text:
2011. LXXXIV. törvény a Magyar Köztársaság és a Németországi Szövetségi Köztársaság között a jövedelem és a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról szóló, Budapesten, 2011. február 28. napján aláírt Egyezmény kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés e törvénnyel felhatalmazást ad a Magyar Köztársaság és a Németországi Szövetségi Köztársaság
között a jövedelem- és a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának
megakadályozásáról szóló, Budapesten, 2011. február 28. napján aláírt Egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény)
kötelező hatályának elismerésére. 2. § Az Országgyűlés az Egyezményt e törvénnyel kihirdeti.
3. § Az Egyezmény hiteles magyar és angol nyelvű szövege a következő:
„EGYEZMÉNY A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ÉS A NÉMETORSZÁGI SZÖVETSÉGI KÖZTÁRSASÁG KÖZÖTT
A JÖVEDELEM- ÉS A VAGYONADÓK TERÜLETÉN A KETTŐS ADÓZTATÁS ELKERÜLÉSÉRŐL ÉS AZ
ADÓZTATÁS KIJÁTSZÁSÁNAK MEGAKADÁLYOZÁSÁRÓL A Magyar Köztársaság és a Németországi Szövetségi Köztársaság,
attól az óhajtól vezérelve, hogy kölcsönös gazdasági kapcsolataikat a pénzügyi akadályok elmozdításával
előmozdítsák és együttműködésüket az adózási ügyekben erősítsék, az alábbiak szerint állapodtak meg:
A törvényt az Országgyűlés a 2011. június 27-i ülésnapján fogadta el.
1. Cikk Személyi hatály
Ez az Egyezmény azokra a személyekre terjed ki, akik az egyik vagy mindkét Szerződő Államban belföldi illetőségűek.
2. Cikk Az Egyezmény hatálya alá tartozó adók
(1) Ez az Egyezmény azokra a jövedelem- és vagyonadókra terjed ki, amelyeket az egyik Szerződő Állam, annak
tartománya vagy ezek politikai alegysége vagy helyi hatósága vet ki, a beszedés módjára való tekintet nélkül.
(2) Jövedelem- és vagyonadóknak tekintendők mindazok az adók, amelyeket a teljes jövedelem vagy teljes vagyon,
illetve a jövedelem- vagy vagyon részei után vetnek ki, beleértve az ingó vagy ingatlan vagyon elidegenítéséből
származó nyereség utáni adókat, a vállalkozások által fizetett bérek és fizetések teljes összegei utáni adókat, valamint
a vagyonnövekedés adóját. (3) Azok a jelenleg létező adók, amelyekre az Egyezményt alkalmazni kell:
a) a Németországi Szövetségi Köztársaságban: – a jövedelemadó (Einkommensteuer),
– a társasági adó (Körperschaftsteuer), – az ipari adó (Gewerbesteuer),
– a vagyonadó (Vermögensteuer) és – a telekadó (Grundsteuer)
beleértve az azokra kivetett pótlékokat (a továbbiakban: „német adó”);
b) a Magyar Köztársaságban: – a személyi jövedelemadó,
– a társasági adó, – a telekadó és
– az építményadó beleértve az azokra kivetett pótlékokat
(a továbbiakban: „magyar adó”). (4) Az Egyezmény kiterjed minden olyan azonos vagy lényegét tekintve hasonló adóra is, amelyet az Egyezmény aláírása
után a jelenleg létező adók mellett vagy azok helyett vezetnek be. A Szerződő Államok illetékes hatóságai értesíteni
fogják egymást a vonatkozó adójogszabályaikban végrehajtott bármely lényeges változásról.
3. Cikk Általános meghatározások
(1) Az Egyezmény alkalmazásában, ha a szövegösszefüggés mást nem kíván:
a) a „Németország” kifejezés a Németországi Szövetségi Köztársaságot és földrajzi értelemben használva
a Németországi Szövetségi Köztársaság területét, valamint a parti tenger melletti tengerfenék területét, annak
altalaját és a felette levő vízoszlopot, amennyiben a Németországi Szövetségi Köztársaság a nemzetközi joggal
és saját jogával összhangban szuverén jogokat és fennhatóságot gyakorolhat az élő és élettelen természeti
erőforrások feltárása, kiaknázása, megőrzése és kezelése érdekében; b) a „Magyarország” kifejezés a Magyar Köztársaságot és földrajzi értelemben használva a Magyar Köztársaság
területét jelenti; c) az „egyik Szerződő Állam” és a „másik Szerződő Állam” kifejezések Magyarországot vagy Németországot jelentik,
a szövegösszefüggésnek megfelelően; d) a „személy” kifejezés a természetes személyt, a társaságot és bármely más személyi egyesülést jelenti;
e) a „társaság” kifejezés bármely jogi személyt vagy egyéb olyan jogalanyt jelent, amely az adóztatás szempontjából
a jogi személyekkel azonos módon kezelendő; f) a „vállalkozás” kifejezés bármely üzleti tevékenység végzésére vonatkozik;
g) az „üzleti tevékenység” kifejezés magában foglalja a szabad foglalkozás vagy más önálló jellegű tevékenység
végzését; h) az „egyik Szerződő Állam vállalkozása” és „a másik Szerződő Állam vállalkozása” kifejezések az egyik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személy vagy a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által folytatott
vállalkozást jelentik; i) a „nemzetközi forgalom” kifejezés egy, az egyik Szerződő Államban tényleges üzletvezetési hellyel rendelkező
vállalkozás által üzemeltetett hajó, belvízi hajó vagy légi jármű igénybevételével végzett bármilyen szállítást
jelent, kivéve, ha a hajót, belvízi hajót vagy légi járművet kizárólag a másik Szerződő Államban lévő helyek között
üzemeltetik; j) az „állampolgár” kifejezés a következőket jelenti:
aa) Németország tekintetében a Németországi Szövetségi Köztársaság alaptörvénye értelmében bármely németet és bármely jogi
személyt, személyegyesítő társaságot és egyesülést, amely ezt a jogállását Németország hatályos
jogszabályaiból nyeri; bb) Magyarország tekintetében (i) bármely természetes személyt, aki a Magyar Köztársaság állampolgára;
(ii) bármely jogi személyt, személyegyesítő társaságot, egyesülést vagy egyéb olyan jogalanyt, amely ezt
a jogállását Magyarország hatályos jogszabályaiból nyeri; k) az „illetékes hatóság” kifejezés jelenti
aa) Németország esetében a Szövetségi Pénzügyminisztériumot vagy azt az ügynökséget, amelyre
a hatáskörét delegálta; bb) Magyarország esetében a nemzetgazdasági minisztert vagy meghatalmazott képviselőjét.
(2) Az Egyezménynek az egyik Szerződő Állam által bármely időpontban történő alkalmazásánál az Egyezményben
meghatározás nélkül szereplő kifejezéseknek – amennyiben a szövegösszefüggés mást nem kíván – olyan jelentésük
van, mint amit ennek az államnak a jogszabályaiban az adott időpontban jelentenek azokra az adókra vonatkozóan,
amelyekre az Egyezmény alkalmazást nyer; ennek az államnak az adójogszabályaiban foglalt meghatározások az
irányadók ennek az államnak az egyéb jogszabályaiban foglalt meghatározásokkal szemben.
4. Cikk Belföldi illetőségű személy
(1) Az Egyezmény alkalmazásában az „egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy” kifejezés olyan személyt
jelent, aki ennek az államnak a jogszabályai szerint lakóhelye, székhelye, üzletvezetési helye, bejegyzési helye vagy
bármely más hasonló ismérv alapján ott adóköteles, beleértve az államot, annak tartományát és ezek bármely politikai
alegységét vagy helyi hatóságát. Ez a kifejezés azonban nem foglalja magába azokat a személyeket, akik ebben az
államban kizárólag az ebben az államban lévő forrásokból származó jövedelem vagy az ott lévő vagyon alapján
adókötelesek. (2) Amennyiben egy természetes személy az 1. bekezdés rendelkezései értelmében mindkét Szerződő Államban belföldi
illetőségű, helyzetét az alábbiak szerint kell meghatározni: a) csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben állandó lakóhellyel rendelkezik;
amennyiben mindkét államban rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az államban tekintendő belföldi
illetőségűnek, amellyel személyi és gazdasági kapcsolatai szorosabbak (a létérdekek központja);
b) amennyiben nem határozható meg, hogy melyik államban van létérdekeinek a központja, vagy ha egyik államban
sem rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben
szokásos tartózkodási helye van; c) amennyiben mindkét államban van szokásos tartózkodási helye, vagy egyikben sincs, csak abban az államban
tekintendő belföldi illetőségűnek, amelynek állampolgára; d) amennyiben mindkét Szerződő Állam állampolgára, vagy egyiké sem, a Szerződő Államok illetékes hatóságai
kölcsönös egyetértéssel rendezik a kérdést. (3) Amennyiben az 1. bekezdés rendelkezései értelmében valamely nem természetes személy mindkét Szerződő
Államban belföldi illetőségű, csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben tényleges
üzletvezetésének a helye van. 5. Cikk Telephely
(1) Az Egyezmény alkalmazásában a „telephely” kifejezés olyan állandó üzleti helyet jelent, amelyen keresztül
a vállalkozás üzleti tevékenységét egészben vagy részben kifejti.
(2) A „telephely” kifejezés magában foglalja különösen: a) az üzletvezetés helyét;
b) a fióktelepet; c) az irodát; d) a gyártelepet;
e) a műhelyt, és f) a bányát, az olaj- és a földgázkutat, a kőfejtőt és a természeti kincsek kiaknázására szolgáló bármely más telepet.
(3) Az építési terület vagy az építkezési, szerelési munkálatok telephelyet keletkeztetnek, de csak ha tizenkét hónapnál
tovább tartanak. (4) E cikk előző rendelkezéseire tekintet nélkül nem minősül „telephelynek”:
a) létesítmények használata kizárólag a vállalkozás javainak vagy áruinak raktározása, kiállítása vagy kiszolgáltatása
céljára; b) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag raktározás, kiállítás vagy kiszolgáltatás céljára;
c) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag abból a célból, hogy azokat egy másik vállalkozás
feldolgozza; d) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy a vállalkozás részére javakat vagy árukat vásároljanak
vagy információkat szerezzenek; e) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy a vállalkozás részére bármilyen más előkészítő vagy
kisegítő jellegű tevékenységet folytassanak; f) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy az a)–e) pontokban említett tevékenységek bármely
kombinációját végezze, feltéve, hogy az állandó üzleti helynek az ilyen kombinációból származó teljes
tevékenysége előkészítő vagy kisegítő jellegű. (5) Tekintet nélkül az 1. és 2. bekezdések rendelkezéseire, ha egy személy – kivéve a független képviselőt, akire
a 6. bekezdés rendelkezése alkalmazandó – egy vállalkozás számára tevékenykedik és az egyik Szerződő Államban
meghatalmazása van arra, amellyel ott rendszeresen él, hogy a vállalkozás nevében szerződéseket kössön, úgy ez
a vállalkozás telephellyel bírónak tekintendő ebben az államban minden olyan tevékenység tekintetében, amelyet ez
a személy a vállalkozás részére kifejt, kivéve, ha az ilyen személy tevékenysége a 4. bekezdésben említett
tevékenységekre korlátozódik, amelyek, ha azokat egy állandó üzleti helyen keresztül fejtenék ki, az említett bekezdés
rendelkezései értelmében nem tennék ezt az állandó üzleti helyet telephellyé.
(6) Egy vállalkozást nem lehet úgy tekinteni, mintha annak az egyik Szerződő Államban telephelye lenne csupán azért,
mert tevékenységét ebben az államban alkusz, bizományos vagy más független képviselő útján fejti ki, feltéve, hogy
ezek a személyek rendes üzleti tevékenységük keretében járnak el.
(7) Az a tény, hogy az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság olyan társaságot ellenőriz, vagy olyan társaság
ellenőrzése alatt áll, amely a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű, vagy üzleti tevékenységet fejt ki ebben
a másik államban (akár telephely útján, akár más módon), önmagában még nem teszi egyik társaságot sem a másik
telephelyévé. 6. Cikk Ingatlan vagyonból származó jövedelem
(1) Az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy a másik Szerződő Államban fekvő
ingatlan vagyonból szerez (beleértve a mezőgazdaságból és az erdőgazdálkodásból származó jövedelmet),
megadóztatható ebben a másik államban. (2) Az „ingatlan vagyon” kifejezésnek olyan jelentése van, amit annak a Szerződő Államnak jogszabályai szerint jelent,
amelyikben a szóban forgó vagyon fekszik. Ez a kifejezés minden esetben magában foglalja az ingatlan vagyon
tartozékának minősülő vagyont, az állatállományt és a mezőgazdaságban és az erdőgazdálkodásban használatos
berendezéseket, azokat a jogokat, amelyekre a földtulajdonra vonatkozó magánjogi rendelkezések nyernek
alkalmazást, az ingatlan vagyon haszonélvezeti jogát, valamint az ásványlelőhelyek, források és más természeti
erőforrások kitermelésének vagy kitermelési jogának ellenértékeként járó változó vagy állandó kifizetésekhez való
jogot; hajók, belvízi hajók és légi járművek nem tekintendők ingatlan vagyonnak.
(3) Az 1. bekezdés rendelkezései ingatlan vagyon közvetlen használatából, bérbeadásából vagy hasznosításának bármely
más formájából származó jövedelemre is alkalmazandók. (4) Az 1. és 3. bekezdés rendelkezései a vállalkozás ingatlan vagyonából származó jövedelemre is alkalmazandók.
7. Cikk Vállalkozási nyereség
(1) Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának nyeresége csak ebben az államban adóztatható, kivéve, ha a vállalkozás
a másik Szerződő Államban egy ott lévő telephelye útján üzleti tevékenységet fejt ki. Amennyiben a vállalkozás ily
módon fejt ki üzleti tevékenységet, a vállalkozás nyeresége megadóztatható a másik államban, de csak olyan
mértékben, amilyen mértékben az ennek a telephelynek tudható be.
(2) A 3. bekezdés rendelkezéseinek fenntartásával, ha az egyik Szerződő Állam vállalkozása a másik Szerződő Államban
egy ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki, akkor mindkét Szerződő Államban azt a nyereséget kell ennek
a telephelynek betudni, amelyet akkor érhetne el, ha önálló és elkülönült vállalkozásként azonos vagy hasonló
tevékenységet végezne azonos vagy hasonló feltételek mellett, és teljesen függetlenként tartana fenn üzleti
kapcsolatot azzal a vállalkozással, amelynek telephelye. (3) A telephely nyereségének megállapításánál levonhatók a telephely miatt felmerült költségek, beleértve az így
felmerült üzletvezetési és általános ügyviteli költségeket, függetlenül attól, hogy abban az államban merültek-e fel,
ahol a telephely található, vagy máshol. (4) Amennyiben az egyik Szerződő Államban a telephelynek betudható nyereséget a vállalkozás teljes nyereségének
a különböző részegységek közötti arányos megosztása alapján szokták megállapítani, úgy a 2. bekezdés nem zárja ki,
hogy ez a Szerződő Állam a megadóztatandó nyereséget a szokásos arányos megosztás alapján állapítsa meg; az
alkalmazott arányos megosztási módszernek azonban olyannak kell lennie, hogy az eredmény összhangban legyen az
e cikkben foglalt elvekkel. (5) Nem tudható be nyereség a telephelynek csupán azért, mert a telephely javakat vagy árukat vásárol a vállalkozásnak.
(6) Az előző bekezdések alkalmazásában a telephelynek betudható nyereséget évről évre azonos módon kell
megállapítani, hacsak elégséges és alapos ok nincs az ellenkezőjére.
(7) Amennyiben a nyereség olyan jövedelemtételeket tartalmaz, amelyekkel a jelen Egyezmény más cikkei külön
foglalkoznak, úgy azoknak a cikkeknek a rendelkezéseit e cikk rendelkezései nem érintik.
8. Cikk Tengeri, belvízi szállítás és légi szállítás
(1) Az a nyereség, amely hajóknak vagy légi járműveknek a nemzetközi forgalomban történő üzemeltetéséből származik,
csak abban a Szerződő Államban adóztatható, amelyikben a vállalkozás tényleges üzletvezetésének a helye van.
(2) Az a nyereség, amely belvízi szállítással foglalkozó hajók nemzetközi forgalomban történő üzemeltetéséből származik,
csak abban a Szerződő Államban adóztatható, amelyikben a vállalkozás tényleges üzletvezetésének a helye van.
(3) E cikk alkalmazásában a hajók, belvízi hajók vagy légi járművek nemzetközi forgalomban történő üzemeltetéséből
származó nyereség magában foglalja az alkalomszerű, a) hajóknak, belvízi hajóknak vagy légi járműveknek személyzet nélküli bérléséből és
b) konténerek használatából vagy bérléséből (beleértve a konténerek szállítására használt vontatókat és kiegészítő
berendezéseket), származó nyereséget, ha ezek a tevékenységek a hajóknak, belvízi hajóknak vagy légi járműveknek a nemzetközi
forgalomban történő üzemeltetéséhez tartoznak. (4) Ha egy tengeri hajózási vállalkozás vagy egy belvízi szállítási vállalkozás tényleges üzletvezetésének a helye egy hajó
vagy egy belvízi hajó fedélzetén van, úgy ez abban a Szerződő Államban lévőnek tekintendő, amelyikben a hajó vagy
a belvízi hajó hazai kikötője fekszik, vagy ilyen hazai kikötő hiányában abban a Szerződő Államban, amelyikben a hajó
vagy belvízi hajó üzembentartója belföldi illetőségű. (5) Az 1. bekezdés rendelkezései alkalmazandók azokra a nyereségekre is, amelyek valamely poolban, közös
üzemeltetésben vagy nemzetközi üzemeltetésű szervezetben való részvételből származnak.
9. Cikk Kapcsolt vállalkozások
(1) Amennyiben a) az egyik Szerződő Állam vállalkozása közvetlenül vagy közvetve a másik Szerződő Állam vállalkozásának
vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesedik, vagy b) ugyanazok a személyek közvetlenül vagy közvetve az egyik Szerződő Állam vállalkozásának és a másik Szerződő
Állam vállalkozásának vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesednek, és bármelyik esetben a két vállalkozás egymás közötti kereskedelmi vagy pénzügyi kapcsolataiban olyan feltételekben
állapodik meg vagy olyan feltételeket szab, amelyek eltérnek azoktól, amelyekben független vállalkozások egymással
megállapodnának, úgy az a nyereség, amelyet a vállalkozások egyike e feltételek nélkül elért volna, de e feltételek
miatt nem ért el, beszámítható ennek a vállalkozásnak a nyereségébe, és megfelelően megadóztatható.
(2) Ha az egyik Szerződő Állam ezen állam valamely vállalkozásának a nyereségéhez olyan nyereséget számít hozzá
– és adóztat meg ennek megfelelően –, amelyet a másik Szerződő Állam vállalkozásánál megadóztattak ebben a másik
államban, és az így hozzászámított nyereség olyan nyereség, amelyet az elsőként említett állam vállalkozása ért volna
el, ha a két vállalkozás olyan feltételekben állapodott volna meg, mint amelyekben független vállalkozások egymással
megállapodnának, úgy ez a másik állam megfelelően kiigazítja az ilyen nyereségre ott kivetett adó összegét. Az ilyen
kiigazítás megállapításánál kellően figyelembe kell venni az Egyezmény egyéb rendelkezéseit, és a Szerződő Államok
illetékes hatóságai szükség esetén egyeztetnek egymással. 10. Cikk
Osztalék
(1) Az osztalék, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személynek fizet, megadóztatható ebben a másik államban.
(2) Mindazonáltal ez az osztalék abban a Szerződő Államban is megadóztatható, és annak az államnak a jogszabályai
szerint, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, ha azonban az osztalék haszonhúzója a másik
Szerződő Államban belföldi illetőségű személy, az így megállapított adó nem haladhatja meg:
a) az osztalék bruttó összegének 5 százalékát, ha a haszonhúzó egy olyan társaság (a nem adóköteles
személyegyesítő társaság kivételével), amely az osztalékot fizető társaság tőkéjében legalább 10 százalékos
közvetlen részesedéssel bír; b) az osztalék bruttó összegének 15 százalékát minden más esetben.
E bekezdés rendelkezései nem érintik a társaság adóztatását azon nyereség után, amelyből az osztalékot fizetik.
(3) E cikk alkalmazásában az „osztalék” kifejezés részvényekből, „élvezeti” részvényekből vagy „élvezeti” jogokból,
bányarészjegyekből, alapítói érdekeltségből vagy más nyereségből való részesedést biztosító jogokból – kivéve
a hitelköveteléseket – származó jövedelmet, valamint más olyan jövedelmet jelent, amelyet annak az államnak az
adózási jogszabályai, amelyben a nyereséget felosztó társaság belföldi illetőségű, a részvényekből származó
jövedelemmel azonos adóztatási elbánás alá vetnek, és a befektetési alap jegyére történő nyereségfelosztásból
származó jövedelmet jelent. (4) Az 1. és 2. bekezdések rendelkezései nem alkalmazandók, ha az osztaléknak az egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, egy ott
lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki és az érdekeltség, amelyre tekintettel az osztalékot fizetik, ténylegesen
ehhez a telephelyhez kapcsolódik. Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
(5) Ha az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság nyereséget vagy jövedelmet élvez a másik Szerződő
Államból, úgy ez a másik állam nem adóztathatja meg a társaság által kifizetett osztalékot, kivéve, ha az osztalékot
ebben a másik államban belföldi illetőségű személynek fizetik, vagy ha az érdekeltség, amelyre tekintettel az
osztalékot fizetik, ténylegesen a másik államban lévő telephelyhez kapcsolódik, sem pedig a társaság fel nem osztott
nyereségét nem terhelheti a társaság fel nem osztott nyeresége után kivetett adóval, még akkor sem, ha a kifizetett
osztalék vagy a fel nem osztott nyereség egészben vagy részben ebben a másik államban keletkező nyereségből vagy
jövedelemből áll. 11. Cikk Kamat
(1) A kamat, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelynek haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy, csak ebben a másik államban adóztatható.
(2) E cikk alkalmazásában a „kamat” kifejezés mindenfajta követelésből származó jövedelmet jelent, akár van jelzáloggal
biztosítva, akár nem, és magában foglalja különösen az állami értékpapírokból származó jövedelmet, a kötvényekből
és az adósságlevelekből származó jövedelmet, beleértve az ilyen értékpapírokhoz, kötvényekhez vagy
adósságlevelekhez kapcsolódó prémiumokat és díjakat. E cikk alkalmazásában a késedelmes fizetés utáni büntető
terhek nem tekintendők kamatnak. Mindazonáltal a „kamat” kifejezés nem foglalja magában a 10. cikk szerinti
jövedelmet. (3) Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a kamat egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben a kamat keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat és a követelés, amely után a kamatot fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez kapcsolódik.
Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
(4) A kamat akkor tekintendő az egyik Szerződő Államból származónak, ha a kamatot fizető személy ebben az államban
belföldi illetőségű. Ha azonban a kamatot fizető személynek, függetlenül attól, hogy az egyik Szerződő Államban
belföldi illetőségű-e vagy sem, az egyik Szerződő Államban telephelye van, amellyel kapcsolatban a tartozás, amely
után a kamatot fizetik, felmerült és ezt a kamatot ez a telephely viseli, úgy az ilyen kamat abból az államból
származónak tekintendő, amelyben a telephely van. (5) Ha a kamatot fizető személy és a haszonhúzó közötti, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti különleges
kapcsolat miatt a kamat összege ahhoz a követeléshez viszonyítva, amely után kifizetik, meghaladja azt az összeget,
amelyben a kamatot fizető személy és a haszonhúzó ilyen kapcsolat hiányában megállapodtak volna, e cikk
rendelkezéseit csak az utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az esetben a kifizetett többletösszeg mindkét
Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, az Egyezmény egyéb rendelkezéseinek kellő
figyelembevételével. 12. Cikk Jogdíj
(1) A jogdíj, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelynek haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy, csak ebben a másik államban adóztatható.
(2) E cikk alkalmazásában a „jogdíj” kifejezés bármely olyan jellegű kifizetést jelent, amelyet irodalmi, művészeti vagy
tudományos művek, ideértve a filmalkotást, szerzői jogának, bármilyen szabadalomnak, védjegynek, formatervezési
vagy más mintának, tervnek, titkos formulának vagy eljárásnak használatáért vagy hasznosítási jogáért, valamint ipari,
kereskedelmi vagy tudományos tapasztalatokra vonatkozó információért ellenértékként kapnak. A „jogdíj” kifejezés
ugyancsak magában foglal bármely olyan kifizetést, amelyet egy személy nevének, képmásának vagy bármely más
hasonló személyiségi jognak a hasznosításáért vagy hasznosítási jogáért kapnak és az olyan kifizetést, amelyet
előadóművészek vagy sportolók előadásának rádió vagy televízió által történő rögzítéséért ellenszolgáltatásként
kapnak. (3) Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a jogdíj egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben a jogdíj keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat, és a jog vagy vagyoni érték, amely után a jogdíjat fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez
kapcsolódik. Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
(4) A jogdíj akkor tekintendő az egyik Szerződő Államból származónak, ha a jogdíjat fizető személy ebben az államban
belföldi illetőségű. Ha azonban a jogdíjat fizető személynek, függetlenül attól, hogy az egyik Szerződő Államban
belföldi illetőségű-e vagy sem, az egyik Szerződő Államban telephelye van, amellyel kapcsolatban a jogdíjfizetési
kötelezettség felmerült és ezt a jogdíjat ez a telephely viseli, úgy az ilyen jogdíj abból a Szerződő Államból
származónak tekintendő, amelyben a telephely van. (5) Ha a jogdíjat fizető személy és a haszonhúzó, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti különleges kapcsolat
miatt a jogdíj összege azon hasznosításhoz, joghoz vagy információhoz mérten, amiért fizetik, meghaladja azt az
összeget, amelyben a jogdíjat fizető személy és a haszonhúzó ilyen kapcsolat hiányában megállapodott volna, úgy
e cikk rendelkezéseit csak az utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az esetben a kifizetett többletösszeg
mindkét Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, az Egyezmény egyéb rendelkezéseinek kellő
figyelembevételével. 13. Cikk Elidegenítésből származó nyereség
(1) Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek a 6. cikkben meghatározott és a másik Szerződő Államban
fekvő ingatlan vagyona elidegenítéséből származó nyeresége megadóztatható ebben a másik államban.
(2) Az olyan társaság részvényeinek, jogainak vagy egyéb érdekeltségének elidegenítéséből származó nyereség,
amelynek eszközei több mint 50 százalékban az egyik Szerződő Államban lévő ingatlan vagyonból, illetve az ahhoz
fűződő jogokból állnak, vagy az olyan társaság részvényeinek elidegenítéséből származó nyereség, amelynek eszközei
több mint 50 százalékban az egyik államban lévő ilyen ingatlan vagyonból vagy az ahhoz fűződő jogokból állnak,
megadóztatható az ingatlan fekvése szerinti államban. (3) A 2. bekezdés rendelkezéseinek fenntartásával, az olyan ingó vagyon elidegenítéséből származó nyereség, amely az
egyik Szerződő Állam vállalkozása másik Szerződő Államban lévő telephelye üzleti vagyonának része, beleértve
az ilyen telephelynek (önmagában vagy az egész vállalkozással együtt történő) elidegenítéséből elért nyereséget,
megadóztatható ebben a másik államban. (4) A nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajók vagy légi járművek, belvízi szállításra használt hajók, vagy az ilyen
hajók, légi járművek vagy belvízi hajók üzemeltetésére szolgáló ingó vagyon elidegenítéséből származó nyereség csak
abban a Szerződő Államban adóztatható, amelyben a vállalkozás tényleges üzletvezetésének a helye van.
(5) Az 1–4. bekezdésekben nem említett bármely vagyon elidegenítéséből származó nyereség csak abban a Szerződő
Államban adóztatható, amelyben az elidegenítő belföldi illetőségű. (6) Ha egy természetes személy 5 évig vagy hosszabb időtartamig belföldi illetőségű volt az egyik Szerződő Államban és
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségűvé vált, az 5. bekezdés nem akadályozza meg az elsőként említett
államot abban, hogy a hazai joga szerint megadóztassa az elsőként említett államban belföldi illetőségű társaságban
lévő részesedés tőkeértéknövekedését ennek a természetes személynek az elsőként említett államban lévő illetősége
időtartamára. Ebben az esetben azt a tőkeértéknövekedést, amelyet az elsőként említett államban megadóztattak,
a másik állam nem foglalhatja bele az azt követő tőkeértéknövekedés meghatározásába.
14. Cikk Munkaviszonyból származó jövedelem
(1) A 15., 17., 18. és 20. cikkek rendelkezéseinek fenntartásával a fizetés, a bér és más hasonló díjazás, amelyet az egyik
Szerződő Államban belföldi illetőségű személy munkaviszonyra tekintettel kap, csak ebben az államban adóztatható,
kivéve, ha a munkát a másik Szerződő Államban végzik. Amennyiben a munkát ott végzik, úgy az ezért kapott díjazás
megadóztatható ebben a másik államban. (2) Tekintet nélkül az 1. bekezdés rendelkezéseire, az a díjazás, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
személy a másik Szerződő Államban végzett munkára tekintettel kap, csak az elsőként említett államban adóztatható, ha:
a) a kedvezményezett a másik államban nem tartózkodik egyfolytában vagy megszakításokkal összesen 183 napnál
hosszabb időszakot az adott adóévben kezdődő vagy végződő bármely tizenkét hónapos időtartamon belül, és
b) a díjazást olyan munkaadó fizeti, vagy azt olyan munkaadó nevében fizetik, aki nem belföldi illetőségű a másik
államban, és c) a díjazást nem a munkaadónak a másik államban lévő telephelye viseli.
(3) A 2. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók a hivatásos munkaerőkölcsönzés keretében történő alkalmazásért
kapott díjazásra. (4) Tekintet nélkül e cikk előző rendelkezéseire, a nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajó, légi jármű vagy belvízi
szállításra használt hajó fedélzetén végzett munkáért kapott díjazás megadóztatható abban a Szerződő Államban,
amelyben a hajót, légi járművet vagy belvízi hajót üzemeltető vállalkozás tényleges üzletvezetésének a helye van.
15. Cikk Igazgatók tiszteletdíja
Az igazgatók tiszteletdíja és más hasonló kifizetés, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy,
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság igazgatótanácsának vagy felügyelőbizottságának tagjaként
kap, megadóztatható ebben a másik államban. 16. Cikk
Művészek és sportolók
(1) Tekintet nélkül a 7. és a 14. cikkek rendelkezéseire, az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy előadóművészként mint színpadi, film-, rádió- vagy televíziós művész vagy zeneművész, vagy
sportolóként élvez a másik Szerződő Államban ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből,
megadóztatható ebben a másik államban. (2) Amennyiben egy előadóművész vagy egy sportoló által ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből
származó jövedelem nem az előadóművésznél vagy sportolónál magánál, hanem egy másik személynél jelentkezik,
úgy ez a jövedelem, tekintet nélkül a 7. és a 14. cikkek rendelkezéseire, megadóztatható abban a Szerződő Államban,
amelyben az előadóművész vagy a sportoló a tevékenységét kifejti.
(3) Az 1. és 2. bekezdés nem alkalmazandó a művésznek vagy sportolónak az egyik Szerződő Államban kifejtett
tevékenységből származó jövedelmére, amennyiben az ebbe az államba tett látogatást teljesen vagy nagyrészben
a másik állam, annak tartománya, ezek politikai alegysége vagy helyi hatósága vagy olyan szervezet finanszíroz, amely
ebben a másik államban jótékonysági szervezetként van elismerve. Ebben az esetben a jövedelem csak abban
a Szerződő Államban adóztatható, amelyikben a természetes személy belföldi illetőségű.
17. Cikk Nyugdíjak, járadékok és hasonló kifizetések
(1) A 18. cikk 2. bekezdése rendelkezéseinek fenntartásával, az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek
a másik Szerződő Államból fizetett nyugdíj és hasonló kifizetés vagy járadék csak az elsőként említett államban
adóztatható. (2) Tekintet nélkül az 1. bekezdés rendelkezéseire, azok a nyugdíjak és egyéb kifizetések, amelyeket az egyik Szerződő
Állam kötelező társadalombiztosításról szóló törvénye alapján teljesítettek, csak ebben az államban adóztathatók,
kivéve, ha a kedvezményezett a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy volt az ezen Egyezmény
ratifikációs okmányai kicserélésének napján vagy azt megelőzően. (3) Tekintet nélkül az 1. bekezdés rendelkezéseire, az egyik Szerződő Állam vagy annak politikai alegysége által egy,
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek politikai üldöztetés vagy háborúban elszenvedett sérülés
vagy kár (beleértve a helyreállítási kifizetéseket) vagy katonai vagy alternatív polgári szolgálat vagy bűncselekmény,
oltás vagy hasonló esemény miatt kárpótlásként teljesített rendszeres vagy nem rendszeres kifizetések csak az
elsőként említett államban adóztathatók. (4) A „járadék” bizonyos, meghatározott időközönként rendszeresen, élethossziglan vagy meghatározott vagy
megállapítható időre, a kifizetések teljesítésének kötelezettsége alapján megfelelő és teljes ellenszolgáltatás
megtérítéseként pénzben vagy pénzértékben teljesítendő kötelezettség alapján fizetendő összegeket jelent.
18. Cikk Közszolgálat
(1) a) A fizetések, bérek és más hasonló díjazások, kivéve a nyugdíjat, amelyeket az egyik Szerződő Állam, annak
tartománya, ezek politikai alegysége vagy helyi hatósága vagy az ennek az államnak a közjoga alapján létrejött
valamely más jogi személy fizet egy természetes személynek, az ezen államnak, tartománynak, politikai
alegységnek vagy helyi hatóságnak vagy a közjog alapján létrejött valamely más jogi személy teljesített
szolgálatért, csak ebben az államban adóztathatók. b) Mindazonáltal az ilyen fizetések, bérek és más díjazások csak a másik Szerződő Államban adóztathatók, ha
a szolgálatot ebben a másik államban teljesítették, és a természetes személy ebben az államban olyan belföldi
illetőségű személy, aki aa) ennek az államnak az állampolgára vagy
bb) nem kizárólag a szolgálat teljesítése céljából vált ebben az államban belföldi illetőségű személlyé.
(2) A 17. cikk 2. bekezdése rendelkezéseinek fenntartásával
a) A nyugdíj, amelyet az egyik Szerződő Állam, annak tartománya, politikai alegysége vagy helyi hatósága vagy
ennek az államnak a közjoga alapján létrejött valamely más jogi személy fizet az általa létesített alapból egy
természetes személynek az ezen államnak, tartománynak, politikai alegységnek vagy helyi hatóságnak vagy
a közjog alapján létrejött valamely más jogi személynek teljesített szolgálatért, csak ebben az államban
adóztatható. b) Mindazonáltal ez a nyugdíj csak a másik Szerződő Államban adóztatható, ha a természetes személy abban az
államban belföldi illetőségű és annak az államnak az állampolgára.
(3) Az egyik Szerződő Állam, annak tartománya, politikai alegysége vagy helyi hatósága vagy az ennek az államnak
a közjoga alapján létrejött valamely más jogi személy által folytatott üzleti tevékenységgel kapcsolatosan teljesített
szolgálatért fizetett fizetésekre, bérekre és más hasonló díjazásokra és nyugdíjakra a 14., 15., 16., és 17. cikkek
rendelkezései alkalmazandók. (4) Az 1. bekezdés rendelkezéseit kell hasonlóképpen alkalmazni az egyik Szerződő Államnak, annak tartományának,
politikai alegységének vagy helyi hatóságának fejlesztéstámogatási programja alapján a kizárólag ezen állam,
tartomány, politikai alegység vagy helyi hatóság által biztosított alapból a másik Szerződő Államba annak a másik
államnak a beleegyezésével kiküldött szakértőnek vagy önkéntesnek fizetett díjazás tekintetében.
(5) Az 1. és 2. bekezdések rendelkezéseit kell alkalmazni azon fizetésekre, bérekre és más hasonló díjazásokra és
nyugdíjakra is, amelyeket a Goethe Intézet („Goethe Institute”), a Német Akadémiai Csereszolgálat („Deutscher
Akademischer Austauschdienst”), továbbá a Collegium Hungaricum, a Magyar Kulturális és Tájékoztatási Központ, és
az illetékes hatóságok által kölcsönösen elfogadott más hasonló intézmények számára nyújtott szolgáltatásokért
természetes személyeknek fizetnek. Ha az ilyen díjazást nem adóztatják meg abban az államban, amelyben az
intézményt alapították, a 14. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
19. Cikk Vendégprofesszorok, tanárok és tanulók
(1) Egy természetes személy, aki meglátogatja az egyik Szerződő Államot ennek az államnak vagy ezen állam
egyetemének, főiskolájának, iskolájának, múzeumának vagy más kulturális intézetének a meghívására vagy egy
hivatalos kulturális csereprogram keretében két évet meg nem haladó időszakra az ilyen intézetnél kizárólag tanítás,
előadások tartása, magasabb tanulmányok vagy kutatás folytatása céljából, és aki közvetlenül e látogatás előtt a másik
Szerződő Államban belföldi illetőségű személy volt, vagy jelenleg is az, az elsőként említett államban mentes lesz az
adó alól az ilyen tevékenységért kapott díjazás után, feltéve, hogy az ilyen díjat az államon kívül lévő forrásból kapja.
(2) Azok a kifizetések, amelyeket olyan tanuló, posztgraduális hallgató vagy üzleti gyakornok kap ellátására, tanulmányi
vagy képzési célokra, aki közvetlenül az egyik Szerződő Államba való látogatás előtt a másik Szerződő Államban
belföldi illetőségű személy volt, vagy jelenleg is az, és aki az elsőként említett államban kizárólag tanulmányi vagy
képzési célból tartózkodik, nem adóztatható meg ebben az államban, feltéve, hogy az ilyen kifizetések ezen az államon
kívüli forrásból származnak. 20. Cikk Egyéb jövedelem
(1) Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy jövedelmének az Egyezmény előző cikkeiben nem tárgyalt
részei, bárhol is keletkeznek, csak ebben az államban adóztathatók.
(2) Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók a 6. cikk 2. bekezdésében meghatározott ingatlan vagyonból
származó jövedelmen kívüli jövedelemre, ha az ilyen jövedelemnek az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
kedvezményezettje a másik Szerződő Államban egy ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki, és a jog vagy
vagyoni érték, amelyre tekintettel a jövedelmet fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez kapcsolódik. Ebben az
esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni. 21. Cikk
Vagyon
(1) A 6. cikkben említett olyan ingatlan vagyon, amely az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy tulajdonát
képezi és a másik Szerződő Államban fekszik, megadóztatható ebben a másik államban.
(2) Az ingó vagyon, amely az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik Szerződő Államban lévő telephelye üzleti
vagyonának részét képezi, megadóztatható ebben a másik államban.
(3) Az a vagyon, amely nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajókból és légi járművekből, illetve belvízi szállításra
használt hajókból áll, és az ilyen hajók és légi járművek, illetve belvízi hajók üzemeltetésére szolgáló ingó vagyon csak
abban a Szerződő Államban adóztatható, amelyben a vállalkozás tényleges üzletvezetésének a helye van.
(4) Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy minden más vagyonrésze csak ebben az államban
adóztatható. 22. Cikk A kettős adóztatás elkerülése az illetőség államában
(1) A Németországban belföldi illetőségű személy esetében az adót az alábbiak szerint kell megállapítani:
a) Hacsak külföldi adóbeszámítást nem kell engedélyezni a b) albekezdés alapján, a német adó adómegállapítási
alapjából ki kell venni a Magyarországon keletkezett olyan összes jövedelemtételt, illetve a Magyarországon
található összes olyan vagyontételt, amelyeket ezen Egyezmény alapján ténylegesen Magyarországon
adóztatnak. Az osztalékból származó jövedelemtételek esetében az előző rendelkezést csak arra az osztalékra kell alkalmazni,
amelyet egy Magyarországon belföldi illetőségű társaság fizet egy Németországban belföldi illetőségű
társaságnak (a személyegyesítő társaság kivételével), amennyiben a német társaság a Magyarországon belföldi
illetőségű társaság tőkéjének legalább 10 százalékát közvetlenül tulajdonolja, és amelyet nem vontak le akkor,
amikor az osztalékot fizető társaság nyereségét megállapították. Ki kell venni továbbá a vagyonadók adómegállapítási alapjából minden olyan részvénytulajdont, amelynek az
osztaléka, ha kifizetésre kerül, a fentiek értelmében kivételre kerülne.
b) A német adójog külföldi adó beszámítására vonatkozó rendelkezéseinek fenntartásával, a német jövedelemadó
szempontjából beszámításként kell engedélyezni az alábbi tételek tekintetében fizetendő, Magyarország
jogszabályai alapján és a jelen Egyezménynek megfelelően megfizetett magyar adót:
aa) az a) albekezdésben nem tárgyalt osztalék; bb) az olyan jövedelemtételek, amelyek a 13. cikk 2. bekezdése értelmében Magyarországon adóztathatók;
cc) az olyan jövedelemtételek, amelyek a 14. cikk 3. bekezdése értelmében Magyarországon adóztathatók;
dd) az igazgatók tiszteletdíja; ee) az olyan jövedelemtételek, amelyek a 16. cikk szerint adóztathatók.
c) A 7. és 10. cikkben meghatározott jövedelemtételek, valamint azon eszközök esetében, amelyekből ez
a jövedelem képződött, az a) albekezdés rendelkezései helyett a b) albekezdés rendelkezései alkalmazandóak,
ha a Németországban belföldi illetőségű személy nem bizonyítja, hogy a telephely azon üzleti évi bruttó
jövedelme, amelyben a nyereség képződött, illetve a Magyarországon belföldi illetőségű társaság azon üzleti évi
bruttó jövedelme, amelyre az osztalékot fizették, kizárólag vagy majdnem kizárólag a külföldi adókapcsolatokról
szóló német törvény (Aussensteuergesetz) 8. szakasz 1. bekezdés 1–6. pontjai szerinti tevékenységekből
származott; ugyanez alkalmazandó a telephely által használt ingatlan vagyonra, valamint a telephely ezen
ingatlan vagyonából származó jövedelemre (6. cikk 4. bekezdés) és az ezen ingatlan vagyon elidegenítéséből
származó nyereségre (13. cikk 1. bekezdés), valamint a telephely üzleti vagyonának részét képező ingó vagyonra
is (13. cikk 3. bekezdés). d) Németország mindazonáltal fenntartja magának a jogot, hogy az adó mértékének megállapításánál figyelembe
vegye azokat a jövedelem- és vagyontételeket, amelyek ezen Egyezmény rendelkezései szerint a német adó alól
ki vannak véve. e) Tekintet nélkül az a) albekezdés rendelkezéseire, a b) albekezdésben megállapított adóbeszámítás
engedélyezésével kell elkerülni a kettős adóztatást aa) ha a Szerződő Államokban a jövedelem-, illetve vagyontételek ezen Egyezmény eltérő rendelkezései alá
tartoznak vagy eltérő személyeket illetnek meg (kivéve a 9. cikkben foglaltak alapján), és ez az ütközés
a 24. cikk 3. bekezdésében foglalt eljárás segítségével nem rendezhető, és ha ezen – alá tartozásban vagy
megilletésben való – eltérés eredményeként a szóban forgó jövedelem vagy vagyon nem kerülne
megadóztatásra vagy alacsonyabban lenne adóztatva, mint ezen ütközés nélkül, vagy
bb) ha Németország illetékes hatósága értesíti Magyarország illetékes hatóságát olyan egyéb
jövedelemtételekről, amelyek vonatkozásában a b) albekezdés rendelkezéseit kívánja alkalmazni. A kettős
adóztatást az értesítés tárgyát képező jövedelem tekintetében ebben az esetben úgy kerülik el, hogy az
értesítés kézhezvételét és a Németország belső joga szerinti összes jogszabályi követelménynek való
megfelelést követő naptári év első napjától adóbeszámítást engedélyeznek rá.
(2) A Magyarországon belföldi illetőségű személy esetében az adót az alábbiak szerint kell megállapítani:
a) Amennyiben a Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelmet élvez, vagy olyan vagyona van,
amely ezen Egyezmény rendelkezései szerint megadóztatható Németországban, Magyarország a b) és
c) albekezdésekben foglalt rendelkezések fenntartásával kiveszi az ilyen jövedelmet vagy vagyont az adó alól.
b) Amennyiben a Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelemtételeket élvez, amelyek a 10. cikk
rendelkezései szerint megadóztathatók Németországban, Magyarország lehetővé teszi az ilyen belföldi
illetőségű személy jövedelmét terhelő adóból azon összeg levonását, amely megegyezik a Németországban
megfizetett adóval. Az így levont összeg azonban nem haladhatja meg a levonás előtt számított adónak azt
a részét, amely a Németországból származó ilyen jövedelemtételekre esik.
c) Amennyiben ezen Egyezmény bármely rendelkezése szerint valamely, a Magyarországon belföldi illetőségű
személy által élvezett jövedelem, vagy a tulajdonát képező vagyon mentesül az adó alól Magyarországon,
Magyarország mindazonáltal ennek a belföldi illetőségű személynek a többi jövedelme vagy vagyona utáni adó
kiszámításánál figyelembe veheti a mentesített jövedelmet vagy vagyont.
d) Az a) albekezdés rendelkezései nem alkalmazandók a Magyarországon belföldi illetőségű személy által élvezett
jövedelemre vagy a tulajdonát képező vagyonra, amennyiben Németország ezen Egyezmény rendelkezéseit
alkalmazva mentesíti az ilyen jövedelmet vagy vagyont az adó alól, vagy az ilyen jövedelemre a 10. cikk
2. bekezdése rendelkezéseit alkalmazza. 23. Cikk Egyenlő elbánás
(1) Az egyik Szerződő Állam állampolgárai nem vethetők a másik Szerződő Államban olyan adóztatás, vagy azzal
összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy terhesebb, mint az az adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség,
amelynek e másik állam állampolgárai azonos körülmények között – különös tekintettel a belföldi illetőségre – alá
vannak vagy alá lehetnek vetve. Ez a rendelkezés, tekintet nélkül az 1. cikk rendelkezéseire, azokra a személyekre is
alkalmazandó, akik nem belföldi illetőségűek az egyik vagy mindkét Szerződő Államban.
(2) Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű hontalan személyek egyik Szerződő Államban sem vethetők olyan
adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy terhesebb, mint az az adóztatás vagy azzal
összefüggő kötelezettség, amelynek az adott állam állampolgárai azonos körülmények között – különös tekintettel
a belföldi illetőségre – alá vannak vagy alá lehetnek vetve.
(3) Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik Szerződő Államban lévő telephelyét ebben a másik államban nem
lehet kedvezőtlenebb adóztatás alá vetni, mint ennek a másik államnak azonos tevékenységet folytató vállalkozásait.
Ez a rendelkezés nem értelmezendő akként, mintha az egyik Szerződő Államot arra kötelezné, hogy a másik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személyeknek a polgári jogállás vagy családi kötelezettségek alapján adózási célból olyan
személyi kedvezményeket, mentességeket és levonásokat nyújtson, amelyeket a saját belföldi illetőségű
személyeinek nyújt. (4) Az egyik Szerződő Állam vállalkozása által a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek fizetett kamat,
jogdíj és más kifizetések az ilyen vállalkozás adóköteles nyereségének megállapításánál ugyanolyan feltételek mellett
vonható le, mintha azokat az elsőként említett államban belföldi illetőségű személy részére fizették volna, kivéve, ha
a 9. cikk 1. bekezdésének, a 11. cikk 5. bekezdésének vagy a 12. cikk 5. bekezdésének rendelkezései alkalmazandók.
Hasonlóképpen az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személlyel
szemben fennálló tartozásai az ilyen vállalkozás adóköteles vagyonának megállapításánál ugyanolyan feltételek
mellett vonhatók le, mintha azok az elsőként említett államban belföldi illetőségű személlyel szemben álltak volna
fenn. (5) Az egyik Szerződő Állam olyan vállalkozásai, amelyeknek tőkéje teljesen vagy részben, közvetlenül vagy közvetve
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű egy vagy több személy tulajdonában vagy ellenőrzése alatt van, nem
vethetők az elsőként említett államban olyan adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy
terhesebb, mint az az adóztatás és azzal összefüggő kötelezettségek, amelyeknek az elsőként említett állam más
hasonló vállalkozásai alá vannak vagy alá lehetnek vetve.
(6) E cikk rendelkezései, tekintet nélkül a 2. cikk rendelkezéseire, bármilyen fajtájú és megnevezésű adóra alkalmazandók.
24. Cikk Kölcsönös egyeztetési eljárás
(1) Ha egy személy véleménye szerint az egyik vagy mindkét Szerződő Állam intézkedései rá nézve olyan adóztatáshoz
vezetnek vagy fognak vezetni, amely nem felel meg ezen Egyezmény rendelkezéseinek, úgy ezeknek az államoknak
a belső jogszabályai által biztosított jogorvoslati lehetőségektől függetlenül, ügyét előterjesztheti annak a Szerződő
Államnak az illetékes hatóságához, amelyben belföldi illetőségű, vagy ha ügye a 23. cikk 1. bekezdése alá tartozik,
annak a Szerződő Államnak az illetékes hatóságához, amelynek állampolgára. Az ügyet az Egyezmény
rendelkezéseinek meg nem felelő adóztatáshoz vezető intézkedésre vonatkozó első értesítést követő három éven
belül kell előterjeszteni. (2) Az illetékes hatóság, amennyiben a kifogást megalapozottnak találja, és önmaga nem képes kielégítő megoldást
találni, törekedni fog arra, hogy az ügyet a másik Szerződő Állam illetékes hatóságával együtt kölcsönös egyetértéssel
rendezze azzal a céllal, hogy elkerüljék az olyan adóztatást, amely nem áll összhangban az Egyezménnyel. Az így
létrejött megállapodást a Szerződő Államok belső jogszabályaiban előírt határidőktől függetlenül végre kell hajtani.
(3) A Szerződő Államok illetékes hatóságai törekedni fognak arra, hogy az Egyezmény értelmezésével vagy
alkalmazásával kapcsolatos nehézségeket vagy kétségeket kölcsönös egyetértéssel oldják fel. Közös tanácskozásokat
tarthatnak annak érdekében, hogy olyan esetekben is elkerüljék a kettős adóztatást, amelyekről az Egyezmény nem
rendelkezik. (4) A Szerződő Államok illetékes hatóságai közvetlenül érintkezhetnek egymással, beleértve egy saját magukból vagy
képviselőikből álló közös bizottságot, abból a célból, hogy az előző bekezdések értelmében egyetértésre jussanak.
25. Cikk Információcsere
(1) A Szerződő Államok illetékes hatóságai tájékoztatni fogják egymást az Egyezmény rendelkezéseinek végrehajtásához,
vagy az egyik Szerződő Állam, annak tartománya, politikai alegysége, vagy helyi hatósága által kivetett, bármilyen
fajtájú vagy megnevezésű adóra vonatkozó belső jogszabályi rendelkezések végrehajtásához és érvényesítéséhez
előreláthatóan fontos információról, amennyiben az ezek alapján való adóztatás nem ellentétes az Egyezménnyel. Az
információcserét az 1. és a 2. cikk nem korlátozza.
(2) A Szerződő Államnak az 1. bekezdés alapján kapott bármely információt ugyanúgy titokként kell kezelnie, mint az
ennek az államnak a saját belső jogszabályai alapján megszerzett információkat és csak olyan személyek vagy
hatóságok (beleértve a bíróságokat és a közigazgatási szerveket) részére szabad felfednie, amelyek az 1. bekezdésben
említett adók megállapításával vagy beszedésével, ezek érvényesítésével és a vonatkozó peres eljárással, vagy az
ezekkel az adókkal kapcsolatos jogorvoslat elbírálásával vagy a fentiek felügyeletével foglalkoznak. Ezek a személyek
vagy hatóságok az információt csak ilyen célokra használhatják fel. Ügyészségi nyomozási eljárásban, nyilvános
bírósági tárgyalásokon vagy bírósági határozatokban az információt nyilvánosságra hozhatják. Tekintet nélkül az
előzőekre, az egyik Szerződő Állam által kapott információt más célokra is fel lehet használni, ha az ilyen információ
ilyen más célokra mindkét állam jogszabályai alapján felhasználható, és az információt nyújtó állam illetékes hatósága
az ilyen felhasználást engedélyezi. (3) Az 1. és 2. bekezdés rendelkezései semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, mintha valamelyik Szerződő Államot
arra köteleznék, hogy: a) az egyik vagy a másik Szerződő Állam az információ nyújtása érdekében jogszabályaitól vagy államigazgatási
gyakorlatától eltérő államigazgatási intézkedést hozzon; b) olyan információt nyújtson, amely az egyik vagy másik Szerződő Állam jogszabályai szerint, vagy az
államigazgatás szokásos rendjében nem szerezhető be; c) olyan információt nyújtson, amely bármely szakmai, üzleti, ipari, kereskedelmi vagy foglalkozási titkot vagy
szakmai eljárást fedne fel, vagy amelynek felfedése sértené a közrendet.
(4) Ha az egyik Szerződő Állam a jelen cikknek megfelelően információt kér, a másik Szerződő Állam saját
információszerzési intézkedéseit alkalmazza a kért információ megszerzése érdekében, még akkor is, ha a másik
államnak az információra saját adóügyi céljaira nincs szüksége. A megelőző mondatban foglalt kötelezettségre
a 3. bekezdés korlátozásai vonatkoznak, de ezek a korlátozások semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, hogy
a Szerződő Állam számára megengedik az információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert az
információhoz nem kapcsolódik hazai érdeke. (5) A 3. bekezdés rendelkezései semmilyen esetben nem értelmezhetők úgy, hogy a Szerződő Állam számára
megengedik az információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert az információ banknak, más
pénzintézetnek, kijelölt személynek vagy képviselői vagy bizalmi minőségben eljáró személynek áll rendelkezésére,
vagy mert az egy személyben lévő tulajdonosi érdekeltségre vonatkozik.
26. Cikk A forrásadóztatásra vonatkozó eljárási szabályok
(1) Ha az egyik Szerződő Államban a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által szerzett osztalékot,
kamatot, jogdíjat, illetve egyéb jövedelemtételeket forrásnál levont adóval adóztatják, ezen Egyezmény rendelkezései
nem érintik az elsőként említett állam jogát arra, hogy a saját belső joga szerinti mértéket alkalmazza a forrásnál levont
adóra. A forrásnál levont adót az adófizető kérelmére vissza kell téríteni, amennyiben és arra a mértékre, amelyre ez az
Egyezmény csökkenti, illetve alkalmazását megszünteti. (2) A visszatérítési kérelmet azon naptári évet követő negyedik év végéig kell benyújtani, amelyikben a forrásnál levont
adót az osztalékra, kamatra, jogdíjra, illetve egyéb jövedelemtételekre alkalmazták.
(3) Tekintet nélkül az 1. bekezdésre, az egyes Szerződő Államok eljárásokat dolgoznak ki annak érdekében, hogy az ezen
Egyezmény hatálya alá tartozó, a forrásállamban adó alá nem eső, illetve csak csökkentett adózás alá eső jövedelmek
kifizetése adó levonása nélkül, vagy csak a vonatkozó cikkben meghatározott mértékű adó levonásával történhessen.
(4) Az a Szerződő Állam, amelyben a jövedelemtételek keletkeztek, többek között a másik Szerződő Államban lévő
belföldi illetőségről szóló igazolást kérhet az illetékes hatóságtól.
(5) Az illetékes hatóságok e cikk rendelkezéseit kölcsönös megállapodással hajthatják végre, és ha szükséges, az ezen
Egyezmény alapján előírt adócsökkentések vagy mentesítések végrehajtása érdekében egyéb eljárásokat is
megállapíthatnak. 27. Cikk Az Egyezmény alkalmazása különleges esetekben
Ez az Egyezmény nem értelmezhető úgy, hogy megakadályozza bármely Szerződő Államot abban, hogy a saját belső
jogszabályait alkalmazza az adóztatás elkerülésére vagy az adóztatás kijátszásának megakadályozására.
Amennyiben az előzőekben foglalt rendelkezés kettős adóztatáshoz vezet, az illetékes hatóságok a 24. cikk
3. bekezdése értelmében egyeztetnek egymással arról, hogy hogyan lehet a kettős adóztatást elkerülni.
28. Cikk Diplomáciai és konzuli képviseletek tagjai
Az Egyezmény semmilyen módon nem érinti a diplomáciai vagy konzuli képviseletek tagjait a nemzetközi jog
általános szabályai szerint, vagy külön egyezmények rendelkezései alapján megillető adózási kiváltságokat.
29. Cikk Jegyzőkönyv
A csatolt Jegyzőkönyv az Egyezmény elválaszthatatlan részét képezi.
30. Cikk Hatálybalépés
(1) Ezt az egyezményt ratifikálni kell; a ratifikációs okmányokat, amint lehet, Berlinben ki kell cserélni.
(2) Az Egyezmény a ratifikációs okmányok kicserélésének napját követő 30. napon lép hatályba és mindkét Szerződő
Államban alkalmazni kell: a) a forrásnál levont adók esetében az Egyezmény hatálybalépésének naptári évét követő naptári év január első
napján vagy azt követően kifizetett összegekre; b) az egyéb adók esetében az Egyezmény hatálybalépésének naptári évét követő naptári év január első napján vagy
azt követően kezdődő időszakokra kivetett adókra. (3) Ennek az Egyezménynek a hatálybalépésével a Magyar Népköztársaság és a Németországi Szövetségi Köztársaság
által 1977. július 18-án aláírt, a jövedelem-, a hozadéki és a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről szóló
Egyezmény nem alkalmazható, illetőleg megszűnik: a) a forrásnál levont adók esetében az Egyezmény hatálybalépésének naptári évét követő naptári év január első
napján vagy azt követően kifizetett összegekre; b) az egyéb adók esetében az Egyezmény hatálybalépésének naptári évét követő naptári év január első napján vagy
azt követően kezdődő időszakokra kivetett adókra; c) a 20. cikk 1. bekezdése esetében az adó alóli mentesítés tekintetében azon a napon, amikor az abban említett
időszak véget ért. 31. Cikk Felmondás
Ez az Egyezmény meghatározatlan ideig hatályban marad, de bármelyik Szerződő Állam a hatálybalépést követő öt év
eltelte után kezdődő bármelyik naptári év június harmincadikán vagy azt megelőzően a másik Szerződő Államnak
diplomáciai úton a felmondásról írásbeli értesítést adhat és ebben az esetben az Egyezmény alkalmazása megszűnik
és ennek megfelelően hatályát veszti: a) a forrásnál levont adók esetében a felmondásról szóló értesítés adásának naptári évét követő naptári év január
első napján vagy azt követően kifizetett összegekre; b) az egyéb adók esetében a felmondásról szóló értesítés adásának naptári évét követő naptári év január első napján
vagy azt követően kezdődő időszakokra kivetett adókra. A határidő meghatározásánál az ilyen értesítésnek a másik Szerződő Állam által történő kézhezvételének a napja az
irányadó. Készült Budapesten, 2011. február 28. napján két eredeti példányban, magyar, német és angol nyelven, mindhárom
szöveg egyaránt hiteles. A magyar és a német szöveg eltérő értelmezése esetén az angol nyelvű szöveg irányadó.
a Magyar Köztársaság a Németországi Szövetségi Köztársaság nevében nevében
(aláírások) JEGYZŐKÖNYV a Magyar Köztársaság és a Németországi Szövetségi Köztársaság között
a jövedelem- és a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának
megakadályozásáról szóló Budapesten 2011. február 28-án aláírt Egyezményhez
A Magyar Köztársaság és a Németországi Szövetségi Köztársaság, a 2011. február 28-án kelt, a jövedelem- és
a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról szóló
Egyezményhez kapcsolódóan az alábbi rendelkezésekben állapodtak meg, amelyek az említett Egyezmény szerves
részét képezik: 1. Hivatkozással a 3., 4., 8., 13., 14. és 21. cikkekre:
A „tényleges üzletvezetés helye” az a hely, ahol lényegét illetően meghozzák azokat a kulcsfontosságú menedzsmenti
és kereskedelmi döntéseket, amelyek a jogalany üzletének vezetéséhez szükségesek. A tényleges üzletvezetés helye
szokásszerűen az a hely, ahol a legmagasabb rangú személy vagy személyek csoportja meghozza döntéseit, és a napi
üzletvezetés zajlik, az a hely, ahol a jogalany egésze által végrehajtandó tevékenységeket meghatározzák.
2. A 7. cikk tekintetében: a) Ha az egyik Szerződő Állam vállalkozása a másik Szerződő Államban egy ott lévő telephelye útján üzleti
tevékenységet fejt ki, ennek a telephelynek a nyereségét nem a vállalkozás által ezért kapott teljes összeg alapján
kell megállapítani, hanem csak annak az összegnek az alapján, amely telephely ilyen értékesítésekért vagy üzletért
kifejtett tényleges tevékenységének tudható be. b) A 3. bekezdés rendelkezései a belső jog korlátozásaira tekintet nélkül alkalmazandók, feltéve, hogy a levont
költségek összhangban vannak a nemzetközi gyakorlattal. c) Szerződések esetében, különösen az ipari, kereskedelmi vagy tudományos berendezések vagy létesítmények,
illetve közművek felmérésére, szolgáltatására, felszerelésére vagy megépítésére vonatkozó szerződések
esetében, amennyiben a vállalkozásnak a másik Szerződő Államban telephelye van, a telephely nyereségét nem
a szerződés teljes összege alapján, hanem csak a szerződés azon része alapján kell megállapítani, amelyet
ténylegesen a telephely útján abban a Szerződő Államban teljesítettek, amelyben az van. Az e telephely útján
szolgáltatott javakból származó nyereség, illetve a szerződés azon részével kapcsolatos nyereség, amelyet abban
a Szerződő Államban teljesítettek, amelyben a vállalkozás központja van, csak abban az államban adóztatható.
d) A műszaki szolgáltatásokért, beleértve a tudományos, geológiai vagy műszaki természetű tanulmányokat vagy
felméréseket, vagy a mérnöki szerződésekért, beleértve az azokhoz kapcsolódó tervrajzokat, valamint
a tanácsadói vagy felügyeleti szolgáltatásokért ellenértékként kapott kifizetések olyan kifizetéseknek
tekintendők, amelyekre az Egyezmény 7. cikkének rendelkezései alkalmazandók.
3. Az 5. és 7. cikkek tekintetében: Ezen Egyezmény 5. és 7. cikkeinek alkalmazását és magyarázatát és – különösen bármely vita rendezését – az OECD
jelenlegi Modellegyezménye 5. és 7. cikkeihez fűzött Kommentár felhasználásával kell elvégezni. Ha az OECD
a jövőben a Kommentárt felülvizsgálja, ezen Egyezmény 5. és 7. cikkeit a felülvizsgált Kommentár szellemében kell
magyarázni, feltéve, hogy az az Egyezmény szövegével összhangban van.
4. A 10. és 11. cikkek tekintetében: Tekintet nélkül ezen Egyezmény 10. és 11. cikkének rendelkezéseire, az osztalék és a kamat megadóztatható abban
a Szerződő Államban, amelyikben keletkeznek, és annak az államnak a joga szerint,
a) ha olyan jogokból vagy követelésekből származnak, amelyek feljogosítanak a nyereségből való részesedésre,
beleértve a csendestárs („stiller Gesellschafter”) részesedéséből származó jövedelmet, vagy olyan kölcsönből
származnak, amely kamatlába a hitelfelvevő nyereségéhez kapcsolódik („partiarisches Darlehen”), vagy
nyereségből való részesedésre jogosító kötvényekből származnak („Gewinnobligationen”), az ilyen jövedelem
adósának az adójoga értelmében és azzal a feltétellel, hogy levonhatók az ilyen jövedelem adósa nyereségének
megállapításakor, vagy b) amennyiben a nyereséget felosztó társaság egy ingatlanbefektetési társaság vagy egy hasonló jogalany, amely
mentes a társasági adó alól. 5. A 25. cikk tekintetében:
Ha ezen Egyezmény alapján a belső jognak megfelelően személyes adatok cseréjére kerül sor, az egyes Szerződő
Államokban hatályos jogszabályoknak alávetve az alábbi kiegészítő rendelkezéseket kell alkalmazni:
a) Az adatfogadó hatóság ezen adatokat csak a megjelölt célra használhatja fel és az adatszolgáltató hatóság által
előírt feltételeknek megfelelően. b) Az adatfogadó hatóság kérésre köteles az adatszolgáltató hatóságot értesíteni az átadott adatok felhasználásáról
és azok által elért eredményekről. c) Személyes adatok csak a felelős hatóságok részére szolgáltathatók. Egyéb hatóságnak való átengedésük csak az
adatszolgáltató hatóság előzetes engedélyével lehetséges. d) Az adatszolgáltató hatóság biztosítani köteles, hogy az átadandó adatok pontosak, és hogy szükségesek és
arányosak azzal a céllal, amelyre átadásra kerülnek. Tiszteletben kell tartani minden, az alkalmazandó belső jog
által előírt adatszolgáltatási tilalmat. Ha kiderül, hogy pontatlan, illetve olyan adatok kerültek átadásra, amelyeket
nem kellett volna átadni, erről a fogadó hatóságot késedelem nélkül értesíteni kell. A fogadó hatóság köteles az
ilyen adatokat késedelem nélkül kijavítani vagy törölni. e) Kérelemre az érintett személyt informálni kell a vele kapcsolatban átadott adatokról, és a felhasználásról, amelyre
az ilyen adatokat át kell adni. Ezt az információt nem kötelező szolgáltatni, ha összességében kiderül, hogy
a visszatartásához fűződő közérdek erősebb, mint az érintett személy abbéli érdeke, hogy azt megkapja. Minden
egyéb tekintetben az érintett személynek azt a jogát, hogy a rá vonatkozó létező adatokról tájékoztatást kapjon
annak a Szerződő Államnak a belső joga szabályozza, amelynek a fennhatósága alá tartozó területen az
információ-szolgáltatásra irányuló kérelem benyújtásra került. f) Az adatfogadó hatóság saját törvényeinek megfelelően visel felelősséget bármely olyan személy
vonatkozásában, aki jogtalanul szenved kárt az ebben az Egyezményben foglalt adatcsere alapján való
adatszolgáltatás eredményeként. A kárt szenvedett személy tekintetében a fogadó hatóság nem hozhatja fel
mentségére védekezésként azt, hogy a kárt az adatszolgáltató hatóság okozta.
g) Ahol az adatszolgáltató hatóság belső joga különös rendelkezéseket tartalmaz az átadott személyes adatok
törlésére vonatkozóan, ez a hatóság ennek megfelelően tájékoztatja az adatfogadó hatóságot. Ezekre a jogi
rendelkezésekre tekintet nélkül, az átadott személyes adatokat törlik, amint többé nem szükségesek arra a célra,
amire átadásra kerültek. h) Az adatszolgáltató és adatfogadó hatóságok kötelesek hivatalos nyilvántartást vezetni a személyes adatok
átadásáról és fogadásáról. i) Az adatszolgáltató és adatfogadó hatóságok kötelesek hatékony intézkedéseket hozni az átadott személyes
adatok védelmére az illetéktelen hozzáféréssel, megváltoztatással és nyilvánosságra hozatallal szemben.
6. A 26. cikk tekintetében: Ha az egyik Szerződő Állam hazai joga a visszatérítési kérelemre hosszabb időt ír elő, mint négy év, megállapítást nyert,
hogy a hazai rendelkezés az irányadó. 7. Az Európai Közösség jogi aktusai:
Megállapítást nyert, hogy ez az Egyezmény nem érinti az Európai Közösség jogi aktusait és a Szerződő Államok
ezeknek megfelelő rendelkezéseit. Készült Budapesten, 2011. február 28. napján két eredeti példányban, magyar, német és angol nyelven, mindhárom
szöveg egyaránt hiteles. A magyar és a német szöveg eltérő értelmezése esetén az angol nyelvű szöveg irányadó.
a Magyar Köztársaság a Németországi Szövetségi Köztársaság nevében nevében
– the corporate tax (társasági adó), – the land parcel tax (telekadó) and
(signatures)” 4. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) A 2. és 3. § az Egyezmény 30. Cikk (2) bekezdésében meghatározott időpontban lép hatályba.
(3) A Magyar Népköztársaság és a Németországi Szövetségi Köztársaság között Budapesten 1977. évi július 18-án aláírt,
a jövedelem-, a hozadéki és a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény kihirdetéséről
rendelkező 1979. évi 27. törvényerejű rendelet (a továbbiakban: Tvr.) a Magyar Népköztársaság és a Németországi
Szövetségi Köztársaság között a kettős adóztatás elkerülésére a jövedelem-, a hozadéki és a vagyonadók területén
Budapesten, 1977. évi július 18-án aláírt egyezmény (a továbbiakban: korábbi egyezmény) megszűnésével az
Egyezmény 30. Cikk (3) bekezdés a)–c) pontjában meghatározott valamennyi feltétel bekövetkeztének napján
hatályát veszti. (4) Az Egyezmény, valamint a 2. és 3. § hatálybalépésének, továbbá a korábbi egyezmény megszűnésének és a Tvr.
hatályvesztésének naptári napját a külpolitikáért felelős miniszter – annak ismertté válását követően – a Magyar
Közlönyben haladéktalanul közzétett egyedi határozatával állapítja meg. (5) E törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről az adópolitikáért felelős miniszter gondoskodik.
Dr. Schmitt Pál s. k., Lezsák Sándor s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés alelnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1430/2012. (X. 9.) Korm. határozata az Egyesült Arab Emírségek Kormánya és Magyarország Kormánya között a jövedelemadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról szóló Egyezmény szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány 1. egyetért az Egyesült Arab Emírségek Kormánya és Magyarország Kormánya között a jövedelemadók területén a kettős
adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról szóló Egyezmény (a továbbiakban:
Egyezmény) bemutatott szövegével; 2. felhatalmazza a nemzetgazdasági minisztert vagy az általa kijelölt személyt az Egyezmény bemutatott szövegének – a
megerősítés fenntartásával történő – végleges megállapítására; 3. felhívja a külügyminisztert, hogy az Egyezmény szövegének végleges megállapításához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki; 4. elfogadja az Egyezmény kihirdetéséről szóló törvénytervezetet, és elrendeli az Egyezmény szövegének végleges
megállapítását követően annak az Országgyűléshez történő benyújtását. A Kormány a törvényjavaslat előadójának a
nemzetgazdasági minisztert jelöli ki. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
2012. IV. törvény Magyarország Kormánya és a Szerb Köztársaság Kormánya között a közúti, a vasúti és a vízi határforgalom ellenőrzéséről szóló Megállapodás kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés e törvénnyel felhatalmazást ad a Magyarország Kormánya és a Szerb Köztársaság Kormánya között a
közúti, a vasúti és a vízi határforgalom ellenőrzéséről szóló Megállapodás (a továbbiakban: Megállapodás) kötelező
hatályának elismerésére.
2. § Az Országgyűlés a Megállapodást e törvénnyel kihirdeti.
3. § A Megállapodás hiteles magyar nyelvű szövege a következő:
„MEGÁLLAPODÁS
Magyarország Kormánya és a Szerb Köztársaság Kormánya között
a közúti, a vasúti és a vízi határforgalom ellenőrzéséről
Magyarország Kormánya és a Szerb Köztársaság Kormánya (a továbbiakban: a Szerződő Felek), figyelemmel az áruk
határellenőrzésének harmonizációjáról szóló, 1982. október 21-én Genfben megkötött nemzetközi egyezményre,
azzal a szándékkal, hogy a közös államhatáron megkönnyítsék és meggyorsítsák a közúti, a vasúti és vízi határforgalom
ellenőrzését, az alábbiakban állapodtak meg:
I. RÉSZ
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 1. cikk A jelen Megállapodás értelmében:
1. „határforgalom-ellenőrzés” a Szerződő Felek szolgálati személyeinek a határforgalom számára megnyitott
határátkelőhelyen vagy az ellenőrzésre kijelölt más helyeken – a vonatkozó jogszabályokkal összhangban – folytatott
azon szolgálati tevékenysége, amely a személyek, a személyek birtokában lévő közlekedési eszközök és tárgyak,
valamint szállítmányok (áruk) jogszerű átléptetésére, továbbá az államhatár jogellenes átlépésének
megakadályozására, valamint egyéb jogsértő cselekmények megelőzésére, felderítésére és megszüntetésére irányul.
2. „szolgálati személyek” azon személyek, akik a vonatkozó jogszabályok szerinti jogkörükben eljárva végzik a
határforgalom ellenőrzését, továbbá a szolgálati felügyeletre jogosult és ezzel megbízott személyek.
2. cikk A jelen Megállapodás tartalmazza a határforgalom-ellenőrző szervek együttműködésének elveit, szabályait, és
megállapítja a határátkelőhelyek helyét, a használat rendjét, a nyitvatartás idejét, valamint a forgalom jellegét.
A törvényt az Országgyűlés a 2012. február 13-i ülésnapján fogadta el.
3. cikk (1) A Szerződő Felek szolgálati személyei a határforgalom-ellenőrzés végrehajtása során együttműködnek.
(2) A Szerződő Felek szolgálati személyei a határátkelőhelyeken bekövetkező várakozási idők csökkentése, a forgalmi
akadályok, forgalmi leállások megelőzése és megszüntetése érdekében tájékoztatják egymást a fellépő forgalmi
akadályokról és a forgalom leállásáról, a kialakult várakozásokról és az időszakosan bevezetett
forgalom-korlátozásokról, szigorító intézkedésekről. A forgalmi akadályok és a kialakult várakozások megelőzése,
megszüntetése érdekében összehangolt intézkedéseket tesznek.
(3) A határátkelőhelyek korszerűsítéséről és a határátkelőhelyeket érintő munkálatokról – amennyiben azok a
határforgalom korlátozásával vagy a határátkelőhely bezárásával járnak – a Szerződő Felek a munkálatok megkezdése
előtt 30 (harminc) nappal diplomáciai úton, kölcsönösen tájékoztatják egymást.
(4) Jelen Megállapodás végrehajtása során a szolgálati személyek között a kapcsolattartás nyelve a magyar és a szerb
nyelv. Az együttműködő szolgálati személyek a kapcsolattartás során más nyelv használatában is megállapodhatnak.
4. cikk Amennyiben a jelen Megállapodás másként nem rendelkezik, a közúti, a vasúti és a vízi határátkelőhelyeken a
határforgalom-ellenőrzés a Szerződő Felek államának területén önállóan történik.
5. cikk (1) A határátkelőhelyeken a növény- és állategészségügyi szolgálatok létesítéséről és megszüntetéséről a Szerződő Felek
ezen szolgálatok felügyeletére és irányítására jogosult illetékes szervei a létesítésről és megszüntetésről szóló döntést
követően haladéktalanul tájékoztatják egymást, és biztosítják a döntés közzétételét.
(2) A rendkívüli növény-, illetve állategészségügyi védelmet kikényszerítő veszélyhelyzetben a Szerződő Felek illetékes
szervei a határátkelőhelyeken és az azokhoz tartozó ellenőrző helyeken ideiglenesen megtilthatják vagy
korlátozhatják a növény- és állategészségügyi ellenőrzési tevékenységet. A Szerződő Felek bármilyen más – a
vonatkozó jogszabályok szerinti – védelmi intézkedést megtehetnek. A másik Szerződő Fél illetékes szerveit minden
intézkedésről haladéktalanul értesíteni kell.
(3) Veszélyes árut szállító járművek a 7–13. cikkekben, a 15–16. cikkekben, valamint a 18–19. cikkekben foglaltak szerint
közlekedhetnek a határátkelőhelyeken. Veszélyes árut szállító járműnek tekintendő az a jármű, amely az ADR, a RID,
illetve az ADN Szabályzatok szerint megjelölésre kötelezett.
(4) A közúton szállított, útvonal-kijelöléshez kötött veszélyes áruk körét a Szerződő Felek illetékes minisztériumai
határozzák meg és teszik közzé a nemzeti jogszabályaiknak megfelelően, és erről kölcsönösen tájékoztatják egymást.
(5) A határátkelőhelyeken a Szerződő Felek biztosítják a környezetbiztonsági és környezet-egészségügyi feltételek
betartását.
6. cikk (1) Azokban az esetekben, amikor ezt a gazdasági vagy társadalmi érdekek indokolják, a Szerződő Felek
határforgalom-ellenőrző szervei – a vonatkozó jogszabályokkal összhangban – engedélyezhetik az államhatáron
ideiglenes határátkelőhely megnyitását, a személyek, a személyek birtokában lévő közlekedési eszközök és tárgyak,
valamint szállítmányok (áru) határátkelőhelyen kívüli átléptetése céljából.
(2) A határátkelőhelyen kívüli átlépésről (ideiglenes határátkelőhely nyitás) szóló kérelmet a tervezett időpont előtt, a
vonatkozó jogszabályoknak megfelelően kell benyújtani a Szerződő Felek illetékes szerveihez.
(3) A fenti szabályokat kell alkalmazni a korlátozott nyitvatartású határátkelőhelyeken a nyitvatartási idő
meghosszabbítására, illetve a korlátozott forgalmi jellegű határátkelőhelyeken a forgalmi jellegtől eltérő eseti
igénybevételre is.
II. RÉSZ
KÖZÚTI HATÁRÁTKELŐHELYEK 7. cikk
Hercegszántó–Baèki Breg (Béreg) közúti határátkelőhely
(1) A határátkelőhely használata kiterjed a nemzetközi személyforgalomra és 3,5 tonna megengedett legnagyobb
össztömegig a nemzetközi áruforgalomra.
(2) A nyitvatartási idő 00.00–24.00 óráig tart.
(3) A határátkelőhelyen veszélyes árut szállító járművek nem közlekedhetnek.
(4) A Szerződő Felek a szükséges műszaki és infrastrukturális feltételek megteremtése esetén engedélyezik a nemzetközi
áruforgalmat is a határátkelőhelyen 6 tonna megengedett legnagyobb össztömegig, és erről diplomáciai úton
tájékoztatják egymást.
8. cikk
Bácsalmás–Bajmok (Bajmok) közúti határátkelőhely (1) A határátkelőhely használata kiterjed:
a) a Szerb Köztársaság állampolgárai,
b) az Európai Unió tagállamainak állampolgárai, az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes más
állam állampolgárai, valamint a Svájci Államszövetség állampolgárai, valamint
c) a b) pontban meghatározott személyek családtagjai, akik harmadik ország állampolgárai és az Európai Unió
polgárainak szabad mozgásáról szóló uniós jog rendelkezéseinek kedvezményezettjei
személyforgalmára (az autóbusz forgalom kivételével).
(2) A nyitvatartási idő 07.00–19.00 óráig tart.
(3) A határátkelőhelyen veszélyes árut szállító járművek nem közlekedhetnek.
(4) A Szerződő Felek a szükséges technikai és infrastrukturális feltételek megteremtése esetén engedélyezik a nemzetközi
személyforgalmat is a határátkelőhelyen vagy a nyitvatartási idő meghosszabbítását, és erről diplomáciai úton
tájékoztatják egymást.
9. cikk
Tompa–Kelebija (Alsókelebia) közúti határátkelőhely (1) A határátkelőhely használata kiterjed a nemzetközi személy- és áruforgalomra.
(2) A nyitvatartási idő 00.00–24.00 óráig tart.
(3) A határátkelőhelyen veszélyes árut szállító járművek nem közlekedhetnek.
(4) A Szerződő Felek a szükséges infrastrukturális feltételek megteremtése esetén engedélyezik veszélyes árut szállító
járművek átlépését a határátkelőhelyen, és erről diplomáciai úton tájékoztatják egymást.
10. cikk
Röszke–Horgoš (Horgos) autópálya határátkelőhely (1) A határátkelőhely használata kiterjed a nemzetközi személy- és áruforgalomra.
(2) A nyitvatartási idő 00.00–24.00 óráig tart.
(3) A határátkelőhelyen növény- és állategészségügyi határkirendeltség működik.
(4) A határátkelőhelyen veszélyes árut szállító járművek közlekedhetnek.
11. cikk
Röszke–Horgoš (Horgos) közúti határátkelőhely (1) A Szerződő Felek a szükséges technikai és infrastrukturális feltételek megteremtése esetén az autópályáról letiltott
nemzetközi járműforgalmat, valamint a nemzetközi gyalogos és kerékpáros forgalmat csak Röszke–Horgos régi
határátkelőhelyen – Magyarország területén, közös helyen történő határforgalom-ellenőrzés mellett – engedélyezik,
és erről diplomáciai úton tájékoztatják egymást. A Szerződő Felek illetékes hatóságai – a 3. cikk (2) bekezdésére
tekintettel – időlegesen engedélyezhetik a nemzetközi személyforgalmat is.
(2) A nyitvatartási idő 07.00–19.00 óráig tart. A Szerződő Felek illetékes hatóságai kivételes esetekben, a közös
kapcsolattartási szolgálati helyen keresztül megküldött kérelem alapján megállapodhatnak a határátkelőhely
nyitvatartási időn kívüli működésében.
(3) A határátkelőhelyen veszélyes árut szállító járművek nem közlekedhetnek.
(4) A közös helyen történő határforgalom-ellenőrzés során a beléptetést végző Szerződő Fél szolgálati személyei csak
akkor kezdhetik meg a határforgalom-ellenőrzést, amikor a kiléptetést végző Szerződő Fél szolgálati személyei
tájékoztatást adnak a saját ellenőrzésük befejezéséről.
(5) A Szerb Köztársaság szolgálati személyei a határforgalom-ellenőrzést mindkét irányban Magyarország területén lévő
működési területen végzik. A működési terület magában foglalja a Szerb Köztársaság szolgálati személyei által
határforgalom-ellenőrzés céljából használt szolgálati helyiségeket, a működési szabályzatban meghatározott egyéb
létesítményeket, valamint az államhatár és a határátkelőhely közötti utat.
(6) A Szerb Köztársaság szolgálati személyei számára a szolgálati helyiségeket Magyarország biztosítja. A szolgálati
helyiségek és létesítmények használatáról, fenntartásáról és egyéb üzemeltetési feltételeiről a Szerződő Felek illetékes
szervei külön állapodnak meg.
(7) A Szerb Köztársaság szolgálati személyei a határforgalom-ellenőrzést belső jogszabályaik alapján, azonos
terjedelemben és ugyanazon jogkövetkezménnyel végzik, mintha azt a saját államuk területén végeznék.
Amennyiben a személyek határátlépésére, a javak behozatalára, kivitelére és átvitelére vonatkozó, a Szerb Köztársaság
jogszabályaiba ütköző cselekmény elkövetésére kerül sor a működési területen, akkor azt úgy kell tekinteni, mintha azt
a Szerb Köztársaság területén követték volna el.
(8) A Szerb Köztársaság szolgálati személyei a határforgalom-ellenőrzés során jogosultak arra, hogy személyeket őrizetbe
vegyenek, visszairányítsanak, vagy a Szerb Köztársaság területére kényszerrel visszaszállítsanak. A Szerb Köztársaság
szolgálati személyei nem jogosultak arra, hogy Magyarország állampolgárával szemben – ezen személynek a Szerb
Köztársaság szolgálati személyei által használt szolgálati helyiségbe történő elővezetés kivételével – a személyi
szabadságot korlátozó intézkedést alkalmazzanak. A jelen bekezdésben hivatkozott intézkedésekről Magyarország
szolgálati személyeit haladéktalanul tájékoztatni kell.
(9) A Szerb Köztársaság szolgálati személyei jogosultak kényszerítő eszközöket alkalmazni – a szolgálati fegyver
kivételével – olyan személyekkel szemben, akik magatartásukkal zavarják a működési terület rendjét, a határforgalom
ellenőrzését, illetve közvetlenül veszélyeztetik mások vagy a szolgálati személyek életét, testi épségét vagy a
vagyonbiztonságot. A kényszerítő eszközökre és azok alkalmazásának módjára a Szerb Köztársaság belső jogszabályai
az irányadók. Az intézkedésről Magyarország szolgálati személyeit haladéktalanul tájékoztatni kell, akik kérésre
segítséget nyújtanak.
(10) A Szerb Köztársaság szolgálati személyei szolgálatuk ellátása során a működési területen viselhetik szolgálati
egyenruhájukat, szolgálati jelvényüket és szolgálati fegyverüket (maroklőfegyver), valamint magukkal vihetik a
szükséges szolgálati felszerelésüket, beleértve a szolgálati kutyáikat is. Szolgálati fegyvert csak jogos védelemi
helyzetben használhatnak. A Szerb Köztársaság szolgálati személyei által a határforgalom-ellenőrzés során beszedett
vagy szolgálati célból magukkal vitt pénzösszegek, egyéb értékek és a lefoglalt vagy elkobzott javak átvihetők a Szerb
Köztársaság területére.
(11) A Szerb Köztársaság szolgálati személyei által a határforgalom-ellenőrzési tevékenységük ellátásához szükséges
távközlési és adatátviteli berendezéseknek és eszközöknek Magyarország területére történő behozatalára a 21.
cikkben foglaltak megfelelően irányadók.
12. cikk
Tiszasziget–Ðala (Gyála) közúti határátkelőhely (1) A határátkelőhely használata kiterjed:
a) a Szerb Köztársaság állampolgárai,
b) az Európai Unió tagállamainak állampolgárai, az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes más
állam állampolgárai, valamint a Svájci Államszövetség állampolgárai, valamint
c) a b) pontban meghatározott személyek családtagjai, akik harmadik ország állampolgárai és az Európai Unió
polgárainak szabad mozgásáról szóló uniós jog rendelkezéseinek kedvezményezettjei
személyforgalmára (az autóbusz forgalom kivételével).
(2) A nyitvatartási idő 07.00–19.00 óráig tart.
(3) A határátkelőhelyen veszélyes árut szállító járművek nem közlekedhetnek.
(4) A Szerződő Felek a szükséges technikai és infrastrukturális feltételek megteremtése esetén engedélyezik a nemzetközi
személyforgalmat, illetve az autóbusz forgalmat is a határátkelőhelyen vagy a nyitvatartási idő meghosszabbítását, és
erről diplomáciai úton tájékoztatják egymást.
13. cikk
Ásotthalom–Baèki Vinograd (Bácsszőlős) létesítendő közúti határátkelőhely
(1) A határátkelőhelyen a határforgalom-ellenőrzés Magyarország területén, közös helyen valósul meg. A 11. cikk (4)–(11)
bekezdéseiben foglaltak megfelelően irányadók.
(2) A határátkelőhely használata kiterjed:
a) a Szerb Köztársaság állampolgárai,
b) az Európai Unió tagállamainak állampolgárai, az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes más
állam állampolgárai, valamint a Svájci Államszövetség állampolgárai, valamint
c) a b) pontban meghatározott személyek családtagjai, akik harmadik ország állampolgárai és az Európai Unió
polgárainak szabad mozgásáról szóló uniós jog rendelkezéseinek kedvezményezettjei
személyforgalmára (az autóbusz forgalom kivételével).
(3) A nyitvatartási idő 07.00–19.00 óráig tart.
(4) A határátkelőhelyen veszélyes árut szállító járművek nem közlekedhetnek.
(5) A megfelelő személyi, technikai és infrastrukturális feltételek biztosítását követően a határátkelőhely megnyitásának
időpontját a Szerződő Felek diplomáciai úton egyeztetik.
(6) A Szerződő Felek a szükséges technikai és infrastrukturális feltételek megteremtése esetén engedélyezik a nemzetközi
személyforgalmat is a határátkelőhelyen vagy a nyitvatartási idő meghosszabbítását, és erről diplomáciai úton
tájékoztatják egymást.
III. RÉSZ
VASÚTI HATÁRÁTKELŐHELYEK 14. cikk (1) A határforgalom-ellenőrzés a vasúti forgalomban álló helyzetben, a vasúti szerelvénynek a határállomáson való
tartózkodása alatt történik.
(2) A vasúti határátkelőhelyeken a határforgalom ellenőrzését a Szerződő Felek szolgálati személyei saját államuk
területén, külön-külön végzik.
(3) A vasúti személyforgalom ellenőrzésének, illetve a vasúti forgalom gyorsításának érdekében, továbbá a várakozási idő
csökkentése céljából a Szerződő Felek megállapodhatnak a vasúti személyforgalom közös, álló helyzetben történő
vagy menet közbeni ellenőrzéséről, annak részletes szabályairól és feltételeiről, amennyiben a közös ellenőrzés
infrastrukturális feltételei megvalósulnak.
15. cikk
Kelebia–Subotica (Szabadka) vasúti határátkelőhely (1) A határátkelőhely használata kiterjed a nemzetközi személy- és áruforgalomra.
(2) A nyitvatartási idő 00.00–24.00 óráig tart.
(3) A határátkelőhelyen növény- és állategészségügyi határkirendeltség működik.
(4) A határátkelőhelyen veszélyes árut szállító vasúti járművek közlekedhetnek.
16. cikk
Röszke–Horgoš (Horgos) vasúti határátkelőhely (1) A határátkelőhely használata kiterjed a nemzetközi személy- és áruforgalomra.
(2) A nyitvatartási idő 00.00–24.00 óráig tart.
(3) A határátkelőhelyen veszélyes árut szállító vasúti járművek nem közlekedhetnek.
IV. RÉSZ
VÍZI HATÁRÁTKELŐHELYEK 17. cikk A Duna és a Tisza folyón közlekedő, a Szerződő Felek szolgálati személyei által még be nem léptetett, de már
kiléptetett vízi járművek – a kényszerkikötés kivételével – a parttal nem érintkezhetnek. A bekövetkezett rendkívüli
esemény és megállás esetén a hajótársaságok és a vízi járművek vezetői kötelesek a megállás körülményeit a
legközelebbi kikötői hatóságnak bejelenteni, amely erről a legközelebbi határforgalom-ellenőrző illetékes szervet
értesíti.
18. cikk
Vízi határátkelőhelyek a Duna folyón (1) A Duna folyón Mohácsnál és Bezdan helységben vízi határátkelőhelyek működnek.
(2) A határátkelőhelyek használata kiterjed a nemzetközi személy- és áruforgalomra.
(3) A határátkelőhelyek nyitvatartási ideje 00.00–24.00 óráig tart.
(4) A határátkelőhelyeken növény-egészségügyi határkirendeltség, a Szerb Köztársaság területén állategészségügyi
határkirendeltség is működik.
(5) A határátkelőhelyen veszélyes árut szállító járművek közlekedhetnek.
19. cikk
Vízi határátkelőhelyek a Tisza folyón (1) A Tisza folyón Szegeden és Kanjižán vízi határátkelőhelyek működnek.
(2) A határátkelőhelyek használata kiterjed a nemzetközi személy- és áruforgalomra.
(3) A határátkelőhelyek nyitvatartási ideje 07.00–19.00 óráig tart.
(4) A határátkelőhelyen veszélyes árut szállító járművek nem közlekedhetnek.
V. RÉSZ
KÖZÖS KAPCSOLATTARTÁSI SZOLGÁLATI HELY LÉTESÍTÉSE 20. cikk
(1) A Szerződő Felek a határforgalom-ellenőrző szerveik nemzetközi együttműködése és az információcsere fejlesztése
céljából Röszke–Horgos (Horgos) nemzetközi személy- és áruforgalmi autópálya határátkelőhelyen, Magyarország
államterületén közös kapcsolattartási szolgálati helyet hoznak létre.
(2) A közös kapcsolattartási szolgálati helyen a Szerződő Felek szolgálati személyei a vonatkozó jogszabályokkal
összhangban együttműködnek:
1. a határforgalom ellenőrzését érintő információk kicserélésében, azok elemzésében, a határforgalom
egyszerűsítésében, gyorsításában és összehangolásában;
2. az illegális migráció és az azt kísérő jogellenes cselekmények elleni közös fellépésben;
3. megkeresésre segítséget nyújtanak a Szerződő Felek között létrejött hatályos visszafogadási egyezmény
végrehajtása során felmerült problémák megoldásához.
(3) A közös kapcsolattartási szolgálati hely működésének részletes szabályait a Szerződő Felek illetékes hatóságai külön
jegyzőkönyvben határozzák meg. 21. cikk (1) A Magyarország európai uniós tagságából fakadó kötelezettségekkel összhangban, a Szerb Köztársaság
határforgalom-ellenőrző szervei az uniós vámjogszabályban meghatározott feltételek mellett teljes behozatali
vámmentességgel, ideiglenes behozatali vámeljárásban hozhatják be Magyarország területére a 20. cikkben
meghatározott tevékenységük ellátásához szükséges távközlési és adatátviteli berendezéseket és eszközöket,
továbbá kérhetik ezen berendezések és eszközök létesítése, üzemeltetése, fejlesztése és megszüntetése során
felhasználásra kerülő anyagok uniós vámjogszabályban meghatározott feltételek mellett történő vám- és adómentes
szabad forgalomba bocsátását.
(2) A berendezések és eszközök ideiglenes behozatalát Magyarország vámhatósága akkor engedélyezheti, ha azok
azonossága leltárnyilvántartás vezetésével biztosított. A Szerb Köztársaság határforgalom-ellenőrző szervei
kezdeményezik az ideiglenes behozatali engedély meghosszabbítását, vagy kezdeményezik a már használatból
kivont berendezések és eszközök újrakivitelét.
(3) A távközlési és adatátviteli berendezések létesítésére Magyarország, fenntartására és üzemeltetésére a Szerződő Felek
vonatkozó jogszabályait kell alkalmazni.
(4) A Szerb Köztársaságnak a távközlési és adatátviteli berendezések üzemeltetésével és karbantartásával foglalkozó
(megbízott) személyei a távközlési és adatátviteli berendezések felszerelése és karbantartása céljából beléphetnek
Magyarország területére, ezt előzetesen kötelesek jelezni Magyarország illetékes szerveinek.
VI. RÉSZ
A MEGÁLLAPODÁS VÉGREHAJTÁSA 22. cikk (1) A jelen Megállapodás végrehajtása érdekében a Szerződő Felek az illetékes szerveik képviselőiből Magyar–Szerb
Határforgalmi Vegyes Bizottságot (a továbbiakban: Vegyes Bizottság) hoznak létre.
(2) A Vegyes Bizottság üléseit az illetékes szervek egyeztetése alapján, szükség szerinti gyakorisággal tartja, felváltva
Magyarország és a Szerb Köztársaság területén.
VII. RÉSZ
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK 23. cikk A jelen Megállapodás értelmezéséből vagy alkalmazásából eredő vitákat a Szerződő Felek a Vegyes Bizottság
keretében tárgyalások útján, ennek eredménytelensége esetén pedig diplomáciai úton rendezik.
24. cikk (1) A jelen Megállapodás határozatlan időre szól.
(2) A Szerződő Felek diplomáciai úton, írásban kölcsönösen értesítik egymást arról, hogy eleget tettek a jelen
Megállapodás hatálybalépéshez szükséges jogszabályi előírásaiknak, mely így a későbbi diplomáciai jegyzék keltét
követő 30. (harmincadik) napon lép hatályba.
(3) A Szerződő Felek kérésére jelen Megállapodás módosítható és kiegészíthető. Ezen módosítások és kiegészítések a
jelen cikk (2) bekezdésének rendelkezései alapján lépnek hatályba. A Szerződő Felek megvizsgálják a jelen
Megállapodásban foglaltakon túl további határátkelőhelyek létesítésének lehetőségét.
(4) A jelen Megállapodást bármelyik Szerződő Fél diplomáciai úton, írásban felmondhatja. A Megállapodás a
felmondásról szóló értesítés kézhezvételét követő 6. (hatodik) hónap első napján hatályát veszti.
(5) A jelen Megállapodás nem befolyásolja azokat a jogokat és kötelezettségeket, amelyek Magyarország európai uniós
tagságából, illetve Magyarország és a Szerb Köztársaság nemzetközi szervezetekben való tagságából fakadnak. A jelen
Megállapodás alkalmazását nemzetközi szerződésben vállalt és egyéb nemzetközi jogi kötelezettség teljesítése,
valamint közrendi, közbiztonsági vagy közegészségügyi okból bármelyik Szerződő Fél egészben vagy részben,
átmenetileg felfüggesztheti. Az intézkedés bevezetéséről és visszavonásáról a másik Szerződő Felet diplomáciai úton
haladéktalanul értesíteni kell. A felfüggesztés bevezetése, illetve megszűnése halaszthatatlan intézkedést igénylő
esetekben a diplomáciai jegyzék kézhezvételével, egyéb esetekben a diplomáciai jegyzék kézhezvételét követő
15. (tizenötödik) napon lép hatályba.
(6) A jelen Megállapodás hatálybalépésének napjával hatályát veszti:
1. a Magyar Népköztársaság Kormánya és a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság Képviselőházának Szövetségi
Végrehajtó Tanácsa között, a dunai határforgalomnak Mohácson és Bezdánban való ellenőrzéséről szóló, Pécsett, az
1983. évi április hó 28. napján aláírt Egyezmény a Szerződő Felek között;
2. a Magyar Köztársaság Kormánya és a Jugoszláv Szövetségi Köztársaság Szövetségi Kormánya között Szabadkán, 2000.
június 1-jén aláírt Röszke–Horgos határátkelőhely létesítéséről és megépítéséről szóló Megállapodás;
3. a Magyar Köztársaság és a Jugoszláv Szövetségi Köztársaság Szakértői küldöttségeinek új határátkelőhely nyitása
valamint a meglévő átkelőhelyek korszerűsítése és átminősítése tárgyában Zomborban 1996. január 31-ei üléséről
készült Jegyzőkönyv.
Készült Horgoson, 2012. január 24. napján, két eredeti példányban, magyar és szerb nyelven, mindkét szöveg egyaránt
hiteles.
(Aláírások)” 4. § (1) E törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) E törvény 2–3. §-a és a (3) bekezdés a Megállapodás 24. cikk (2) bekezdésében meghatározott időpontban lép
hatályba.
(3) Hatályát veszti: a) a Magyar Népköztársaság Kormánya és a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság Képviselőházának
Szövetségi Végrehajtó Tanácsa között, a dunai határforgalomnak Mohácson és Bezdánban való ellenőrzéséről
szóló, Pécsett, az 1983. évi április hó 28. napján aláírt Egyezmény kihirdetéséről szóló 13/1986. (V. 6.) MT rendelet;
b) a Magyar Köztársaság Kormánya és a Jugoszláv Szövetségi Köztársaság Szövetségi Kormánya között Szabadkán,
2000. június 1-jén aláírt Röszke–Horgos határátkelőhely létesítéséről és megépítéséről szóló Megállapodás
kihirdetéséről szóló 165/2002. (VIII. 2.) Korm. rendelet.
(4) A Megállapodás, illetve e törvény 2–3. §-a és a (3) bekezdés hatálybalépésének naptári napját a külpolitikáért felelős
miniszter annak ismertté válását követően a Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett közleményével állapítja
meg.
(5) E törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről a határrendészetért felelős miniszter gondoskodik.
Dr. Schmitt Pál s. k., Kövér László s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke