text:
10/2015. (V. 4.) AB határozata pedagógusok előmeneteli rendszeréről és a közalkalmazottak jogállásáról szóló 326/2013. (VIII. 30.) Korm. rendelet 2014. november 3. napjáig hatályban volt 30. § (1) bekezdése alaptörvény-ellenességéről.
Az Alkotmánybíróság tanácsa alkotmányjogi panasz tárgyában meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  pedagógusok előmeneteli rendszeréről és a  közalkalmazottak
jogállásáról szóló 326/2013. (VIII. 30.) Korm. rendelet 2014. november 3. napjáig hatályban volt 30. § (1) bekezdése
alaptörvény-ellenes volt.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Az  indítványozó az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdése alapján alkotmányjogi panaszt nyújtott be a  pedagógusok
előmeneteli rendszeréről és a  közalkalmazottak jogállásáról szóló 326/2013. (VIII. 30.) Korm. rendelet
(a  továbbiakban: Kr.) 30.  § (1)  bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítása és megsemmisítése
tárgyában, tekintettel arra, hogy az  szerinte az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésében, valamint XVII.  cikk (3) és
(4) bekezdésében rögzített jogát sérti.
[2] Az indítványozó gyógypedagógus-logopédus, aki pedagógus munkakörben pedagógiai szakszolgálati
intézményben dolgozik. Érvelése szerint erre tekintettel, a  nemzeti köznevelésről szóló 2011.  évi CXC.  törvény
(a  továbbiakban: Nkt.) és a  Kr. alapján 2013. szeptember 1-jével kikerült a  közalkalmazottak jogállásáról szóló
1992.  évi XXXIII.  törvény (a  továbbiakban: Kjt.) besorolása szerinti „F” fizetési osztály hatálya alól, és Pedagógus
I.  kategóriába került besorolásra, a  hozzá tartozó illetmény megállapítása mellett. Indítványában azt sérelmezte,
hogy miközben az említett jogszabályok alapján az új típusú pedagógus előmeneteli rendszerben való részvétele
ettől az  időponttól kötelező; azaz az  Nkt. rendelkezései szerint pedagógusként való alkalmazásának feltételei,
jogai és kötelességei, előmenetelének szabályai megegyeznek bármely más köznevelési intézményben (közöttük
a  nevelési-oktatási intézményben) foglalkoztatott pedagóguséval, addig a  Kr. 30.  § (1)  bekezdése indokolatlanul,
hátrányosan különböztette meg őt velük szemben a  pedagógusokat megillető pótszabadság tekintetében.
A  sérelmezett rendelkezésnek az  indítvány benyújtásakor hatályos szövege ugyanis az  oktató, nevelő munkát
végző közalkalmazottakat a Kjt. 57. § (3) bekezdése alapján megillető évi 25 nap pótszabadság tekintetében csak
a nevelési- oktatási intézményben (és nem a köznevelési intézményekben) foglalkoztatott pedagógusokat (és más,
meghatározott munkakörben foglalkoztatott közalkalmazottakat) jogosította. Mivel az  Nkt. szerinti köznevelési
rendszert alkotó köznevelési intézmények [Nkt. 7.  § (1)  bekezdés a)–j)  pontja] közül a  Kr. támadott rendelkezése
alapján csak a nevelési-oktatási intézményekben [Nkt. 7. § (1) bekezdés a)–h) pontja] foglalkoztatott pedagógusokat
illette meg a Kjt. 57. § (3) bekezdésében rögzített évi 25 nap pótszabadság, az indítványozót a Kjt. 56. §-a, valamint
57. § (1) bekezdése szerinti alap- és pótszabadság illette meg. Az indítvány szerint ez esetében a korábbi, Kjt. szerinti
besorolása alapján évi 21 nap alap-, és 2 nap pótszabadságot jelentett.
[3] 2. Az  indítványozó a Kr. támadott rendelkezésével kapcsolatban az Alaptörvény alábbi rendelkezéseinek sérelmét
állította.
[4] 2.1. Az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésének sérelme: az  indítványozó szerint a  törvény előtti egyenlőséghez
való joga sérelmét okozta, hogy miközben az  új típusú pedagógus életpálya-modell minden egyéb
–  az  illetményrendszert leszámítva a  korábbi szabályozáshoz képest jórészt többletkötelezettséget megállapító  –
eleme rá a  nevelési-oktatási intézményekben foglalkoztatott pedagógusokkal egyformán vonatkozik, addig
a pihenőidő tekintetében a megváltozott rendszer rá mint pedagógiai szakszolgálatnál dolgozó pedagógusra, náluk
jóval kedvezőtlenebb rendelkezéseket tartalmazott. Az  indítványozó a  többletkötelezettségekkel összefüggésben
különösen az  előmeneteli rendszert, a  minősítő vizsgák letételére vonatkozó kötelezettséget és az  illetmények
megállapítását emelte ki. Szerinte ellentmondás, és ezen felül negatív diszkriminációt is megvalósít, hogy míg ezek
tekintetében – hasonlóan „az iskolai pedagógusokhoz” – kikerült a  Kjt. hatálya alól és Pedagógus I. besorolást és
illetményt kapott, addig a szabadságok tekintetében nem került ki a Kjt. fizetési fokozathoz igazodó rendszerének
hatálya alól.
[5] 2.2. Az  indítványozó szerint a  Kr. hatálybalépése következtében lecsökkent mértékű szabadság miatt olyan,
számára hátrányos változás állt be a munkafeltételeiben, amely sértette az Alaptörvény XVII. cikk (3) bekezdésében
foglalt, egészségét, biztonságát és méltóságát tiszteletben tartó munkafeltételekhez való jogát. Kifejti, hogy az  új
szabályozás alapján az Nkt. 62. § (13) bekezdése szerint a nevelési-oktatási intézményben tanító pedagógusokhoz
hasonlóan kötelező óraszámban, órarend szerinti beosztásban, közvetlenül a  gyerekekkel, tanulókkal foglalkozik.
Az  indítványozó szerint mivel a  pedagógiai szakszolgálatban történő feladatellátás lényege, hogy kimondottan
a  „problémás” – köztük hátrányos helyzetű, beilleszkedési, tanulási, magatartási zavarokkal vagy beszédhibával
küzdő – gyermekekkel foglalkozik, ez  számára pszichésen fokozottan megterhelő körülményeket jelent.
A  különleges feladatellátásból adódóan a  munkavégzését utazó pedagógusként, változó feladat-ellátási hellyel,
az  intézeti autót a  munkavégzésének helye szerinti járás területén vezetve végzi. A  közlekedésben való részvétel,
a  fokozott koncentráció és felelősségvállalás szintén fokozott stresszhelyzetet jelent számára, a  pótszabadsága
mértékének csökkenése álláspontja szerint ezért is sértette az Alaptörvény említett rendelkezését.
[6] 2.3. Az  indítványozó álláspontja szerint a  támadott rendelkezés a  fenti érvek alapján az  Alaptörvény XVII.  cikk
(4)  bekezdésében rögzített, napi és heti pihenőidőhöz, valamint az  éves fizetett szabadsághoz való jogának
sérelmét is okozta.
[7] 3. 2014. július 24-én hatályba lépett a  Kjt.-nek az  egyes oktatási tárgyú törvények módosításáról szóló 2014.  évi
XXXVI. törvény (a továbbiakban: Módtv.) 1–3. §-aival történt módosítása, amely az indítványban kifogásolt helyzeten
a jövőre nézve úgy kívánt változtatni, hogy a Kjt. 57. § (3) bekezdésének módosításával az évi 25 nap pótszabadság
igénybevételére jogosultak között törvényi szinten expressis verbis megjelölte a  pedagógiai szakszolgálati
intézményben pedagógiai szakszolgálati tevékenységet végző közalkalmazottakat is. A törvénymódosítás a 2014. év
vonatkozásában úgy rendezte a  pótszabadság számításának kérdését, hogy július 1. és december 31. napja
közötti időszakra 15 munkanap pótszabadság illeti meg az  érintett közalkalmazottakat. A  Módtv. azonban nem
tartalmazott rendelkezést a 2013. szeptember 1. és 2014. július 1. közötti időszak vonatkozásában. Erre tekintettel,
továbbá mivel az  esetlegesen alaptörvény-ellenes helyzetet nem a  Kjt. korábban hatályos szövege, hanem a  Kr.
szabályozása idézte elő, továbbá az  említett időszak tekintetében Kjt. módosítása sem tartalmazott változást,
az Alkotmánybíróság 2014. július 14-én az alkotmányjogi panaszt befogadta.
[8] Az Alkotmánybíróság ezzel egyidejűleg megkereste az  emberi erőforrások miniszterét annak érdekében, hogy
az  indítványban foglaltakkal, továbbá – azzal összefüggésben – a  Kjt. módosításával kapcsolatos álláspontjáról
nyilatkozzon. A  megkereséssel kapcsolatos állásfoglalást az  Alkotmánybíróság 2014. szeptember 30-án kapta
kézhez.
[9] A Módtv.-vel a  Kjt. szövegében bekövetkezett változásokat a  Kr. szabályozása 2014 novemberében követte.
Az  indítványban támadott rendelkezés helyébe 2014. november 4. napjától a  268/2014. (XI. 3.) Korm. rendelet
17. § (1) bekezdésével megállapított szöveg lépett. A  jelenleg is hatályos rendelkezés külön pontban nevesítetten
tartalmazza a  pedagógiai szakszolgálati intézményben foglalkoztatott pedagógusokat a  nevelő és oktató munkát
végzőket megillető pótszabadságra jogosultak körében.
II. [10] 1. Az Alaptörvény indítvánnyal érintett rendelkezései:
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.
(2) Magyarország az  alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési
vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.
[…]”
„XVII. cikk
[…]
(3) Minden munkavállalónak joga van az  egészségét, biztonságát és méltóságát tiszteletben tartó
munkafeltételekhez.
(4) Minden munkavállalónak joga van a napi és heti pihenőidőhöz, valamint az éves fizetett szabadsághoz.”
[11] 2. A Kjt. 57. § (3) bekezdésének 2014. július 24-ét megelőzően (az indítvány benyújtásakor) hatályos szövege:
„57.  § (3) A  bölcsődékben, a  csecsemőotthonokban, az  óvodákban, továbbá az  alsó-, közép- és felsőfokú oktatás
keretében, valamint az egészségügyi ágazatban az oktató, nevelő munkát végző közalkalmazottakat évi huszonöt
munkanap pótszabadság illeti meg, amelyből legfeljebb tizenöt munkanapot a munkáltató oktató, nevelő, illetőleg
az oktatással, neveléssel összefüggő munkára igénybe vehet. Az oktatással és neveléssel kapcsolatos munkák körét
végrehajtási rendelet állapítja meg.”
[12] 3. A Kjt. 57. § (3) bekezdésének 2014. július 24-től hatályos szövege:
„57.  § (3) A  bölcsődékben, a  nevelési-oktatási és a  pedagógiai szakszolgálati intézményekben, a  felsőfokú oktatás
keretében, valamint az egészségügyi ágazatban a nevelő, nevelő-oktató, oktató munkát, pedagógiai szakszolgálati
tevékenységet végző közalkalmazottakat évi huszonöt munkanap pótszabadság illeti meg, amelyből legfeljebb
tizenöt munkanapot a  munkáltató nevelő, nevelő-oktató, oktató, illetőleg a  neveléssel, oktatással, pedagógiai
szakszolgálati tevékenységgel összefüggő munkára igénybe vehet. Az oktatással és neveléssel kapcsolatos munkák
körét végrehajtási rendelet állapítja meg.”
[13] 4. A Kr. 30. § (1) bekezdésének 2014. november 4-ét megelőzően (az indítvány benyújtásakor) hatályos szövege:
„30.  § (1) Nevelési-oktatási intézményben az  Nkt. 3.  mellékletében felsorolt pedagógus, óvoda- és
iskolapszichológus, valamint a  pedagógiai asszisztens, szabadidő-szervező, gyermek- és ifjúságvédelmi felügyelő,
gyógypedagógiai asszisztens, pszichopedagógus munkakörben foglalkoztatottak jogosultak az  nevelő és oktató
munkát végzőket megillető pótszabadságra.”
[14] 5. A Kr. 30. § (1) bekezdésének 2014. november 4-től hatályos szövege:
„30. § (1) A nevelő és oktató munkát végzőket megillető pótszabadságra
a) nevelési-oktatási intézményben az Nkt. 3. mellékletében felsorolt pedagógus,
b) pedagógiai szakszolgálati intézményben a pedagógiai szakszolgálati intézmények működéséről szóló miniszteri
rendeletben meghatározott pedagógus, valamint
c) a nevelő és oktató munkát közvetlenül segítő munkakörök közül a pedagógiai asszisztens, szabadidő-szervező,
gyermek- és ifjúságvédelmi felügyelő, gyógypedagógiai asszisztens, pszichopedagógus, gyógytornász
munkakörben foglalkoztatottak jogosultak.”
III. [15] Az indítvány az alábbiak szerint megalapozott.
[16] 1. Az  indítványozó az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésében foglalt általános egyenlőségi szabály sérelmét – bár
az indítványban szövegszerűen nem jelölte meg, de az indítvány tartalma szerint egyértelműen megállapíthatóan –
az ugyanezen cikk (2) bekezdésében rögzített hátrányos megkülönböztetés tilalmának sérelmével összefüggésben
látta megvalósítottnak. Erre tekintettel az Alkotmánybíróság is ebben a keretben vizsgálta az Alaptörvény XV. cikk
(1) bekezdésére alapított alkotmányossági kifogást.
[17] 1.1. Az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt áttekintette a  törvény előtti egyenlőséggel, valamint a  hátrányos
megkülönböztetés tilalmával kapcsolatos, az  Alaptörvény hatályba lépését követően – azzal összefüggésben
is – több ízben megerősített gyakorlatát. Az Alkotmánybíróság a 20/2014. (VII. 3.) AB határozatában e tekintetben
kimondta egyebek mellett, hogy „A 42/2012. (XII. 20.) AB határozatában az Alkotmánybíróság megállapította, hogy
az  »alaptörvényi rendelkezések és a  2012. január 1-je előtt hatályban volt Alkotmány rendelkezései változatlan
tartalommal fenntartják az egyenlőség [...] – vagy ahogy az Alkotmánybíróság gyakran nevezte: a jogegyenlőség –
követelményét és a  hátrányos megkülönböztetés tilalmát. Ezért az  Alkotmánybíróság az  általános egyenlőségi
szabállyal kapcsolatos eddigi gyakorlatát – a [...] 22/2012. (V. 11.) AB határozat szerint – [...] irányadónak tekintette«
{Indokolás [27]}.” {20/2014. (VII. 3.) AB határozat, Indokolás [245]}.
[18] Eszerint pedig az  általános egyenlőségi szabály lényegi tartalma a  következő: „Az Alkotmánybíróság gyakorlata
szerint a  jogegyenlőség követelménye arra vonatkozik, hogy a  jognak mindenkit egyenlőként kell kezelnie, azaz
a  jogalkotás során a  jogalkotónak mindegyikük szempontjait azonos körültekintéssel, elfogulatlansággal és
méltányossággal, az  egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell értékelnie [vö. 9/1990. (IV. 25.)
AB határozat, ABH 1990, 46, 48.].” {20/2014. (VII. 3.) AB határozat, Indokolás [243]}.
[19] A diszkrimináció tilalma az  Alkotmánybíróság gyakorlatában a  jogrendszer egészét átható alkotmányos
alapelvként kapott értelmezést. Ez  alapján valamely megkülönböztetés alkotmányellenessége akkor állapítható
meg, ha a  jogszabály a  szabályozás szempontjából egymással összehasonlítható jogalanyok között tesz
különbséget anélkül, hogy annak alkotmányos indoka lenne {vö. 20/2014. (VII. 3.) AB határozat, Indokolás [244]}.
Az  Alaptörvény XV.  cikk (2)  bekezdése alapján a  tilalom elsősorban az  alapvető jogok tekintetében fennálló
megkülönböztetésekre vonatkozik, ugyanakkor kiterjeszthető a  teljes jogrendszerre, mivel „»[…] az  ott felsorolt
diszkriminatív megkülönböztetések nemcsak az  alapvető jogok védelmi körébe tartozó jogszabályokban, hanem
bármely jogszabályban előfordulhatnak. Joggal feltételezhető, hogy az  Alaptörvény értékrendje szerint ezek
a  megkülönböztetések akkor is tilosak, ha nem az  alapvető jogok védelmi körébe eső tárgyakat szabályozó
jogszabályok tartalmazzák. A  tilalom ugyanis nem az  alapvető jogok egyenlőségét szolgálja, amelyet az  I.  cikk
és az  Alaptörvény más rendelkezései különben is biztosítanak, hanem éppen az  ott megjelölt (változatlan)
tulajdonságok szerinti megkülönböztetést tiltja.« {42/2012. (XII. 20.) AB határozat, Indokolás [42]}
[20] A megkülönböztetések alkotmányosságának megítélésére alkalmazott teszteket az  Alkotmánybíróság már
számos korábbi döntésében rögzítette. Összefoglalva: az  Alkotmánybíróság más mércét alkalmaz az  alkotmányos
alapjogokat érintő diszkriminációra – az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdésében rögzített szükségesség/
arányosság tesztjét –, s más mércét arra az  esetre, ha a  diszkrimináció-tilalmat az  alapjogokon kívüli egyéb jogok
tekintetében vizsgálja. Itt akkor állapít meg az  Alkotmánybíróság alaptörvény-ellenes megkülönböztetést, ha
a  megkülönböztetésnek nincs tárgyilagos mérlegelés szerint ésszerű indoka, vagyis önkényes {l. különösen:
3009/2012. (VI. 21.) AB határozat, Indokolás [54]; 3062/2012. (VII. 26.) AB határozat, Indokolás [166]; 43/2012. (XII. 20.)
AB határozat, Indokolás [41]; 1/2013. (I. 7.) AB határozat, Indokolás [89]; 3087/2013. (III. 27.) AB határozat, Indokolás
[37]; 23/2013. (IX. 25.) AB határozat, Indokolás [87]; 3/2014. (I. 21.) AB határozat, Indokolás [56]}.” {14/2014. (V. 13.)
AB határozat, Indokolás [31]–[32]}.
[21] 1.2. A  Kr. indítványban kifogásolt rendelkezése kapcsán az  Alkotmánybíróságnak a  fent ismertetett gyakorlata
alapján tehát azt kellett vizsgálnia, hogy egy olyan szabályozás, amely szerint a  pedagógiai szakszolgálatnál
foglalkoztatott gyógy-, és egyéb pedagógusokat (a továbbiakban: szakszolgálati pedagógusok) – ellentétben a más
típusú köznevelési intézményben foglalkoztatott pedagógusokkal – nem illeti meg a  pótszabadság, nem sérti-e
önmagában az Alaptörvény XV. cikkében foglalt jogegyenlőség, illetve a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvét.
[22] A pótszabadság jogintézménye mint a  Kjt. 57.  § (3)  bekezdése alapján az  oktatási és az  egészségügyi ágazatban
foglalkoztatott, oktató, nevelő munkát végző közalkalmazottakat a  pihenőidő tekintetében az  alapszabadságon
felül megillető többletjogosultság nem tekinthető az  Alaptörvényben biztosított alapvető jognak. Erre tekintettel
a  szabályozásban megjelenő esetleges differenciálás alkotmányosságának megítélése során nem az  Alaptörvény
I. cikk (3) bekezdésében rögzített szükségességi-arányossági tesztet kell alkalmazni. Mivel a pótszabadság ex gratia
juttatásnak tekinthető az  érintettek tekintetében, az  Alkotmánybíróságnak egyrészt azt kellett feltárnia, hogy
a  felhatalmazó jogszabály alapján milyen alanyi kör tekinthető a  juttatás igénybevételére jogosultnak, másrészt
pedig, hogy a végrehajtási rendelet ezen (eredeti) jogosulti körön belül tett-e valamilyen megkülönböztetést, azaz
jelen esetben zárt-e ki egyeseket annak igénybevételéből, és ha igen, annak volt-e tárgyilagos megítélés szerinti
ésszerű indoka. Ennek vizsgálata során az  Alkotmánybíróság figyelembe vette azt is, hogy a  Kr. hatálybalépését
megelőzően a  Kjt. érintett rendelkezésének végrehajtására szolgáló jogszabály, a  138/1992. (X. 8.) Korm. rendelet
a közalkalmazottakról szóló 1992. évi XXXIII. törvény végrehajtásáról a közoktatási intézményekben (a továbbiakban:
Kr1.) 10.  § (1)  bekezdése nem differenciált az  egyes intézménytípusok között, hanem általában a  „közoktatási
intézményben, a  rendelet mellékletében felsorolt pedagógus-munkakörökben” foglalkoztatott közalkalmazottakat
jogosította a pótszabadság igénybevételére.
[23] A Kr1. fenti szövegezéséből is kitűnően 2013. szeptember 1. napját – a  Kr. hatálybalépését – megelőzően
nem a  végrehajtási jogszabály, hanem a  Kjt. vonatkozó rendelkezése határozta meg azon intézmények körét,
amelyekben az oktató, nevelő munka az azt végző közalkalmazottakat feljogosítja az emelt mértékű pótszabadság
igénybevételére. A  Kjt. 57.  § (3)  bekezdése a  – Módtv. által bevezetett, 2014. július 24-én hatályba lépett
változtatásokat megelőzően – az  oktatási ágazat tekintetében néhány fajta intézményt külön megnevezett
(bölcsődék, csecsemőotthonok, óvodák), egyebekben pedig a „[…] továbbá az  alsó-, közép-, és felsőfokú oktatás
keretében” fordulatot használta, mint amelyekben a pótszabadság igénybevételére az érintettek jogosultak.
[24] Az oktatási reform bevezetését megelőzően az  oktatási intézmények köre a  közoktatásról szóló 1993.  évi
LXXIX. törvény (a továbbiakban: Kt.) közoktatás rendszeréről, ezen belül a közoktatás intézményeiről is rendelkező
IV. fejezete alapján a  következő intézménytípusokat foglalta magában: i) a  közoktatás nevelő, valamint nevelő és
oktató intézményei (Kt. 20.  §), ii) a  közoktatás pedagógiai szakszolgálatának intézményei (Kt. 21.  §), valamint
iii)  a  pedagógiai szakmai-szolgáltató intézmények (Kt. 22.  §). Az  Nkt. 2012. szeptember 1-jén hatályba lépett
7. §-a, a „közoktatási” jelzőt „köznevelési”-re módosítva, a  rendszer intézményeiként alapvetően továbbra is a  fenti
intézménytípusokat tartalmazza. A  7.  § a)–h)  pontjai a  nevelési-oktatási intézményeket, i)  pontja a  pedagógiai
szakszolgálati intézményt, j) pontja a pedagógiai-szakmai szolgáltatást nyújtó intézményt nevesíti. Az a)–j) pontok
együtt alkotják ezen törvényi szabály alapján a köznevelési intézmények körét.
[25] Az Alkotmánybíróság megítélése szerint az  oktatási rendszer Kt., illetve Nkt. szerinti intézménytípusainak
összevetése során elsősorban az  adott intézménytípusokban folytatott, oktatással összefüggő tevékenységek,
azaz az  adott feladatellátás tartalmának, ezek esetleges változásának lehet(ne) jelentősége. Az  oktatási reform
más típusú (pl. a  fenntartó személyében, az  esetleges intézmény-összevonásokban, a  foglalkoztatottak
minősítési-, és előmeneteli rendszerében stb. bekövetkezett) változtatásai a  pótszabadság igénybevételére való
jogosultsággal kapcsolatos panasz megítélése szempontjából másodlagosnak tekinthetők. A  gyermekekkel
való foglalkozás, az  oktatásra irányuló tevékenység alapvető szakmai szabályai – a  gyermekek viszonylatában  –
az  egyes intézménytípusokban nem változtak meg gyökeresen, ezért az  Alkotmánybíróság megítélése szerint
az oktatási reform egyéb irányú változtatásai ellenére a közoktatási és a köznevelési intézményrendszer a jelen ügy
szempontjából megfeleltethető egymásnak; ez a helyzet az indítvány benyújtásakor fennállt.
[26] A Kr., mint végrehajtási jogszabály hatályba lépésével a  pótszabadság igénybevételére jogosultak tekintetében
a  „Nevelési-oktatási intézményben […]” kitétel okán az  érintetteket foglalkoztató intézménytípus tekintetében
következett be változás. Erre tekintettel az Alkotmánybíróságnak a továbbiakban vizsgálnia kellett, hogy a Kjt.-nek
az indítvány benyújtásakor hatályos szövege alapján az intézménytípusnak, vagy az egyes oktatási intézményekben
az  ott foglalkoztatott közalkalmazottak által folytatott tevékenységnek volt-e jelentősége a  pótszabadság
szempontjából.
[27] A Kjt. 55.  §-ához (a törvényjavaslat elfogadását követően helyesen: 57.  §-ához) fűzött miniszteri indokolás
szerint „[a]  Javaslat megállapítja a  közalkalmazottaknak járó pótszabadságok körét, jogcímét és mértékét.
A  közalkalmazottnak pótszabadság jár a  közalkalmazotti jogviszonyban eltöltött idő után, melynek mértéke
megegyezik a  fizetési fokozat számával. Mindez azt jelenti, hogy a  Javaslat a  munkajogi szabályozás életkortól
függő alapszabadság rendszerétől eltérő, és egyben kedvezőbb (magasabb mértékű) megoldást vezet be.
A Javaslat pótszabadságot állapít meg, figyelemmel a beosztással járó fokozottabb munkaterhelésre, a munkáltató
és a  munkakör jellegére, valamint az  egyes munkahelyeken jelentkező, meghatározott egészségi ártalmakra.”
Erre tekintettel tartalmazta, illetve tartalmazza jelenleg a  Kjt. 57.  §-a a  fizetési fokozathoz, a  magasabb vezetői
megbízatáshoz, az  oktató, nevelő munkához, a  tudományos munkatársi munkakörhöz, a  sugárzásnak és egyéb
egészségi ártalomnak kitett munkakörben való munkavégzéshez, valamint a  gyermekvédelmi szakellátási
intézményben, javítóintézetekben történő bizonyos munkakörben történő munkavégzéshez kapcsolódóan
a  pótszabadságok differenciált rendszerét. A  jelen ügy elbírálása érdekében az  Alkotmánybíróságnak csak
a (3) bekezdés (oktató, nevelő munka) szövegének vizsgálatát kellett lefolytatnia.
[28] Ezzel kapcsolatban az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  külön nevesített bölcsődéken,
csecsemőotthonokon, és óvodákon kívül a jogalkotó által alkalmazott „továbbá az alsó-, közép-, és felsőfokú oktatás
keretében,” kitétel az  intézménytípusok tekintetében nem volt taxatív felsorolásként értelmezhető. A  közoktatási/
köznevelési rendszer különböző intézménytípusaiban – ezáltal a  jelen ügy szempontjából releváns pedagógiai
szakszolgálati intézményekben – foglalkoztatott pedagógus közalkalmazottak oktatásra, nevelésre irányuló
munkavégzése is egyaránt kapcsolódhat az oktatás idézett, általánosnak tekinthető meghatározása szerinti bármely
intézményhez. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a törvényszöveg fenti fordulatának egy intézmény fajtára,
a nevelési-oktatási intézményekre történő szűkítése nem indokolt. Ezt az értelmezést támasztja alá az a körülmény
is, hogy a  Kjt. 57.  § (3)  bekezdése az  oktatás mellett az  egészségügyi ágazatot is (tehát itt sem annak egyes
intézményeit) megjelöli, mint amelyben az oktató, nevelő munka jogosulttá tesz a pótszabadság igénybevételére.
Mindezekre tekintettel nem állapítható meg, hogy az  indítvány benyújtásakor hatályban volt törvény valójában
a köznevelés rendszerébe tartozó intézménytípusok köréből egyeseket kiemelt volna.
[29] A törvényi szabály vizsgálata alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  pótszabadság intézményét
a  jogalkotó bizonyos típusú, nevezetesen az  oktató, nevelő tevékenységhez, nem pedig intézményhez kötötte.
Ez  a  megoldás a  fentiek szerint nem jelentette okszerűen azt, hogy ilyen tevékenységet a  közoktatás/köznevelés
intézményrendszerén belül kizárólag valamely intézménytípus alkalmazásában lehetett volna végezni.
Az Alkotmánybíróságnak ezért a  jelen ügy kapcsán azt is meg kellett vizsgálnia, hogy a pedagógiai szakszolgálati
intézményekben – adott munkakörökben – szakszolgálati pedagógusként történő munkavégzés a  kérdéses
időszakban (is) minősülhetett-e a  Kjt. szerinti „oktató, nevelő” jellegűnek. Vizsgálnia kellett továbbá, hogy
amennyiben a  szakszolgálati pedagógusok munkavégzése – legalább részben – hangsúlyosan oktató, nevelő
jellegűnek minősül, a  tevékenységük rendelkezik-e olyan specifikumokkal, amelyek a  pótszabadság tekintetében
tett megkülönböztetés tárgyilagos mérlegelés szerinti ésszerű indokaként szolgálhatott.
[30] Ezzel összefüggésben az  Alkotmánybíróság – a  miniszteri tájékoztatóban foglaltakkal összhangban  –
megállapította, hogy a  szakszolgálati tevékenységek között olyanok is lehetnek, amelyek nem igazodnak
az  iskolai tanévhez. A  diagnosztikai, terápiás, tanácsadói, szakértői bizottsági stb. tevékenységek bár szintén
a gyermekekre, tanulókra irányulnak, nem elsősorban nevelési-oktatási feladatokat tartalmaznak, továbbá az  ilyen
jellegű tevékenységek biztosítására egész évben, így a  júniustól szeptemberig tartó iskolai szünet időtartama
alatt is szükség lehet. Ugyanakkor a  szakszolgálati pedagógusok bizonyos tevékenységeinek nevelő-oktató
jellege megállapítható. A  szakszolgálatoknál foglalkoztatott gyógy-, és egyéb pedagógusok jellemzően sajátos
nevelési igényű gyerekekkel foglalkoznak. Elmondható, hogy az  ezzel összefüggő (gyógy-, és egyéb) pedagógiai
tevékenységüket a szakszolgálati (gyógypedagógus, és más, speciális szakirányú képzettséget szerzett, pedagógus
végzettségű) pedagógusok egyrészt szakszolgálati tevékenység keretében végezik, másrészt azonban vannak olyan
(integrált) nevelési-oktatási intézmények, amelyek maguk is alkalmaznak gyógypedagógust, vagy más, speciális
szakértelemmel rendelkező pedagógust a  gyermekek oktatásával kapcsolatos speciális feladatok helyben történő
ellátása érdekében [Nkt. 47.  § (9)  bekezdés]. Más iskolákba a  speciális pedagógiai tevékenységek ellátására adott
esetben – miként a panaszban foglaltak alapján az indítványozó esetében is – utazó pedagógusként a szakszolgálati
pedagógusok „járnak ki” [Nkt. 47. § (10) bekezdés]. Ezzel összhangban rendelkezik úgy a pedagógiai szakszolgálati
intézményekről szóló 15/2013. (II. 3.) EMMI rendelet (a  továbbiakban: Mr.) 2.  §-a, hogy a  rendelet hatálya
a köznevelési intézményekre is kiterjed [Mr. 2. § c) pont]. Az Mr. egyes szakszolgálati tevékenységekkel foglalkozó
rendelkezéseinek vizsgálatával megállapítható, hogy azok jelentős részében nem a  tanácsadói, szakértői, vagy
koordinációs feladatok, hanem a  neveléssel, oktatással, gondozással kapcsolatos tevékenységek dominálnak.
Ilyenek a korai fejlesztés, oktatás és gondozás (Mr. 4–5. §); a fejlesztő nevelés (Mr. 6. §); a logopédiai ellátás (Mr. 25. §);
a  konduktív pedagógiai ellátás (Mr. 27.  §); a  gyógytestnevelés (Mr. 28.  §); illetve részben a  kiemelten tehetséges
gyermekek, tanulók gondozása (Mr. 30.  §) [az egyes szakszolgálati tevékenységek tartalmával, felsorolásával,
valamint a rendeletalkotásra adott felhatalmazással kapcsolatban lásd még: Nkt. 18. §].
[31] Az Alkotmánybíróság a  szakszolgálati pedagógusok tevékenységének nevelő-oktató jellegével kapcsolatban
áttekintette az  Nkt. sajátos nevelési igényű gyermek nevelésére vonatkozó 47.  §-ának, illetve a  pedagógusok
kötelességeit és jogait tartalmazó 62–63. §-ának rendelkezéseit is.
[32] A 47. § alapján a sajátos nevelési igényű gyermek nevelése vagy az e célra létrehozott gyógypedagógiai nevelésioktatási intézményben, vagy a  többi gyermekkel, tanulóval részben vagy egészben azonos óvodai csoportban,
iskolai osztályban; a  gyógypedagógiai nevelésben, oktatásban résztvevő nevelési-oktatási intézményben
történik [(3)  bekezdés]. A  törvény a  (4)  bekezdésben, a  sajátos nevelési igényű gyermek, tanuló neveléséhez és
oktatásához szükséges feltételek között az a)–b) pontban írja elő a sajátos nevelési igény típusának és súlyosságának
megfelelő gyógypedagógus, gyógypedagógiai tanár vagy terapeuta, konduktor, konduktor-tanító, konduktoróvodapedagógus, konduktor(tanító) vagy konduktor(óvodapedagógus) foglalkoztatását, továbbá a  neveléshez
és oktatáshoz szükséges egyéb eszközöket (speciális tanterv, tankönyv, speciális gyógyászati és technikai eszköz,
valamint egyéb segédlet). A  gyógypedagógiai nevelésben, oktatásban résztvevő nevelési-oktatási intézményben
a  sajátos nevelési igényű gyermek, tanuló neveléséhez, oktatásához szükséges speciális szakképzettséggel
rendelkező szakember vagy a  (9)  bekezdés rendelkezései alapján az  intézmény alkalmazásában áll, vagy
a (10) bekezdés alapján az utazó gyógypedagógusi hálózat útján biztosítható.
[33] Az Alkotmánybíróság a  vizsgálata során figyelemmel volt arra is, hogy az  Nkt. kérdéses időszakban hatályos
62.  § (13)  bekezdésének első mondata a  pedagógiai szakszolgálat intézményében foglalkoztatott pedagógusok
számára előírta, hogy a  gyermekekkel, tanulókkal való közvetlen foglalkozásra irányuló tevékenységekkel
kapcsolatos feladatokat „heti huszonegy órában a neveléssel-oktatással lekötött munkaidőben végzik”. Ugyanezen
bekezdés második mondata alapján a  szakszolgálati pedagógusok a  közvetlen foglalkozásra megállapított időn
kívül –  munkaköri feladatként – látták el a  szakértői véleményhez szükséges vizsgálatok, valamint a  közvetlen
foglalkozások előkészítésével kapcsolatos feladatokat, a  vizsgálatok keretében készített vélemények egyeztetését,
a szakértői vélemények elkészítését, biztosították a folyamatos nyitva tartást, továbbá végezték a gyermek, tanuló
fejlődéséhez szükséges egyéb, intézményen kívüli tevékenységet, utaztak a  gyermekhez, tanulóhoz. Az  Nkt.
62.  § (13)  bekezdését a  Módtv. 2014. július 24. napjával akként módosította, hogy a  fenti második mondatot
a  hatályos szöveg már nem tartalmazza. Az  Alkotmánybíróság megítélése szerint a  vizsgálat szempontjából
releváns időszakban megállapítható volt, hogy a  törvényi rendelkezés értelmezése alapján a  szakszolgálati
pedagógusok sokrétű tevékenységének jelentős része nem pusztán lehetőségként tartalmazhatott oktató, nevelő
jellegű feladatokat is, de az  Nkt. pedagógusok kötelezettségeit tartalmazó 62.  §-ának említett rendelkezése
a gyermekekkel, tanulókkal való közvetlen foglalkozással kapcsolatban kötelezően elő is írta számukra munkaidejük
releváns részének neveléssel-oktatással történő lekötését. Az Alkotmánybíróság ezen rendelkezéseket összevetette
az egyéb – köztük a nevelési-oktatási – intézményekben foglalkoztatott pedagógusok munkaidejének kötelezően
nevelésre-oktatásra fordítandó részére vonatkozó szabályokkal [Nkt. 62.  § (5)–(12), valamint (14)  bekezdései],
és megállapította, hogy a  vizsgált időszakban a  munkaidő törvény alapján kötelezően nevelésre-oktatásra
fordítandó időarányos része tekintetében nem volt lényeges mértékű eltérés a  szakszolgálati és a  nevelésioktatási intézményekben foglalkoztatott pedagógusok között. Tekintettel arra az  említett körülményre, hogy
egyes (integrált) nevelési-oktatási intézmények maguk is alkalmaznak gyógypedagógust, vagy más, speciális
szakértelemmel rendelkező pedagógust a  gyermekek oktatásával kapcsolatos speciális feladatok helyben történő
ellátása érdekében, az  is megállapítható, hogy bizonyos esetekben nevelési-oktatási intézményben foglalkoztatott
– így a Kr. támadott rendelkezése hatálya alá tartozó – pedagógusok a szakszolgálati pedagógusok tevékenységével
nagyban megegyező tevékenységet ellátva azért válhattak jogosulttá az  emelt mértékű pótszabadságra, mert
munkavégzésüket nem pedagógiai szakszolgálati-, hanem egy más típusú intézmény foglalkoztatásában végezték.
[34] A fentiekre tekintettel az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Kr. támadott rendelkezése egymással
összehasonlítható helyzetben lévő pedagógus munkakörben foglalkoztatott közalkalmazottak között az  emelt
mértékű pótszabadságra való jogosultság tekintetében különbséget tett.
[35] 1.3. Az  Alkotmánybíróságnak ezt követően meg kellett vizsgálnia, hogy az  így megállapított különbségtételnek
volt-e tárgyilagos mérlegelés szerinti ésszerű indoka.
[36] A lefolytatott vizsgálat eredményeként megállapítható, hogy a  szakszolgálati pedagógusok által folytatott
tevékenységekkel összefüggésben a  munkavégzés nevelő-oktató jellege tekintetében nem mutatkozik olyan
lényegi jellegű eltérés a  két intézménytípusban foglalkoztatott pedagógusok feladatai között, amely a  tárgybani
kérdésben eltérő szabályozást indokolna. Ezen túlmenően, a  pedagógiai tevékenység speciális vonásai (sajátos
nevelési igényű gyermekekkel való foglalkozás, az  esetlegesen eltérő módszerek, szakmai követelmények) sem
tekinthetőek a különbségtétel ésszerű indokának.
[37] Ugyanakkor nem hagyható figyelmen kívül a  szakszolgálati pedagógusok tevékenységének a  neveléshezoktatáshoz közvetlenül nem kapcsolódó (szakértői, tanácsadó, koordinációs stb. jellegű) része, illetve
a  szakszolgálati intézmények működésének és feladatainak egész évben folyamatosan történő biztosításának
szükségessége sem. Mivel ezen feladatok ellátása nem, vagy nem szükségszerűen kapcsolódik a  tanítási évhez,
a  szakszolgálati intézmények működését az  iskolai szünetek alatt is biztosítani kell. Amennyiben az  évi 25 nap
pótszabadság igénybevételének biztosítása a  szakszolgálati pedagógusok számára ezt a  folyamatos működést
a  kérdéses időszakban objektív módon, megállapíthatóan veszélyeztette, az  a  pótszabadság szempontjából tett
különbségtételnek is ésszerű indokául szolgálhat.
[38] Ezzel kapcsolatban az  Alkotmánybíróság figyelemmel volt arra, hogy maga a  jogalkotó a  Módtv. által bevezetett
változtatásokkal immár expressis verbis megjelöli a szakszolgálati pedagógusokat az emelt mértékű pótszabadságra
jogosultak körében. Ebből a körülményből az is következik, hogy a jogalkotó mérlegelése alapján a szakszolgálatok
folyamatos működését maga a  pótszabadság jogintézménye nem veszélyezteti, ellenkező esetben az  új
szabályozással kapcsolatban merülhetnének fel más típusú (az érintett tanulók alapvető jogait érintő) alkotmányos
aggályok.
[39] Az Alkotmánybíróság arra is rámutat, hogy a  nevelési-oktatási intézményekben jellemzően és elsődlegesen
–  az  esetlegesen vis maiornak tekinthető körülményektől eltekintve – valamennyi, tehát a  pedagógusokat
megillető alap-, és pótszabadságok igénybevételére egyaránt az  iskolai szünetek időtartama alatt kerül sor
[Lásd: Kr. 30. § (4) bekezdés]. Ezt a tanítási év, az azzal összefüggő oktatási szünetek speciális szabályai (Nkt. 30. §)
– amelyek alapján iskolatípustól függően nyáron legalább 30, illetve 60 napig, továbbá tanítási évenként legalább
három alkalommal legkevesebb 6 összefüggő napon át tanítás nem történik –, továbbá a  tanári kar létszáma,
az  ilyenkor szükséges helyettesítés biztosításának esetleges nehézségei tehetik szükségessé. A  Módtv.-vel
bevezetett változtatásoknak a  Kr. szabályain történő átvezetését, 2014. november 4. napját megelőzően a  Kr.
30.  § (4)  bekezdésének a  szabadságok kiadásának rendjére vonatkozó szabályai általánosságban a  pedagógusok
tekintetében tartalmaztak előírást. Ezt követően a  szöveg úgy módosult, hogy a  nevelési-oktatási intézményeket
nevesíti az  elsősorban a  tanítási szünetekben történő szabadságkiadási kötelezettség tekintetében. Ebből az  is
következik, hogy a  szakszolgálati intézmények tekintetében a  szabadságok igénybevételére a  naptári év egésze
tekintetében lehetőség van. Megállapítható tehát, hogy a  folyamatos működés biztosítását az  emelt mértékű
pótszabadság igénybevétele – a  munkáltató oldaláról vizsgálva az  annak kiadására irányuló kötelezettség  –
a  jogalkotó szerint sem veszélyezteti. Ez  elsősorban munkaszervezéssel kapcsolatos tervezhetőségi kérdés, amely
alkotmányossági szempontú mérlegelési kérdéseket nem vet fel.
[40] Az Alkotmánybíróság a  szabadságkiadások Kr.-ben szabályozott rendjével kapcsolatban megjegyzi, hogy a  30.  §
(4)  bekezdés 2014. november 4. napját megelőzően hatályban volt szövegének alkotmányossági szempontú
vizsgálatát a  jelen ügyel összefüggésben nem tartotta szükségesnek amiatt, hogy az  valamennyi pedagógusra
általában tartalmazott rendelkezést. A  szakszolgálati pedagógusok tekintetében a  szabadságok elsődlegesen
a  nyári tanítási szünetben történő kiadási kötelezettsége az  ilyen intézmények működése szempontjából
az emelt mértékű pótszabadság igénybevételének lehetősége nélkül is vethetett volna fel problémát. Ez azonban
egyrészt nem az  indítványozó által sérülni vélt alapjogokkal állt volna összefüggésben, másrészt pedig az említett
rendelkezés utolsó mondatának „[h]a a  szabadság a  nyári szünetben nem adható ki […] a  nevelési év többi
részében kell kiadni” kitétele az Alkotmánybíróság szerint korábban is lehetővé tette a szakszolgálati intézmények
tekintetében, hogy a  naptári év többi részében kerüljön sor a  szabadságok kiadására. Megfelelő szabadságolási
tervek, a  munkaszervezési (vezetői) feladatok megfelelő ellátása révén tehát ezen intézmények működésében
a  fennakadások korábban is megelőzhetőek voltak. Mindezekre tekintettel az  Alkotmánybíróság nem látta okát,
hogy a vizsgálatot az említett rendelkezésre kiterjessze.
[41] 1.4. Az  Alkotmánybíróság az  1.1–1.3.  pontokban (Indokolás [17]–[40]) foglaltak alapján megállapította, hogy
a Kjt. 57. § (3) bekezdésében szabályozott oktató, nevelő munka szempontjából az  indítványozó, mint pedagógiai
szakszolgálatnál foglalkoztatott (gyógy)pedagógus, és a Kr. támadott rendelkezésében nevesített nevelési-oktatási
intézményben foglalkoztatott pedagógusok egymással összevethető helyzetben lévőknek tekinthetők. A vizsgálat
nem tárt fel olyan tárgyilagos mérlegelés szerint ésszerűnek tekinthető indokot, amely alapján a  Kr. rendelkezése
által megvalósított különbségtétel, ami szerint a  törvényben az oktató, nevelő munkát végzők számára biztosított
emelt mértékű pótszabadság igénybevételére a  kérdéses időszakban a  pedagógusok közül kizárólag a  nevelésioktatási intézményben foglalkoztatottak voltak jogosultak, igazolható lenne.
[42] A támadott rendelkezés a Kr. hatálybalépésétől, 2013. szeptember 1. napjától a Módtv.-vel bevezetett változásoknak
a  Kr.-en való átvezetéséig, azaz 2014. november 3. napjáig volt hatályban. Az  Abtv. 41.  § (3)  bekezdése alapján
hatályon kívül helyezett jogszabály alaptörvény-ellenességét az  Alkotmánybíróság akkor állapíthatja meg, ha
a  jogszabályt konkrét ügyben még alkalmazni kellene. Az  indítványozó az  alkotmányjogi panaszt az  Abtv. 26.  §
(2) bekezdése alapján – az akkor egyébként még hatályban lévő jogszabály ellen – nyújtotta be. Az Abtv. alapján
a  jogszabály alkalmazása vagy hatályosulása folytán közvetlenül, bírói döntés nélkül bekövetkező jogsérelem
esetén, amennyiben nem áll rendelkezésre jogorvoslati eljárás, vagy jogorvoslati lehetőségeit az  indítványozó
kimerítette, az alkotmányjogi panasz érdemben elbírálható. A jelen ügy kapcsán az Alkotmánybíróság a befogadás
során korábban már vizsgálta az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdése szerinti feltételeket. A  jogsérelem az  indítványozó
esetében a  Kr. hatálybalépésével, bírói döntés nélkül következett be. Jogorvoslati eljárás igénybevételére
az indítványozónak a Kr. 30. § (1) bekezdésében foglalt szabállyal összefüggésben, érdemben nem volt lehetősége.
A  támadott rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítása a  jövőre nézve megnyithatja az  indítványozó
(és a  vele azonos helyzetben lévő más személyek) előtt az  igényérvényesítés lehetőségét. Mivel a  munka
törvénykönyvéről szóló 2012.  évi I.  törvény 286.  § (1)  bekezdése alapján a  munkajogi igény három év alatt évül
el, a  jelen ügy kapcsán éppen az  Alkotmánybíróság döntése biztosíthatja egyedüliként a  pótszabadsággal
kapcsolatos igény eredményes érvényesítésének lehetőségét. A  korábban kifejtettek szerint a  Módtv.-vel
bevezetett módosítások csak részben rendezték a változtatások hatálybalépését megelőzően fennállt jogviszonyok
tekintetében a  pótszabadság kérdését. A  törvénymódosítás alapján ugyanis az  érintett közalkalmazottak
csak a  2014. július 1. napjától december 31. napjáig terjedő időszakra váltak utólag jogosulttá 15 munkanap
pótszabadság igénybevételére; a  Módtv. a  2013. szeptember 1. napja és 2014. július 1. napja közötti időszak
vonatkozásában azonban nem tartalmazott rendelkezést. Az  érintett időszakra vonatkozóan az  akkor hatályban
volt, az érintett pedagógusok vonatkozásában hátrányos megkülönböztetést tartalmazó jogszabályi rendelkezéssel
okozott jogsérelem reparálásának lehetőségét az Alkotmánybíróság alaptörvény-ellenességet megállapító döntése
megalapozza. Az Abtv. 41. § (3) bekezdésére figyelemmel a konkrét esetben való alkalmazhatóság a jelen ügyben
megállapítható, így az eljárás megszüntetésének nincs helye.
[43] Az Alkotmánybíróság mindezekre tekintettel megállapította, hogy a Kr. 30. § (1) bekezdésének 2013. szeptember 1.
napjától 2014. november 3. napjáig hatályban volt szövege sértette a  diszkrimináció tilalmát, ezért alaptörvényellenes volt.
[44] 2. Tekintettel arra, hogy az  Alkotmánybíróság a  fentiek szerint a  Kr. támadott rendelkezéseinek alaptörvényellenességét a  XV.  cikk sérelme okán megállapította, az  indítványozó egyéb – az  Alaptörvény XVII.  cikk (3), illetve
(4) bekezdésében foglalt alapvető jogainak sérelmére hivatkozó – érvelésének érdemi vizsgálatát nem folytatta le.
[45] 3. Az Alkotmánybíróság jelen határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdésének
második mondata alapján rendelte el.
Budapest, 2015. április 28. Dr. Lévay Miklós s. k.,
tanácsvezető alkotmánybíró


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1269/2012. (VII. 27.) Korm. határozata a Tihanyi Alapítvány egyedi támogatásáról.
1. A Kormány egyetért a Mathias Corvinus Collegium céljaival, és azzal, hogy a Mathias Corvinus Collegiumot üzemeltető
Tihanyi Alapítvány a Magyarország 2012. évi központi költségvetéséről szóló 2011. évi CLXXXVIII. törvény
(a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 2. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 3. Fejezeti
általános tartalék alcím terhére 2012. évre 250 000 ezer forint egyedi, vissza nem térítendő központi költségvetési
támogatásban részesüljön. Felelős: Miniszterelnökséget vezető államtitkár; nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal 2. A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21. § (6) bekezdésében biztosított jogkörében a Tihanyi
Alapítvány működésének, szakmai feladatainak ellátásához szükséges forrás biztosítása érdekében 250 000 ezer forint
1. melléklet szerinti átcsoportosítását rendeli el a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 3. Rendkívüli
kormányzati intézkedések cím terhére, a Kvtv. XI. Miniszterelnökség fejezet, 2. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím,
3. Fejezeti általános tartalék alcím javára. Felelős: Miniszterelnökséget vezető államtitkár
nemzetgazdasági miniszter Határidő: azonnal 3. A Kormány felhívja a Miniszterelnökséget vezető államtitkárt, hogy a Mathias Corvinus Collegium felhalmozott
tartozásállományának kiegyenlítése, valamint munkájának elősegítése céljából nyújtandó vissza nem térítendő
támogatás rendelkezésre bocsátásának és felhasználásának feltételeiről kössön támogatási szerződést a Tihanyi
Alapítvánnyal. Felelős: Miniszterelnökséget vezető államtitkár Határidő: 2012. július 31.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
1536/2012. (XI. 28.) Korm. határozata a rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló tartalékból történő előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21. § (6) bekezdése alapján a Budapesti Music Center
fejlesztési célú kiadásaihoz 500,0 millió forint 1. melléklet szerinti egyszeri átcsoportosítását rendeli el elszámolási, a fel
nem használt rész tekintetében visszafizetési kötelezettséggel a Magyarország 2012. évi központi költségvetéséről
szóló 2011. évi CLXXXVIII. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet,
20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 13. Művészeti tevékenységek alcím, 4. Művészeti tevékenységek és egyéb
fejezeti feladatok támogatása jogcímcsoport javára, a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 3. Rendkívüli
kormányzati intézkedések cím terhére. Felelős: átcsoportosításért: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Felelős: elszámolásért és a visszafizetési kötelezettség teljesítésért:
emberi erőforrások minisztere Határidő: 2013. június 30. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
1063/2011. (III. 23.) Korm. határozata a Magyar Távoktatási Alapítvány megszüntetéséről.
A Kormány a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény 74/E. §-a, az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény és
egyes kapcsolódó törvények módosításáról szóló 2006. évi LXV. törvény 1. §-a, továbbá a Kormány által alapított közalapítványokkal
és alapítványokkal kapcsolatos időszerű intézkedésekről szóló 1159/2010. (VII. 30.) Korm. határozat által előírt felülvizsgálati eljárás
megállapításai alapján szükséges intézkedésekről szóló 1316/2010. (XII. 27.) Korm. határozat 4. pontja alapján az alábbiakról
határoz:
1. A Kormány az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény és egyes kapcsolódó törvények módosításáról szóló
2006. évi LXV. törvény 1. § (6) bekezdése alapján kezdeményezi a Magyar Távoktatási Alapítvány (a továbbiakban:
Alapítvány) megszüntetését, arra hivatkozással, hogy az Alapítvány céljainak meg valósítása, feladatának további
ellátása központi költségvetési szerv által hatékonyabban meg valósítható.
2. A Kormány
a) felhatalmazza a nemzetgazdasági minisztert, hogy az Alapító nevében kérelmezze a Fővárosi Bíróságnál
az Alapítvány megszüntetését, kérje kérelmének soron kívüli elbírálását, továbbá a megszüntetés kapcsán
felmerülő kérdésekben az Alapító nevében eljárjon, és az ennek érdekében szükséges intézkedéseket megtegye;
b) megbízza a nemzetgazdasági minisztert, valamint a közigazgatási és igazságügyi minisztert vagyonelszámoló,
könyvvizsgáló, továbbá az átadás-átvételi eljárásban közreműködő személyek kijelölésére;
c) egyetért azzal, hogy a megszűnt Alapítvány feladatait – ideértve az Alapítvány megszűnésekor fennálló
kötelezettségeiért való helytállást és fennálló jogainak érvényesítését is – a Nemzeti Szakképzési és
Felnőttképzési Intézet lássa el, és felhívja a nemzetgazdasági minisztert, hogy a közigazgatási és igazságügyi
miniszter bevonásával tegye meg az ennek érdekében szükséges intézkedéseket.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
közigazgatási és igazságügyi miniszter Határidő: azonnal
3. A megszűnés napjával mint mérlegfordulónappal az Alapítvány elkészíti a számviteli törvény szerinti egyes egyéb
szervezetek beszámolókészítési és könyvvezetési kötelezettségének sajátosságairól szóló 224/2000. (XII. 19.) Korm.
rendelet 6. §-a szerinti beszámolóját.
4. A megszűnést követően az Alapítvány vagyonának számbavételére és a hitelezők kielégítésére – az Alapítvány
vagyona értéke erejéig –, valamint a megszűnő Alapítvány iratainak jogszabály szerint kötelező őrzésére a Kormány
a Nemzeti Szakképzési és Felnőttképzési Intézetet jelöli ki. Az Alapítvány hitelezők kielégítése után fennmaradt
vagyonát – ideértve a vagyoni értékű jogokat és vállalt kötelezettségeket – a Kormány a Nemzeti Szakképzési és
Felnőttképzési Intézet támogatására fordítja, amely vagyont a Nemzeti Szakképzési és Felnőttképzési Intézet egyéb
bevételként számolja el, és köteles azt a 2. pont szerinti célokra fordítani.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
közigazgatási és igazságügyi miniszter Határidő: a bírósági törlést követően azonnal
5. A Kormány felhívja a nemzetgazdasági minisztert, hogy az Alapítvány megszüntetéséről és a 4. pontban foglalt
intézkedésekről a nyilvánosságot közleményben tájékoztassa.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: a bírósági törlést követően azonnal
6. Ez a határozat a közzététele napján lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
13/2006. (MK 94.) KüM utasítása a Külügyminisztérium Szervezeti és Működési Szabályzatáról A jogalkotásról szóló 1987. XI. törvény 49. §-ának (1) bekezdése, valamint a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2006. LVII. törvény 65. § (1) bekezdése alapján a Magyar Köztársaság Külügyminisztériuma szervezeti és működési rendjét az alábbiak szerint szabályozom:.
A Külügyminisztérium Szervezeti és Működési Szabályzatának hatálya 1.
(1) Jelen utasítás a Külügyminisztérium (a továbbiakban: Minisztérium) szervezetére és
ügymenetére, továbbá létszámkeretére vonatkozó alapvető szabályokat tartalmazza.

(2) Jelen utasítás alkalmazásában

központ: a Minisztérium belföldön működő szervezeti egységei,
külképviselet: a Magyar Köztársaság diplomáciai képviselete, konzuli képviselete, a
nemzetközi szervezet mellett működő állandó képviselete, valamint a
nemzetközi jog alapján létesített más képviselete, továbbá az utazó
nagykövetek és konzulok, valamint laptop-diplomaták.
(3) Belső rendelkezés a Külügyminisztérium Szervezeti és Működési Szabályzatával
(a továbbiakban: SZMSZ) nem lehet ellentétes.
I. A MINISZTÉRIUM SZERVEZETI FELÉPÍTÉSE A szervezeti egységek
2. (1) A Minisztérium szervezeti egységei: a) Az általános nemzetközi kapcsolatok fenntartásával foglalkozó főosztályok
(a továbbiakban: területi főosztályok).
b) A nemzetközi kapcsolatok valamely szakmai részterületével foglalkozó főosztályok
(a továbbiakban: szakmai főosztályok).
c) A Minisztérium működési feltételeinek biztosításával, szervezésével és összehangolásával foglalkozó szervezeti egységek (a továbbiakban: funkcionális főosztályok).
d) A külképviseletek. 2006/94. szám M A G Y A R  K Ö Z L Ö N Y 7291

(2) A Minisztérium szervezeti felépítését és felügyeleti rendjét az 1. számú melléklet
tartalmazza.

(3) A Minisztérium létszámkeretét a 2. számú melléklet tartalmazza.

(4) A központ szervezeti egységeinek feladat- és hatáskörét a 3. számú melléklet tartalmazza.

(5) A Magyar Köztársaság külképviseleteire vonatkozó külön szabályokat a 4. számú
melléklet tartalmazza.

(6) A munkáltatói jogok átruházásáról és e jogok gyakorlásának rendjéről szóló Hatásköri
Jegyzéket az 5. számú melléklet tartalmazza.

(7) A Külügyminisztérium szakmai felső vezetői helyettesítésének rendjét a 6. számú
melléklet tartalmazza.

(8) A Külügyminisztérium alapító okiratában foglaltak részletezését a 7. számú melléklet
tartalmazza.
A Minisztérium vezetői 3.

(1) A Minisztérium vezetői:
a) a miniszter, b) az államtitkár, c) a szakállamtitkárok.
(2) A Minisztérium vezetői a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai
és az államtitkárok jogállásáról szóló 2006. évi LVII. törvényben foglaltaknak megfelelően
látják el feladataikat.
A miniszter 4. (1) A miniszter feladat- és hatáskörét a külügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló Korm.
rendelet szabályozza.

(2) Rendeletet és utasítást a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvényben foglalt
felhatalmazás alapján ad ki.

(3) A miniszter – jogszabály eltérő rendelkezése hiányában – a Minisztérium bármely
ügyében dönthet. Ebben az esetben azt, aki az adott ügyben egyébként döntési jogkörrel
rendelkezik, tájékoztatja.
7292 M A G Y A R  K Ö Z L Ö N Y 2006/94. szám

(4) A miniszter – jogszabály eltérő rendelkezése hiányában – a Minisztérium bármely
köztisztviselőjét, ügykezelőjét és fizikai alkalmazottját közvetlenül utasíthatja.

(5) A miniszter normatív utasítással kiemelt fontosságú feladat ellátására miniszteri biztost
nevezhet ki, valamint tanácsadó testületet vagy ad hoc bizottságot hozhat létre.

(6) A miniszter dönt különösen:
a) a Kormányhoz, valamint a köztársasági elnökhöz címzett, a nagykövetek kinevezése
és a kinevezések visszavonása tárgyában készült előterjesztések Kormányhoz, illetve a
köztársasági elnökhöz történő benyújtásáról;
b) a főkonzulok kinevezéséről és a kinevezés visszavonásáról;
c) a tiszteletbeli konzuli megbízásokról és azok visszavonásáról;
d) a kitüntetési javaslatok jóváhagyásáról és az általa alapított kitüntetések
adományozásáról;
e) a Kormány által a Minisztérium rendelkezésére bocsátott Külügyi Segélyezési Keret
felhasználásáról, amelyet az illetékes szakállamtitkáron keresztül gyakorol;
f) a Kormány által, valamint a nemzetközi jog alapján alapított alapítványok,
közalapítványok vonatkozásában az alapító nevében gyakorolt, az alapítót megillető
jogosultságába tartozó kérdésekről, amelyeket az illetékes szakállamtitkáron keresztül
gyakorol.
(7) Jóváhagyja az államtitokról és a szolgálati titokról szóló 1995. évi LXV. törvénnyel
összhangban az államtitokká, illetve szolgálati titokká minősítésre elé terjesztett javaslatokat.

(8) Megbízza a Minisztérium titokvédelmi felügyelőjét, kinevezi az adatvédelmi megbízottat
és a biztonsági megbízottat.

(9) Kiadmányozza különösen az alábbi iratokat:
a) a köztársasági elnöknek, az Országgyűlés tisztségviselőinek, az országgyűlési
képviselőknek, a Kormány tagjainak, az Alkotmánybíróság elnökének, a Legfelsőbb
Bíróság elnökének, a legfőbb ügyésznek, az Állami Számvevőszék elnökének,
valamint a pártok vezetőinek címzett, illetve ezek megkeresései tárgyában készült
iratokat;
b) a külügyminiszter által készített és benyújtandó Kormány-előterjesztéseket;
c) a miniszter kizárólagos hatáskörébe tartozó feladatok végrehajtása során keletkezett
iratokat.
(10) A pénzügyminiszter által közzétett irányelvek figyelembe vételével gondoskodik a
folyamatba épített, előzetes és utólagos vezetői ellenőrzés (FEUVE) létrehozásáról,
működtetéséről és fejlesztéséről.
2006/94. szám M A G Y A R  K Ö Z L Ö N Y 7293

(11) Gondoskodik a belső ellenőrzés kialakításáról, a működéséhez szükséges források
biztosításáról. Megteremti, szavatolja a belső ellenőrzés funkcionális (feladatköri és
szervezeti) függetlenségét.

(12) Gondoskodik a választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvényben meghatározott, a
külügyminisztérium számára meghatározott feladatok végrehajtásáról.

(13) Gondoskodik a nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi
L. törvényben a külügyminiszter számára meghatározott feladatok végrehajtásáról.

(14) Gondoskodik a külföldre utazásról szóló 1998. évi XII. törvényben a diplomata
útlevelek és a külügyi szolgálati útlevelek kiadására vonatkozó feladatok végrehajtásáról.

(15) A miniszter közvetlenül felügyeli a Miniszteri Kabinetet, a szóvivőt, a
Kommunikációs és Közkapcsolati Főosztályt, a Külpolitikai Stratégiai Tervező és
Információs Főosztályt.
Az államtitkár 5. (1) Az államtitkár – a miniszter irányítása alatt – vezeti a Minisztérium hivatali szervezetét és
apparátusát, biztosítja annak összehangolt működését.

(2) Az államtitkár a miniszter teljes jogkörű helyettese.

(3) Az államtitkár a jogszabályoknak és a szakmai követelményeknek megfelelően
államtitkári ügyviteli szabályzatot és ügyviteli rendelkezést ad ki, Hatásköri Jegyzékben
szabályozza a munkáltatói jogok gyakorlásának rendjét, valamint államtitkári ügyviteli
szabályzatban rendelkezik a Minisztérium szakmai felső vezetői helyettesítésének rendjéről.

(4) Jogszabály vagy a miniszter eltérő rendelkezése hiányában a Minisztérium bármely ügyét
magához vonhatja. Ebben az esetben azt, aki az ügyben egyébként döntési jogkörrel
rendelkezne, erről tájékoztatja.

(5) A (4) bekezdés rendelkezése nem terjed ki a miniszter kizárólagos hatáskörébe tartozó
ügyekre.

(6) A miniszter átruházott jogkörében ellátja:
a) a költségvetési szervek belső ellenőrzéséről szóló 193/2003. (XI. 26.) Korm.
rendeletben a költségvetési szerv vezetője számára meghatározott feladatokat. Ezen
jogkörében irányítja és felügyeli a Minisztérium belső ellenőrzési egységének
tevékenységét;
b) a választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvényben meghatározott, a külügyminisztérium számára meghatározott feladatokat;
c) a nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvényben a
külügyminiszter számára meghatározott feladatokat;
d) a külföldre utazásról szóló 1998. évi XII. törvényben a diplomata útlevelek és a
külügyi szolgálati útlevelek kiadására vonatkozó feladatokat.
(7) Feladat- és hatáskörében jóváhagyja az államtitokká, illetve szolgálati titokká minősítésre
elé terjesztett javaslatokat.

(8) Dönt a Minisztérium létszám-, bér- és jutalmazási kereteinek felhasználásáról.

(9) Az államtitkárt tájékoztatni kell a szervezeti egységek közötti együttműködés esetleges
zavarairól. E tájékoztatás módjára a hivatali út szabályai irányadók.

(10) Az államtitkárnak jóváhagyásra be kell mutatni különösen:
a) kiadmányozás előtt a külügyminiszter által kiadmányozandó iratokat;
b) a Külügyminisztérium által, vagy a Külügyminisztérium társelőterjesztőként készült
kormány-előterjesztéseket;
c) a jogszabályok és a Magyar Közlönyben megjelentetni kívánt egyéb anyagok
tervezeteit;
d) a miniszteri utasítások és irányelvek tervezeteit; e) a Minisztériumot érintő bizottság létesítésével kapcsolatos iratokat;
f) a miniszter egyéb döntéseit előkészítő anyagokat.

(11) Az államtitkár a Minisztériumot érintő előterjesztésekre tárcavéleményt ad, attól elállhat
vagy azt módosíthatja.

(12) Az államtitkár közvetlenül felügyeli az Államtitkár Titkárságát, a Jogi Főosztályt, a
Konzuli Főosztályt, a Külszolgálati és Külképviseleti Főosztályt, a Protokoll Főosztályt, a
Biztonsági, Iratkezelési és Távközlési Főosztályt, a Gazdálkodási és Bérszámfejtési
Főosztályt, az Üzemeltetési Főosztályt, és az Ellenőrzési Osztályt.

(13) Az államtitkár meghozza a Hatásköri Jegyzékben az államtitkár vonatkozásában
megállapított, a munkáltatói jogok gyakorlásával kapcsolatos döntéseket.

(14) Az államtitkár a szerződések és okiratok tartalmának megvizsgálását követően eseti
alapon dönt a Minisztérium kötelezettségvállalását tartalmazó szerződések, okiratok jogi
ellenjegyzéséről, illetve a jogi ellenjegyzés külső jogi képviselővel történő ellátásáról.
A politikai igazgató 6. (1) A Minisztérium politikai igazgatója (a továbbiakban: politikai igazgató) az Európai Unió
közös kül- és biztonságpolitikai ügyeiért, a biztonságpolitikáért, valamint a kormányzati
Európa-politikáért felelős szakállamtitkár.

(2) A politikai igazgató biztosítja az Európai Unió közös kül- és biztonságpolitikai
kérdéseiben, az egységes kormányzati álláspont kialakítását.

(3) A politikai igazgató ellátja a kormányzati Európa-politika alakításával kapcsolatos
feladatokat. E feladat- és hatáskörében felügyeli az európai integráció fejlődésével
kapcsolatos ügyeket, különös tekintettel Európa jövőjének problémakörére és az
alkotmányozási folyamatra, továbbá közreműködik az Európai Unió intézményrendszerének
fejlődésével kapcsolatos ügyekben. Feladat- és hatásköréhez igazodóan, e tárgykörökben
elkészíti vagy részt vesz a Minisztériumon belüli, illetve kormány-előterjesztések
előkészítésében.

(4) A politikai igazgató:
a) Irányítja a NATO mellett működő Állandó Képviseletet, valamint általános, és
feladat- és hatáskörében szakmai irányítást gyakorol az Európai Unió mellett működő
Állandó Képviselet tekintetében, továbbá a feladat- és hatáskörébe tartozó ügyekben
felügyeli a külképviseletek utasítási és jelentési rendjét.
b) Felügyeli az európai uniós döntés-előkészítő és döntéshozatali fórumok külkapcsolati
napirendi pontjainak tartalmi előkészítését.
c) A közigazgatási egyeztetés minden szakaszában véleményezi az Európa-politikával,
illetve az európai uniós tagsággal összefüggő kormány-előterjesztéseket.
d) Felel a felügyelete és irányítása alatt álló főosztályok hatáskörébe tartozó kormányelőterjesztések és egyéb tájékoztató anyagok, jelentések elkészítésért.
e) Képviseli a Minisztériumot az Európai Unió intézményeiben, illetve intézményei előtt,
továbbá a két- és többoldalú kapcsolatokban.
f) Felügyeli az Európai Koordinációs Tárcaközi Bizottság hatáskörébe tartozó szakértői
csoportjainak tevékenységét.
g) Összehangolja a magyar európai parlamenti képviselőkkel való kapcsolattartási
feladatokat.
h) Ellátja a Teleki László Alapítvány működtetésével kapcsolatos feladatokat.

(5) A politikai igazgatóra az SZMSZ szakállamtitkárokra vonatkozó rendelkezéseit az e
pontban foglalt eltérésekkel kell alkalmazni.

(6) A politikai igazgató feladat- és hatáskörében felel a külképviseletek tájékoztatásáért.
Európai igazgató 7.

(1) A Minisztérium európai igazgatója (a továbbiakban: európai igazgató) az Európai Unió
döntéshozatali eljárásában képviselendő tárgyalási álláspont kialakításának koordinálásáért,
az Európai Koordinációs Tárcaközi Bizottság működtetéséért és koordinálásáért, továbbá a
feladat- és hatáskörébe tartozó uniós politikákkal kapcsolatos ügyekért felelős szakállamtitkár.

(2) Az európai igazgató közreműködik a kormányzati Európa-politika alakításával
kapcsolatos feladatokban, az európai integráció fejlődését érintő ügyekben, különös tekintettel
Európa jövőjének problémakörére. Ellátja az Európai Unió intézményeinek fejlődésével
kapcsolatos ügyeket. Feladat- és hatásköréhez igazodóan, e tárgykörökben elkészíti, vagy
részt vesz a Minisztériumon belüli, illetve kormány-előterjesztések előkészítésében.

(3) Az európai igazgató – feladat- és hatáskörében – képviseli a Minisztériumot az Európai
Unió intézményei előtt és a két- és többoldalú nemzetközi kapcsolatokban.

(4) Az európai igazgató felel a felügyelete és irányítása alatt álló főosztályok hatáskörébe
tartozó kormány-előterjesztések és egyéb tájékoztató anyagok, jelentések elkészítésért.
A közigazgatási egyeztetés minden szakaszában véleményezi az Európa-politikával, illetve az
európai uniós tagsággal összefüggő kormány-előterjesztéseket.

(5) Az európai igazgató gondoskodik a Kormány és az Országgyűlés együttműködéséről
szóló 2004. évi LIII. tv. végrehajtásából eredő kormányzati feladatok tárcaközi
összehangolásáról, ellátásáról.

(6) Felel az Európai Unió döntéshozatali eljárásában való részvételről és az ehhez
kapcsolódó kormányzati koordinációról szóló 1007/2004. (II. 12.) Korm. határozatban foglalt
tárcaközi koordinációs rendszer kialakításért, működtetéséért és a szabályozásával összefüggő
feladatokért.

(7) Az európai igazgató:
a) Akadályoztatása esetén helyettesíti az államtitkárt a Gazdasági Kabinet ülésein.
b) Ellátja az Európai Koordinációs Tárcaközi Bizottság (továbbiakban: EKTB) elnöki
feladatait. Ebben a minőségében felel az európai uniós tagságból fakadó tagállami
feladatokkal összefüggő szabályozási feladatokért és ezek végrehajtásért.
c) Ellátja az Európai Tanács és az Általános Ügyek és Külkapcsolatok Tanácsa ülései
előkészítésének szervezési, illetve – feladat- és hatáskörében – tartalmi feladatait.
d) Feladat- és hatáskörében szakmai irányítást gyakorol az Európai Unió mellett működő
Állandó Képviselet tekintetében.
e) Feladat- és hatáskörében felügyeli a külképviseletek utasítási és jelentési rendjét.
f) Felel a felügyelete és irányítása alatt álló főosztályok hatáskörébe tartozó uniós
politikákra vonatkozó magyar álláspont kialakításáért és az ezekből adódó hazai
feladatokban való részvételért.
g) Ellátja az Unió pénzügyi perspektívája munkacsoport elnöki feladatait.

(8) Felel a 2011-es magyar EU elnökség előkészítésének koordinálásáért, javaslatot tesz
továbbá az elnökségi felkészülés személyi, szervezeti és költségvetési feltételeire, beleértve az
Európai Unió mellett működő Állandó Képviseletet együttműködve a politikai igazgatóval.

(9) Az európai igazgatóra az SZMSZ szakállamtitkárokra vonatkozó rendelkezéseit az e
pontban foglalt eltérésekkel kell alkalmazni.

(10) Az európai igazgató feladat- és hatáskörében felel a külképviseletek tájékoztatásáért.
A szakállamtitkárok 8. (1) A szakállamtitkárok – a miniszter irányítása alatt – a jogszabályoknak és a szakmai
követelményeknek megfelelően irányítják és felügyelik a miniszter feladat- és hatáskörének
az SZMSZ meghatározott része tekintetében a szakmai munkát, valamint döntenek a
hatáskörébe utalt ügyekben.

(2) A Külügyminisztériumban négy szakállamtitkár működik.

(3) A szakállamtitkárok irányítása és felügyelete alá tartozó feladat- és hatáskörök az
alábbiak:
a) az Európai Unió közös kül- és biztonságpolitikai ügyeiért, a biztonságpolitikáért,
valamint a kormányzati Európa-politikáért felelős szakállamtitkár, politikai igazgató.
Közvetlenül irányítja a szakállamtitkár titkárságát, valamint az európai Kül- és
Biztonságpolitikai Főosztály, az Európa-politikai Főosztály, valamint a
Biztonságpolitikai és Non-proliferációs Főosztály tevékenységét,
b) az Európai Unió döntéshozatali eljárásában képviselendő tárgyalási álláspont
kialakításának koordinálásáért, az Európai Koordinációs Tárcaközi Bizottság
működtetéséért és koordinálásáért, továbbá a feladat- és hatáskörébe tartozó uniós
politikákkal kapcsolatos ügyekért felelős szakállamtitkár, európai igazgató.
Közvetlenül irányítja a szakállamtitkár titkárságát, valamint az Európai Uniós
Koordinációs és Jogi Főosztály, az Európai Uniós Gazdaságpolitikai Főosztály és az
Európai Uniós Ágazati és Kereskedelmi Főosztály tevékenységét,
c) az amerikai földrész, Ázsia, a csendes-óceáni térség, valamint Afrika országaival
fenntartott kétoldalú kapcsolatokért, továbbá a nemzetközi fejlesztésért és a
tudományos és gazdasági együttműködésért felelős szakállamtitkár. Közvetlenül
irányítja a szakállamtitkár titkárságát, valamint az Amerikai Főosztály, az Ázsiai és
Csendes-óceáni Főosztály, az Afrikai és Közel-keleti Főosztály, valamint a
Nemzetközi Fejlesztési Együttműködési, Gazdaság- és Tudománydiplomáciai
Főosztály tevékenységét,
d) az Európai Unió tagállamaival, a csatlakozó államokkal, valamint a kelet-európai
államokkal fenntartott kétoldalú kapcsolatokért, a nemzetközi szervezetekben való
tagsághoz kapcsolódó, továbbá az emberi jogi kérdésekkel kapcsolatos ügyekért
felelős szakállamtitkár. Közvetlenül irányítja a szakállamtitkár titkárságát, az I.
Európai Főosztály, a II. Európai Főosztály, valamint a Nemzetközi Szervezetek és
Emberi Jogok Főosztálya tevékenységét.
(4) Ha a miniszter vagy az államtitkár eltérően nem rendelkezik, az SZMSZ 3. sz.
mellékletében meghatározott, az irányításuk és felügyeletük alatt álló szervezeti egységek
hatáskörébe tartozó bármely ügyet magukhoz vonhatnak, illetőleg döntenek a felmerülő
hatásköri vitákban.

(5) Az irányításuk és felügyeletük alatt álló szervezeti egységek, valamint az ezek által
irányított külképviseletek köztisztviselői, ügykezelői és fizikai alkalmazottai tekintetében
gyakorolják az államtitkár által rájuk átruházott munkáltatói jogokat.

(6) A szakállamtitkárok helyettesítésének rendjét a Minisztérium szakmai felső vezetőinek
helyettesítési rendjéről szóló, a jelen SZMSZ 6. sz. mellékletét képező, az államtitkár által
kiadott ügyviteli szabályzat tartalmazza.

(7) Feladat- és hatáskörükben jóváhagyják az államtitokká, illetve szolgálati titokká
minősítésre eléjük terjesztett javaslatokat.

(8) Az amerikai földrész, Ázsia, a csendes-óceáni térség, valamint Afrika országaival
fenntartott kétoldalú kapcsolatokért, továbbá a nemzetközi fejlesztésért és a tudományos és
gazdasági együttműködésért is felelős szakállamtitkár ellátja a Demokrácia Központ
Közalapítvány működtetésével kapcsolatos feladatok.

(9) Az Európai Unió tagállamaival, a csatlakozó államokkal, valamint a kelet-európai
államokkal fenntartott kétoldalú kapcsolatokért, a nemzetközi szervezetekben való tagsághoz
kapcsolódó, továbbá az emberi jogi kérdésekkel kapcsolatos ügyekért felelős szakállamtitkár
ellátja a Magyar Köztársaság Kormánya és Románia Kormánya között a Magyar-Román
Gozsdu Közalapítvány létrehozásáról 2005. október 20-án, Bukarestben aláírt Megállapodás
alapján létrehozandó Közalapítvány működésével kapcsolatos feladatokat.
A miniszteri biztos 9. A miniszter normatív utasítással kiemelt fontosságú, több szervezeti egység feladat- és
hatáskörét érintő, folyamatos vagy időszakos feladat megoldásának előkészítésére és a
végrehajtás összehangolására miniszteri biztost nevezhet ki. A Miniszteri biztos
tevékenységére a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az
államtitkárok jogállásáról szóló 2006. évi LVII. törvény rendelkezései irányadók.
A főosztályvezető 10. (1) A főosztályvezető az SZMSZ-ben meghatározott rend szerint a miniszter, államtitkár,
illetve meghatározott szakállamtitkár irányításával vezeti a főosztály tevékenységét.

(2) Felelős a vezetése alatt álló szervezeti egység jogszerű és szakszerű működéséért,
feladatainak ésszerű végrehajtásáért.

(3) Dönt a szervezeti egység hatáskörébe tartozó ügyekben.

(4) Gondoskodik arról, hogy a vezetése alatt álló szervezeti egységben megtartsák a
jogszabályokat, alkalmazzák az állami irányítás egyéb jogi eszközeit, figyelembe vegyék a
precedensértékű korábbi döntéseket, és ennek érdekében a főosztályra vonatkozó
dokumentumok, jogszabályok és más előírások naprakész nyilvántartásban hozzáférhetők
legyenek.

(5) Folyamatosan figyelemmel kíséri a szervezeti egység feladatainak végrehajtását, szükség
esetén javaslatot készít azok módosítására.

(6) A miniszter által átruházott jogkörében jóváhagyja a szolgálati titokká minősítésre elé
terjesztett javaslatokat.

(7) A szervezeti egység valamennyi munkatársa részére személyre szóló munkaköri leírást
készít és azt a munkakör változása esetén módosítja.

(8) A szervezeti egység feladat- és hatáskörében gondoskodik
− a kormányülések és az államtitkári értekezletek anyagainak az ülésen részt vevő
minisztériumi vezető részére való előkészítéséről;
− az Országgyűlés és a Kormány jogalkotási programjára, valamint a Kormány és
kabinetjeinek munkatervére figyelemmel a Minisztérium féléves munkatervéhez
javaslatok összeállításáról;
− az előterjesztések, jogszabályok és az állami irányítás egyéb jogi eszközei
tervezeteinek elkészítéséről, más tárcák hasonló tervezetei véleményezéséről.
(9) Az irányításra jogosult főosztály vezetője – szükség esetén az érintett szakmai
főosztályok bevonásával – értékeli a külképviselet munkáját, ahhoz irányelveket adhat ki.

(10) A főosztályvezető tájékoztatja
− előrelátható hosszabb távollétét megelőzően helyettesét a szervezeti egység
valamennyi ügyének állásáról;
− valamely ügyben bekövetkezett lényeges változásról az ügyintézőt, vagy – ha a
főosztályvezető irányítása és felügyelete alatt osztály is működik – az
osztályvezetőt.
(11) A főosztályvezető évente legalább egyszer a munka értékelése és a feladatok
meghatározása céljából a vezetése alatt álló szervezeti egység valamennyi köztisztviselőjét,
ügykezelőjét és fizikai alkalmazottját értekezletre hívja össze.

(12) A főosztályvezető folyamatosan vizsgálja a rendelkezésre álló források gazdaságos és
hatékony felhasználását, az általa vezetett szervezeti egység teljesítményét, és
megállapításairól hivatali úton tájékoztatja a felügyeletét ellátó vezetőt.
A főosztályvezető-helyettes 11. (1) A főosztályvezető távolléte vagy akadályoztatása esetén helyettesíti a főosztályvezetőt.
Ilyen esetben a főosztályvezető-helyettesre a főosztályvezetőre vonatkozó szabályok
irányadók.

(2) Folyamatosan figyelemmel kíséri a szervezeti egység feladatainak végrehajtását, és
szükség esetén javaslatot tesz azok módosítására.

(3) Segíti a főosztályvezető munkáját, felméréseket végez, elemzéseket és javaslatokat készít
a szervezeti egység előtt álló feladatok hatékony, ésszerű és takarékos megvalósítására.

(4) A főosztályvezető-helyettest távolléte vagy akadályoztatása esetén
− az osztályvezető, − ha a szervezeti egységen belül több osztályvezető működik, úgy az általa kijelölt
osztályvezető,
− ha a szervezeti egységen belül nem működik osztályvezető, úgy az általa kijelölt
ügyintéző
helyettesíti. (5) A főosztályon a főosztályvezető általános helyettesítésére egy, osztályt nem vezető
főosztályvezető-helyettes működhet.
(6) A miniszter döntése alapján a főosztályvezető-helyettes osztály vezetésével is
megbízható.
Az osztályvezető 12. (1) A főosztályvezető irányítása és felügyelete alatt szervezi és vezeti az osztály
tevékenységét. Felelős az osztály szakszerű működéséért, feladatainak ésszerű
végrehajtásáért.

(2) A munkaköri leíráson belül meghatározza beosztottai részletes feladatait.

(3) Az ügyben bekövetkezett változásról tájékoztatja az ügyintézőt.

(4) Az osztályvezető döntési jogköre az osztály feladatkörébe tartozó olyan ügyekre terjed ki,
melyek tekintetében a főosztályvezető a döntés jogát nem tartotta fenn a maga számára.

(5) Az osztályvezető a főosztályvezető-helyettes távolléte vagy akadályoztatása esetén
helyettesíti a főosztályvezető-helyettest. Az osztályvezető megbízható a főosztályvezető
helyettesítésével is.

(6) Az (5) bekezdésben meghatározott esetekben az osztályvezetőre a főosztályvezetőhelyettesre vonatkozó szabályok irányadók.

(7) Ha az SZMSZ másként nem rendelkezik, illetve a 11. (6) bekezdését kivéve az
osztályokat osztályvezető vezeti.
A szakmai tanácsadói és főtanácsadói címek 13. A Minisztériumban adományozható szakmai tanácsadói és főtanácsadói címek együttesen
nem haladhatják meg a felsőfokú iskolai végzettségű köztisztviselők létszámának 15 %-át.
Az ügyintéző 14. (1) Az ügyintéző felelős a munkaköri leírásában meghatározott feladatok szakszerű
ellátásáért.

(2) Az ügyintéző kezdeményezi és előkészíti a felettese által meghatározott feladatai körébe
tartozó ügyekben hozandó döntéseket.

(3) Az ügyintézőnek a (2) bekezdésben meghatározott ügyeket részletesen kell ismernie, és
naprakészen, rendszerezetten kell tartania az azokra vonatkozó dokumentációt.

(4) Az ügyintéző az általa készített döntési javaslatot (előadói tervezetet) a legközelebbi
döntési jogkörrel rendelkező elé terjeszti. A javaslat megalapozottságának biztosítása és a
(2)–(3) bekezdésben meghatározott kötelezettségeinek teljesítése érdekében tájékoztatást
7302 M A G Y A R  K Ö Z L Ö N Y 2006/94. szám

kérhet más szervezeti egységtől és szervtől, illetőleg betekinthet minden olyan
nyilvántartásba, ügyiratba, ami a szakfeladatai ellátásához szükséges.

(5) Az ügyintéző köteles felettesét tájékoztatni a feladatkörébe tartozó ügy állásáról, illetőleg
a saját hatáskörben megtett minden olyan intézkedésről, ami a szervezeti egységet vagy a
Minisztériumot érinti.

(6) Indokolással ellátott javaslatot készít a feladata végrehajtása során keletkezett adat
államtitokká, illetve szolgálati titokká minősítésére.

(7) Törekednie kell arra, hogy a ráruházott jogkörben az ügyet érdemben elintézze. A
szervezeti egység vezetőinek érdemi döntését nem igénylő, a feladatkörébe tartozó
koordinációs jellegű ügyekben az ügyintéző önállóan is eljárhat. A megtett intézkedésről
egyidejűleg tájékoztatni kell a felettesét.

(8) Az ügyintéző részt vesz a feladatai körébe tartozó ügyben folytatott szakmai
egyeztetéseken és egyéb tanácskozásokon, közvetlen munkakapcsolatot tart más szervekkel.
Az ügykezelő 15. (1) Az ügyvitelt ellátó ügykezelő az előírások megtartásával gondoskodik az adminisztrációs
feladatok ellátásáról, különösen a beérkező ügyiratok átvételéről, nyilvántartásba vételéről, a
kiadmánytervezeteknek az ügyintéző útmutatása szerinti gépi rögzítéséről, sokszorosításáról,
továbbításáról.

(2) Ellátja mindazokat a nem érdemi hivatali feladatokat, amelyekkel a szervezeti egység
vezetője megbízza.
A döntés-előkészítés intézményes formái Miniszteri Értekezlet 16. (1) A Miniszteri Értekezlet a miniszter tanácsadó, véleményező és döntés-előkészítő
testülete, mely heti rendszerességgel ülésezik.

(2) A Miniszteri Értekezlet állandó résztvevői:
− a miniszter, − az államtitkár, − a szakállamtitkárok,
− a Miniszterelnöki Hivatal szakállamtitkára, − a Miniszteri Kabinetiroda vezetője,
− a szóvivő, − a Parlamenti Kapcsolatok Osztályának vezetője,
− a Külpolitikai Stratégiai Tervező és Információs Főosztály vezetője,
− a Kommunikációs és Közkapcsolati Főosztály vezetője, − a Külszolgálati és Külképviseleti Főosztály vezetője.
(3) Meghívás alapján a Miniszteri Értekezleten az általa vezetett szervezeti egység
feladatkörét érintő ügyek tárgyalásánál részt vesz az érintett szervezeti egység vezetője és
szükség esetén ügyintézője.

(4) Miniszteri Értekezlet a miniszter távollétében is tartható, ilyen esetben az értekezletet az
államtitkár vezeti.

(5) A Miniszteri Értekezlet megvitatja az átfogó, vagy konkrét külpolitikai vagy egyéb
jelentős témákról készített írásbeli előterjesztéseket, szóban előterjesztett kérdéseket.

(6) A Miniszteri Értekezlet napirendjét az államtitkár állapítja meg.

(7) A hivatali út szabályainak megtartásával a Minisztérium bármely munkatársa
indítványozhatja valamely kérdés napirendre tűzését.

(8) A Miniszteri Értekezlet résztvevői beszámolnak a kapott feladatok végrehajtásáról,
tájékoztatják a minisztert az azonnali vagy sürgős intézkedést igénylő ügyekről.

(9) A Miniszteri Értekezletre benyújtott, döntést igénylő előterjesztésnek határozati javaslatot
kell tartalmaznia, a felelős és a javasolt határidő megjelölésével.

(10) Az előterjesztés tárgya szerint hatáskörrel rendelkező szervezeti egység készíti el az
előterjesztés tervezetét, elvégzi annak belső egyeztetetését, és a tervezetet jóváhagyásra a
felügyeletet gyakorló vezető elé terjeszti. A jóváhagyott előterjesztést a szervezeti egység
további intézkedésre megküldi az államtitkár titkárságára, amely gondoskodik annak a
legközelebbi Miniszteri Értekezletre történő benyújtásáról.

(11) A Miniszteri Értekezletről a miniszter által megbízott résztvevő emlékeztetőt készít,
amit az államtitkár kiadmányoz. Az emlékeztetőben rögzített állásfoglalás vagy feladatmeghatározás miniszteri döntésnek minősül. Az emlékeztető tartalmazza a végrehajtásért
felelős szervezeti egység(ek)et és a végrehajtás határidejét.

(12) A felelősöket a felügyeletet gyakorló vezető tájékoztatja a feladatokról.

(13) A felelős szervezeti egység vezetője a végrehajtásról a határidő lejártáig a felügyeletet
gyakorló vezetőnek beszámol, aki arról a legközelebbi Miniszteri Értekezleten tájékoztatást
ad.
Államtitkári Értekezlet 17. (1) Az Államtitkári Értekezlet az államtitkár mellett működő tanácsadó, véleményező és
döntés-előkészítő testület.

(2) Az Államtitkári Értekezletet az államtitkár hetente hívja össze.

(3) Az Államtitkári Értekezlet résztvevői az államtitkár, a szakállamtitkárok, a szóvivő,
valamint a Miniszteri Kabinetiroda vezetője.

(4) Meghívás szerint az Államtitkári Értekezleten az általa vezetett szervezeti egység
feladatkörét érintő ügyek tárgyalásánál részt vesz az érintett szervezeti egység vezetője és
szükség esetén ügyintézője.
Főosztály-vezetői Értekezlet 18. (1) A Főosztály-vezetői Értekezlet feladata a kölcsönös tájékoztatás jelentős ügyekről,
fontosabb feladatok kijelölése, és ezek végrehajtásának megtárgyalása.

(2) A Főosztály-vezetői Értekezletet az államtitkár szükség szerint hívja össze.

(3) A Főosztály-vezetői Értekezlet résztvevői:
− az államtitkár, − a szakállamtitkárok, − a főosztályvezetők.
Külképviselet-vezetői Értekezlet

19. (1) A miniszter időszakonként plenáris, valamint regionális, illetve tematikus értekezletre
hívja össze a külképviseletek vezetőit.

(2) A plenáris értekezlettel kapcsolatos szervezési feladatokat az Államtitkár Titkársága
hangolja össze, a regionális értekezlet, valamint a tematikus értekezlet szervezési feladatairól
az érintett terület felügyeletét ellátó szakállamtitkár gondoskodik.
Munkatársi Értekezlet 20. A miniszter évente legalább egyszer a munka értékelése és a feladatok meghatározása céljából
a központ valamennyi ügyintézőjét értekezletre hívja össze.
Munkacsoport 21. A miniszter normatív utasítással több szakállamtitkár vagy főosztály feladatkörét érintő eseti
feladat elvégzésére a feladatkörükben érintett szakállamtitkárokból és főosztályvezetőkből
munkacsoportot hozhat létre. A munkacsoport tevékenységére a központi államigazgatási
szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2006. évi LVII.
törvény rendelkezései irányadók.
A szakszervezet részvétele a döntés-előkészítő fórumokon 22. A Minisztérium és a Külügyminisztériumi Dolgozók Önálló Szakszervezetének
megállapodása alapján a Minisztérium biztosítja, hogy a Szakszervezet képviselője a
Minisztérium vezetői testületeinek ülésén a munkavállalók érdekvédelmével összefüggő
kérdések tárgyalásánál részt vegyen.
II. AZ ÜGYINTÉZÉS ELVEI ÉS ÁLTALÁNOS SZABÁLYAI Feladat- és hatáskör, döntési jogkör, kiadmányozási jog
23.

(1) Az SZMSZ alkalmazásában feladat- és hatáskör az ügyeknek az egyes szervezeti
egységek és vezetők közötti olyan megosztása, melynek alapján az ügyben érdemi intézkedés
tehető vagy döntés hozható.

(2) Az ügyintézés során a hatáskört folyamatosan vizsgálni kell, hiánya esetén – annak
érdekében, hogy ez az ügy intézését ne akadályozza – a hatáskörrel nem rendelkező köteles
haladéktalanul az azzal rendelkezőhöz továbbítani az ügyet.

(3) Az ügyintézés minden szinten csak az abban érintett többi szervezeti egység
álláspontjának ismeretében történhet. Ha az ügyben több szervezeti egységnek van hatásköre,
az eljáró szervezeti egység köteles a hatáskörrel rendelkező más szervezeti egységgel
7306 M A G Y A R  K Ö Z L Ö N Y 2006/94. szám

előzetesen egyeztetni. Ha az ügy más szervezeti egység döntési jogosultságát nem, csak
feladatkörét érinti, az eljáró szervezeti egység a tervezett döntéséről a másik szervezeti
egységet előzetesen tájékoztatja.

(4) Az ügyintézés során az érintett szervezeti egységek kötelesek a hatékony ügyintézést
késedelem nélkül megkezdeni, betartva a hatáskör szerint illetékes szervezeti egység által
megállapított határidőt.

(5) Minden szervezeti egység vezetőjének gondoskodni kell a folyamatba épített ellenőrzés
megszervezéséről, valamint arról, hogy a függetlenített belső ellenőrzést érintő ügyekben
készült írásos anyagokat, információkat az Ellenőrzési Osztály vezetője megkapja annak
érdekében, hogy arról véleményét – döntés előtt – kifejthesse.

(6) Hatásköri vita esetén az intézkedésre jogosult szervezeti egységek felügyeletét ellátó
legközelebbi közös vezető jelöli ki az eljáró szervezeti egységet.
24.

Az SZMSZ hatáskör-elvonási jogot biztosító rendelkezéseinek alkalmazását lehetőség szerint
kerülni kell. E rendelkezések alkalmazásának akkor lehet helye, ha nyilvánvaló, hogy
– az ügy az általános szabályok szerint eleve nem intézhető el, vagy
– a hatáskörelvonás hiányában olyan késedelem következne be, mely nagyobb
hátrányt okozna, mint a döntés szakmai megalapozottságának – a hatáskörelvonással szükségképpen együtt járó – csökkenése.
25. (1) Az SZMSZ alkalmazásában döntési jogkör a valamely ügy megindítására, folyamatban
levő ügy állapotának érdemi megváltoztatására és az ügy lezárására vonatkozó jogosítványok
összessége. A döntési jogkör – a 27. pont eseteit kivéve – magában foglalja a döntést
tartalmazó ügyirat kiadmányozásának jogát (kiadmányozási jog) is.

(2) A Minisztérium teljes ügymenete során törekedni kell arra, hogy az ügy már a
legalacsonyabb döntési szinten érdemben elintézésre kerüljön.
26. (1) A miniszter döntési jogköre – ha jogszabály eltérően nem rendelkezik – a Minisztérium
minden ügyére kiterjed. Az államtitkár, a szakállamtitkárok és a szervezeti egységek vezetői
döntési jogköre a feladatkörükbe tartozó ügyekre terjed ki.
2006/94. szám M A G Y A R  K Ö Z L Ö N Y 7307

(2) A miniszter vagy – feladatkörében eljárva – az államtitkár, a szakállamtitkár, a szervezeti
egység vezetője meghatározott ügyre vagy ügycsoportra vonatkozóan bármely ügyintézőt
döntési jogkörrel ruházhat fel.

(3) A (2) bekezdésben foglalt döntési jogkör nem adható tovább.
27. (1) A kiadmányozási jogot döntési jogkör nélkül
a) a miniszter – kivéve a jogszabály által a miniszter kizárólagos hatáskörébe tartozó
döntést tartalmazó ügyirat kiadmányozási jogát – az államtitkárra, a
szakállamtitkárra, az irányítása és felügyelete alatt álló szervezeti egység
vezetőjére, ügyintézőjére,
b) az államtitkár a szakállamtitkárra, c) a szakállamtitkár az irányítása és felügyelete alatt álló szervezeti egység
vezetőjére,
d) a főosztályvezető a helyettesére, az osztályvezetőre és a főosztály ügyintézőjére

ruházhatja át.

(2) Az, akire a kiadmányozási jogot az (1) bekezdés alapján ruházták át, az intézkedésért a
jog átruházója irányában felel. Ez nem érinti a jog átruházójának saját felettesével szemben a
döntésért fennálló felelősségét.

(3) A kiadmányozási jog további átruházása tilos.

(4) A döntési jogkör nélküli kiadmányozási jog elfogadására senki sem kötelezhető.
Az ügyintézés szabályai 28. A Minisztérium folyamatos működését a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvénnyel
összhangban jogszabályok és az állami irányítás egyéb jogi eszközei (határozatok, miniszteri
utasítások, jegybanki rendelkezések, statisztikai közlemények, az Országgyűlés és a Kormány
által kibocsátott irányelvek és elvi állásfoglalások, miniszteri irányelvek és a miniszteri
tájékoztatók) keretein belül és azokkal összhangban a Minisztérium vezetőinek, valamint a
szervezeti egységek vezetőinek utasításai és döntései határozzák meg.
29. (1) A szervezeti egység vezetőjének, az ügyintézőnek, az ügykezelőnek és a fizikai
alkalmazottnak a feladatait munkaköri leírás szabályozza, amely a felelősség megállapítására
alkalmas módon tartalmazza a munkakörben ellátandó tevékenységet, a döntési jogosultságot,
7308 M A G Y A R  K Ö Z L Ö N Y 2006/94. szám

a munkakört betöltő alá- és fölérendeltségi viszonyait, a munkakörre vonatkozó sajátos
előírásokat. A munkaköri leírást a feladatok megváltozásakor módosítani kell.

(2) Az ügyintézés törvényességének, eredményességének, gyorsaságának és gazdaságosságának érdekében a Minisztérium minden dolgozójának részletesen, összefüggéseiben
ismernie és tevékenysége során alkalmaznia kell mindazokat a jogszabályokat, utasításokat,
egyéb rendelkezéseket és döntéseket, amelyek feladataik elvégzéséhez szükségesek. Az
ügyeket a Minisztérium egészének feladatait és érdekeit figyelembe véve, az érintettekkel
egyeztetve kell intézni.

(3) A feladatokat úgy kell meghatározni, hogy a teljesítésükért viselt felelősség folyamatosan
nyomon követhető és érvényesíthető legyen. Ehhez igazodik a beosztott és felettese közötti
munkakapcsolat formája is.

(4) Szervezeti vagy személyi változás, valamint előrelátható hosszabb távollét esetén az
ügyeket írásban kell átadni és átvenni. Az átadás-átvétel megtörténtét a közvetlen felettes
minden esetben ellenőrizni köteles.
30. (1) Döntési jogkör hiányában a döntés tervezetét a döntési jogkörrel rendelkező közvetlen
felettes elé kell terjeszteni (hivatali út).

(1) A hivatali út megkerülésének csak a miniszter, vagy egyedi ügyben a hatáskörében eljáró
államtitkár vagy szakállamtitkár közvetlen utasítása alapján van helye. Az utasítást adó eltérő
rendelkezése hiányában az így kapott feladat végrehajtását hivatali úton kell jelenteni.
31. (1) Az ügyintézés során gondoskodni kell mindazon alakiságok megtartásáról, melyek a
felelősség nyomon követhetőségét, érvényesíthetőségét biztosítják.

(2) Intézkedést igénylő ügyekben ügyiratot kell indítani, amit minden érintett szervezeti
egységnek meg kell küldeni. Ha a feljegyzésből (tájékoztatóból, emlékeztetőből stb.)
valamely szervezeti egységnél intézkedésének szükségessége tűnik ki, úgy e szervezeti
egységnek egyeztetnie kell a feljegyzést készítő szervezeti egységgel. Ügyirat indítására ettől
függően kerülhet sor.

(3) Az ügyintézésért felelős az eljárás során a következőket látja el:
a) áttanulmányozza az ügyre vonatkozó iratokat, ellenőrzi azok teljességét, és
szükség szerint intézkedik az ügyben előzőleg keletkezett iratok pótlólagos
összegyűjtése és csatolása iránt,
b) amennyiben az ügyben más szervezeti egység álláspontjának ismerete szükséges,
erről indokolt esetben felettesét külön tájékoztatja, az egyeztetést az érintettel
szóban vagy írásban elvégzi,
c) az ügyben folytatott jelentősebb tárgyalásról, értekezletről, megbeszélésről, szóbeli
megállapodásról és egyeztetésről feljegyzést készít, és azt az ügyiratban elhelyezi,
d) megállapításait, javaslatát az ügyiratban összegzi és elkészíti a kiadmány
tervezetét,
e) az ügyiratot – annak formai és tartalmi ellenőrzése után – kiadmányozza, vagy azt
a kiadmányozásra jogosulthoz továbbítja,
f) az ügyiratra feljegyzi a kezelői és kiadói utasításokat.
(4) Az alábbi sorrend szerint késedelem nélkül kell intézkedni
a) a Kormánynál, vagy valamely bizottságánál keletkezett irat,
b) a Minisztériumban keletkezett, a Kormánynak vagy valamely bizottságának
döntését igénylő irat,
c) a Minisztériumban keletkezett egyéb irat alapján, ha az határidőt nem tartalmaz.
(5) A döntési jogkörrel rendelkező a Minisztériumba érkezett ügyirat alapján történő
intézkedésre a jogszabályban, az állami irányítás egyéb jogi eszközében vagy az iratban előírt
határidőnél rövidebb határidőt is megállapíthat.
A Minisztérium képviselete 32. (1) Felettese által meghatározott körben és felhatalmazása alapján a Minisztériumot minden
köztisztviselője képviselheti a magyar közigazgatásban. E képviselet során a Minisztérium
érdekeinek szem előtt tartásával, az előzetesen egyeztetett hivatalos álláspont érvényesítése
érdekében kell eljárni.

(2) Ha a képviselet során
– olyan kérdés merül fel, mely az (1) bekezdés szerinti jogosultságot meghaladja, vagy
– az egyeztetett hivatalos álláspont érvényesítése nyilvánvalóan nem lehetséges, vagy
– az egyeztetett hivatalos álláspont érvényesítése a körülmények lényeges változása
folytán nyilvánvalóan sértené a Minisztérium érdekeit,
úgy újabb felhatalmazás iránt kell intézkedni, a hivatali út azonban csak sürgős és kivételesen
indokolt esetben kerülhető meg.

(3) A Minisztérium nevében jognyilatkozatot a Minisztérium vezetője tehet.

(4) A Minisztériumot peres és nemperes ügyekben
a) a miniszter vagy az államtitkár meghatalmazása alapján a Jogi Főosztály vezetője,
helyettese vagy munkatársa,
b) a miniszter vagy az államtitkár meghatalmazása alapján a Minisztérium más
köztisztviselője,
c) a miniszter, az államtitkár meghatalmazása alapján külső személy

képviselheti.
(5) A Minisztérium képviseletére való meghatalmazási okiratokról a Jogi Főosztály
nyilvántartást vezet.

(6) A Minisztérium költségvetésének terhére történő kötelezettségvállalások rendjét külön
miniszteri utasítás szabályozza.
A Külügyminisztérium belső ellenőrzése 33. (1) A belső ellenőrzés kialakításáról, a működéséhez szükséges feltételek biztosításáról a
miniszter gondoskodik, aki megteremti és szavatolja a belső ellenőrzés funkcionális
(feladatköri és szervezeti) függetlenségét.

(2) A miniszter átruházott jogkörében az államtitkár látja el azokat a feladatokat, amelyeket a
költségvetési szervek belső ellenőrzéséről szóló 193/2003. (XI. 26.) Korm. rendelet a
költségvetési szerv vezetője számára állapít meg. Ezen jogkörében közvetlenül irányítja és
felügyeli a tárca belső ellenőrzésért felelős szervezeti egységét.

(3) A belső ellenőrzés célja, hogy a szervezeti egység(ek), valamint a külképviseletek(ek)
tekintetében a diplomáciai és konzuli alaptevékenységet, annak feltételrendszerét, továbbá az
alaptevékenységet segítő szaktevékenységet a jog- és szakszerűség, a gazdaságosság,
valamint a hatékonyság szempontjából – a függetlenség, tárgyilagosság, pártatlanság elveinek
betartásával – ellenőrizze, és ezzel a Minisztérium működésének eredményességét, annak
továbbfejlesztését előmozdítsa.
A nyilvánosság tájékoztatása 34. (1) A Minisztérium feladat- és hatáskörébe tartozó vagy azt érintő kérdésben nyilvánosság
előtt nyilatkozhatnak
a) a Minisztérium vezetői, b) a külképviselet vezetője,
c) a szóvivő (akadályoztatása esetén a szóvivő-helyettes), d) a szóvivővel történt egyeztetést követően a központ hatáskörrel rendelkező szervezeti
egységének vezetője,
e) az a)-b) pontban feltüntetett vezető által arra felhatalmazott köztisztviselő.
2006/94. szám M A G Y A R  K Ö Z L Ö N Y 7311

(2) A hazai és a nemzetközi közvélemény a Minisztérium honlapja révén kap folyamatos
tájékoztatást a külpolitikai célkitűzések megvalósításáról, valamint a Minisztérium feladat- és
hatáskörét érintő kérdésekről.
Érdekvédelem

35. (1) A szakszervezeti érdekvédelem tartalmát a Minisztérium és a szakszervezet(ek) között
írásban kötött megállapodásban kell rögzíteni. E megállapodást közzé kell tenni a belső
honlapon.

(2) A megállapodásban rögzítetteket az irányítása és felügyelete (vezetése) alatt álló
munkatársak tekintetében mindenki köteles érvényesíteni.
Vagyonnyilatkozat-tételi kötelezettség 36. Vagyonnyilatkozat tételére köteles
– a miniszter, az államtitkár, a szakállamtitkárok, valamint a főtisztviselők évente,
– a főosztályvezetők, a főosztályvezető-helyettesek, az osztályvezetők, a politikai,
illetve a miniszteri (fő)tanácsadók, valamint az ilyen megbízással nem rendelkező
valamennyi köztisztviselő kétévente.
Záró rendelkezések 37.

(1) Jelen utasítás 2006. augusztus 1. napján lép hatályba.

(2) Ezzel egyidejűleg hatályát veszti a Külügyminisztérium Szervezeti és Működési
Szabályzatáról szóló 16/2004. KüM utasítás, az azt módosító 2/2005. KüM utasítás, az
5/2005. KüM utasítás, valamint az 5/2006. KüM utasítás, továbbá a munkáltatói jogok
átruházásáról és e jogok gyakorlásának rendjéről szóló 2/2003. közigazgatási államtitkári
ügyviteli rendelkezés, valamint a Külügyminisztérium szakmai felső vezetői helyettesítésének
rendjéről szóló 3/2003. közigazgatási államtitkári ügyviteli rendelkezés.

(3) Felhatalmazást kap az államtitkár, hogy az utasítás 3. sz. mellékletét szükség szerint
államtitkári ügyviteli szabályzatban módosítsa.
Dr. Göncz Kinga s. k.,
külügyminiszter


text:
361/2018. (VII. 25.) KE határozata magyarországi rendkívüli és meghatalmazott nagykövet kinevezéséhez való hozzájárulásról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére –
hozzájárulok Raul Salazar Cosio rendkívüli és meghatalmazott nagykövetnek a  Perui Köztársaság magyarországi
rendkívüli és meghatalmazott nagykövetévé történő kinevezéséhez, budapesti székhellyel.
Budapest, 2018. július 9. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök