type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1/2015. (I. 16.) NFM rendelethez Az R. 1. számú mellékletének módosítása Az R. 1. számú melléklete a következő 51. sorral egészül ki: [A hajózási hatósági eljárások (szolgáltatások) díjai A B Eljárás Díj (Ft)] 51. a tengerész munkaközvetítő és a tengerész kölcsönbeadó nyilvántartásba vétele és a nyilvántartásba vételt tanúsító bizonyítvány kiállítása 153 700 VI. Az Alkotmánybíróság határozatai, teljes ülési állásfoglalásai és végzései Az Alkotmánybíróság 1/2015. (I. 16.) AB határozata a Fővárosi Ítélőtábla 3.Bhar.16/2013/5. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Lévay Miklós, dr. Paczolay Péter, dr. Stumpf
István, dr. Sulyok Tamás alkotmánybírók párhuzamos indoklásaival – meghozta az alábbi
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  Fővárosi Ítélőtábla, mint harmadfokú bíróság 3.Bhar.16/2013/5. számú
ítélete az Alaptörvény VI. cikk (1) bekezdése tekintetében alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisíti.
2. Az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt egyebekben visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság jelen határozatát a Magyar Közlönyben közzé teszi.
I. [1] Az indítványozó az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 27.  §-a alapján
alkotmányjogi panasszal élt, melyben kérte a Fővárosi Ítélőtábla mint harmadfokú bíróság 3.Bhar.16/2013/5. számú
ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését, az  Alaptörvény VI.  cikk (1)  bekezdésének,
valamint XXIV. cikk (1) bekezdésének sérelmére tekintettel.
[2] Az alkotmányjogi panasz eljárás alapjául szolgáló ügyben az  indítványozót egy magánszemély, iwiw felhasználói
adatlapján, személy szerint megnevezve, az állatai között tüntette fel, valamint ügyvédi minőségét is érintően a jó
hírnevét és hitelét rontó bejegyzéseket szerepeltetett.
[3] Az indítványozó mint magánvádló ismeretlen személy ellen tett feljelentése nyomán indult bírósági eljárásban,
az  első fokon eljárt bíróság megállapította az  iwiw felhasználói adatlap tulajdonosának bűnösségét egy rendbeli,
folytatólagosan elkövetett becsületsértés vétségében, és ezért három évre próbára bocsátotta. A  vádlott és
védője fellebbezése nyomán, a  másodfokon eljáró törvényszék az  első fokú ítéletet megváltoztatta, a  vádlottat
az ellene emelt két rendbeli becsületsértés vétsége miatt emelt vád alól – bizonyítottság hiányában – felmentette,
míg a  rágalmazás vétsége miatt indult eljárást – a  magánvádló vádelejtése okán – megszüntette. A  magánvádló
bizonyítási indítványait azonban elvetette. A  másodfokú bíróság ítélete ellen a  magánvádló jelentett be
másodfellebbezést a  vádlott terhére. A  harmadfokú bíróság a  másodfokú bíróság felmentő ítéletével más jogi
indokok alapján egyetértett. A  vádlott felmentését bűncselekmény hiányára tekintettel állapította meg, mivel
az ügyvéd olyan közszereplőnek tekintendő, aki tűrni köteles az ügyben szereplő és ahhoz hasonló kifejezéseket.
[4] Az indítványozó ezt követően terjesztette elő az  Abtv. 27.  §-a szerinti alkotmányjogi panaszát, melyben
kérte a  Fővárosi Ítélőtábla mint harmadfokú bíróság ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását, és
megsemmisítését, az  Alaptörvény VI.  cikk (1)  bekezdésének, valamint a  XXIV.  cikk (1)  bekezdésének sérelmére
tekintettel. Alkotmányjogi panaszában sérelmezte az eljárás elhúzódását, valamint a bizonyítékok eljáró bíróságok
általi értékelését, illetve bizonyítási indítványainak mellőzését. Ezen túlmenően álláspontja szerint a  harmadfokú
bíróság alaptörvény-ellenesen adott nagyobb teret a szólás szabadságának a jó hírnév és a tisztességes eljáráshoz
való joggal szemben. Azzal ugyanis, hogy a  bíróság szerint az  ügyvédi minőség olyan közszereplővé teszi
a  panaszost, amely révén az  egyéb személyek esetében büntetendő cselekmény nem szankcionálandó, a  bíróság
megsértette a részrehajlás nélküli, tisztességes módon történő ügyintézéshez való jogot.
[5] Az indítványozó bejelentette, hogy az ügyben felülvizsgálati eljárást nem kezdeményezett.
II. [6] Az indítvány elbírálásakor az Alkotmánybíróság Magyarország Alaptörvényének alábbi rendelkezéseire figyelemmel
járt el:
„I. cikk (1) AZ EMBER sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam
elsőrendű kötelezettsége.
[…]
(3) Az  alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog más
alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges
mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan, az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával
korlátozható.”
„II.  cikk Az  emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az  élethez és az  emberi méltósághoz,
a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.”
„VI. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán- és családi életét, otthonát, kapcsolattartását és jó hírnevét
tiszteletben tartsák.”
„IX. cikk (1) Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához.
[…]
(4) A véleménynyilvánítás szabadságának a gyakorlása nem irányulhat mások emberi méltóságának a megsértésére.”
„XXIV.  cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a  hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és
ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.”
„28. cikk A bíróságok a jogalkalmazás során a jogszabályok szövegét elsősorban azok céljával és az Alaptörvénnyel
összhangban értelmezik. Az Alaptörvény és a jogszabályok értelmezésekor azt kell feltételezni, hogy a józan észnek
és a közjónak megfelelő, erkölcsös és gazdaságos célt szolgálnak.”
III. [7] Az Alkotmánybíróság az Abtv. 56. §-a értelmében az érdemi vizsgálat előtt megvizsgálta az alkotmányjogi panasz
befogadásának törvényi feltételeit.
[8] Az Abtv. 27.  §-a értelmében az  alaptörvény-ellenes bírói döntéssel szemben az  egyedi ügyben érintett személy
alkotmányjogi panasszal fordulhat az  Alkotmánybírósághoz, ha az  ügy érdemében hozott döntés vagy a  bírósági
eljárást befejező egyéb döntés az  indítványozó Alaptörvényben biztosított jogát sérti, és jogorvoslati lehetőségeit
már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az  indítványozó a  Fővárosi Ítélőtábla mint
harmadfokú bíróság ítélete ellen nyújtott be alkotmányjogi panaszt, amely ellen további fellebbezésnek nincs
helye, egyben bejelentette, hogy felülvizsgálati eljárást nem kezdeményezett. Az  Ügyrend 32.  §-a értelmében
a  jogorvoslati lehetőség kimerítésének kötelezettsége nem vonatkozik a  felülvizsgálatra, mint rendkívüli
jogorvoslatra, tehát a beadvány e tekintetben a törvényi feltételeknek megfelel.
[9] Az indítványozó érintettségét illetően a  befogadás során vizsgálandó volt, hogy a  büntetőeljárás keretein belül
milyen minőségben vett részt az  alkotmányjogi panaszos, mivel önmagában a  sértetti pozíció nem biztosít
alapot a  személyes érintettség megállapítására a  tekintetben, hogy az  állam miként gyakorolja bűntető igényét.
A panaszos azonban sértetti minőségén túl, magánvádlóként lépett fel az alapügyben és személyére vonatkozóan
alapjogát érintő bírósági döntés született, mely szintén az  alkotmányjogi panasz törvényi feltételeinek fennálltát
igazolja.
[10] Az Abtv. 30. §-a értelmében az alkotmányjogi panaszt a sérelmezett döntés kézbesítésétől számított hatvan napon
belül lehet benyújtani. A támadott bírósági döntés kézbesítésére 2013. november 19-én került sor.
[11] Az alkotmányjogi panaszt az  indítványozó 2014. január 17-én, ajánlott küldeményként adta postára mind
az  Alkotmánybíróság, mind az  első fokon eljárt Pesti Központi Kerületi Bíróság (PKKB) számára. Az  Abtv. 53.  §
(1)  bekezdése értelmében az  alkotmányjogi panasz iránti beadványt – a  26.  § (2)  bekezdés esete kivételével –
az  ügyben első fokon eljárt bíróságnál kell az  Alkotmánybíróságnak címezve benyújtani, e  feltételnek a  PKKB felé
benyújtott indítvány megfelel.
[12] Az alkotmányjogi panaszos beadványában megjelölte az  Abtv. 27.  §-át, mely alapján kérte az  Alkotmánybíróság
eljárását, valamint a  beadvány határozott kérelmet tartalmaz a  sérelmezett bírósági döntés alaptörvényellenességének megállapítására és megsemmisítésére vonatkozóan, melyet az  Alaptörvény érintett
rendelkezéseinek megjelölése mellett, azok sérelmének alátámasztására irányulóan indokolt.
[13] Az Abtv. 29. §-a értelmében az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a bírói döntést érdemben befolyásoló
alaptörvény-ellenesség, vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be.
[14] A beadvány összetett alkotmányjogi panaszt tartalmaz. Egyrészt sérelmezi az  indítványozó, hogy az  ügyében
előterjesztett bizonyítási indítványait a  bíróság elutasította, és az  eljárás elhúzódása miatt azok részben már nem
is lennének pótolhatók. Ezen túlmenően állítása szerint az ellentmondó tanúvallomások sem kerültek megfelelően
értékelésre, ahogy a cselekmény elkövetését magára vállaló személy felelősségre vonása is elmaradt.
[15] Az indítványozó a  fentieken túl azt is sérelmezi, hogy a  harmadfokú bíróság, bár a  másodfokon eljáró bírósággal
egyetértve felmentő ítéletet hozott, az  indokolásban annak jogcímét bűncselekmény hiányára változtatta.
A  bíróság álláspontja szerint ugyanis az  ügyvédi minőség olyan közszereplővé teszi a  panaszost, amely révén
az egyéb személyek esetében esetleg büntetendő cselekmény nem szankcionálandó. A panaszos szerint a bíróság
ezzel az Alaptörvénnyel ellentétesen adott nagyobb teret a szólás szabadságának a  jó hírnévhez és a  tisztességes
eljáráshoz való joggal szemben.
[16] A beadvány ezen részét illetően olyan alapvető alkotmányossági problémát vet fel az  indítványozó, amely nem
a konkrét ítélkező tevékenység része, hanem túlmutat az egyedi, bíróság előtti büntetőügy eldöntésén.
[17] A fentiekre tekintettel az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  kérelem a  befogadhatóság formai és tartalmi
feltételeinek egyaránt megfelel, így az alkotmányjogi panaszt érdemben vizsgálta.
IV. [18] Az Alkotmánybíróság döntését a rendelkezésre álló iratokból megállapított, alábbi tényállás alapján hozta meg.
 [19] Az elsőfokú bíróság ítéletének indokolása szerint a  magánvádló a  Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi
IV. törvény (a továbbiakban: régi Btk.) 179. § (1) bekezdésébe ütköző, és a (2) bekezdés a)–c) pontjai szerinti – aljas
indokból, nagy nyilvánosság előtt, jelentős érdeksérelmet okozva elkövetett – rágalmazás vétsége elkövetésével
vádolta az  elkövetőt, aki az  Internet útján elérhető iwiw közösségi alkalmazáshoz tartozó felhasználói adatlapján
a  személyes adatok állatok rovatában a  „Zizi, a  gyönyörű magyarvizsla leány és X. Y. (teljes névvel kiírva)
ügyvédutánzat” bejegyzést tette. Az első fokon eljáró bíróság megállapította, hogy a jelzett adatlapon a sérelmezett
közlések voltak olvashatók, valamint hogy nem merült fel olyan adat, amely azt bizonyítaná, hogy a  vádlott
számítógépéhez, felhasználói nevéhez és jelszavához – a vád tárgyává tett időszakban – bárki más hozzáfért volna.
E  tekintetben informatikai igazságügyi szakértő véleményét is kikérte. A  bíróság arra az  álláspontra jutott, hogy
a cselekményt maga az  iwiw adatlap tulajdonosa követte el, ezért a vádlott bűnösségét kimondva 3 évre próbára
bocsátotta.
[20] A vádlott és védője fellebbezése nyomán a  másodfokon eljáró Fővárosi Törvényszék az  első fokú ítéletet
megváltoztatta, a  vádlottat az  ellene emelt 2 rendbeli becsületsértés vétsége [régi Btk 180.  § (1)  bekezdés
b)  pontja] miatt emelt vád alól felmentette, míg a  rágalmazás vétsége [régi Btk. 179.  § (1)  bekezdés] miatt indult
eljárást – a  magánvádló vádelejtése okán – megszüntette. A  másodfokú bíróság az  első fokú ítéletet részben
megalapozatlannak tartotta, a  megállapított tényállás hiányos voltára tekintettel, másrészt azért, mert annak
indokolása logikai hibát tartalmaz. A  tényállás hiányos voltát pótolva rögzítette, hogy az  iwiw bejegyzés később
kiegészítésre került, mely szerint: „X. Y. (teljes névvel kiírva), a  ronda lop-csal-hazudik-kutya”, valamint a  védelem
által bejelentett tanút hallgatott meg, aki a  fellebbezési tárgyaláson úgy nyilatkozott, hogy a  sérelmezett
bejegyzéseket ő tette meg. E  tanúvallomásra tekintettel a  bíróság megcáfoltnak látta az  elsőfokú bíróság azon
ténybeli következtetését, mely szerint nincs olyan más személy, aki a vádlotton kívül a  sérelmezett bejegyzéseket
megtehette volna, és a  vádlottat bizonyítottság hiányában felmentette. A  másodfokú bíróság ugyanakkor
elutasította a  magánvádló azon bizonyítási indítványát, mely a  szolgáltató megkeresésére irányult, hogy
a  vádlott iwiw oldalán a  cselekmény időpontjában milyen IP címről történt belépés, valamint elutasításra került
az a bizonyítási indítvány is, mely a cselekmény elkövetését magára vállaló tanú mobiltelefonjának cellainformációi
beszerzésére irányult.
[21] A másodfokú bíróság ítélete ellen a magánvádló jelentett be másodfellebbezést a vádlott terhére, felmentése miatt.
A  harmadfokú bíróság a  kiegészített tényállást megalapozottnak ítélte és a  harmadfokú eljárásban irányadónak
tekintette. Azonban arra az álláspontra helyezkedett, hogy az első- és másodfokú bíróság túlzott hangsúlyt fektetett
a bejegyző személyének tisztázására, holott az ügyben ennek nem volt elsődleges jelentősége. A felelősségi alakzat
kérdésével pedig részletesebben azért nem foglalkozott, mert a  másodfokú bíróság felmentést eredményező
álláspontjával – más jogi indokok alapján – egyetértett. A  Fővárosi Ítélőtábla álláspontja szerint „az ügyvédként
eljáró személyt, mint közszereplőt, fokozottabb tűrési kötelezettség terheli, amely csupán gyalázkodó kijelentések
elleni fellépést tesz lehetővé. Az  ilyen minőségben eljáró személynek abból eredően, hogy tűrési küszöbe
magasabb, a méltatlan, sértő hangvételű kritikát is el kell viselnie.” Erre tekintettel a vádlottat az ellene emelt vád
alól bűncselekmény hiányában felmentette.
[22] Az ügyben harmadfokon eljáró bíróság megállapította, hogy a  magánvádló ügyvédként került a  vádlottal
kapcsolatba, amikor családjogi perben ellenérdekű félként a  terhelt házastársának perbeli képviseletét látta el.
Álláspontja szerint: „[a]z arra feljogosító képesítés birtokában mindenki maga dönti el, hogy vállalkozik-e ügyvédi
tevékenység folytatására, s aki ügyvédként bejegyzésre kerül, munkája kapcsán közszereplővé válik, miként
az  igazságszolgáltatás más jogi végzettséggel rendelkező résztvevői is. A  sértett ügyvédi tevékenységének
folytatásához kapcsolódik, hogy róla inkriminált bejegyzések kerültek közzétételre olyan személy részéről, akinek
érdekei ellentétesek az  ügyvéd által képviselt személy érdekeivel.” Utalt a  bíróság az  Alkotmánybíróság 36/1994.
(VI. 24.) AB határozatára, melyet úgy értelmezett, hogy a  kritika megengedhetőségének határai tágabbak
a  közszereplők esetében, mint a  magánszemélyek tekintetében, álláspontja szerint: „[a] közszereplést vállaló
személyeknek vállalni kell azt is, hogy mind a sajtó, mind pedig a szélesebb közvélemény figyelemmel kíséri minden
szavukat és cselekedetüket, így nagyobb türelmet kell tanúsítaniuk a  kritikai megnyilvánulásokkal szemben.”
A harmadfokú bíróság, miután megállapította, hogy a vádban foglalt kifejezések egyértelműen a panaszos ügyvédi
mivoltára utalnak, kifejtette, hogy mindennapos dolog a  közszereplőket hasonló kifejezésekkel illetni. Mint
az  ítélet indokolásában fogalmaz: „[a]z ügyvédi tevékenység szokásos velejárója, hogy az  ügyvédekkel szemben
hozzáértésükkel, jellemvonásaikkal kapcsolatban hasonló kifejezések használatára kerül sor.” Azonban ez  nem
befolyásolja, hogy az  illetőt magánemberként hogyan ítélik meg, és nem éri el azt a  szintet, ami büntetőjogi
felelősséget alapozna meg. Ezen indokok alapján a  harmad fokon eljáró bíróság úgy ítélte meg, hogy a  vád
tárgyává tett cselekmény nem valósította meg a  becsületsértés vétségének törvényi tényállását, ezért a  vádlottat
bűncselekmény hiányában felmentette. Ugyanakkor utalt arra, hogy a  polgári bírói gyakorlat eltér a  büntetőjogi
megítéléstől, peres félként olyan személy marasztalására is sor kerülhet, akit a  büntető bíróság bűncselekmény
hiányában felmentett.
V. [23] 1. Az alkotmányjogi panasz részben megalapozott.
 [24] Az Alkotmánybíróság elsőként azt az indítványozói állítást vizsgálta, mely szerint a harmadfokú bíróság alaptörvény
ellenesen terjesztette ki a  véleménynyilvánítás szabadságát, és ezzel a  panaszosnak az  emberi méltóság részét
képező jó hírnévhez való joga indokolatlanul csorbult.
[25] Az érdemi vizsgálat során röviden áttekintette az  Alkotmánybíróság e  tárgykörben hozott – hatályban már nem
lévő – korábbi határozatait.
[26] Az emberi méltósághoz való alapjog, illetve annak nevesített elemeként szereplő jó hírnévhez való jog és
a  véleménynyilvánítás szabadságának egymáshoz való viszonya, alkotmányos alapjogok versengését feltételezi.
Az  Alkotmánybíróság előtt számos esetben szereplő kérdés szinte valamennyi eljárástípusban a  legkülönbözőbb
aspektusokban kívánta meg az Alkotmánybíróság alkotmányossági szempontból levezetett állásfoglalását.
[27] A Fővárosi Ítélőtábla által indokolása alapjául felhívott 36/1994. (IV. 24.) AB határozatban [ABH 1994, 219–237.]
az  Alkotmánybíróság a  hatóság illetve hivatalos személy becsületének és jó hírnevének büntetőjogi védelme és
a  szabad véleménynyilvánításhoz való jog szabadsága összefüggéseit vizsgálva kimondta, hogy nem ellentétes
az  Alkotmánnyal ezen személyek becsületének, jó hírnevének büntetőjogi védelme. A  határozat rendelkező
részében rögzítette ugyanakkor, hogy az  alkotmányosan védett véleménynyilvánítás köre a  közhatalmat gyakorló
személyekkel, valamint a  közszereplő politikusokkal kapcsolatban tágabb, mint más személyek esetében.
A  határozat indokolása [jelentős mértékben a  30/1992. (V. 26.) AB határozat, ABH 1992, 167–181. indokolásából
merítve] kitért arra, hogy bár a  véleménynyilvánításnak kitüntetett a  szerepe, ez  nem jelenti azt, hogy – mint
az élethez és az emberi méltósághoz való jog – korlátozhatatlan lenne, sőt az emberi méltóság, becsület, jó hírnév
adott esetben a véleménynyilvánítás szabadságának korlátja lehet.
[28] Az Alkotmánybíróság tehát már ekkor állást foglalt a  két alapjog versengésének elvi alapjait illetően. Tekintettel
azonban arra, hogy a  határozat egyúttal megsemmisítette a  régi Btk.-nak a  hatóság vagy hivatalos személy
megsértése törvényi tényállását tartalmazó 232. §-át, az  ítélkező bíróságok e határozat nyomán eltérő álláspontot
foglaltak el az előttük folyó büntető ügyekben. Egyes esetekben bűncselekmény hiányára alapítva megszüntették
az eljárást (BH1995.6.), míg más esetben arra jutott a bíróság, hogy a már folyamatban lévő eljárás folytatására csak
magánindítványra van lehetőség (BH1998.162.) Számos esetben gondot okozott annak megítélése is, hogy milyen
személyi körre értendő az Alkotmánybíróság megállapítása.
[29] Az ítélkezési gyakorlat bizonytalansága oda vezetett, hogy a  Legfelsőbb Bíróság elnöke 2006-ban
alkotmányértelmezést kért e  témában. Az  538/G/2006. számú ügyben az  akkor hatályban volt Alkotmány 61.  §
(1)  bekezdésének az  54.  § (1)  bekezdésében és az  59.  §-ban foglaltak figyelembevételével történő értelmezésére
irányult az  indítvány. Az  Alkotmánybíróság elismerte, hogy az  indítvány igen fontos alkotmányjogi problémákról
szól, melyekkel az Alkotmánybíróság működése kezdete óta folyamatosan foglakozott, és számos e körbe tartozó
kérdésben állást foglalt. Végzésében azonban kifejtette, hogy az Alkotmánybíróság érdemben nem foglalkozhatott
a kérdéssel, mivel az indítványban megfogalmazott kérdések nem voltak önmagában az Alkotmány értelmezésével
megválaszolhatók, nem voltak eléggé konkrétak, másrészt még létre sem jött törvények alkotmányos megítélésére
irányultak. Ezen túlmenően pedig a  bíróságok ítélkezési gyakorlatát érintő kérdéseket fogalmazott meg, amelyek
eldöntése kizárólag a bíróságok jogértelmező tevékenységébe tartozott, egységességének megteremtésére pedig
a Legfelsőbb Bíróság volt hivatott. [ABH 2009, 2876–2890.]
[30] 2012. január 1-jével hatályba lépett Magyarország Alaptörvénye, mely az  emberi méltóság, és annak elemeként
nevesített jó hírnévhez való jog, valamint a véleménynyilvánítás szabadságának egymáshoz való viszonyát, annak
alkotmányos kereteit is rögzíti.
[31] Az Alaptörvény II.  cikke kimondja, hogy az  emberi méltóság sérthetetlen, míg a  VI.  cikkben külön nevesítve
említi, hogy mindenkinek joga van a  jó hírnevének tiszteletben tartására. Az  I.  cikkben szerepel, hogy az  ember
sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani, annak védelme az  állam kötelessége.
Alapvető jog korlátozására pedig csak más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme
érdekében, a szükségesség, arányosság és az alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával kerülhet sor.
[32] A véleménynyilvánítás szabadsága szintén az  Alaptörvényben rögzített alapjog, mely a  IX.  cikk értelmében
mindenki számára biztosított. Mint alapvető jog, korlátozására az Alaptörvény I. cikkében rögzített módon kerülhet
sor, tehát más alapvető jog érvényesülése, vagy alkotmányos érték védelme céljából, a  szükségesség, arányosság
megtartásával, a  másik alapvető jog lényeges tartalmára tekintettel történhet. Az  emberi méltósághoz való jog
azonban nem egyszerű versengő alapjogként szerepel, hanem azt az  Alaptörvény IV. módosítása értelmében,
mintegy kiemelten védett alapjogot a  véleménynyilvánítás elé helyezve kimondja, hogy a  véleménynyilvánítás
szabadságának a gyakorlása nem irányulhat mások emberi méltóságának a megsértésére.
[33] A jelen ügyben az  Alkotmánybíróságnak azt kellett megvizsgálnia, hogy a  Fővárosi Ítélőtábla ítéletében
az  Alaptörvénnyel összhangban értelmezte-e a  jó hírnév védelméhez való jog és a  véleménynyilvánítás
szabadságának egymáshoz való viszonyát.
[34] Az alapul szolgáló ügyben a  sérelmezett kifejezések alapvetően két csoportba oszthatók. Az  egyik – mely szerint
a  háziállatok rovatban, illetve kutyaként került feltüntetésre a  sértett – jellegét tekintve értékítéletnek tekinthető,
mely az egyénnek a sértettről kialakult szubjektív véleményének megjelenése. A demokratikus közélet kialakítása,
illetve a  közügyekre vonatkozó vélemények ütköztetése terén gyakorlatilag semmilyen szereppel nem bíró, olyan
öncélú, lealacsonyító megnyilvánulásnak minősül, mely alkalmas lehet a becsület csorbítására.
[35] A másik csoport – „lop-csal-hazudik” – tényállításnak tekinthető. A  tényállítások céljától, megjelenési formájától
függően változhat alkotmányos védelmük. Amennyiben ugyanis ezen kifejezések, esetleg bizonyítékokkal
alátámasztva az  eljárásra hivatott hatóságok felé fogalmazódnak meg, úgy megfelelnek az  alkotmányosan
védendő véleménynyilvánítás feltételeinek, hiszen a  demokratikus közélet gyakorlásának elengedhetetlen eleme
a  közügyeket érintő visszaéléseknek a  hatóságok tudomására jutása. Hasonló megítélés alá esik, ha ügyfél által
peres, vagy egyéb hatósági eljárásban az  ügy érdemével összefüggésben történik a  tényállítás. Ennek ellentéte,
a  csak és kizárólag az  érintett személy lejáratására irányuló, egyfajta szitokszóként megjelenő forma nem tartozik
a véleménynyilvánításhoz való jog gyakorlásának alkotmányosan védett körébe.
[36] A bíróságok jogalkalmazása során alapvető kötelezettség a  jogszabályok szövegének elsősorban azok céljával
és az  Alaptörvénnyel összhangban történő értelmezése, mely során kiemelt szereppel bír a  közjó és az  erkölcs
szem előtt tartása (Alaptörvény 28.  cikk). A  Fővárosi Ítélőtábla megállapítása azonban, mely szerint a  sérelmezett
kifejezések megfelelnek a  társadalomban szokásos érintkezési formák minimum szintjének, és nem voltak
olyan súlyúak illetve tartalmúak, hogy gyalázkodó jellegűnek lehetne tekinteni őket, nem áll összhangban
az  Alaptörvénnyel, még akkor sem, ha – mint a  bíróság azt az  ítéletében rögzítette – mindennapos a  hasonló
kifejezések használata.
[37] A Fővárosi Ítélőtábla döntése kialakításakor az  Európai Emberi Jogi Bíróság (a  továbbiakban: EJEB) ítélkezési
gyakorlatára utalva arra a  megállapításra jutott, hogy az  európai demokratikus országok joggyakorlata
egyértelműen a  véleménynyilvánítás szabadságának felértékelődéséhez, ezzel együtt a  büntetőjogi eszközökkel
történő korlátozásnak a háttérbe szorulása irányába mutat. Az EJEB esetjoga lépésről-lépésre, az eléje vitt konkrét
jogvitákat megválaszolva értelmezi az  alapul szolgáló (az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről
szóló, Rómában 1950. november 4-én kelt) Egyezmény [Magyarországon kihirdetve az  1993. évi XXXI. törvény
által] rendelkezéseit. Azonban önmagában az  a  tény, hogy az  EJEB elé kerülő jogviták sorában viszonylag nagy
számban szerepelnek a véleménynyilvánítás szabadságának megsértését sérelmező esetek, nem teszi mellőzhetővé
az  Egyezmény 10. Cikke 2.  pontjában foglaltakat, mely értelmében a  véleménynyilvánítás kötelezettségekkel
és felelősséggel együtt járó szabadságjog. Gyakorlása törvényben meghatározott korlátozásoknak vethető
alá, amelyek szükséges intézkedéseknek minősülnek egy demokratikus társadalomban a  védett jogi tárgyak
biztosítása érdekében. Ilyennek minősül: a nemzetbiztonság, a területi sértetlenség, a közbiztonság, a zavargás vagy
bűnözés megelőzése, a közegészség vagy az erkölcsök védelme, mások jó hírneve vagy jogai védelme, a bizalmas
értesülés közlésének megakadályozása, vagy a  bíróságok tekintélyének és pártatlanságának fenntartása céljából.
Az Egyezményben külön nevesítve is elismert tehát a jó hírnév védelme, mint a véleménynyilvánítás lehetséges, és
adott körülmények között, kellő indokok alapján elfogadható korlátja.
[38] A sértetti kört illetően a Fővárosi Ítélőtábla az alkotmányjogi panasszal támadott ítéletében azt a megállapítást tette,
hogy aki ügyvédként bejegyzésre kerül, munkája során közszereplővé válik, miként az igazságszolgáltatás más jogi
végzettségű résztvevői, és mint közszereplőt, fokozottabb tűrési kötelezettség terheli.
[39] Az Alkotmánybíróság szükségesnek tartja megjegyezni, hogy a  Fővárosi Ítélőtábla által indokolása alapjául
felhívott 36/1994. (VI. 24.) AB határozat a  közhatalmat gyakorló személyekkel és intézményekkel, valamint
a  közszereplő politikusokkal kapcsolatban írta elő alkotmányos követelményként, hogy esetükben a  szabad
véleménynyilvánításhoz való jog által alkotmányosan védett, így nem büntethető, véleménynyilvánítás köre tágabb
legyen, mint más személyeknél. Az ügyvédként eljáró személy azonban önmagában ügyvédi minősége miatt nem
tekinthető sem közhatalmat gyakorló személynek, sem közszereplő politikusnak. A Büntető Törvénykönyvről szóló
jelenleg hatályos 2012. évi C. törvény – a régi Btk.-val szó szerint egyezően – az értelmező rendelkezések körében
rögzíti, hogy a bírósági vagy más hatósági eljárásban a védő, vagy jogi képviselő közfeladatot ellátó személy. Ezzel
szemben a bíró, és az ügyész hivatalos személynek minősül, illetve hatóságnak tekintendő.
[40] Nem helytálló tehát a  Fővárosi Ítélőtábla azon megállapítása miszerint az  ügyvédként bejegyzett személy
az  igazságszolgáltatás más jogi végzettségű résztvevőivel azonos minőségben szerepelne. Ezen túlmenően,
a  konkrét, alapügybeni esetet tekintve, a  panaszos sem közhatalmat gyakorló személynek, sem közszereplő
politikusnak nem minősült, tehát nem volt alkotmányos indoka annak, hogy az egyébként büntetendő cselekmény
a sértett-magánvádló ügyvédi minőségére tekintettel ne lett volna szankcionálandó.
[41] Fentieken túlmenően az  Alkotmánybíróság a  7/2014. (III. 7.) AB határozatban is foglalkozott a  közéleti szereplők
személyiségi jogainak védelmével, azaz a  közügyek szabad vitathatóságának és a  személyiségi jogok egymáshoz
való viszonyával. E határozatában az Alkotmánybíróság az akkor még hatályba nem lépett a Polgári Törvénykönyvről
szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 2:44.  §-ának „méltányolható közérdekből” szövegrésze
alkotmányossági vizsgálatát végezte el, absztrakt normakontroll keretében. A  vizsgálat alapjául szolgáló
ombudsmani indítvány az  alkotmányossági probléma a  polgári jogi keretek elvi jellegű, a  jövőre nézve kivetített
kérdéseinek megválaszolására irányult, tehát nem a  jelen ügyhöz hasonló konkrét egyedi tényállás alapján kellett
az Alkotmánybíróságnak döntést hoznia.
[42] A 13/2014. (IV. 18.) AB határozatban büntetőjogi aspektusból, és a  jelen ügyhöz hasonlóan az  Abtv. 27.  §-a
szerinti alkotmányjogi panasz eljárásban vizsgálta az  Alkotmánybíróság a  közügyek szabad vitathatóságát, illetve
a  közszereplők bírálhatóságát biztosító véleménynyilvánítás szabadságát. E  határozatában az  Alkotmánybíróság
– utalva korábbi 7/2014. (III. 7.) AB határozatára – kimondta, hogy „[a]z Alaptörvény IX.  cikk (4)  bekezdéséből is
kitűnően az emberi méltóságból fakadó becsületvédelem, jó hírnév és az állami intézményekbe vetett közbizalom
a  véleményszabadság és így a  közügyeket érintő szólás alkotmányosan igazolható korlátját jelenti. Nyilvánvaló
emellett az  is, hogy nem a közéleti véleménynyilvánítás szabadságával él, aki a másik személy emberi mivoltában
való megalázása érdekében használ súlyosan bántó, vagy sértő kifejezéseket.” {13/2014. (IV. 18.) AB határozat,
Indokolás [29]}.
[43] A Fővárosi Ítélőtábla ítéletében utalt arra, hogy a  polgári bírói gyakorlat eltér a  büntetőjogi megítéléstől,
más aspektusú vizsgálat eredményeként, peres félként olyan személy marasztalására is sor kerülhet, akit
a  büntetőbíróság bűncselekmény hiányában felmentett. Ezért hasonló ügyekben célszerűbb megoldásnak tartja
a polgári per kezdeményezését, mint büntető eljárás indítását.
[44] Az Alkotmánybíróság e  tekintetben összevetette az  alapjaiban hasonló tényállásokra épülő büntető jogi illetve
polgári jogi szabályozás – jelen ügyre vetített – lényegi elemeit. A büntető jogi szabályozás, bár a sértett személyét,
becsületét védi, azt a  társadalom egy tagjának sérelmeként, a  társadalom által elítélendő, az  egész társadalomra
veszélyes cselekményként fogja fel, és a  szankcionálás elsősorban az  erkölcsi elégtételt, valamint a  prevenciót
szolgálja. Az  egyén pedig éppen azért mond le bizonyos egyéni jogainak korlátlan gyakorlásáról, hogy adott
esetben az  őt sérelemért a  társadalom útján vehessen elégtételt, a  társadalom megvédje őt. A  polgári jogi
szabályozás ugyan szintén nem kívánatosnak tekinti a  személyiségi jogok sérelmét, azonban alapvetően a  sértő
magatartás abbahagyása, illetve a sértett kártalanítása a cél. Ugyanakkor jelentős eltérések mutatkoznak a büntető
eljárás (esetleg szabálysértési eljárás) és a  polgári eljárás között, pl. a  garanciális szabályok, vagy a  bizonyítási
eszközök, illetve azok igénybevételének lehetőségét tekintve. Nem lehet tehát elhárítani a sértett-magánvádlónak
az  elkövető büntető jogi felelősségre vonása iránti igényét azzal, hogy a  polgári jogi út célra vezetőbb lenne.
A  személyiségi jogok alkotmányos védelme ugyanis a  különböző jogágak által párhuzamosan, akár egyidejűleg
biztosított igényérvényesítési rendszeren keresztül valósul meg.
[45] Az Alkotmánybíróság a  fentiekre tekintettel megállapította, hogy a  Fővárosi Ítélőtábla sérelmezett ítélete
alaptörvény-ellenesen terjesztette ki a  véleménynyilvánítás szabadságát, mely révén a  panaszosnak az  emberi
méltósága, és jó hírnévhez való joga szükségtelenül csorbult. Az Alkotmánybíróság ezért az  ítéletet az Abtv. 43. §
(1) bekezdése értelmében megsemmisítette.
[46] Az indítványozó alkotmányjogi panaszában sérelmezte, hogy az  ügyében előterjesztett bizonyítási indítványait
a bíróság elutasította, és az eljárás elhúzódása miatt azok egy része már nem is lenne pótolható. Ezen túlmenően
állítása szerint az  ellentmondó tanúvallomások sem kerültek megfelelően értékelésre, ahogy a  cselekmény
elkövetését magára vállaló személy felelősségre vonása is elmaradt. Az  alkotmányjogi panasz indítványban
sérelmezett bizonyítási eljárás – ezen belül a  bizonyítékok értékelése, illetve a  panaszos által kezdeményezett
bizonyítási indítványok elutasítása, illetve a  bizonyítási eljárás elhúzódása –, az  eljáró bíróságok konkrét ítélkező
tevékenységének részét képezik. Az Alkotmánybíróság sem az Alaptörvény 24. cikke, sem az Abtv.-ben szabályozott
hatáskörei révén nem tekinthető általános felülvizsgálati bíróságnak. Az  alkotmányjogi panasz eljárásban is
az  alkotmányosság érvényesülésének biztosítása a  feladata, és ebbe nem tartozik bele a  konkrét ügyekben való
ítélkező tevékenység, kizárólag arra van hatásköre, hogy alkotmányossági szempontból vizsgálja felül az  eléje
tárt bírói döntést, és kiküszöbölje az  azt érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet, ezért az  alkotmányjogi
panaszt e részében hatáskör hiánya miatt visszautasította. {3029/2013. (II. 12.) AB végzés, Indokolás [16]}
[47] Fentiekre tekintettel az  Alkotmánybíróság a  Fővárosi Ítélőtábla alkotmányjogi panasszal támadott ítéletét
alaptörvény-ellenesnek minősítette, és az Abtv. 43. § (1) bekezdése értelmében azt megsemmisítette, egyebekben
az Abtv. 64. § a) pontja értelmében az indítványt visszautasította.
[48] 2. A Magyar Közlönyben való közzétételt az Alkotmánybíróság az Abtv. 44. § (1) bekezdése alapján rendelte el.
Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1175/2017. (IV. 3.) Korm. határozata a Társadalmi Megújulás Operatív Programmal és a Társadalmi Infrastruktúra Operatív Programmal összefüggő korrekciós tételek végrehajtásának jóváhagyásáról.
A Kormány
 1. jóváhagyja a  Társadalmi Megújulás Operatív Program és a  Társadalmi Infrastruktúra Operatív Program zárásához
kapcsolódó korrekciós tételek végrehajtását,
 2. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy gondoskodjon az  1.  pontban meghatározott operatív programok
záró végrehajtási jelentéseinek az Európai Bizottság részére történő benyújtásáról.
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
88/2011. (X. 14.) ME határozata a Magyar Köztársaság Kormánya, a Bolgár Köztársaság Kormánya, a Cseh Köztársaság Kormánya, a Lengyel Köztársaság Kormánya, az Osztrák Köztársaság Kormánya, Románia Kormánya, a Szlovák Köztársaság Kormánya és a Szlovén Köztársaság Kormánya között tanúvédelmi együttműködésről szóló megállapodás létrehozására adott felhatalmazásról.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
a belügyminiszter és a külügyminiszter előterjesztése alapján 1. egyetértek a Magyar Köztársaság Kormánya, a Bolgár Köztársaság Kormánya, a Cseh Köztársaság Kormánya, a Lengyel
Köztársaság Kormánya, az Osztrák Köztársaság Kormánya, Románia Kormánya, a Szlovák Köztársaság Kormánya
és a Szlovén Köztársaság Kormánya között tanúvédelmi együttműködésről szóló megállapodás (a továbbiakban:
megállapodás) létrehozásával; 2. felhatalmazom a belügyminisztert, hogy – az érintett miniszterekkel egyetértésben – a tárgyalásokon részt vevő
személyeket kijelölje; 3. felhatalmazom a belügyminisztert vagy az általa kijelölt személyt, hogy a tárgyalások eredményeként előálló
szövegtervezetet kézjegyével lássa el; 4. felhívom a külügyminisztert, hogy a megállapodás létrehozásához szükséges meghatalmazási okiratot adja ki;
5. felhívom a belügyminisztert és a külügyminisztert, hogy a megállapodás létrehozását követően a megállapodás
szövegének végleges megállapítására való felhatalmazásról szóló határozat tervezetét haladéktalanul terjesszék
a Kormány elé. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
12/2016. (VI. 29.) IM rendelete az igazságügyi szakértőjelölti igazolványról.
Az igazságügyi szakértőkről szóló 2016. évi XXIX. törvény 139.  § (2)  bekezdés k)  pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a  Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 79.  § 1.  pontjában meghatározott
feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § (1) A  Magyar Igazságügyi Szakértői Kamara (a továbbiakban: Kamara) az  igazságügyi szakértőjelölt (a továbbiakban:
szakértőjelölt) részére kérelemre igazságügyi szakértőjelölti igazolványt (a továbbiakban: igazolvány) állít ki.
(2) A Kamara az  igazolványt a szakértőjelöltnek a személyazonosság és az átvétel igazolása mellett adja át, vagy erre
irányuló kérelem esetén részére postai úton megküldi.
2. § (1) Az igazolvány a szakértőjelöltnek az igazságügyi szakértőjelölti tevékenység végzésére való jogosultságát igazolja,
és személyazonosító igazolvány együttes felmutatásával tanúsítja a benne foglalt adatokat.
(2) Az igazolvány a szakértőjelölt 1. mellékletben felsorolt adatait tartalmazza.
 (3) Az igazolványt a szakértőjelölt kizárólag az igazságügyi szakértőjelölti tevékenysége során használhatja fel.
3. § (1) Az  igazolványt a  szakértőjelölt köteles megőrizni és eljárása során magánál tartani. Az  igazolványt a  kirendelő
hatóság, a  szakértő ügyfele, továbbá a  szakértői vizsgálat tűrésére kötelezett vagy a  szakértői vizsgálattal érintett
személy kérésére fel kell mutatni.
(2) Az igazolvány másra át nem ruházható, letétbe nem helyezhető, biztosítékul nem adható és nem fogadható el.
5. Az R. 5. melléklet C) pontjába foglalt II. táblázat D:5. mezője helyébe a következő mező lép:
(D Dandárok, repülő és helikopter bázisok, dandár jogállású
szerveztek)
(5.) „aknász;
beteghordó;
díszelgő;
egészségügyi katona;
ellenőr;
felderítő;
forgalomszabályzó;
futárkísérő;
gépész;
gépkezelő;
gépkocsivezető;
harcjárművezető;
harckocsivezető;
hídépítő;
irányzó;
kezelő;
komendáns;
mesterlövész;
motorcsónak-vezető;
műszaki mentő;
műszerész;
nyilvántartó;
rendész;
targoncavezető;
távbeszélő;
távírász;
utász;
vontatóvezető”
4. § (1) Az igazolvány hatálytalanná válik, ha a szakértőjelöltet törlik az igazságügyi szakértőjelölti névjegyzékből, továbbá
ha az  igazolvány megrongálódott, elveszett, eltulajdonították vagy megsemmisült (a továbbiakban együtt:
hatálytalanság).
(2) A  szakértőjelölt köteles az  igazolvány megrongálódását, elvesztését, eltulajdonítását, megsemmisülését és
az  igazolványban feltüntetett adatokban bekövetkezett változás tényét haladéktalanul, de legkésőbb három
munkanapon belül bejelenteni a Kamarának, valamint ezzel egyidejűleg új igazolvány kiállítását kérni.
(3) Az  új igazolvány kiadásáról a  Kamara hivatalból vagy írásbeli, postai vagy külön törvényben szabályozott
elektronikus úton benyújtott kérelemre intézkedik.
5. § (1) Az igazolványt be kell vonni, ha
a) hatálytalanná vált,
b) az igazolvány adataiban változás következett be, vagy
c) az elveszett vagy eltulajdonított igazolvány előkerült.
(2) Az  igazolvány bevonásáról a  Kamara – a  szakértőjelölt halála esetén történő törlés kivételével – döntést hoz,
amelynek kézhezvételét követően a  szakértőjelölt köteles az  igazolványt a  döntésben megjelölt határidőn belül
a Kamarának megküldeni.
6. § A Kamara
a) nyilvántartást vezet a kiállított igazolványokról,
b) a  szakértőjelölt bejelentése alapján vagy ha új igazolvány kiadásának alapjául szolgáló körülmény
bekövetkezéséről hivatalból tudomást szerez, gondoskodik az  igazolvány bevonásáról és új igazolvány
kiadásáról, és
c) a honlapján közzéteszi a hatálytalanná vált igazolvány sorszámát és a hatálytalanság tényét.
7. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
8. § (1) Az e rendelet hatálybalépését megelőzően kiadott igazságügyi szakértőjelölti igazolvány (a továbbiakban: korábbi
igazolvány) a  bevonásáig vagy az  1.  § szerinti igazolványra történő kicseréléséig érvényes. A  korábbi igazolvány
megőrzésére, használatára és az azzal kapcsolatos bejelentésre a 3. és 4. § rendelkezéseit alkalmazni kell.
(2) Az új igazolványt a Kamara a személyazonosság igazolása és a korábbi igazolvány egyidejű bevonása mellett adja át
a szakértőjelölt részére.
Dr. Trócsányi László s. k.,
 igazságügyi miniszter


text:
1870/2013. (XI. 22.) Korm. határozata a hazai bányászat jövőbeni fejlesztésével kapcsolatos egyes feladatokról.
A Kormány a komoly hagyományokkal rendelkező magyar bányászati szakmakultúra fennmaradása és korszerűsítése, valamint
a hazai bányászat fejlesztésének előmozdítása céljából
 1. megállapítja, hogy a  hazai ásványvagyont hasznosítani szükséges a  nemzeti vagyon gyarapítása és hazánk
energiafüggőségének csökkentése érdekében;
 2. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy készítsen előterjesztést – a  Kormány iparpolitikai stratégiájával
összhangban – a  hazai bányászat fejlesztéséhez szükséges intézkedésekről és a  bányászat jogi környezetének
felülvizsgálatáról;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2013. november 27.
3. felhívja a nemzetgazdasági minisztert, valamint az emberi erőforrások miniszterét, hogy készítsenek előterjesztést
a komlói vájáriskola újraindításáról.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2013. november 27.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
8/2015. (XII. 12.) OBH utasítása a bíró munkájának értékelési rendjéről és a vizsgálat részletes szempontjairól szóló szabályzatról.
A bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi CLXII. törvény 73.  §-ában foglalt felhatalmazás alapján – a  bíróságok
véleményét megismerve – a  bíró munkájának értékelési rendjét és a  vizsgálat részletes szempontjait az  alábbiak szerint
szabályozom:
I. Rész
Általános rendelkezések 1. Alapvetések, az utasítás célja
1. § (1) A bírói munka hatékonyságának és minőségének biztosítása céljából a rendszeres értékelés – a bírói függetlenség
tiszteletben tartása mellett – objektív és tárgyszerű vizsgálat eredményeként visszajelzést ad az  erősségekről és
a  fejlesztendő területekről, egyben alapja és ösztönzője a  további fejlődésnek. Alapul szolgál a  minőségi munka
elismeréséhez, az egységes bírói előmeneteli rendszer megvalósításához.
(2) Annak érdekében, hogy reális és összemérhető kép alakuljon ki a bírák szakmai munkájáról, az értékelések alapjául
szolgáló vizsgálatok és vizsgálati jelentések olyan módszertanának kidolgozása szükséges, amelyek biztosítják
a különböző bíróságokon, különböző ügyszakokban és szinteken dolgozó bírák értékelésekor a vizsgálati jelentések
azonos színvonalát, szerkezetük és tartalmi jellemzőik egységességét.
2. A szabályzat hatálya 2. § Az  utasítás (a továbbiakban: szabályzat) hatálya a  Kúria, az  ítélőtábla, a  törvényszék, a  járásbíróság és a  kerületi
bíróság, valamint a közigazgatási és munkaügyi bíróság bíráira terjed ki.
II. Rész
A rendszeres (soros) és a soron kívüli értékelés
3. Az értékelést megalapozó vizsgálat elrendelője 3. § Az  értékelést megalapozó vizsgálatot a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi CLXII. törvény
(a továbbiakban: Bjt.) 70. §-ában foglaltak szerint
a) törvényszéki bíró és tanácselnök, továbbá járásbírósági és kerületi bírósági, valamint közigazgatási és
munkaügyi bírósági bíró esetében a törvényszék elnöke,
b) ítélőtáblai bíró és tanácselnök esetében az ítélőtábla elnöke,
c) kúriai bíró és tanácselnök esetében a Kúria elnöke, míg
d) a kinevezési jogkörébe tartozó bírósági vezető soron kívüli vizsgálata esetében az Országos Bírósági Hivatal
elnöke
hivatalból rendeli el. 4. Az értékelések jellege, egymáshoz való viszonya
4. § (1) A határozott időre kinevezett bíró munkájának értékelését a határozatlan idejű kinevezést megelőzően kell elvégezni.
 (2) A határozatlan időre kinevezett bíró tevékenységét az 5. § (3) és (4) bekezdésében foglaltak szerinti időközönként
értékelni kell (soros értékelés).
 (3) Soron kívül kell értékelni a bíró tevékenységét, ha
a) bármely okból felmerül, hogy a bírói tevékenység ellátására szakmai okból nem képes,
b) a bíró képzési kötelezettségének önhibájából nem tesz eleget,
c) valamely általa tárgyalt per, illetve általa intézett ügy – anélkül, hogy a perben eljáró bíró személyében változás
történt volna – két éven túl van folyamatban, és a per (az ügy) iratainak vizsgálata alapján megállapítható, hogy
a per (az ügy) ésszerű időn belüli befejezését késleltető, a bíró önhibájából bekövetkezett mulasztás történt,
d) a bíró azt maga kéri. 5. Az értékelések ütemezése
5. § (1) A  határozott időre kinevezett bíró munkájának értékelésére az  első bírói kinevezést követően, akkor kerülhet sor,
ha  a  tényleges bírói működés időtartama a  tizennyolc hónapot meghaladta, és a  bíró kéri a  határozatlan idejű
kinevezését.
(2) Az értékelést megalapozó vizsgálat elrendelését el kell halasztani, ha a bíró tényleges bírói működésének időtartama
a tizennyolc hónapot nem érte el.
(3) Amennyiben a bíró első kinevezése a Bjt. 23. § (2) bekezdése alapján határozatlan időre történt, a bíró tevékenységét
a kinevezést követő harmadik év eltelte előtt, majd a kinevezést követő hatodik évben, ezután nyolcévenként kell
– utoljára a felmentési okként meghatározott életkor betöltését megelőző hatodik évben lehet – értékelni.
(4) A  határozott idejű kinevezést követően határozatlan időre kinevezett bíró tevékenységét a  kinevezést követően
a harmadik évben, majd nyolcévenként kell – utoljára a felmentési okként meghatározott életkor betöltését megelőző
hatodik évben lehet – értékelni.
6. § (1) Amennyiben a  határozatlan időre kinevezett bíró soron kívüli értékelésére a  soros vizsgálat időpontját megelőző
két éven belül, a bíró kérelme alapján kerül sor, a következő soros vizsgálat időpontját ennek figyelembevételével kell
meghatározni.
(2) A soros vizsgálatok 5. § (3) és (4) bekezdése szerinti ütemezésére a soron kívüli értékelés elrendelése nincs kihatással,
ha az  elrendelésre a  bíró szakmai alkalmatlansága vagy a  képzési kötelezettség önhibából történő elmulasztása,
továbbá a két éven túli ügyek miatt került sor.
6. A soros értékelés alapjául szolgáló vizsgálat elrendelésének elhalasztása
7. § (1) Amennyiben a  soros értékelés elrendelésének akadálya van, a  bíróság elnöke a  vizsgálandó – határozatlan időre
kinevezett – bíró hozzájárulásával, a vizsgálat elrendelését egy alkalommal, legfeljebb két évvel elhalasztja.
(2) A  soros vizsgálat elrendelésének elhalasztására kizárólag a  vizsgálat alá vont bíró személyét, körülményeit érintő,
objektív ok fennállása esetén kerülhet sor.
(3) A (2) bekezdés szerinti objektív ok különösen
a) ha a vizsgálat alá vont bíró a vizsgálat elrendelésének tervezett időpontjában tartósan távol van,
b) ha a  vizsgálat tervezett időpontját megelőzően a  vizsgálat alá vont bíró tényleges bírói működésének
időtartama nem éri el a két évet.
 (4) A vizsgálat elrendelésére az (1) és a (3) bekezdésben megjelölt időpontok lejártát követően kerülhet sor.
III. Rész
A soros értékelés alapjául szolgáló vizsgálat tervezése és elrendelése
7. A vizsgálati terv 8. § (1) A  vizsgálatot elrendelő elnök, a  kollégiumvezetővel történt előzetes egyeztetést követően, a  bíró (tanácselnök)
vizsgálatát – a szabályzat 5. és 6. §-ában foglalt rendelkezések figyelembevételével – évenként ütemezve, a munkaterv
részeként, vizsgálati tervben határozza meg.
(2) A vizsgálati terv tartalmazza a bírák nevét, a soros vizsgálat időpontját, továbbá a vizsgálatot végző kollégiumvezető
vagy – lehetőség szerint – az általa kijelölt vizsgáló nevét.
(3) A munkatervben előzetesen meghatározott időpontban a bíróság elnöke a vizsgálati tervről tájékoztatást ad a vezetői
értekezleten, majd intézkedik annak végrehajtása iránt az értekezlet eredményének megfelelően.
9. § (1) A vizsgálatot elrendelő elnök a vizsgálat elrendelését és a megkezdés időpontját a bíróval, továbbá a kollégiumvezetővel
és a  kollégiumvezető által kijelölt vizsgálóval, a  vizsgálat megkezdésének időpontját legalább harminc nappal
megelőzően, írásban közli.
(2) A vizsgálat megkezdésének (1) bekezdés szerinti időpontját a vizsgálatot elrendelő elnök a vizsgálóval előzetesen
egyeztetni köteles.
(3) Ha a vizsgáló személyét a vizsgálati terv nem tartalmazta, vagy amennyiben a vizsgáló személye a vizsgálati tervhez
képest módosult, a vizsgálatot elrendelő elnök az (1) bekezdés szerinti közlést megelőzően felhívja a kollégiumvezetőt,
hogy a kijelölt vizsgáló személyéről tizenöt napon belül adjon tájékoztatást.
8. A vizsgálat elrendelése 10. § A vizsgálat írásbeli elrendelésének tartalmaznia kell:
a) a vizsgálat kezdő időpontját,
b) a vizsgálat jellegének megnevezését az alapul szolgáló jogszabály rendelkezésének pontos megjelölésével,
c) a jelen szabályzat rendelkezésére történő hivatkozást,
d) a vizsgált időszakot,
e) a vizsgálat befejezésének időpontját,
f ) a vizsgáló személyét.
11. § A  vizsgálat elrendelésétől a  vizsgálat tényleges megkezdésének időpontjáig a  bíróság elnöke köteles a  vizsgáló
rendelkezésére bocsátani különösen:
a) a vizsgált bíró ügyeiről a vizsgált időszakban készült tanácselnöki feljegyzéseket,
b) az éves tevékenységi kimutatást, az ügyszak szerinti átlagadatokat,
c) a  szakterület szerint illetékes másodfokú (felülvizsgálati ügyekben eljáró) bíróság kollégiumvezetőjének
a véleményét, a kúriai bíró kivételével,
d) azon ügyek listáját, amelyekben a vizsgált időszak alatt az eljárás elhúzódása vagy elfogultság miatt kifogást
nyújtottak be, illetve amelyekben panasszal éltek,
e) a vizsgált bírót érintő fegyelmi eljárásra és a bíróságon kívüli munkavégzés engedélyezésének megvonására
vonatkozó adatokat, illetve
f ) a kötelező képzéssel kapcsolatos adatokat,
g) a legutolsó vizsgálati jelentést,
h) az instruktorbíró összefoglaló jelentését.
12. § (1) A vizsgálat elrendelésével és elvégzésével, továbbá az értékeléssel kapcsolatos valamennyi irat megküldését, átadását
és átvételét átvételi elismervénnyel vagy az irat másodpéldányán az átvétel rögzítésével dokumentálni kell.
(2) A vizsgálat és az értékelés iratai nem nyilvánosak.
IV. Rész
A soron kívüli vizsgálat rendje 9. A soron kívüli értékelést megalapozó vizsgálat kezdeményezése és módja
13. § (1) A soron kívüli értékelést megalapozó vizsgálatot kezdeményezheti
a) a bíró,
b) járás (kerületi) bírósági, illetve közigazgatási és munkaügyi bírósági bíró esetében a  járásbíróság, illetve
a közigazgatási és munkaügyi bíróság elnöke,
c) a  bíró beosztási helye és szakterülete szerint illetékes másodfokú (felülvizsgálati ügyekben eljáró) bíróság
kollégiumvezetője.
 (2) Az Országos Bírósági Hivatal elnökének a kinevezési jogkörébe tartozó vezető esetében a vizsgálatot kezdeményező
személye megegyezik az (1) bekezdés c) pontja szerinti kollégiumvezetővel.
14. § (1) Amennyiben a 13. § (1) bekezdés b) és c) pontja szerinti kezdeményezésre jogosult a bírói munka igazgatási ellenőrzése
során vagy egyéb esetben olyan körülményt észlel, vagy olyan információ jut a tudomására, amely a jelen szabályzat
4.  § (3)  bekezdés a) és b)  pontja szerinti soron kívüli vizsgálat elrendelését indokolhatja, írásbeli javaslatot tesz
a vizsgálat elrendelésére.
(2) Az írásbeli javaslatnak kellő részletességgel ki kell térnie azokra a tényekre és körülményekre, továbbá azokra az észlelt
hiányosságokra, rendellenességekre, illetve esetleges vizsgálatokra, amelyek a  soron kívüli vizsgálat elrendelését
megalapozhatják.
(3) Az  Országos Bírósági Hivatal elnöke, illetve a  bíróság elnöke – amennyiben az  írásbeli javaslatban foglaltakkal
egyetért – a 4. § (3) bekezdés a) és b) pontja szerinti esetben a tudomására jutástól, míg a  (3) bekezdés d) pontja
esetében a kérelem előterjesztésétől számított harminc napon belül dönt a vizsgálat elrendeléséről.
(4) A soron kívüli vizsgálat rendjére, annak elrendelésére, továbbá az elrendelő okirat írásbeli tartalmára – a két éven túli
ügy miatt indított soron kívüli vizsgálatra vonatkozó eltérő szabályok kivételével – egyebekben a  jelen szabályzat
soros vizsgálatra vonatkozó rendelkezéseit kell megfelelően alkalmazni.
10. A két éven túl folyamatban lévő ügy miatti soron kívüli vizsgálatra vonatkozó eltérő szabályok
15. § (1) A 4. § (3) bekezdés c) pontja szerinti soron kívüli értékelést megalapozó vizsgálatra a jelen szabályzatnak a vizsgálat
rendjére vonatkozó rendelkezéseit, az alábbiakban meghatározott eltérésekkel kell alkalmazni.
(2) A  vizsgálat alapjául az  az ügy szolgál, amely az  adott bírósághoz történő megérkezésétől kezdődően ugyanazon
a bíróságon, azonos szinten és azonos bíró előtt, két éven túl van folyamatban. A pertartam számításánál az eljárás
szünetelése, félbeszakadása, felfüggesztése miatt (ideértve a per tárgyalásának felfüggesztését is) kiesett időszakot
figyelmen kívül kell hagyni.
16. § (1) Amennyiben a  bíró előtt folyamatban lévő ügy pertartama a  két évet eléri, a  bíró köteles a  szabályzat 3. vagy
4. melléklete szerinti adatlapot felfektetni és ezt követően folyamatosan vezetni.
(2) A bíróság elnöke köteles gondoskodni a 15. § (2) bekezdésének hatálya alá tartozó ügyek folyamatos vizsgálatáról.
 (3) A (2) bekezdés szerinti vizsgálat során
a) ellenőrizni kell az adatlapok megfelelő vezetését,
b) az adatlapokat havonta egyeztetni kell a lajstromadatokkal,
c) szükség szerint, szúrópróbaszerűen – különösen a  három évet meghaladó pertartamú ügyek esetében –
az adatlap tartalmát az adott ügy irataival egybe kell vetni, illetve személyes konzultációt kell a bíróval folytatni,
d) félévente a  június 30-i, illetve a  december 31-i állapotnak megfelelően összefoglaló jelentést kell készíteni
az érintett bírák, ügyek, pertartamok áttekintésével annak felmérése végett, hogy milyen nagyságrendű lehet
a szóba jöhető vizsgálatok száma.
(4) A (3) bekezdés d) pontja szerinti összefoglaló jelentést a bíróság elnöke az adott év július 20., illetve a következő év
január 20. napjáig megküldi az Országos Bírósági Hivatal elnökének.
17. § (1) A vizsgálatot elrendelő elnök által a 16. § (3) bekezdés d) pontja szerint elkészített összefoglaló alapján össze kell
állítani azoknak a  bíráknak a  listáját, akik esetében a  soron kívüli értékelést megalapozó vizsgálat elrendelésének
a lehetősége felmerült.
(2) Azt a bírót, akinek
a) a soros vagy soron kívüli vizsgálatára a tárgyévben vagy a tárgyévet megelőző naptári évben sor került, vagy
b) a soros vagy soron kívüli vizsgálata a tárgyévben vagy a tárgyévet követő naptári évben lesz esedékes,
az (1) bekezdés szerinti összeállítás során figyelmen kívül kell hagyni.
18. § (1) Ha az adatlap adatai alapján valószínűsíthető, hogy a bíró a per időszerű befejezése érdekében szükséges intézkedés
megtételét a  jogszabályban meghatározott határidő – ennek hiányában harminc nap – alatt elmulasztotta, vagy
jelentős késedelemmel tette meg, illetve az  időszerűség körébe eső egyéb eljárási vagy ügyviteli szabályt sértett,
az adatlap tartalmát össze kell vetni az adott ügy irataival.
(2) Amennyiben adat merül fel arra, hogy a bíró önhibájából mulasztott, és ezzel késleltette a per időszerű befejezését,
az összevetést végző a tudomásra jutástól számított harminc napon belül előzetes iratvizsgálatot folytat le. Az előzetes
iratvizsgálat célja annak megállapítása, hogy történt-e az érintett ügy kapcsán bírói mulasztás, és amennyiben történt,
úgy az a bíró önhibájából következett-e be, továbbá az önhibából bekövetkezett mulasztás ténylegesen késleltette-e
a per ésszerű időn belüli befejezését.
(3) Amennyiben az  előzetes iratvizsgálat eredménye szerint, a  per ésszerű időn belüli befejezését késleltető, a  bíró
önhibájából bekövetkezett mulasztás történt, a  bíróság elnöke haladéktalanul elrendeli a  soron kívüli értékelést
megalapozó vizsgálatot.
19. § Önhibának tekinthető minden – különösen a szabályzat 5. mellékletében felsorolt – olyan bírói mulasztás, eljárási
vagy ügyviteli szabálysértés, amely érdemi kihatással volt az ügy elhúzódására, és jelentős késedelmet eredményezett.
20. § (1) A vizsgálat írásbeli elrendelésének tartalmaznia kell:
a) a vizsgálat kezdő időpontját,
b) az alapul szolgáló jogszabály rendelkezésének pontos megjelölését,
c) a jelen szabályzat rendelkezéseire történő hivatkozást,
d) a vizsgálat befejezésének időpontját,
e) a vizsgáló személyét,
f ) az utalást az előzetes iratvizsgálat eredményének lényegére.
(2) A bíró vizsgálata során lehetőség szerint tíz egyéves és öt kétéves pertartamú, lajstrom szerint folyamatos számozású,
folyamatban lévő ügyet kell kiválasztani, amelyek esetében a vizsgálatnak arra kell kiterjednie, hogy a vizsgált bíró
ítélkező tevékenységének időszerűsége körében megállapítható-e a per ésszerű időn belüli befejezését késleltető,
a bíró önhibájából bekövetkezett mulasztás.
(3) A két éven túli ügy miatt indított előzetes vizsgálatot az elrendeléstől számított harminc nap alatt be kell fejezni.
 (4) Amennyiben a vizsgálat alapján megállapítható, hogy a bíró munkájában olyan tendencia észlelhető, amely az ügyek
önhibára visszavezethető elhúzódását eredményezheti, további harminc napon belül intézkedni kell az  általános
szabályok szerinti vizsgálat lefolytatásáról.
21. § (1) A soron kívüli vizsgálat elrendelésére nem kerül sor
a) határozott időre kinevezett bíró esetében, továbbá ha
b) az előzetes iratvizsgálat időtartama alatt, az elrendelés alapjául szolgáló ügy befejezésre kerül,
c) abban a naptári évben, amikor a soron kívüli értékelést megalapozó körülmény bekövetkezett, vagy az azt
követő naptári évben a bíró soros értékelésére egyébként is sor kerül,
d) a  soron kívüli értékelés befejezését követő egy naptári éven belül – akár az  elrendelés alapjául szolgáló
ügyben – újabb ilyen értékelést megalapozó körülmény merül fel,
e) a bíró soros vizsgálata a soron kívüli értékelés alapjául szolgáló körülmény bekövetkezését megelőző egy éven
belül megtörtént,
f ) amennyiben abban a naptári évben, amikor a soron kívüli értékelést megalapozó körülmény bekövetkezett,
egyéb okból a bíró soron kívüli vizsgálata már elrendelésre került. Ebben az esetben a vizsgálat alá vont ügyek
körét ki kell egészíteni a 25. § (1) és (2) bekezdése, illetve szükség szerint a 25. § (4) bekezdése szerinti ügyekkel,
a soron kívüli vizsgálatnak pedig ki kell terjednie az ott meghatározott vizsgálati célokra.
(2) Kirívóan súlyos jogsértés esetében a bíróság elnöke az (1) bekezdés szerinti feltételek fennállta esetén is intézkedhet
a soron kívüli vizsgálat elrendeléséről.
11. A vizsgáló személye Vizsgálói névjegyzék 22. § (1) Az Országos Bírósági Hivatal a bírósági elnökök – a Kúria elnöke, továbbá az ítélőtáblai és a törvényszéki elnökök –
bejelentése alapján bírósági szintenként (Kúria, ítélőtábla, törvényszék) és szakáganként (büntető, civilisztika,
közigazgatási és munkaügyi), nevük szerint ábécé sorrendben nyilvántartásba veszi a  szükséges szakismerettel és
legalább ötéves gyakorlattal rendelkező azon bírákat, akik vizsgálóként kijelölhetők, és gondoskodik a névjegyzéknek
az intraneten történő közzétételéről.
(2) Az Országos Bírósági Hivatal elnöke a kinevezési jogkörébe tartozó vezetők vizsgálatának elrendelésekor a vizsgáló
személyét is kijelöli.
(3) A törvényszéki, az ítélőtáblai, a kúriai bíró vagy tanácselnök vizsgálatára – amennyiben azt nem a bíró beosztási helye
és szakterülete szerint illetékes kollégiumvezető végzi –, lehetőség szerint az  adott bíróságnak a  vizsgálat
lefolytatásához szükséges szakismerettel rendelkező kollégiumvezető-helyettesét, tanácselnökét, csoportvezető
bíráját célszerű kijelölni.
(4) A járási (budapesti illetékesség esetében kerületi bíróság), valamint a közigazgatási és munkaügyi bíróság bírájának
vizsgálatára – amennyiben azt nem a  bíró beosztási helye és szakterülete szerint illetékes kollégiumvezető
(a  továbbiakban: kollégiumvezető) végzi – a  kollégiumvezető elsősorban a  járásbíróság (kerületi bíróság), illetve
a közigazgatási és munkaügyi bíróság elnökét, elnökhelyettesét, csoportvezetőjét, csoportvezető-helyettesét, bíráját
illetőleg az adott ügyszak irányítását ellátó kollégium kollégiumvezető-helyettesét, másodfokú tanács elnökét vagy
bíráját jelöli ki.
Eljárás összeférhetetlenség esetén 23. § (1) A kollégiumvezető a vizsgálat elvégzésére, ha a vizsgálat alá vont bíró az értékelést elrendelő elnök vagy a beosztási
hely és szakterület szerinti illetékes kollégiumvezető hozzátartozója (összeférhetetlenség), a  törvényszéki,
az  ítélőtáblai, továbbá a  kúriai bíró vagy tanácselnök vizsgálatára a  névjegyzék szerinti, a  vizsgált bíró szolgálati
helyével azonos szintű és szakterületű, ábécé szerinti sorrendnek megfelelő vizsgálót jelöli ki.
(2) A járási (budapesti illetékesség esetében kerületi bíróság), valamint a közigazgatási és munkaügyi bíróság bírájának
a  vizsgálatára a  névjegyzék alapján törvényszéki szintű, a  vizsgált bíró szakterületével azonos, ábécé sorrendnek
megfelelő vizsgálót kell kijelölni.
(3) Az (1) bekezdés szerinti esetekben a vizsgáló költségeit a vizsgált bíró szolgálati helye szerinti bíróság viseli.
A vizsgálók képesítési előírása 24. § (1) Vizsgálónak csak olyan személy jelölhető ki, aki a  központi vizsgálói képzésen részt vett, és szerepel a  vizsgálók
Országos Bírósági Hivatal által vezetett jegyzékében.
(2) A névjegyzékben szereplő vizsgálók ötévente, legalább egy alkalommal kötelesek továbbképző tanfolyamon részt
venni.
12. A vizsgálat módja 25. § (1) A  vizsgálati jelentés határidőben történő elkészítéséért és annak tartalmáért a  vizsgáló felelős. Ennek érdekében
a  vizsgálati jelentés elkészítésének folyamata során befolyástól és elfogultságtól mentesen, a  rendelkezésre álló
vizsgálati anyag tényszerű és teljes körű kielemzésére kell törekednie. A  vizsgálat során tapasztalt lényegi
megállapításait kellő alapossággal, pontosan, az értékelő számára megbízhatóan kell rögzítenie biztosítva ezzel, hogy
a jelentésben szereplő információk objektív módon és bizonyítékokkal igazolhatóak legyenek.
(2) A vizsgálat során a vizsgáló és a vizsgált bíró egymással együttműködik. A vizsgáló lehetőség szerint már a vizsgálat
során lehetőséget ad a vizsgált bírónak arra, hogy az észlelt hibákra, kifogásokra magyarázatot adjon.
(3) A  vizsgáló a  vizsgálat során meghallgatja az  érintett bírót, járás- és kerületi bírósági, továbbá közigazgatási és
munkaügyi bírósági bíró esetében szükség szerint a bíróság elnökét, amelyről feljegyzést készít.
(4) A vizsgáló által készített feljegyzésben ki kell térni
a) a bíró munkavégzési körülményeire,
b) a tárgyaláson tapasztaltakra,
c) a bíró által teljesített igazgatási feladatokra,
d) a bíró szakmai többlettevékenységére,
e) arra a  körülményre, hogy a  vizsgált bíró a  korábbi vizsgálatot követően, folyamatosan hatvan napra
megszakította-e az ítélkező tevékenységét, valamint
f ) a vizsgált bíró által jelzett – a vizsgálathoz kapcsolódó – egyéb körülményekre.
(5) A vizsgáló kiválasztja, majd megvizsgálja és elemzi a vizsgálat alá vont ügyeket, valamint a 11. § (1) bekezdés szerinti
egyéb dokumentumokat, amelyek a vizsgálat alá vont bíró ítélkező tevékenységéhez kapcsolódnak.
(6) A vizsgáló tárgyaláson vesz részt, és beszerzi a vizsgált bíró másodfokú fórumaként eljáró tanácselnökök összefoglaló
véleményét.
13. A vizsgáló jogköre 26. § (1) A vizsgálónak a tevékenysége során
a) joga van a  vizsgált bíró ítélkezési tevékenységéhez kapcsolódó iratokba, okmányokba, nyilvántartásokba
betekinteni,
b) munkája során a  bíró beosztási helye szerinti bírósági elnöktől, közvetlen szakmai vezetőtől a  vizsgált bíró
munkáját illetően szóbeli vagy írásbeli nyilatkozatot, adatszolgáltatást vagy okirat bemutatását kérni,
c) a szükséges iratokról, dokumentumokról másolatot vagy kivonatot készíteni vagy készíttetni.
(2) A vizsgálattal érintett bíróság elnöke köteles
a) biztosítani a vizsgálat végrehajtásához szükséges feltételeket,
b) megadni a vizsgáló számára a szükséges tájékoztatásokat,
c) elősegíteni a vizsgálatot végző, a vizsgált bíró és a közvetlen szakmai vezető együttműködését.
14. A vizsgálat tárgya A befejezett ügyek iratai
27. § (1) A bíró vizsgálatához összesen legalább ötven jogerősen befejezett, a lajstrom szerint folyamatos sorszámozású ügyet
kell kiválasztani, amelyből lehetőleg harmincöt ügy ítélettel, tizenöt ügy pedig egyéb módon fejeződött be első-,
másod- vagy harmadfokon.
(2) A vizsgálattal érintett bíró további, általa kiválasztott, legfeljebb öt jogerősen befejezett ügyének a vizsgálatát kérheti.
 (3) A határozatlan időre kinevezett bíró vizsgálatát elsősorban az utolsó két év ítélkezésének áttekintésével kell elvégezni.
 (4) Amennyiben az  (1) és (2)  bekezdés szerint kiválasztott ügyek nem alkalmasak a  bíró anyagi, eljárási és ügyviteli
jogszabály-alkalmazási gyakorlatának feltárására, a vizsgáló a lajstrom szerint annyi további folyamatos sorszámozású
ügyet választ ki, amennyi biztosítja a kiválasztás objektivitását, továbbá azt, hogy a kiválasztandó ügyek első-, másodés harmadfokon jogerőre emelkedett vagy felülvizsgálattal elbírált ügyek legyenek, illetve egyaránt legyenek
tárgyaláson és tárgyaláson kívül elbírált ügyek.
(5) Az érdemi határozatok vizsgálatánál értékelni kell
a) a határozat rendelkező részének szabatosságát,
b) a határozat rendelkező részének végrehajthatóságát,
c) a történeti tényállás megalapozottságát,
d) a jogi érvelés meggyőző erejét,
e) valamint ennek jogszabályi előfeltétele esetén az egyszerűsített ítéleti indokolás alkalmazását,
f ) a határozatok szövegezésének pontosságát.
Egyéb vizsgálandó ügyek, iratok 28. § (1) A vizsgálatnak ki kell terjednie azokra az ügyekre is, amelyekben a vizsgált időszak alatt
a) az eljárás elhúzódása miatt vagy
b) elfogultság miatt kifogást nyújtottak be, továbbá
c) amelyekben alapos panasszal éltek.
(2) Vizsgálni kell továbbá a  fegyelmi eljárásra és a  bíróságon kívüli munkavégzés engedélyezésének megvonására
vonatkozó adatokat is.
Tárgyalások 29. § (1) A vizsgálónak az érintett bíró tárgyalásvezetéséről, fellebbezési vagy felülvizsgálati tárgyaláson történt előadásáról
legalább két teljes tárgyalási napon – figyelemmel a  polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény 214.  §
(1) bekezdése és a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény 321. § (1) bekezdése szerinti szabályokra – célszerű
meggyőződnie.
(2) A bíró tárgyalási tevékenysége körében vizsgálni kell különösen
a) az ügy tény- és joganyagának ismeretét,
b) a célratörő pervezetést,
c) az eljárás résztvevőivel való kapcsolattartást,
d) a rendfenntartás hangnemét, kulturáltságát, következetességét,
e) a jegyzőkönyvszerkesztés tömörségét,
f ) a jegyzőkönyv leírását,
g) az ítélethirdetés közérthetőségét,
h) a szóbeli indokolás meggyőző erejét,
i) az ügyviteli szabályok érvényesülését.
Időszerűség 30. § A bírói tevékenység időszerűségével kapcsolatban – a vizsgált időszakra – meg kell vizsgálni különösen:
a) az érintett bíróra vonatkozó ügyforgalmi adatokat,
b) a tárgyalás, meghallgatás ésszerű határidőn belüli kitűzését, az érdemi befejezések és az ügyviteli befejezések
arányát, valamint a tárgyaláson és a tárgyaláson kívül befejezett ügyek arányát,
c) az előterjesztett beadványok vizsgálatára vonatkozó eljárási határidők betartását,
d) a  tájékoztatási és a  bizonyítási szabályok érvényesülését, a  bizonyítási indítványok elbírálását, különösen
a  szakértő alkalmazását, feladatai pontos meghatározását, a  szakértő részére engedélyezett határidők
megtartását, díjának megállapítását és kiutalását, a  felek, szakértők, illetve a  tárgyalás egyéb résztvevői
mulasztásának szankcionálását,
e) a  tárgyalás elhalasztásának vagy elnapolásának indokoltságát, a  halasztással vagy napolással egyidejű új
határnap kitűzését,
f ) a pergazdaságosságra való törekvést,
g) a határozatok eljárási határidőben történő írásba foglalását,
h) az ítélet jogerőre emelkedését követően a szükséges intézkedések időszerűségét,
i) a két éven túli ügy miatti soron kívüli értékelés megállapításait, kitérve arra a körülményre, hogy megfigyelhető-e
változás a vizsgált bíró munkájának időszerűségével kapcsolatosan,
j) az elrendelt és törvényen alapuló soronkívüliség érvényesülését,
k) a megkeresések eljárási határidőben történő teljesítését,
l) a felterjesztések és az iratok visszaküldésének határidejét,
m) a bírói munka igazgatási ellenőrzése körében készített egyéb kimutatásokat.
Speciális rendelkezések 31. § (1) A jelen szabályzatnak a vizsgálat tárgyára vonatkozó rendelkezéseit, a peres és nemperes ügyeket vegyesen intéző
bíró, a tárgyalási tevékenységet nem végző, valamint a határozott idejű bíró, továbbá a fellebbviteli eljárásban ítélkező
tanácselnök és bíró vizsgálatára az ezen alcímben foglalt eltérésekkel kell alkalmazni.
(2) Peres és nemperes ügyeket vegyesen intéző bírák esetén a vizsgálandó peres és nemperes ügyek számát úgy kell
meghatározni, hogy az megfeleljen a vizsgált bíró által intézett peres és nemperes ügyek arányának.
(3) A nem tárgyaló bíró (cégügyek, büntetés-végrehajtási ügyek, felszámolási ügyek intézésére beosztott bíró) esetében
a 25. § (1)–(5) bekezdés, valamint a 27. § (1) és (2) bekezdés rendelkezéseit – a vizsgált bíró által végzett tevékenység
sajátosságaira tekintettel – megfelelően kell alkalmazni.
(4) A határozott időre kinevezett bíró vizsgálatakor a kinevezést követő első és második évből legalább évenként tíz, míg
a  harmadik évből legalább harminc, lehetőleg másod- vagy harmadfokon felülbírált ügyet célszerű kiválasztani.
Ha  a  bíró tényleges működésének ideje rövidebb, az  ötven vizsgálandó ügyet úgy kell kiválasztani, hogy abban
az összes másod-, illetve harmadfokon felülbírált ügy szerepeljen.
(5) A fellebbviteli eljárásban ítélkező tanácselnök és bíró tevékenységét lehetőleg a tanács többi tagjával egyidejűleg kell
vizsgálni.
(6) A vizsgálónak a  fellebbviteli eljárásban ítélkező bíró vizsgálata esetén be kell szereznie az adott tanács elnökének
véleményét is.
15. Az értékelést megalapozó vizsgálat lefolytatása 32. § (1) A  vizsgálat elrendelésének közlését követően a  vizsgáló előre egyeztetett időpontban tájékoztatja a  vizsgált bírót
a vizsgálat menetéről, a vizsgálattal érintett időszakról és azokról a tárgyalási napokról, amelyeken részt kíván venni,
továbbá tájékozódik a  bíró bírói munkával összefüggő személyi körülményeiről is. Az  előbbiekről a  vizsgálónak
emlékeztetőt kell készítenie.
(2) A vizsgálat alá vont ügyekről a vizsgáló – ügyenként – adatlapot vesz fel, amelyek tartalmazzák az arra vonatkozó
releváns adatokat, valamint a vizsgálónak a vizsgálat körében tett megállapításait.
(3) A vizsgálat ideje alatt, de legkésőbb a vizsgálati jelentés elkészítése előtt, a vizsgáló szóban tájékoztatja a vizsgált bírót
a  vizsgálat során beszerzett véleményekről és egyéb, vizsgálat alá vont iratokról, lehetőséget biztosítva a  vizsgált
bírónak észrevételei megtételére.
(4) Amennyiben a bíró a bemutatott adatokkal, iratokkal kapcsolatosan észrevételeket tesz, arról a vizsgáló feljegyzést
készít.
(5) A vizsgálat befejezését követően a vizsgáló haladéktalanul megküldi a vizsgálati jelentést és az értékelés tervezetét
– a kúriai bíró kivételével – az érintett bíró beosztása szerint illetékes fellebbviteli (felülvizsgálati ügyekben eljáró)
bíróság szakterület szerinti kollégiumvezetőjének, a  járásbírósági (budapesti illetékesség esetében kerületi) bíró
esetén az ítélőtábla, míg a közigazgatási és munkaügyi ügyszakban eljáró bíró esetében (ideértve a törvényszéken
ilyen ügyeket tárgyaló bírót is) pedig az illetékes regionális kollégiumvezetőnek.
(6) A  kollégiumvezető kérelmére a  vizsgáló a  vizsgálati jelentésen és az  értékelés tervezeten túlmenően köteles
a  kollégiumvezető részére az  ügyek vizsgálatáról, illetve a  vizsgálat egyéb körülményeiről készült feljegyzéseket,
valamint a rendelkezésére bocsátott és beszerzett dokumentumokat is megküldeni.
(7) A kollégiumvezető véleményének beérkezését követően a vizsgáló a teljes vizsgálati anyagot haladéktalanul megküldi
a vizsgálatot elrendelő elnöknek.
16. A vizsgálati jelentés 33. § (1) A vizsgálati jelentést olyan szerkezetben és tartalommal kell elkészíteni, hogy az a vizsgálati eredményt tárgyszerűen
és kellő részletességgel tartalmazza, és alkalmas legyen az értékelés megalapozására.
(2) A vizsgáló a vizsgálat elrendeléséről szóló iratban megjelölt határidőn belül köteles elkészíteni a részletes vizsgálati
jelentést, mellékelve az értékelésre vonatkozó javaslatot, az ügyek vizsgálatáról készült adatlapokat, más feljegyzéseket,
valamint a rendelkezésére bocsátott dokumentumokat.
(3) A vizsgáló az értékelési javaslatot a 2. melléklet szerinti értékelőlap 1–5. pontjainak kitöltésével teszi meg.
 (4) A vizsgálatnak részletesen be kell mutatnia a bíró ítélkezési tevékenységét és az ezzel összefüggő igazgatási szabályok
alkalmazásának gyakorlatát.
 (5) A vizsgálati jelentés szerkezeti felépítését és tartalmát a jelen szabályzat 1. melléklete tartalmazza.
V. Rész
Az értékelési eljárás menete 17. Az értékelés szempontjai
34. § (1) A bíróság elnöke
a) a vizsgálati anyag,
b) a beszerzett iratok, vélemények,
c) az írásbeli értékelésre tett szóbeli és/vagy írásbeli észrevételek,
d) az értékelés ismertetésén jelenlévők bármelyike által megtett nyilatkozatok
alapján, összességében értékeli a bíró munkáját.
(2) Az értékelés során figyelembe kell venni a bíró részére biztosított személyi és tárgyi feltételeket, a reá kiosztott peres
és peren kívüli ügyek számát, bonyolultságát, összevetve a  munkateljesítményével és az  ítélkezés minőségi
követelményeivel. Ha a  vizsgálattal érintett bíró hivatásos bírákból álló tanácsban ítélkezik, erre a  sajátosságra
az  értékelésnél – különösen az  érdemi döntések alapjául szolgáló jogszabályok alkalmazásának vizsgálatakor –
figyelemmel kell lenni.
18. Az értékelés 35. § (1) Az értékelést elrendelő elnök
a) a vizsgálati anyagok és a kollégiumvezető véleménye alapján – a 2. melléklet szerinti értékelőlap kitöltésével –
elkészíti a bíró írásbeli értékelésének tervezetét,
b) kitűzi az  értékelés szóbeli ismertetésének időpontját, és erről – a  vizsgálati jelentés és az  írásbeli értékelés
tervezetének kézbesítésével egyidejűleg – a Bjt. 75. §-ában meghatározott személyeket értesíti,
c) a  bíró részére az  írásbeli értékelés tervezetét – a  Bjt. 75.  §-ában foglalt határidőkre figyelemmel – azzal
a felhívással küldi meg, hogy arra írásban vagy szóban észrevételt tehet,
d) az  értékelés ismertetéséről jegyzőkönyvet készít, amelyben fel kell tüntetni a  megjelenteket, röviden
nyilatkozataikat, az értékelés végső eredményét, a jogorvoslatról szóló tájékoztatást, továbbá – amennyiben
az érintett bíró ezt közli – a jogorvoslat igénybevételére tett nyilatkozatát.
(2) Az értékelés ismertetésének időpontját az értékelő hivatali okból vagy a bíró kérésére egy alkalommal, legfeljebb
tizenöt napra elhalaszthatja, illetve az ismertetést legfeljebb egy másik, tizenöt napon belüli időpontban folytathatja.
(3) Az értékelés a vizsgálat alá vont bíró egyetértése mellett legfeljebb tizenöt napra – ide nem értve a  (2) bekezdés
szerinti esetet – elhalasztható, ha a rendelkezésre álló vizsgálati anyag az arra tett észrevételekkel összefüggésben
ellentmondásosnak, hiányosnak vagy megalapozatlannak tűnik, és e körülmények az értékelés ismertetésére kitűzött
napon nem tisztázhatók.
(4) Az értékelő az ismertetés lezárásával egyidejűleg zárja le az értékelőlapot.
 (5) Az értékelőlap indokolásában elegendő a vizsgálati jelentésre, a vizsgáló értékelési javaslatára és az attól való eltérés
indokaira kitérnie az értékelőnek. Az indokolásban röviden összegezni kell az alkalmatlan, alkalmas, kiváló és kiváló,
magasabb bírói beosztásra alkalmas értékelés alapjául szolgáló és az  értékelőlap egyes részeiből következő
megállapításokat.
(6) A  határozott időre kinevezett bíró vizsgálatakor az  értékelőlap 6.  pontjában írt, határozatlan idejű kinevezésre
alkalmas vagy alkalmatlan értékelés szerepelhet.
(7) A vizsgálati eljárás értékeléssel zárul. Az értékelés mellőzésével az eljárás ügyviteli bejezéssel nem zárható le.
19. Az értékelés közlése 36. § (1) Az értékelő az értékelőlapot, az ismertetésről szóló jegyzőkönyvet az ismertetés lezárásától számított nyolc napon
belül megküldi vagy átadja az  értékelés alá vont bírónak, valamint a  bíró beosztása szerint illetékes fellebbviteli
bíróság kollégiumvezetőjének, illetve a járásbírósági bíró esetén az ítélőtábla, közigazgatási és munkaügyi bírósági
bíró, valamint a törvényszéken közigazgatási és munkaügyi ügyeket tárgyaló bíró esetén a közigazgatási és munkaügyi
regionális kollégium vezetőjének.
(2) Az átvétel időpontját igazolni szükséges (átadókönyv, tértivevény, elektronikus levél megküldésének igazolása).
 (3) Az értékelés végső eredményéről tájékoztatni kell a bíró beosztása szerinti bíróság elnökét, ha annak személye eltér
az értékelőtől, valamint a szakági elnökhelyettest, továbbá a csoportvezetőt és csoportvezető-helyettest.
 (4) Az értékelőlapot és a vizsgálati jelentést nyolc napon belül (mellékletek nélkül) továbbítani kell az Országos Bírósági
Hivatalnak. 20. Jogorvoslati lehetőségek 37. § (1) Az  értékelés eredménye vagy annak írásbeli indokolása ellen az  értékelés eredményének kézhezvételét követő
harminc napon belül az elsőfokú szolgálati bíróságnál jogorvoslat iránti kérelem terjeszthető elő.
(2) Jogorvoslattal élhet
a) a vizsgálat alá vont bíró,
b) a bíró beosztása szerint illetékes fellebbviteli (felülvizsgálati ügyekben eljáró) bíróság kollégiumvezetője,
c) járásbírósági (kerületi) bíró esetén az ítélőtábla kollégiumvezetője,
d) közigazgatási és munkaügyi bírósági bíró, valamint a  törvényszéken közigazgatási és munkaügyi ügyeket
tárgyaló bíró esetén a közigazgatási és munkaügyi regionális kollégium vezetője.
21. Eljárás az alkalmatlan minősítés esetén 38. § (1) Alkalmatlan minősítés esetén a  bíróság elnöke a  Bjt. 81.  § (1)  bekezdésének megfelelően felszólítja a  bírót, hogy
harminc napon belül mondjon le bírói tisztségéről. A vizsgált bíró kérelmére a bíróság elnöke személyes meghallgatás
keretében lehetőséget biztosít a vizsgált bírónak az értékeléssel kapcsolatos álláspontja ismertetésére.
(2) Amennyiben a bíró nem mond le, a bíróság elnöke haladéktalanul értesíti a szolgálati bíróságot.
 (3) A szolgálati bíróság alkalmatlansági eljárást folytat le, és soron kívüli eljárásban dönt a bíró alkalmasságáról.
 (4) Az  alkalmatlanságot megállapító értékelés közlésének napjától a  szolgálati bíróság jogerős határozatáig terjedő
időben a bíró olyan tevékenységet nem folytathat, amely kizárólag bírói hatáskörbe tartozik.
22. Az Országos Bírósági Hivatal feladata 39. § (1) Az Országos Bírósági Hivatal a bírósági elnökök bejelentése alapján nyilvántartásba veszi a vizsgálóként kijelölhető
bírákat a képzések, továbbképzések megszervezése végett.
(2) Az Országos Bírósági Hivatal a bíró központi személyi nyilvántartásában kezeli a bíró értékeléséről szóló vizsgálati
jelentést és az értékelőlapot.
(3) Az Országos Bírósági Hivatal elnöke a különféle szinteken és ügyszakokban ítélkező bírák vizsgálatára vonatkozóan
módszertani ajánlást adhat ki.
VI. Rész
Záró rendelkezések 40. § (1) Ez az utasítás – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – 2016. január 1-jén lép hatályba, rendelkezéseit a hatálybalépését
követően elrendelt vizsgálatokra kell alkalmazni.
(2) Jelen utasítás 24. §-a 2017. január 1-jén lép hatályba.
 (3) Hatályát veszti a bíró és a bírósági vezető munkájának értékelési rendjéről és a vizsgálat részletes szempontjairól szóló
2011. évi 4. számú OIT szabályzat.
 (4) Jelen utasítás 4.  § (3)  bekezdés c)  pontjában foglaltakat a  2014. január 1. napját követően indult ügyekben kell
alkalmazni. Dr. Handó Tünde s. k.,
 elnök


text:
323/2018. (VII. 11.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízás alóli felmentéséről és megbízásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére –
dr.  Drexler András Gábor rendkívüli és meghatalmazott nagykövetet – érdemei elismerése mellett – felmentem
Magyarország havannai nagykövetségének a  vezetésére, valamint Magyarországnak a  Dominikai Köztársaságban,
a  Dominikai Közösségben, Jamaicában és Saint Luciában való képviseletére kapott megbízása alól, egyúttal
megbízom Magyarország Santiago de Chile-i nagykövetségének a vezetésével.
Budapest, 2018. január 26. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
158/2009. (XI. 18.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdése j) pontja, valamint a Magyar Köztársaság kitüntetéseiről szóló 1991. évi
XXXI. törvény 2. § (1) bekezdése alapján az egészségügyi miniszter előterjesztésére
Héjja József nyugalmazott főkönyvelőnek a MAGYAR KÖZTÁRSASÁGI ARANY ÉRDEMKERESZT
(polgári tagozat) kitüntetést adományozom. Budapest, 2009. november 9.
Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
63/2007. (VI. 29.) GKM rendelete.  a Budai MÁV Kórház fekvőbeteg és járóbeteg szakellátási feladatainak kiszervezéséről Az államháztartásról szóló 1992. XXXVIII. törvény (a továbbiakban: Áht.) 89. §-ának (1) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján – a pénzügyminiszterrel egyetértésben – a gazdasági és közlekedési miniszter feladat- és hatásköréről szóló 163/2006. (VII. 28.) Korm. rendelet 1. §-ának e) pontjában foglalt feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § (1) A Budai MÁV Kórháznak a mellékletben meghatározott szakmák szerinti feladatait az ott megjelölt óraszámban kiszervezem, azoknak a megjelölt óraszámban
történő ellátása tekintetében jogutód a Vasútegészségügyi
Szolgáltató Közhasznú Társaság (a továbbiakban: VKht.).
(2) A VKht. az (1) bekezdés szerinti feladatok ellátásához szükséges vagyon és vagyoni értékű jog kezelői jogát
– az Áht. 108. §-a (1) bekezdésének c) pontja alapján – a
Kincstári Vagyoni Igazgatósággal kötött vagyonkezelési
szerződés alapján szerzi meg, mert a vagyonkezelésbe
adás közérdekből történik.
2. § (1) A mellékletben meg nem határozott járóbeteg szakellátási feladatokat és a fekvőbeteg ellátási feladatokat
– figyelemmel az egyes központosított egészségügyi szolgáltatók által nyújtott szolgáltatások igénybevételéről, valamint a külön meghatározott személyek tekintetében
fennálló egészségügyi ellátás rendjéről szóló kormányrendeletben foglaltakra – az Állami Egészségügyi Központba
[Honvéd, Rendészeti és Vasútegészségügyi Központ]
(a továbbiakban: ÁEK) szervezem ki.
(2) Az ÁEK az (1) bekezdés szerinti feladatok ellátásához szükséges vagyon és vagyoni értékű jog kezelői jogát
– az Áht. 108. §-a (1) bekezdésének c) pontja alapján – a
Kincstári Vagyoni Igazgatósággal kötött vagyonkezelési
szerződés alapján szerzi meg, mert a vagyonkezelésbe
adás közérdekből történik.
3. § A Budai MÁV Kórház megszüntetéséről és jogutódlásáról szóló 59/2007. (VI. 15.) GKM rendelet nem lép hatályba.
4. § Ez a rendelet 2007. július 1-jén lép hatályba.
Dr. Kóka János s. k.,
gazdasági és közlekedési miniszter


text:
336/2018. (VII. 11.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízás alóli felmentéséről és megbízásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére  –
Szentgyörgyi Zoltán rendkívüli és meghatalmazott nagykövetet – érdemei elismerése mellett – felmentem
Magyarország tuniszi nagykövetségének a  vezetésére kapott megbízása alól, egyúttal megbízom Magyarország
brazíliavárosi nagykövetségének a vezetésével, valamint Magyarországnak a Guyanai Köztársaságban és a Suriname
Köztársaságban való képviseletével.
Budapest, 2018. március 2. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
2010. CLXXXIV. törvény a bíróságok elnevezéséről, székhelyéről és illetékességi területének meghatározásáról.
1. § (1) A városi és kerületi bíróságok (a továbbiakban együtt: helyi bíróság), a munkaügyi bíróságok, továbbá a megyei
bíróságok elnevezését és illetékességi területét az 1. melléklet tartalmazza.
(2) Az ítélőtáblák elnevezését és illetékességi területét a 2. melléklet tartalmazza.
(3) A Legfelsőbb Bíróság illetékességi területe az ország egész területére kiterjed.
2. § (1) A helyi és a munkaügyi bíróság székhelye – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – az elnevezésében megjelölt település.
(2) A kerületi bíróságok székhelye Budapest. (3) A megyei bíróságok székhelyét az 1. melléklet tartalmazza.
(4) Az ítélőtáblák székhelye az elnevezésükben megjelölt település, a Fővárosi Ítélőtábla esetében pedig Budapest.
(5) A Legfelsőbb Bíróság székhelye Budapest. 3. § (1) Törvény által meghatározott ügyekben első fokon – a 3. mellékletben kijelölt megyei bíróságokon az ott
meghatározott illetékességi területen – katonai tanácsok járnak el.
(2) A kijelölt megyei bíróságokon működő katonai tanácsok által első fokon elbírált ügyekben másodfokon a Fővárosi
Ítélőtábla katonai tanácsa jár el. 4. § (1) E törvény 2011. március 1-jén lép hatályba.
(2) A Zala Megyei Bíróság és a Zala Megyei Bíróság illetékességi területéhez tartozó helyi bíróságok határozata ellen
a törvény hatálybalépését követően előterjesztett jogorvoslatot bírálja el a Pécsi Ítélőtábla.
(3) Hatályát veszti az ítélőtáblák és a fellebbviteli ügyészi szervek székhelyének és illetékességi területének
megállapításáról szóló 2002. évi XXII. törvény. Dr. Schmitt Pál s. k., Dr. Kövér László s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


text:
1623/2016. (XI. 17.) Korm. határozata az egységes új szakértői intézet létrehozásával kapcsolatos intézkedésekről.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy az  Igazságügyi Szakértői és Kutató Intézeteknek a Bűnügyi Szakértői és Kutatóintézettel való
2017. január elsejei összeolvadásakor a  jogelőd intézmények 2016. évi eredeti költségvetésében meghatározott,
valamint a  2016. évi szerkezetváltozásból eredő többlet személyi juttatások és az  azokhoz kapcsolódó
munkaadókat terhelő járulékok és szociális hozzájárulási adó átvétellel arányos részének 100%-a vehető figyelembe
az előirányzatok 2017. évi szintre hozásánál;
2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy gondoskodjon a  szakértői kapacitások fejlesztésével kapcsolatos
többletkiadásokhoz szükséges forrásnak a  2016–2018. évi központi költségvetés XIV. Belügyminisztérium fejezet,
7. Rendőrség címben történő rendelkezésre állásáról
a) a  2016. évben – a  szakértői terület bővítésével kapcsolatos beruházási kiadások fedezete érdekében –
egyszeri jelleggel 90,0 millió forint,
b) a 2017. évben – a szakértői terület bővítésével kapcsolatos személyi jellegű kiadások fedezete érdekében –
beépülő jelleggel 9,2 millió forint,
c) a  2018. évben – a  b)  pontban szereplő személyi jellegű kiadások szintre hozása érdekében – beépülő
jelleggel 0,9 millió forint
összegben; Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: a 2016–2017. év tekintetében a felmerülés ütemében
 a 2018. év tekintetében a 2018. évi központi költségvetés tervezése során
3. felhívja a belügyminisztert, hogy a 2. pontban meghatározott keretösszeg erejéig intézkedjen a  feladatok ellátása
érdekében szükséges kötelezettségvállalások megtételére;
Felelős: belügyminiszter
Határidő: azonnal 4. egyetért azzal, hogy a szakértői terület bővítésével kapcsolatos beszerzések lefolytatása során a Kormány irányítása
alá tartozó fejezetek költségvetési szerveinek eszközbeszerzéseiről szóló 1982/2013. (XII. 29.) Korm. határozat
rendelkezéseit nem kell alkalmazni.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
8/2018. (VIII. 17.) ITM rendelete az ömlesztőhegesztés végzésének feltételeiről.
A Budapest Főváros Kormányhivatalának egyes ipari és kereskedelmi ügyekben eljáró hatóságként történő kijelöléséről, valamint
a  területi mérésügyi és műszaki biztonsági hatóságokról szóló 365/2016. (XI. 29.) Korm. rendelet 32.  § k)  pontjában kapott
felhatalmazás alapján,
a 13.  § tekintetében a  Budapest Főváros Kormányhivatalának egyes ipari és kereskedelmi ügyekben eljáró hatóságként
történő kijelöléséről, valamint a területi mérésügyi és műszaki biztonsági hatóságokról szóló 365/2016. (XI. 29.) Korm. rendelet
32. § b) pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 94/2018. (V. 22.) Korm. rendelet 116.  § 15.  pontjában meghatározott
feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. Általános rendelkezések 1. § (1) E rendelet hatálya – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – a hegesztett szerkezet gyártásánál, helyszíni szerelésénél,
átalakításánál vagy javításánál ömlesztőhegesztést végző gazdálkodó szervezetekre terjed ki.
(2) E rendelet hatálya nem terjed ki:
a) a  hegesztett csöveket, valamint a  nyomástartó berendezések és rendszerek biztonsági követelményeiről
és megfelelőség tanúsításáról szóló 44/2016. (XI. 28.) NGM rendeletben, továbbá a  szállítható nyomástartó
berendezések biztonsági követelményeiről és megfelelőség-tanúsításáról szóló 29/2011. (VIII. 3.)
NGM rendeletben meghatározott hegesztett szerkezetet gyártó gazdálkodó szervezetekre, és
b) a  nukleáris létesítmények biztonsági osztályba sorolt hegesztett szerkezetek gyártásánál, szerelésénél,
átalakításánál, javításánál ömlesztőhegesztést végző gazdálkodó szervezetekre.
2. § E rendelet alkalmazásában:
a) gazdálkodó szervezet: a polgári perrendtartásról szóló törvény szerinti gazdálkodó szervezet;
b) hegesztett szerkezet:
ba) a  nyomástartó berendezések, a  töltő berendezések, a  kisteljesítményű sűrített gáztöltő
berendezések műszaki-biztonsági hatósági felügyeletéről és az  autógáz tartályok időszakos
ellenőrzéséről szóló rendelet szerinti nyomástartó berendezés, rendszer, létesítmény és
tartószerkezete, csővezetékei,
bb) a szállítható nyomástartó berendezések biztonsági követelményeiről és megfelelőség-tanúsításáról
szóló rendelet, valamint az  egyes szállítható nyomástartó berendezések üzemeltetésével
kapcsolatos műszaki biztonsági követelményekről és a  Gázpalack Biztonsági Szabályzatról szóló
rendelet szerinti szállítható nyomástartó berendezés, beleértve a  2004. május 1-je előtt gyártott
és forgalomba hozott, megfelelőség újraértékelési eljárás alá nem vont szállítható nyomástartó
berendezést,
bc) a  nyomástartó berendezések, a  töltő berendezések, a  kisteljesítményű sűrített gáztöltő
berendezések műszaki-biztonsági hatósági felügyeletéről és az  autógáz tartályok időszakos
ellenőrzéséről szóló rendelet szerinti töltő berendezés,
bd) a  veszélyes folyadékok vagy olvadékok tárolótartályainak, tárolólétesítményeinek műszaki
biztonsági követelményeiről, hatósági felügyeletéről szóló rendelet szerinti veszélyes folyadékok
vagy olvadékok föld feletti, földbe süllyesztett tárolótartálya, létesítményei és csővezetékei,
be) a  veszélyes áruk szállítására használt nem nyomástartó tartály, tartány, csomagolóeszköz, kivéve
az ezek szállítására használt szállítóeszközök vagy
bf) a veszélyes áruk szállítására használt EX/II és EX/III jármű felépítménye;
c) műanyaghegesztés: hőre lágyuló műanyagok állandó kötéseinek létesítésére alkalmazott hegesztési eljárás;
d) ömlesztőhegesztés: munkadarabok egyesítése hővel, amelynek során a  kötés a  hegesztendő anyagok
összeolvasztása és a  varratanyag megszilárdulása következtében alakul ki. E  rendelet alkalmazásában
ömlesztőhegesztési eljárás az  ívhegesztés, a  lánghegesztés, a  nagy energiájú sugaras hegesztés,
a termithegesztés, a villamos salakhegesztés, az elektrogáz-hegesztés, az indukciós hegesztés, a fénysugaras
hegesztés, az ívhúzásos csaphegesztés, továbbá a keményforrasztás és a műanyaghegesztés.
2. Az ömlesztőhegesztési tevékenység megkezdésének és folytatásának feltételei
3. § A  hegesztett szerkezet gyártása, helyszíni szerelése, átalakítása vagy javítása során ömlesztőhegesztést
az a gazdálkodó szervezet végezhet, amely eleget tesz a 4. §-ban foglalt követelményeknek.
4. § (1) A gazdálkodó szervezetnél olyan hegesztési felelőst kell alkalmazni, aki az MSZ EN ISO 14731 [Hegesztési felügyelet.
Feladatok és felelősség] szabvány szerinti vagy azzal műszaki biztonsági szempontból egyenértékű követelmények
kielégítésén túl
a) független (nem alárendelt) az ömlesztőhegesztést végző szervezeti egységtől,
b) rendelkezik az  ömlesztőhegesztési tevékenység jellege szerinti ismereteket igazoló szakirányú képesítéssel,
és
c) rendelkezik legalább kétéves szakmai gyakorlattal. (2) A hegesztőanyagok minőségét legalább az MSZ EN 10204 [Fémtermékek. A vizsgálati bizonylatok típusai] szabvány
szerinti 2.2. típusú bizonylattal vagy azzal műszaki biztonsági szempontból egyenértékű módszer alkalmazásával
kell igazolni.
(3) A gazdálkodó szervezet a tevékenységet az MSZ EN ISO 3834-2 [Fémek ömlesztőhegesztésének minőségirányítási
követelményei. 2. rész: Teljes körű minőségirányítási követelmények] vagy az  MSZ EN ISO 3834-3 [Fémek
ömlesztőhegesztésének minőségirányítási követelményei, 3. rész: Általános minőségirányítási követelmények]
szabvány szerinti követelményeknek, vagy azzal műszaki biztonsági szempontból egyenértékű követelményeknek
megfelelően kell, hogy végezze.
(4) A gazdálkodó szervezetnek az általa végzett tevékenység tekintetében kijelölt és bejelentett megfelelőségértékelő
szervezet vagy akkreditált szervezet által minősített hegesztőket, forrasztókat, hegesztőgép-kezelőket kell
foglalkoztatnia.
(5) A  gazdálkodó szervezetnek rendelkeznie kell az  általa végzett tevékenység tekintetében kijelölt és
bejelentett megfelelőségértékelő szervezet vagy akkreditált szervezet által tanúsított vagy jóváhagyott
hegesztéstechnológiával.
5. § (1) A  4.  § szerinti követelmények teljesítését a  Kormány által rendeletben kijelölt műszaki biztonsági hatóság
(a továbbiakban: Hatóság) által kijelölt tanúsító szervezet ellenőrzi és tanúsítja.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott tanúsító szervezet által lefolytatott 3 évenkénti teljes körű felügyeleti ellenőrzés
kiterjed a  4.  § (2) és (3)  bekezdésében foglaltak folyamatos teljesülésének ellenőrzésére is, továbbá évente
nyilatkozat bekérésével folyamatosan felügyeli a gazdálkodó szervezeteknél a követelmények teljesülését.
6. § (1) Az a gazdálkodó szervezet, amely ömlesztőhegesztési tevékenységet kíván végezni, köteles azt a Hatóság részére
bejelenteni.
(2) Az (1) bekezdés szerinti bejelentéshez csatolni kell:
a) a kijelölt szervezet által lefolytatott vizsgálatról készített jegyzőkönyv,
b) a tanúsítvány és
c) a tanúsított vagy jóváhagyott hegesztéstechnológiákat tartalmazó összesítő
másolati példányát.
7. § (1) A  nyilvántartásban a  szolgáltatási tevékenység megkezdésének és folytatásának általános szabályairól szóló
2009.  évi LXXVI. törvény 22.  § (1)  bekezdésében meghatározott adatokon túl fel kell tüntetni a  jogosultsághoz
alapot adó dokumentumok azonosító jelét és a tanúsítást végző kijelölt szervezet tanúsítványának érvényességét.
(2) A Hatóság a nyilvántartásba vett gazdálkodó szervezetek jegyzékét a Hatóság elektronikus tájékoztató oldalán teszi
közzé.
8. § Ha a Hatóság megállapítja, hogy a gazdálkodó szervezet
a) a 4. §-ban foglalt követelményeknek való megfelelés vagy
b) az 5. §-ban meghatározott érvényes tanúsítvány
nélkül folytat ömlesztőhegesztési tevékenységet, akkor a  Hatóság az  ömlesztőhegesztési tevékenység végzését
megtiltja.
3. Záró rendelkezések 9. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 30. napon lép hatályba.
10. § (1) Az  e  rendelet hatálybalépését megelőző napon az  egyes hegesztett szerkezetek gyártását végző gazdálkodó
szervezetek alkalmasságának igazolásáról szóló miniszteri rendelet szerint vezetett nyilvántartásban szereplő
gazdálkodó szervezet az  e  rendelet szerinti bejelentés nélkül folytathatja az  ömlesztőhegesztési tevékenységet,
azzal, hogy a bejelentés e rendeletben meghatározott adattartalmában történő változást köteles bejelenteni.
(2) Az (1) bekezdés szerinti jogosultságokat a Hatóság az e rendelet alapján vezetett nyilvántartásban rögzíti.
 (3) Az  egyes hegesztett szerkezetek gyártását végző gazdálkodó szervezetek alkalmasságának igazolásáról szóló
miniszteri rendelet szerinti tevékenységek tekintetében a közzétett szervezetek által kiadott tanúsítványok az abban
meghatározott időpontig érvényesek.
11. § (1) E  rendelet tervezetének a  műszaki szabályokkal és az  információs társadalom szolgáltatásaira vonatkozó
szabályokkal kapcsolatos információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló, 2015. szeptember 9-i (EU)
2015/1535 parlamenti és tanácsi irányelv 5–7. cikke szerinti előzetes bejelentése megtörtént.
(2) A  4.  § (1) és (4)  bekezdésének a  belső piaci szolgáltatásokról szóló 2006. december 12-i 2006/123/EK európai
parlamenti és tanácsi irányelv 15. cikk (7) bekezdése szerinti előzetes bejelentése megtörtént.
12. § E  rendelet a  belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12-i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi
irányelvnek való megfelelést szolgálja.
13. § Az egyes szállítható nyomástartó berendezések üzemeltetésével kapcsolatos műszaki biztonsági követelményekről
és a  Gázpalack Biztonsági Szabályzatról szóló 35/2014. (XI. 19.) NGM rendelet 2.  § 8.  pontja helyébe a  következő
rendelkezés lép:
(E rendelet alkalmazásában:)
„8. karbantartó gazdálkodó szervezet: az a gazdálkodó szervezet, mely a tulajdonos megbízása alapján a szükséges
javításokat vagy átalakításokat – ideértve az ömlesztőhegesztési tevékenységet is – elvégzi;”
14. § Hatályát veszti az  egyes hegesztett szerkezetek gyártását végző gazdálkodó szervezetek alkalmasságának
igazolásáról szóló 3/1998. (I. 12.) IKIM rendelet.
Dr. Palkovics László s. k.,
 innovációért és technológiáért felelős miniszter


text:
39/2015. (IX. 22.) OGY határozata Rogán Antal országgyűlési képviselő mentelmi ügyében.
Az Országgyűlés Rogán Antal országgyűlési képviselő mentelmi jogát a  Budai Központi Kerületi Bíróság
31. Bpk.646/2015. számú megkeresésével érintett ügyben nem függeszti fel.
Kövér László s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
467/2013. (X. 30.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Szántai Orsolyát
2013. november 1. napjától 2016. október 31. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2013. október 16. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
41/2014. (V. 5.) ME határozata kormánymegbízott megbízatása megszűnésének megállapításáról.
Megállapítom, hogy –	B. Nagy László,	a Csongrád	Megyei	Kormányhivatalt	vezető	kormánymegbízott,
–	Czunyiné dr. Bertalan Judit, a Komárom-Esztergom	Megyei	Kormányhivatalt	vezető	kormánymegbízott,
–	dr. Galambos Dénes,	a Fejér	Megyei	Kormányhivatalt	vezető	kormánymegbízott,
–	dr. Hargitai János,	a Baranya	Megyei	Kormányhivatalt	vezető	kormánymegbízott,
–	Horváth László,	a Heves	Megyei	Kormányhivatalt	vezető	kormánymegbízott,
–	dr. Kerényi János,	a Bács-Kiskun	Megyei	Kormányhivatalt	vezető	kormánymegbízott,
–	dr. Kovács Zoltán,	a Veszprém	Megyei	Kormányhivatalt	vezető	kormánymegbízott,
–	dr. Pesti Imre,	a Budapest	Főváros	Kormányhivatalát	vezető	kormánymegbízott,
–	Rácz Róbert,	a Hajdú-Bihar	Megyei	Kormányhivatalt	vezető	kormánymegbízott,
–	dr. Vinnai Győző,	a Szabolcs-Szatmár-Bereg	Megyei	Kormányhivatalt	vezető	kormánymegbízott
e	 megbízatása	 a  fővárosi	 és	 megyei	 kormányhivatalokról,	 valamint	 a  fővárosi	 és	 megyei	 kormányhivatalok
kialakításával	 és	 a  területi	 integrációval	 összefüggő	 törvénymódosításokról	 szóló	 2010.	 évi	 CXXVI.	 törvény	 10.  §
(5) bekezdés	g) pontja	alapján
–	2014.	május	5-ei	hatállyal	– megszűnik. Orbán Viktor s. k.,
	 	 miniszterelnök


text:
48/2015. (VI. 2.) ME határozata főiskolai rektor megbízásáról.
A nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény 37.  § (8)  bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva
– az oktatásért felelős miniszternek a fenntartóval egyetértésben tett előterjesztésére –
dr. Zárda Saroltát a Gábor Dénes Főiskolán – a 2015. július 1-jétől 2018. június 30-áig terjedő időtartamra –
a rektori teendők ellátásával ismételten megbízom. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök