalakulástól számított hat hónapig tart.
X. A vizsgálóbizottság a tagjainak megválasztásáról
rendelkező országgyűlési határozat kihirdetése napján alakul meg.
Dr. Szili Katalin s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
377/2014. (X. 6.) KE határozata államtitkári felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés j)  pontja és a  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai
és  az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 55.  §-a alapján – a  miniszterelnök javaslatára –
Balatoni monikát, a Külgazdasági és Külügyminisztérium államtitkárát e megbízatása alól 2014. október 4-ei hatállyal
felmentem.
Budapest, 2014. október 3. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1506/2013. (VII. 31.) Korm. határozata a határon túl élő magyar állampolgárokkal folytatandó nemzeti konzultáció keretében felmerülő aktuális feladatokról.
A Kormány folytatni kívánja a  határon túl élő magyar állampolgárokkal megkezdett nemzeti konzultációt. Ennek keretében
a  határon túl élő magyar állampolgárokkal folytatandó nemzeti konzultációval összefüggő feladatokról szóló 1582/2012.
(XII. 14.) Korm. határozat alapján megkeresett személyek, valamint a Korm. határozat szerinti feladatok végrehajtását követően
magyar állampolgárságot szerzett, külföldön érvényes lakóhellyel (ennek hiányában tartózkodási hellyel) rendelkező személyek
(a továbbiakban együtt: címzettek) részére miniszterelnöki levél kerül kézbesítésre.
A Kormány ennek érdekében felhívja
 1. a Miniszterelnökséget vezető államtitkárt, hogy a 3. pont szerinti feladatok ellátásához szükséges adatfeldolgozási
tevékenységek ellátására adatfeldolgozási szerződést kössön a  Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások
Központi Hivatalával (a továbbiakban: KEK KH) és a Magyar Posta Zártkörűen Működő Részvénytársasággal;
Felelős: a Miniszterelnökséget vezető államtitkár
Határidő: azonnal 2. a közigazgatási és igazságügyi minisztert a címzettek részére megküldendő – személyes adatot nem tartalmazó –
miniszterelnöki levelek nyomdai előállításával kapcsolatos feladatok ellátására;
Felelős: közigazgatási és igazságügyi miniszter
Határidő: azonnal 3. a  közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy a  címzettek részére megküldendő miniszterelnöki levelek
megszemélyesítésével, a  küldemények összeállításával, a  borítékok nyomdai előállításával és a  címzettek részére
való soron kívüli megküldésével kapcsolatos feladatok ellátásáról a KEK KH útján gondoskodjon.
Felelős: közigazgatási és igazságügyi miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
53/2003. (XI. 13.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság önkormányzati rendelet egyes rendelkezései alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány alapján meghozta a következő
határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Pesterzsébet Önkormányzata Képviselő-testületének az állattartás rendjéről szóló 5/2000. (IV. 7.) sz. rendelete 4. § (6) bekezdése alkotmányellenes, ezért azt a jelen határozat közzétételének napjával megsemmisíti.
2. Az Alkotmánybíróság a Pesterzsébet Önkormányzata Képviselő-testületének az állattartás rendjéről szóló
5/2000. (IV. 7.) sz. rendelete 4. § (3) bekezdése, valamint
7. § (3) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
Az Alkotmánybíróság e határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
INDOKOLÁS I. Az indítványozó álláspontja szerint Pesterzsébet Önkormányzata Képviselő-testületének az állattartás rendjéről szóló 5/2000. (IV. 7.) sz. rendelete (a továbbiakban:
Ör.) 4. § (3) és (6) bekezdése, valamint 7. §-a a társasházakról szóló 1997. évi CLVII. törvény (a továbbiakban:
Tht.) 12. § (1) és (2) bekezdésével, valamint 22. § d) pontjával ellentétesen szabályozta az állattartás feltételeit a
társasházak vonatkozásában. A Tht. rendelkezései alapján
ugyanis nem minősül helyi közügynek, hogy egy társasházban lakásonként hány eb és milyen feltételek között tartható: az a lakók belső viszonya körébe tartozó kérdés. Így
az Ör. a Tht.-be ütközően teszi lehetővé a szomszédok
számára, hogy indokolás nélkül megtagadják a hozzájárulást az ebtartáshoz, ha a társasház házirendje nem korlá
tozza az ebtartást, valamint ha nem írja elő a szomszédok
hozzájárulását.
Az indítványozó ezen túlmenően úgy véli, hogy az Ör.
4. § (3) és (6) bekezdése ellentétes a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.)
100. §-ával és 191. § (1) bekezdésével, mivel az Ör. 4. §
(3) bekezdése a Ptk.-val ellentétben nem tartalmazza a
zavarás vonatkozásában a ,,szükségtelen’’ jelzőt, valamint
az Ör. 4. § (6) bekezdése a polgármester és nem a jegyző
számára biztosít döntési jogkört a zavarás esetére.
Mindezek alapján az Ör. támadott rendelkezései az indítványozó álláspontja szerint az Alkotmány 44/A. §
(2) bekezdését sértő módon szabályozták az állattartás
rendjének a kérdését.
Emellett az indítványozó hivatkozott az Alkotmánybíróság a 23/2000. (VI. 28.) AB határozatában kifejtettekre.
Az indítványozó úgy véli, hogy az egyes személyeknek biztosított túl széles mérlegelési jog a tulajdonjog korlátozását eredményezi, s az Alkotmánybíróság az általa hivatkozott határozatában épp arra mutatott rá, hogy a széleskörűen megkövetelt hozzájárulás aránytalan tulajdoni
korlátozást jelent. Kifejtette továbbá az indítványozó, hogy
az Alkotmánybíróság e határozata arra is rámutatott, hogy
a társasházak esetén a lakók egymás közötti viszonyainak
szabályozása nem minősíthető helyi közügynek.
Az indítványozó álláspontja szerint a jogegyenlőséget
azért sértik az Ör. támadott rendelkezései, mert míg a Ptk.
100. §-ának hatálya alatt csak szükségtelen mértékű zavarás esetén léphet fel a másik fél magatartása ellen a szomszéd, addig az Ör. a hozzájárulás megtagadását szükségtelen zavarás nélkül is lehetővé teszi a szomszéd számára.
Végül az indítványozó kifejtette, hogy az Alkotmány
jogállamiságot és jogbiztonságot deklaráló 2. § (1) bekezdésével is ellentétesek az Ör. támadott rendelkezései, mert
ezen elveket sérti meg az önkormányzat, ha törvényeket
figyelmen kívül hagyva, magasabb szintű jogszabállyal ellentétesen szabályoz egy életviszonyt.
II. Az Alkotmánybíróság határozata meghozatala során az
alábbi jogszabályokra volt figyelemmel:
Alkotmány:
,,2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus
jogállam.’’ ,,13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.’’
,,44/A. § (2) A helyi képviselő-testület a feladatkörében
rendeletet alkothat, amely nem lehet ellentétes a magasabb
szintű jogszabállyal.’’
,,70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén
tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az
állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más véle
mény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
(2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen
hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti.
(3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.’’
A Tht. indítványozó által hivatkozott rendelkezései:
,,12. § (1) A tulajdonostársat külön tulajdona tekinteté
ben megilleti a birtoklás, a használat, a hasznok szedésének
és a rendelkezés joga; a tulajdonostárs e jogait azonban
nem gyakorolhatja a többi tulajdonostársnak a dologhoz
fűződő joga és törvényes érdeke sérelmével.
(2) Az alapító okirat meghatározhatja a külön tulajdonban levő lakás használatának, hasznosításának szabályait a
társasház céljának, működésének megfelelően.’’
,,22. § A közgyűlés határoz
(...)
d) a házirend megállapításáról,’’
A Ptk. indítványban hivatkozott rendelkezései:
,,100. § A tulajdonos a dolog használata során köteles
tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy
amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné.’’
,,191. § (1) Akit birtokától megfosztanak vagy birtoklásában zavarnak, a jegyzőtől egy éven belül kérheti az eredeti birtokállapot helyreállítását vagy a zavarás megszüntetését.’’
Az Ör. indítvánnyal támadott rendelkezései:
,,4. § (...)
(3) Az állatot az állattartással érintett közvetlen szom
szédok nyugalmának zavarása (zaj, bűz stb.) nélkül kell
tartani.
(...)
(6) A polgármester a (3) bekezdésben foglaltak megsér
tése esetén az állattartást korlátozhatja, illetve megtilthatja.’’
,,7. § (1) Többlakásos épületben lakásonként — az eb
méretétől (testtömegétől), fajtájától és korától függetlenül — egy darab eb és annak szaporulata tartható legfeljebb 3 hónapos koráig, engedély nélkül.
(2) Különálló családi házas ingatlanonként — az eb
méretétől (testtömegétől), fajtájától és korától függetlenül — kettő darab eb és annak szaporulata tartható legfeljebb 3 hónapos koráig, engedély nélkül.
(3) Az (1)—(2) bekezdésekbe foglalt egyedszám feletti
eb tartását a polgármester engedélyezheti. Az engedély
kiadásának feltétele az állattartást támogató egybehangzó
szakvélemények, és a közvetlen szomszédok legalább
75%-ának hozzájáruló nyilatkozata.’’
III. Az indítvány részben megalapozott. 1. Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben mindenekelőtt
az önkormányzat rendeletalkotási jogosultságát vizsgálta,
vagyis azt, hogy a jelen ügyben az önkormányzat helyi
közügyre vonatkozóan alkotott-e rendeletet.
Az Alkotmánybíróság a 17/1998. (V. 13.) AB határozatában megállapította: ,,önmagában véve az, hogy a társadalmi viszonyok meghatározott körét országos érvényű
jogszabály a szabályozási körébe vonta, nem akadálya az
önkormányzati rendeletalkotásnak. Ha ugyanis helyi közügyről van szó, az önkormányzati testület közvetlenül az
Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésében biztosított jogkörében — külön törvényi felhatalmazás hiányában is — jogosult az országos szintű szabályozással nem ellentétes, ahhoz képest kiegészítő jellegű helyi jogalkotásra.’’ (ABH
1998, 155.)
A lakók közötti jogviták megelőzése a helyi szintű jogszabályalkotás hagyományos szabályozási tárgyköre. Az állattartás kérdését a helyi önkormányzatok általában a köz
érdekében, a helyi lakóközösség békés együttélésének védelme és a jogviták elkerülése céljából szabályozzák. Így az
Ör. 7. §-a esetében a szomszédos lakások, illetve ingatlanok tulajdonosai tulajdonhoz (zavartalan használatához)
való joga garantálása érdekében állapít meg korlátozásokat, míg az Ör. 4. § (3) és (6) bekezdése e rendelkezések
érvényre juttatását hivatott szolgálni.
Az Alkotmánybíróság 23/2000. (VI. 28.) AB határozatában is utalt arra, hogy amikor az önkormányzat az állattartás rendjét a társasházi lakóközösségek vonatkozásában is
szabályozta, akkor a közérdek alapján járt el és hajtott
végre közcélú tulajdonkorlátozást. Ezzel kapcsolatban kifejtette, hogy az önkormányzat mint jogalkotó szerv mérlegelési jogkörében jogosult dönteni arról, hogy mennyire
támaszkodik a lakóközösségek önszabályozására és — a
törvények keretei között — mennyiben érvényesíti a közérdek védelmét rendelete révén. A közérdek védelme érdekében tehát az önkormányzat jogosult rendeletet alkotni, ám nem terjeszkedhet túl az Alkotmányban és törvényekben meghatározott jogalkotási jogosultságán. (ABH
2000, 134, 136—137.)
Az Alkotmánybíróság mindezek alapján megállapította,
hogy az önkormányzat akkor, amikor az állattartás feltételeit a társasházi lakóközösségek vonatkozásában szabályozta az Ör.-ben, nem terjeszkedett túl — a Tht. indítványozó által hivatkozott rendelkezéseivel ellentétesen —
rendeletalkotási jogosultságán, ezért az indítványt ebben a
részében elutasította.
Továbbá az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az
Ör. 7. §-a miután nem ellentétes a Tht. 12. § (1) és (2) bekezdésével, valamint 22. § d) pontjával, így ebben a vonatkozásban nem sérti az Alkotmány 44/A. § (2), valamint a
2. § (1) bekezdését sem, ezért az indítványt ebben a részében elutasította.
2. Az indítványozó az Ör. 7. §-ának egészét támadta
azon indok alapján, hogy túlságosan széles körű hozzájáruláshoz köti az ebtartást. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a szomszédok hozzájárulására vonatkozó szabályok az Ör. 7. § (3) bekezdésében találhatók, az indít
vány tehát valójában az Ör. 7. § (3) bekezdésének második
mondatát, és nem a 7. § egészét támadja. Az Alkotmánybíróság ez alapján Ör. 7. § (3) bekezdésére nézve folytatta
le eljárását.
A tulajdonhoz való jog — az Alkotmánybíróság állandó
gyakorlata alapján — alapvető jog, amely azonban nem
korlátlan. A tulajdonosnak joga gyakorlása során tekintettel kell lennie mások jogaira és jogos érdekére. A tulajdonhoz való jog tehát korlátozható, a korlátozás azonban akkor alkotmányos, ha az másik jog védelme vagy érvényesülése, illetve valamely alkotmányos cél érdekében történik,
mely más módon nem érhető el, továbbá ha a korlátozás
arányban áll az elérni kívánt cél fontosságával. [Elsőként:
7/1991. (II. 28.) AB határozat, ABH 1991, 22.]
A tulajdonjog tartalmát és védelmét a Ptk. X. fejezete
szabályozza részletesen, e rendelkezések keretet adnak
azoknak az egyéb jogszabályoknak is, melyek a közérdek
vagy jogos magánérdek érvényesülését a tulajdon szabadságával szemben lehetővé teszik. (285/B/1994. AB határozat, ABH 1994, 827, 828.)
Az Ör. 7. § (3) bekezdése tartalmazza az Ör. által a
társasházakban engedélyezett számú eb tartása alóli kivételt. Eszerint az Ör. 7. § (1) és (2) bekezdése által engedélyezettnél több eb akkor tartható akár társasház lakásában,
akár családi házas ingatlanon, ha azt a polgármester engedélyezi. Az engedély kiadásának az az előfeltétele, hogy az
állattartást a szakvélemények egybehangzóan támogassák,
valamint hogy a közvetlen szomszédok legalább 75%-a
hozzájáruljon ahhoz.
Az állattartáshoz a szomszédok részéről megkövetelt
hozzájárulással kapcsolatban az Alkotmánybíróság már
idézett 23/2000. (VI. 28.) AB határozata kimondta, hogy
,,[a] széleskörűen megkövetelt előzetes írásbeli hozzájárulás aránytalan tulajdoni korlátozást jelenthet. (...) Az
Alkotmánybíróság álláspontja szerint a Tr. 11. § (2) bekezdése, amely az ebtartáshoz az ebtartó lakása alatti, feletti,
illetve az azonos szinten lakók összességének előzetes írásbeli hozzájárulását követeli meg, aránytalanul korlátozza
a tulajdonhoz (zavartalan lakáshasználathoz) való jogot.’’
(ABH 2000, 134, 137.)
Az Ör. 7. § (3) bekezdése a hozzájárulás megadását az
Ör. 7. § (1) és (2) bekezdésében meghatározott számúnál
több állat tartása esetére írja elő, és azt az állattartással
elsődlegesen érintett közvetlen szomszédok többségének
— 75%-ának — hozzájárulásához köti, így a jelen esetben
nem állapítható meg, hogy az Ör. a hozzájárulást olyan
széles körben tette volna kötelezővé, amely a lakás (a családi házak esetében: az ingatlan) használatához való jogot
aránytalanul korlátozná.
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította,
hogy az Ör. 7. § (3) bekezdése ezen szempont alapján nem
alkotmányellenes, s az indítványt ebben a részében elutasította.
3. Az indítványozó szerint az Ör. 4. § (3) és (6) bekezdése a Ptk. 100. §-ával és 191. § (1) bekezdésével ellentéte
sen szabályozza egyrészt azt, hogy a polgármesternek biztosít korlátozási jogot a zavarás esetére, s időkorlátozás
nélkül, másrészt a ,,zavarás’’ kritériumát, hogy tudniillik
nem a ,,szükségtelen zavarástól’’ kell tartózkodnia az állattartónak (Ptk. 100. §), hanem a ,,zavarástól’’. Ez a szabályozási mód az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdését sérti.
3.1. Az állatok tartása az erre vonatkozó jogszabályok
keretei között történhet. A Ptk. tulajdonjogra és birtoklásra vonatkozó fejezetei alkalmazandók arra, hogy a tulajdonos milyen keretek között jogosult gyakorolni a tulajdonjoga körébe tartozó egyes részjogosítványokat, illetve,
hogy milyen védelem illeti meg, ha akadályozzák ezek gyakorlásában. A birtokvédelem körében a Ptk. 191. §-a alapján a jegyző jogosult eljárni, aki az eljárása során elrendelheti az eredeti állapot helyreállítását vagy a zavarás megszüntetését. Az állattartó és az állattartással érintett környezete (így például a szomszédok) jogosultságaira és kötelezettségeire nézve is alkalmazandók e rendelkezések, az
állattartásra vonatkozó egyéb jogszabályok figyelembevétele mellett.
Az állatok védelméről és kíméletéről szóló 1998. évi
XXVIII. törvény szabályozza az állattartó kötelezettségeit
az állattartás körülményeivel kapcsolatban, az állat kíméletére figyelemmel. E törvény felhatalmazása alapján a
245/1998. (XII. 31.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Kr.)
a jegyző számára biztosított hatósági jogköröket, így a
jegyző az állatok védelmére és az állattartásra vonatkozó
jogszabályok megsértése esetén korlátozhatja, illetve megtilthatja az állattartást [Kr. 7. § (1) bekezdése], az állatok
védelme érdekében pedig az állattartót meghatározott cselekmény végzésére, tűrésére vagy abbahagyására kötelezheti, ha az állatvédelmi és az állattartási szabályokat megsértette [Kr. 4. § (1) bekezdése].
A 17/1998. (V. 13.) AB határozatban megfogalmazottak
értelmében az önkormányzat az országos szintű szabályozással nem ellentétes, kiegészítő jellegű szabályozásra jogosult az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdése alapján. Azonban arra nem jogosult, hogy magasabb szintű jogszabállyal
ellentétes módon szabályozzon ugyanazon jogviszony tekintetében. (ABH 1998, 155.)
Az Ör. 4. § (6) bekezdése a polgármesternek állapított
meg államigazgatási jogkört az állattartásból eredő jogvitákkal kapcsolatosan. Ez a rendelkezés ellentétes a Ptk.
191. § (1) bekezdésével, amely alapján a jegyzőtől lehet
kérni a zavarás megszüntetését birtokvita és szomszédjogi
viták esetében. Miután a Ptk. 191. § (1) bekezdése kógens
szabály, ezért attól az önkormányzati rendelet nem térhet
el és nem ruházhatja a polgármesterre a jegyző birtokvédelemmel kapcsolatos jogkörét.
Ezért az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Ör.
4. § (6) bekezdése ellentétes az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésével. Mindezek alapján az Alkotmánybíróság az Ör.
4. § (6) bekezdését megsemmisítette.
3.2. Az Ör. 4. § (3) bekezdése az állattartással érintett
közvetlen szomszédok jogainak védelme érdekében elő
írja, hogy állatot tartani az állattartással érintett közvetlen
szomszédok nyugalmának zavarása nélkül lehet.
A tulajdonjoghoz kapcsolódó szomszédjogi szabályokat
elsősorban a Ptk. tartalmazza. A Ptk. 100. §-a általános
szabályt tartalmaz, s a Ptk. maga nem határozza meg és nem
sorolja fel, hogy melyek a 100. §-ában szabályozott zavaró
és veszélyeztető magatartások. A Ptk. 101—105. §-a néhány esetét felsorolja, de ez nem tekinthető kimerítő felsorolásnak.
A Ptk. 106. §-a a szomszédjogi szabályokkal kapcsolatosan úgy rendelkezik, hogy ,,[a] törvénynek a szomszédjogra
vonatkozó rendelkezéseitől jogszabály vagy a felek megállapodása eltérhet’’. A Ptk. hatálybalépéséről és végrehajtásáról szóló 1960. évi 11. törvényerejű rendelet (a továbbiakban: Ptké.) 21. §-a ennek megfelelően úgy rendelkezik,
hogy ,,[a] Ptk.-nak a szomszédjogra vonatkozó rendelkezéseitől eltérő szabályokat a települési önkormányzat rendelete is megállapíthat’’. Ez alapján az Alkotmánybíróság
947/B/1997. AB határozata megállapította, hogy a Ptk. és
a Ptké. ezen rendelkezései azt teszik lehetővé, hogy ,,az
önkormányzat a Ptk. egyes szabályai helyett, illetve azokat
kiegészítve, a helyi viszonyoknak megfelelően saját szabályokat állapítson meg’’. (ABH 2002, 830, 832.)
Az Ör. 4. § (3) bekezdése az állattartónak a tulajdona
használatára (az állattartásra) vonatkozó általános kötelezettségeit szabályozza, a szomszédok nyugalmának biztosítása érdekében. Szabályozási módja, vagyis az, hogy nem
csak a szükségtelen mértékű zavarást tiltja, hanem a zavarást általában — tehát szigorúbb rendelkezést tartalmaz,
mint a Ptk. 100. §-a —, valamint az, hogy nem szó szerint
veszi át a Ptk. 100. §-ának egyes kifejezéseit, a Ptk.
106. §-ában és a Ptké. 21. §-ában található felhatalmazó
rendelkezés alapján nem ellentétes a Ptk. 100. §-ával.
Az indítványozó ezzel kapcsolatosan kérte annak megállapítását is, hogy az Ör. 4. § (3) bekezdése az Alkotmány
44/A. §-ába ütközés miatt sérti az Alkotmány jogállamiság
elvét megfogalmazó 2. § (1) bekezdését. Miután az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az indítványban felvetett szempontok alapján az Ör. ezen rendelkezései nem
ellentétesek magasabb szintű jogszabállyal, és ezért nem
sértik az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdését, így ezzel
összefüggésben nem állapítható meg, hogy e rendelkezések
e tekintetben megvalósítanák az Alkotmány 2. § (1) bekezdésének sérelmét.
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította,
hogy az Ör. 4. § (3) bekezdése ebben a vonatkozásban nem
ellentétes az Alkotmány 44/A. § (2), valamint a 2. § (1) bekezdésével, ezért az indítványt ebben a részében elutasította.
4. Az indítványozó kérte, hogy miután álláspontja szerint az Ör. indítványban támadott rendelkezései az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdését sértő módon, magasabb szintű jogszabállyal ellentétesen rendelkeztek, így ezek vonatkozásában az Alkotmánybíróság mondja ki az Alkotmány
2. § (1) bekezdésével való ellentétüket is.
Miután az Alkotmánybíróság az Ör. 4. § (6) bekezdésének alkotmányellenességét az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésével való ellentéte alapján kimondta, így az Alkotmánybíróság a továbbiakban nem tért ki az Alkotmány 2. §
(1) bekezdésébe való ütközés kérdésére.
Erre tekintettel az Alkotmánybíróság az indítványt ebben a részében elutasította.
5. Végül az Alkotmánybíróság azt vizsgálta meg, hogy
az Ör. 4. § (3) bekezdése ellentétes-e az Alkotmány diszkrimináció tilalmát megfogalmazó 70/A. §-ával.
Az indítványozó álláspontja szerint az Ör. 4. § (3) és
(6) bekezdése azért is alkotmányellenes, mivel a Ptk.
100. §-a csak szükségtelen mértékű zavarás esetén teszi
lehetővé a szomszéddal szembeni fellépést, míg az Ör. ezen
rendelkezései ,,egyszerű’’ zavarás esetére is lehetővé teszik
a szomszéddal szembeni fellépést, ami diszkriminációt
eredményez.
Az Alkotmány 70/A. §-a alapján alkotmányellenes a különbségtétel a jogalanyok között, ha azonos szabályozási
körön belül alkotmányosan elfogadható indok nélkül tesz
különbséget a jogalkotó.
Az Ör. támadott rendelkezése és az Alkotmány diszkriminációs tilalmat megfogalmazó 70/A. §-a között nincs
értékelhető alkotmányjogi összefüggés, így az Alkotmánybíróság az indítványt ebben a részében elutasította.
A határozat Magyar Közlönyben való közzététele az
Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
41. §-án alapul.
Dr. Bihari Mihály s. k., Dr. Kiss László s. k.,
alkotmánybíró alkotmánybíró


text:
1184/2009. (XI. 5.) Korm. határozata a Magyar Köztársaság Kormánya és Mongólia Kormánya között pénzügyi együttműködési keretprogram kialakításáról szóló megállapodás végleges szövegének megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány 1. egyetért a Magyar Köztársaság Kormánya és Mongólia Kormánya között pénzügyi együttműködési keretprogram
kialakításáról szóló megállapodás (a továbbiakban: Megállapodás) bemutatott szövegével;
2. felhatalmazza a nemzeti fejlesztési és gazdasági minisztert vagy az általa kijelölt személyt a Megállapodás bemutatott
szövegének – a jóváhagyás fenntartásával történő – végleges megállapítására;
3. felhívja a külügyminisztert, hogy a Megállapodás szövegének végleges megállapításához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki; 4. jóváhagyja a Megállapodás kihirdetéséről szóló kormányrendelet tervezetét;
5. elrendeli a Megállapodás végleges szövegének megállapítását követően annak Magyar Közlönyben történő
kihirdetését. Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
14/2019. (IV. 17.) BM rendelete az „A Magyarország és Ukrajna közötti államhatár 2009. és 2016. évek között végrehajtott közös ellenőrzéséről” című zárójegyzőkönyv, valamint a „Kiegészítő határokmányok az államhatár vonalának 1997. és 2003. évek között végrehajtott első közös ellenőrzése eredményei alapján készített határokmányokhoz” című határokmány jóváhagyásáról.
Az államhatárról szóló 2007. évi LXXXIX. törvény 16.  § (6)  bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, a  Kormány tagjainak
feladat- és hatásköréről szóló 94/2018. (V. 22.) Korm. rendelet 40. § (1) bekezdés 5. pontjában meghatározott feladatkörömben
eljárva a következőket rendelem el:
1. § (1) Az „A Magyarország és Ukrajna közötti államhatár 2009. és 2016. évek között végrehajtott közös ellenőrzéséről”
című zárójegyzőkönyvet (a továbbiakban: Zárójegyzőkönyv), valamint a „Kiegészítő határokmányok az  államhatár
vonalának 1997. és 2003. évek között végrehajtott első közös ellenőrzése eredményei alapján készített
határokmányokhoz” című határokmányt (a továbbiakban: Kiegészítő határokmányok) e rendelettel jóváhagyom.
(2) A Zárójegyzőkönyvet az 1. melléklet, a Kiegészítő határokmányokat a 2. melléklet tartalmazza.
2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba.
Dr. Pintér Sándor s. k.,
 belügyminiszter