text:
1667/2016. (XI. 18.) Korm. határozata a Magyarország Kormánya és a Szerb Köztársaság Kormánya között a tiszai hajózásról szóló egyezmény szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány
 1. egyetért Magyarország Kormánya és a  Szerb Köztársaság Kormánya között a  tiszai hajózásról szóló egyezmény
(a továbbiakban: Egyezmény) bemutatott szövegével; 2. felhatalmazza a nemzeti fejlesztési minisztert vagy az általa kijelölt személyt az Egyezmény bemutatott szövegének
– a megerősítés fenntartásával történő – végleges megállapítására;
3. felhívja a  külgazdasági és külügyminisztert, hogy az  Egyezmény szövege végleges megállapításához szükséges
meghatalmazási okiratot adja ki;
4. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy az Egyezmény kihirdetéséről szóló törvény tervezetét az Egyezmény
szövegének végleges megállapítását követően haladéktalanul terjessze a Kormány elé.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1046/2016. (II. 15.) Korm. határozata a menetrend szerinti légijáratok üzemeltetésére vonatkozó közszolgáltatási kötelezettség előírásának és koncessziós beszerzési eljárás lefolytatásának elrendeléséről, valamint a szükséges anyagi kompenzáció forrásának biztosításáról.
A Kormány
 1. egyetért a  közvetlen nyugat-balkáni és szófiai légijáratok külgazdasági, külpolitikai, turisztikai és kulturális
jelentőségével;
 2. egyetért azzal, hogy a  Budapest és Podgorica, Pristina, Szkopje, Szófia, Tirana közötti, fejlődő régiókat kiszolgáló
útvonalak üzemeltetése piaci alapon nem nyújt vonzó gazdasági perspektívát a légitársaságok számára;
 3. támogatja Podgorica, Pristina, Szkopje, Szófia és Tirana közvetlen légi úton történő elérésének elősegítését;
 4. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a Budapest és Podgorica, Pristina, Szkopje, Tirana közötti menetrend
szerinti légijáratok üzemeltetésére vonatkozóan a  közbeszerzésekről szóló 2015.  évi CXLIII.  törvény alapján
gondoskodjon egy szolgáltatási koncessziós pályázati felhívás Közbeszerzési Értesítőben történő közzétételéről;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal 5. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a  Budapest és Szófia közötti útvonalra vonatkozóan a  Közösségben
a  légi járatok működtetésére vonatkozó közös szabályokról szóló, 2008. szeptember 24-i 1008/2008/EK európai
parlamenti és tanácsi rendelete alapján gondoskodjon egy közszolgáltatási kötelezettség kiírására irányuló
tájékoztatónak és pályázati felhívásnak az Európai Unió Hivatalos Lapjában történő közzétételéről;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal 6. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy gondoskodjon a  közszolgáltatási kötelezettség és koncessziós
szolgáltatás
6.1. 2016. évben esedékes finanszírozásához szükséges forrás biztosításáról,
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: 2016. április 30. 6.2. 2017–2020 közötti időszakban történő ellátásához szükséges forrás költségvetésben történő elkülönítéséről.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: az éves központi költségvetések tervezésekor
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
32/2014. (XI. 3.) AB határozata a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 137. § (1) bekezdése nemzetközi szerződésbe ütközésének, valamint alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály nemzetközi szerződésbe ütközésének, valamint jogszabály
alaptörvény-ellenességének vizsgálatára irányuló bírói kezdeményezések alapján – Dr. Balsai István, Dr. Dienes-Oehm
Egon, Dr. Juhász Imre, Dr. Lenkovics Barnabás, Dr. Pokol Béla, Dr. Salamon László és Dr. Varga Zs. András alkotmánybírók
különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  szabadságvesztés és az  előzetes letartóztatás végrehajtásának
szabályairól szóló 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 137. § (1) bekezdése nemzetközi szerződésbe és az Alaptörvénybe
ütközik, ezért azt 2015. március 31-ei hatállyal megsemmisíti.
2. Az  Alkotmánybíróság a  szabadságvesztés és az  előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996.
(VII. 12.) IM rendelet módosításáról szóló 12/2010. (XI. 9.) KIM rendelet 3.  § (1)  bekezdésének megsemmisítésére
irányuló bírói kezdeményezést visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
I. [1] 1. A  Fővárosi Törvényszék előtt 28.P.25.617/2013., 28.P.25.413/2013. és 28.P.20.917/2014. számon kártérítés
miatt folyamatban lévő ügyekben az  eljáró bíró a  bírósági eljárások felfüggesztése mellett az  Alkotmánybíróság
eljárását kezdeményezte. Az  ügyek tárgyi összefüggésére tekintettel az  Alkotmánybíróság a  kezdeményezéseket
az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 58. § (2) bekezdése alapján egyesítette
és egy eljárásban bírálta el.
[2] 1.1. Az  eljáró bíró mindhárom ügyben, azonos tartalommal benyújtott indítványában a  szabadságvesztés és
előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996 (VII. 12.) IM rendelet (a továbbiakban: IM rendelet)
137.  § (1)  bekezdésének nemzetközi szerződésbe és az  Alaptörvénybe ütközését állította. Az  említett rendelkezés
szerint „[a] zárkában (lakóhelyiségben) elhelyezhető létszámot úgy kell meghatározni, hogy minden elítéltre
lehetőleg hat köbméter légtér, és lehetőség szerint a férfi elítéltek esetén három négyzetméter, a fiatalkorúak, illetve
a női elítéltek esetén három és fél négyzetméter mozgástér jusson.”
[3] Az indítványozó bíró álláspontja szerint az  IM rendelet kifogásolt rendelkezése az  1993. évi XXXI. törvénnyel
kihirdetett, az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény)
kínzás, embertelen vagy megalázó bánásmód, illetve büntetés tilalmát kimondó 3. cikkébe, valamint az Alaptörvény
azonos tartalmú III.  cikk (1)  bekezdésébe ütközik. Az  indítványozó bíró összefoglalva az  Emberi Jogok Európai
Bíróságának (a  továbbiakban: EJEB) joggyakorlatát kifejti, hogy az  Egyezmény 3.  cikkének megsértése általában
a  törvényes bánásmód vagy büntetés adott formájával elkerülhetetlenül összekapcsolódó szenvedésen és
megaláztatáson túlmenő szenvedést és megaláztatást feltételez. Az  államnak tehát azt kell biztosítania, hogy
a  személy fogvatartására az  emberi méltóság tiszteletben tartásával összeegyeztethető feltételek között
kerüljön sor, és hogy az  intézkedés végrehajtásnak módja és módszere ne okozzon az  egyénnek a  fogvatartással
szükségszerűen együtt járó szenvedés elkerülhetetlen szintjét meghaladó erősségű gyötrelmet és nehézséget.
[4] Az indítvány rögzíti, hogy az EJEB számos – köztük több, magyar vonatkozású – ítéletében is kifejtette, hogy a Kínzás
és Embertelen vagy Megalázó Bánásmód vagy Büntetés Megelőzésére Létrejött Európai Bizottság (a továbbiakban:
CPT) a többszemélyes zárkák esetében 4 négyzetméter egy főre jutó mozgásteret tart minimálisan elfogadhatónak.
Mindezekre figyelemmel – az  indítvány érvelése szerint – az  EJEB a  fogvatartás körülményeit vizsgáló ítéleteiben
a  4 négyzetméternél kisebb mozgástér biztosítását az  Egyezmény 3.  cikkét sértő embertelen és megalázó
bánásmódként értékelte.
[5] 1.2. Az indítványozó bíró rögzítette, hogy az IM rendelet támadott rendelkezése 2010. november 24-ét megelőzően
kógens rendelkezésként írta elő a  – 6 köbméterben meghatározott, valamint a  3, illetve 3,5 négyzetméterben
meghatározott – minimális légtér és mozgástér biztosítását. Az  említett jogszabályhelyet 2010. november 24-ei
hatállyal módosító – a  korábbi jogszabály szövegének „legalább” kitételét a  „lehetőleg” és „lehetőség szerint”
kifejezésekkel felcserélő – a  szabadságvesztés és az  előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló
6/1996. (VII. 12.) IM rendelet módosításáról szóló 10/2010. (XI. 9.) KIM rendelet (a  továbbiakban: Módr.) azonban
a  rendelkezést olyan permisszív jogszabállyá tette, amely alapján ad absurdum az  sem lenne jogellenes, ha
a jogalkalmazó teljesen megvonná a mozgásteret a fogvatartottaktól.
[6] Az indítványozó bíró álláspontja szerint a  szabályozás permisszív jellegét legfeljebb gazdasági szükségszerűség
(rendelkezésre álló börtönterület szűkössége) indokolhatja, azonban gazdasági okokból alapvető emberi jog nem
korlátozható.
[7] 1.3. Az  indítványozó bíró álláspontja szerint a  fogvatartottak többszemélyes zárkában történő elhelyezése esetén
nemzetközi szerződésből eredő kötelezettség alapján az  egy fogvatartottra jutó mozgástérnek minimálisan
4 négyzetméternek kell lennie, így az IM rendelet 137. § (1) bekezdésében ennél kisebb életteret előíró szabályozás
az Egyezmény 3. cikkét sérti, valamint az Alaptörvény III. cikk (1) bekezdésével sincs összhangban.
[8] 1.3.1. A  kifejtettekre figyelemmel az  eljáró bíró elsődlegesen azt indítványozta, hogy az  Alkotmánybíróság
az  említett rendelkezést teljes terjedelmében semmisítse meg, egyúttal állapítsa meg, hogy az  a  bíróság előtt
folyamatban lévő ügyekben nem alkalmazható.
[9] 1.3.2. A bíróság másodlagosan azt indítványozta, hogy az Alkotmánybíróság – amennyiben az IM rendelet támadott
rendelkezésének teljes megsemmisítésére nem lát alapot – a korábbi jogszabály szövegét a „lehetőleg” és „lehetőség
szerint” kifejezésekkel kiegészítő Módr. 3.  § (1)  bekezdését semmisítse meg és állapítsa meg, hogy a  módosító
rendelkezés a bíróság előtt folyamatban lévő ügyekben nem alkalmazható.
[10] 1.3.3. Harmadlagos indítványában pedig azt kérte az  eljáró bíró, hogy az  Alkotmánybíróság – amennyiben
másodlagos kérelmét nem találja alaposnak – az  IM rendelet 3.  § (1)  bekezdésének a „lehetőleg” és „lehetőség
szerint” kifejezéseit semmisítse meg, valamint állapítsa meg, hogy az  IM rendelet kifogásolt szövegrésze az  előtte
folyamatban lévő perekben nem alkalmazható.
II. [11] Az Alkotmánybíróság által figyelembe vett jogszabályi rendelkezések:
[12] 1. Az Alaptörvény rendelkezései:
„Q) cikk (2) Magyarország nemzetközi jogi kötelezettségeinek teljesítése érdekében biztosítja a nemzetközi jog és
a magyar jog összhangját.”
„T) cikk (3) Jogszabály nem lehet ellentétes az Alaptörvénnyel.”
„III. cikk (1) Senkit nem lehet kínzásnak, embertelen, megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek alávetni, valamint
szolgaságban tartani. Tilos az emberkereskedelem.”
[13] 2. Nemzetközi szerződések rendelkezései:
 [14] 2.1. Az  1976. évi 8. törvényerejű rendelettel kihirdetett, Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya
(a továbbiakban: Egyezségokmány)
„7. Cikk Senkit sem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni.
Különösen tilos bárkit szabad hozzájárulása nélkül orvosi vagy tudományos kísérletnek alávetni.”
„10. Cikk 1. A  szabadságuktól megfosztott személyekkel emberségesen és az  emberi személyiség veleszületett
méltóságának tiszteletben tartásával kell bánni.”
[15] 2.2. Az  1993. évi XXXI. törvénnyel kihirdetett, az  emberi jogok és az  alapvető szabadságok védelméről szóló
Egyezmény
„3. Cikk – Kínzás tilalma Senkit sem lehet kínzásnak, vagy embertelen, megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek
alávetni.”
[16] 3. Az IM rendelet indítvánnyal érintett rendelkezése:
„137.  § (1) A  zárkában (lakóhelyiségben) elhelyezhető létszámot úgy kell meghatározni, hogy minden elítéltre
lehetőleg hat köbméter légtér, és lehetőség szerint a férfi elítéltek esetén három négyzetméter, a fiatalkorúak, illetve
a női elítéltek esetén három és fél négyzetméter mozgástér jusson”.
III. [17] 1. Az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt azt vizsgálta meg, hogy a  bírói kezdeményezések megfelelnek-e
a  törvényben előírt feltételeknek. Az  Abtv. 25.  §-a szerint a  bíró – a  bírósági eljárás felfüggesztése mellett –
abban az  esetben kezdeményezi az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés b)  pontja alapján az  Alkotmánybíróságnál
a jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítását, illetve az alaptörvény-ellenes
jogszabály alkalmazásának kizárását, ha az  előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt
kell alkalmazni, amelynek alaptörvény-ellenességét észleli, vagy alaptörvény-ellenességét az Alkotmánybíróság már
megállapította.
[18] A nemzetközi szerződésbe ütközés vizsgálata az  Alkotmánybíróságnak az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés
f )  pontja szerinti hatásköre. Az  Abtv. 32.  § (1)  bekezdése szerint az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény 24.  cikk
(2)  bekezdés f )  pontjában foglalt hatáskörében a  jogszabályok nemzetközi szerződésbe ütközésének vizsgálatát
az  indítványozók kezdeményezésére, illetve bármely eljárása során hivatalból végzi. Az  Abtv. 32.  § (2)  bekezdése
értelmében a  bíró – a  bírósági eljárás felfüggesztése mellett – az  Alkotmánybíróság eljárását kezdeményezi, ha
az  előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt kell alkalmazni, amelynek nemzetközi
szerződésbe ütközését észleli. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  bírói kezdeményezések megfelelnek
az Abtv. 25. §-ában, 32. § (1) és (2) bekezdéseiben, valamint az 52. § (1) és (1b) bekezdéseiben előírt feltételeknek.
[19] 2. Az  indítványozó bíró másodlagos indítványában azt kérte az  Alkotmánybíróságtól, hogy a  Módr. 3.  §
(1)  bekezdését semmisítse meg, illetve zárja ki annak alkalmazását a  bírósági eljárásban (lásd Indokolás
[9] bekezdés). Az  Alkotmánybíróság több határozatában következetesen kimondta, hogy „[…] ha az  indítványozó
egy új rendelkezés tartalmának alkotmányellenességét állítja, akkor az  Alkotmánybíróság nem az  új rendelkezést
hatályba léptető, hanem a  módosítás révén az  új rendelkezést magába foglaló (inkorporáló) jogszabály
alkotmányellenességét vizsgálja meg.” {8/2003. (III. 14.) AB határozat, ABH 2003, 74, 81.; legutóbb megerősítve
26/2014. (VII. 23.) AB határozat, [18]} Az  Alkotmánybíróság erre tekintettel jelen ügyben sem a  Módr. 3.  §
(1)  bekezdésének, hanem az  IM rendelet perben alkalmazandó 137.  § (1)  bekezdését vizsgálta, így a  bírói
indítványokat a Módr. említett rendelkezésének vizsgálatára vonatkozó részükben visszautasította.
IV. [20] Az indítványok részben megalapozottak. [21] 1. Az  Alkotmánybíróság áttekintette a  fogvatartottak büntetés-végrehajtási intézetben történő elhelyezésére
vonatkozó jogszabályi környezetet. Megállapította, hogy az  elhelyezésre vonatkozó általános rendelkezéseket
a büntetések és az  intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet (a továbbiakban: Bv.tvr.)
tartalmazza. A  Bv.tvr. szerint az  elítéltek részére a  büntetés-végrehajtási intézetben a  higiéniai feltételeknek
megfelelő, egészséges és kulturált elhelyezést kell biztosítani [lásd Bv.tvr. 25.  § (1)  bekezdés b)  pontja, a  36.  §
(1) bekezdésének a) pontja és a 46. § (1) bekezdésének a) pontja]. Az elhelyezéssel kapcsolatos részletszabályokat
– így a  fogvatartottak részére az  elhelyezés során biztosítandó minimális mozgástérre vonatkozó szabályokat
is – az  IM rendelet tartalmazza. E  jogszabálynak 137.  § (3)  bekezdése szól az  egyszemélyes zárka alapterületének
nagyságáról, míg a  jelen ügyben relevanciával bíró 137.  § (1)  bekezdése szabályozza a  többszemélyes
zárkában történő elhelyezés feltételeit. Utóbbi jogszabályhely – az  IM rendelet 1996. október 1. napján történt
hatálybalépésétől, egészen – 2010. október 23. napjáig úgy rendelkezett, hogy „[a] zárkában (lakóhelyiségben)
elhelyezhető létszámot úgy kell meghatározni, hogy minden elítéltre legalább hat köbméter légtér, és férfi elítéltek
esetén három négyzetméter, a  fiatalkorúak, illetve a  női elítéltek esetén három és fél négyzetméter mozgástér
jusson.” [Az IM rendelet hatálybalépését megelőzően irányadó, a büntetés végrehajtási Szabályzatról szóló 8/1979.
(VI. 30.) IM rendelet is tartalmazott már az  elhelyezésre vonatkozó minimális előírást, 85.  § (2)  bekezdése szerint
ugyanis „[a] zárkában személyenként 6–8 légköbméter teret kell biztosítani úgy, hogy elegendő mozgási terület
álljon rendelkezésre.”]
[22] Az IM rendelet támadott rendelkezése – 2010. október 24. napjától – a  Módr. következtében nyerte el jelenleg is
hatályos, az  indítványozó által kifogásolt szövegét, amely alapján a  fentiekben ismertetett értékeket nem kell
kötelező jelleggel biztosítani, hanem lehetőség van azokat el nem érő nagyságú mozgástér biztosítására is.
[23] A mozgástér nagyságát érintő fontos rendelkezést tartalmaz az  IM rendelet 137.  § (2)  bekezdése is, amely szerint
a  mozgástér meghatározásakor az  azt csökkentő berendezési és felszerelési tárgyak által elfoglalt terület nem
veendő figyelembe. Az  egyes zárkatípusokban található berendezési és felszerelési tárgyak felsorolását az  IM
rendelet 3–6. számú mellékletei tartalmazzák. E  rendelkezések szerint – egyebek mellett – a  zárkában elhelyezett
fekhely, ülőke, szekrény és asztal (fegyelmi és különleges biztonságú zárka esetén továbbá a  folyóvizes mosdó és
az illemhely) által elfoglalt terület nem számítandó be a fogvatartottak számára biztosítandó mozgástérbe.
[24] 2. A kínzás, az embertelen vagy megalázó bánásmód, illetve büntetés tilalmát az Alaptörvény mellett valamennyi
jelentős nemzetközi emberi jogi egyezmény is előírja.
[25] 2.1. Az  Európa Tanács tagállamai által megkötött Egyezmény 3.  cikke, valamint az  Egyesült Nemzetek
Szervezete  (a  továbbiakban: ENSZ) égisze alatt született Egyezségokmány 7.  cikke tiltja a  kínzás mellett mind
az  embertelen, mind a  megalázó bánásmódot és büntetést is. Az  Egyezségokmány 10.  cikke az  általános
rendelkezést – jelen ügy szempontjából releváns módon – konkretizálja a  fogvatartottak csoportjára, amikor
úgy fogalmaz, hogy „[a] szabadságuktól megfosztott személyekkel emberségesen és az  emberi személyiség
veleszületett méltóságának tiszteletben tartásával kell bánni.” Az ENSZ keretén belül alkották meg a kínzás és más
kegyetlen, embertelen vagy megalázó büntetések vagy bánásmód elleni nemzetközi egyezményt (Magyarországon
az 1988. évi 3. törvényerejű rendelet hirdette ki), amely egy átfogó fogalmat hozott létre a kínzás vonatkozásában
(lásd 1.  cikk), emellett a  szerződő államok arra is elkötelezték magukat, hogy területükön megtiltanak minden
– egyébként kínzásnak nem minősülő – embertelen vagy megalázó büntetést, illetve bánásmódot (lásd 16. cikk).
[26] Az Európa Tanács tagállamai 1987. november 26. napján Strasbourgban aláírták a  kínzás és az  embertelen vagy
megalázó büntetések vagy bánásmód megelőzéséről szóló európai egyezményt (Magyarországon az  1995. évi
III. törvény hirdette ki), amely kifejezetten azt a  célt szolgálja, hogy a  szabadságuktól megfosztott személyeknek
a  kínzás és az  embertelen vagy megalázó büntetések vagy bánásmód elleni védelmét nem bírósági, hanem
megelőző jellegű, látogatáson alapuló eljárások segítségével erősítsék. Az  1.  cikk alapján jött létre a  CPT, amely
a részes államokban tett látogatások során vizsgálja meg a fogvatartottakkal való bánásmódot, majd jelentéseiben
– amennyiben ez szükséges – ajánlásokat, javaslatokat tesz az érintett államnak.
[27] 2.2. Az  Európa Tanács számos dokumentumban foglalkozott a  fogvatartottakkal kapcsolatos megfelelő
bánásmóddal, amelyek közül – jelen ügy tárgyára figyelemmel – kiemelést érdemel a  Miniszteri Bizottság Rec
(2006) 2. számú ajánlása az (új) Európai Börtönszabályokról, valamint a Miniszteri Bizottság R (99) 22. számú ajánlása
a  börtönök túlzsúfoltságáról és a  börtönnépesség növekedéséről. Az  elsőként említett ajánlás a  szabadságuktól
megfosztott személyek elhelyezésével kapcsolatban a következőket emeli ki:
„18. Szabály
18.1. A  fogvatartási helyiségeknek, különösen azoknak, amelyek a  fogvatartottak éjszakai helyéül szolgálnak,
meg kell felelniük az  emberi méltóság és amennyire lehetséges, a  magánszféra támasztotta követelményeknek,
figyelemmel az  éghajlati feltételekre, eleget kell tenniük az  egészség, a  higiénia területén – különösen
az alapterületre, a légköbméterre, a megvilágításra, a fűtésre és a szellőzésre – előírt minimális feltételeknek.
[…]
18.3. A  belső jognak meg kell határoznia a  szükséges minimális feltételeket az  1. és a  2. bekezdésekben felsorolt
pontok vonatkozásában.
18.4. A  belső jognak rendelkeznie kell az  annak biztosítását szolgáló mechanizmusokról, hogy ezeket a  minimális
feltételeket ne sértse a büntetés-végrehajtási helyek zsúfoltsága.
[…]”
[28] Az R (99) 22. számú ajánlás pedig hangsúlyozza, hogy a túlzsúfoltság extrém szintjének elkerülése céljából meg kell
állapítani az egyes büntetés-végrehajtási intézetek maximális befogadóképességének a mértékét.
[29] Az ajánlás szerint, azokban a  büntetés-végrehajtási intézetekben, ahol túlzsúfoltság áll fenn, kiemelt figyelmet
kell fordítani az  emberi méltóság tiszteletben tartására, valamint arra, hogy a  büntetés-végrehajtási intézetek
személyzete pozitív és humánus bánásmódot alkalmazzon a  fogvatartottakkal szemben. Ezenkívül az  Európai
Börtönszabályoknak megfelelően különös gondot kell fordítani a fogvatartottak rendelkezésére álló tér mértékére,
a higiéniára, a megfelelő élelmezésre, a fogvatartottak egészségügyi ellátására és az intézeten kívüli munkáltatására.
[30] A túlzsúfoltság negatív hatásainak ellensúlyozására az  ajánlás arra hívja fel a  részes államokat, hogy a  lehető
legnagyobb mértékben tegyék lehetővé a  fogvatartottaknak családjukkal való kapcsolattartását, illetve a  részükre
nyújtott közösségi támogatás maximális igénybevételét.
[31] 2.3. A  CPT legutóbbi – 2013. április 3. és 12. napja közötti – magyarországi látogatásáról készült jelentésében
megállapította, hogy előző (2009-es) látogatása óta a  magyar büntetés-végrehajtási intézetek túlzsúfoltsága
jelentősen nőtt, 2013-ban országos átlagot tekintve 144%-ot tett ki. Kifogásolta, hogy az  IM rendelet
a  fogvatartottak minimális mozgásterét szigorúan 3 négyzetméterben (férfiak esetében), illetve 3,5
négyzetméterben (fiatalkorúak és nők esetében) meghatározó, korábbi rendelkezését a  Módr. által esetlegessé
tették [lásd a  2014. április 30. napján kelt, CPT/Inf (2014) 13. számú jelentés 37.  pontját]. A  CPT mindezekre
figyelemmel felhívta a  magyar hatóságokat arra, hogy – minden érintettel egyeztetve – kettőzzék meg
az erőfeszítéseiket a büntetés-végrehajtási intézetek túlzsúfoltsága elleni küzdelemben, az Európa Tanács Miniszteri
Bizottságának releváns ajánlásainak figyelembevételével. Ezenkívül arra tett javaslatot, hogy a  fogvatartottak
minimális mozgásterének meghatározására ismételten a  szigorú minimum követelményeket alkalmazzák. A  CPT
ezt kiegészítve megismételte a  korábbi – Magyarországot és más részes államokat is érintő – jelentéseiben
már közzétett minimum élettérre vonatkozó javaslatát, amely szerint a  többszemélyes cellák esetén legalább
4 négyzetméter egy főre jutó, míg egyszemélyes cella esetén legalább 6 négyzetméter életteret tart kívánatosnak.
A  CPT a  korábbi évek jelentéseihez [lásd például a  2010. június 8. napján kelt, CPT/Inf (2010) 16. számú jelentés
80. pontját, illetve a – Szlovákiát érintő – 2010. február 11. napján kelt, CPT/Inf (2010) 1. számú jelentés 51. pontját]
képest szigorította az  ajánlását, mivel új elemként rögzítette, hogy a  minimálisan megkövetelt élettérbe
a helyiségben található illemhely/tisztálkodó hely nem számítandó bele [lásd a 2014. április 30. napján kelt, CPT/Inf
(2014) 13. számú jelentés 40. pontját, illetve a – Lengyelországot érintő – 2014. június 25. napján kelt, CPT/Inf (2014)
21. számú jelentés 42. pontját].
[32] 3. Az  indítványozó bíró álláspontja szerint az  IM rendelet kifogásolt rendelkezése azért ütközik nemzetközi
szerződésbe, mert a szabályozás sérti az Egyezmény 3. cikkét. Az Alkotmánybíróság erre figyelemmel mindenekelőtt
azt mutatja be, hogy az  Egyezményből milyen, Magyarországot terhelő kötelezettség következik a  fogvatartottak
elhelyezésére, különösen a részükre biztosítandó élettér vonatkozásában. Ennek során nem csupán az Egyezmény
normaszövegét, hanem az  Egyezmény rendelkezéseinek értelmezésére, tartalmának kibontására felruházott
EJEB joggyakorlatát is alapul veszi, hiszen Magyarország az  Egyezményhez történő csatlakozásával az  EJEB
joghatóságának is alávetette magát.
[33] 3.1. Az  Egyezmény 3.  cikkében foglaltakat az  EJEB a  demokratikus társadalom legalapvetőbb értékei egyik
biztosítékának tekinti, amely a kínzás, az embertelen vagy megalázó bánásmód vagy büntetés abszolút tilalmát írja
elő, függetlenül a  körülményektől és az  áldozat viselkedésétől {Chahal kontra Egyesült Királyság [GC] (22414/93.),
1996. november 15., 79. bekezdés; Labita kontra Olaszország [GC] (26772/95.), 2000. április 6., 119. bekezdés}.
[34] A 3.  cikkben felsorolt tilalmak közös vonása, hogy mindegyikük bizonyos fokú testi és/vagy lelki gyötrelmet,
szenvedést, illetve fájdalmat okoz az  érintett egyén számára. Az  EJEB joggyakorlata szerint az  említett fogalmak
(kínzás, embertelen bánásmód vagy büntetés, illetve megalázó bánásmód vagy büntetés) között egyfelől
az  okozott szenvedés intenzitása alapján lehet különbséget tenni. Ennek megfelelően a  legsúlyosabbnak
minősülő kínzás megállapításának feltétele, hogy az áldozattal szemben kifejtett magatartás nagyfokú szenvedést
okozzon az  érintettnek {Írország kontra Egyesült Királyság (5310/71.), 1978. január 18., 167. bekezdés}. Emellett
az  EJEB – összhangban a  kínzás és más kegyetlen, embertelen vagy megalázó büntetések vagy bánásmód elleni
ENSZ egyezményben foglaltakkal – a  kínzást olyan, fájdalomokozásra irányuló, szándékos magatartásként fogja
fel, amelynek célja – egyebek mellett – információk megszerzése és az  érintett megfélemlítése {Salman kontra
Törökország (21986/93.), 2000. június 27., 114. bekezdés}.
[35] Embertelen bánásmódnak vagy büntetésnek minősül minden olyan, az  érintettnek komoly testi és/vagy lelki
szenvedést okozó magatartás, amely nem éri el a  kínzás megállapításához szükséges mértéket, illetve hiányzik
a  fentiekben említett szándékosság és célzat {Írország kontra Egyesült Királyság (5310/71.), 1978. január 18.,
167. bekezdés; Ramirez Sanchez kontra Franciaország [GC], (59450/00.), 2006. július 4., 118. bekezdés}.
[36] A tilalmak közül a  megalázó bánásmód vagy büntetés jár a  legenyhébb szenvedéssel, az  e  körben értékelhető
magatartás jellemzően alsóbbrendűségi érzésben megnyilvánuló lelki gyötrelmet okoz elszenvedőjének. Annak
megítélésekor, hogy egy bánásmód megalázó-e, figyelembe kell venni azt is, hogy annak célja az érintett személy
megalázása vagy lealacsonyítása volt-e, és hogy ennek következményeként károsan befolyásolta-e annak
személyiségét, a 3. cikket sértő módon {Raninen kontra Finnország (20972/92.), 1997. december 16., 55. bekezdés;
Peers kontra Görögország, (28524/95.), 2001. április 19., 68. bekezdés}. Ugyanakkor az  EJEB azt is hangsúlyozta,
hogy az említett szándék hiánya nem feltétlenül zárja ki az Egyezmény 3. cikkének megsértését {Riad és Idiab kontra
Belgium (29787/03.), 2008. január 24., 95. bekezdés}.
[37] Az EJEB rögzítette, hogy az  embertelen, megalázó bánásmód, illetve büntetés mértékének – ahhoz, hogy
a 3. cikk hatálya alá tartozzon – el kell érnie egy minimális szintet, amelynek megítélése relatív, függ az adott eset
valamennyi körülményétől, így a  bánásmód időtartamától, fizikai és mentális hatásaitól, és egyes esetekben
az áldozat nemétől, korától és egészségi állapotától is {Írország kontra Egyesült Királyság (5310/71.), 1978. január 18.,
162. bekezdés; Peers kontra Görögország, (28524/95.), 2001. április 19., 67. bekezdés}.
[38] Az EJEB következetes ítélkezési gyakorlata értelmében kizárólag a  jogszerű bánásmód vagy büntetés bizonyos
formáihoz szükségszerűen kapcsolódó szenvedésen túlmenő, további szenvedés és megalázás sérti az Egyezmény
3.  cikkében foglalt tilalmat. A  személyi szabadságtól való megfosztáshoz vezető intézkedések (jellemzően
valamely kényszerintézkedés vagy szabadságvesztés büntetés okán történő fogvatartás) gyakran járnak együtt
ezzel a  körülménnyel, ezért az  államnak biztosítania kell, hogy egy személy fogvatartásának körülményei ne
sértsék az adott személy emberi méltóságát. Az államnak ennek megfelelően garantálnia kell, hogy az  intézkedés
végrehajtásának módja és formája nem teszi ki a  személyt a  fogvatartásával elkerülhetetlenül együtt járó
szenvedés szintjén túlmenő szorongásnak vagy megpróbáltatásnak, illetve azt is, hogy – egy büntetés-végrehajtási
intézettől elvárható mértékben – a  fogvatartott egészsége és jóléte megfelelően biztosított legyen {Kudła kontra
Lengyelország [GC], (30210/96.), 2000. október 26., 92–94. bekezdés}.
[39] 3.2. Az  EJEB ítélkezési gyakorlatában a  fogvatartottak büntetés-végrehajtási intézetben történő túlzsúfolt
elhelyezése egyértelműen a 3. cikk, azon belül az embertelen vagy megalázó bánásmód, illetve büntetés tilalmának
sérelmét jelenti. A  túlzsúfoltság extrém szintje önmagában egyezménysértőnek minősül {lásd Kalasnyikov kontra
Oroszország (47095/99.), 2002. július 15., 97. bekezdés}, míg kevésbé súlyos mértéke általában egyéb, a fogvatartás
során fennálló körülmények negatív hatásaival együttesen okozza a  3.  cikk sérelmét. Az  EJEB a  túlzsúfoltság
megállapításánál alkalmazott mércéjének egyik objektív, számszerűsíthető eleme, hogy az  ilyen jellegű ügyek
vizsgálatánál figyelembe veszi a  CPT-nek a  – többszemélyes zárkában elhelyezett – fogvatartottak minimális
életterét 4 négyzetméterben meghatározó ajánlását {Cenbauer kontra Horvátország (73786/01), 2006. március
9., 46. bekezdés}. Amennyiben az  EJEB azt állapítja meg, hogy a  kérelmező esetében a  zárka területéből egy főre
jutó élettér elérte a  4 négyzetmétert, a  fogvatartás feltételeit nem nyilvánítja egyezménysértőnek {Šemić kontra
Szlovénia (5741/10), 2014. június 5., 30. bekezdés}. Az  EJEB számszerűsítette az  extrém túlzsúfoltság mértékét
is, eszerint, amennyiben a  rendelkezésre álló élettér 3 négyzetmétert sem éri el, az  – az  egyéb körülményektől
függetlenül – olyan súlyos túlzsúfoltságnak minősül, amely önmagában a  3.  cikk sérelmét jelenti {Tunis kontra
Észtország (429/12), 2013. december 19., 44. bekezdés}. Az EJEB a 3 és 4 négyzetméter közötti személyes tér esetén
szinte kivétel nélkül egyezménysértést állapít meg, ezekben az  esetekben azonban jellemzően a  fogvatartás
egyéb körülményeinek, így például a zárkán kívül tölthető idő igen rövid tartamának és a zárkában tapasztalható
magas hőmérsékletnek {lásd Praznik kontra Szlovénia (6234/10.), 2012. június 28., 20. bekezdés}, az  illemhely nem
megfelelő elhelyezésének és az  élelmezés elégtelenségének {lásd Modarca kontra Moldávia (14437/05.), 2007.
május 10., 66. és 67. bekezdés} negatív következménye és a túlzsúfoltság együttes hatása („cumulative effects”) sérti
az embertelen vagy megalázó bánásmód tilalmát. Ugyanakkor minél közelebb van a kérelmező számára biztosított
mozgástér az ajánlásban meghatározott értékhez, annál szélesebb a lehetősége annak, hogy a zsúfoltság enyhítését
célzó intézkedések hatását (jellemzően a zárkán kívül tölthető idő nagyobb mennyiségét) értékelve az EJEB mellőzi
a  jogsértés megállapítását {lásd például Jevšnik kontra Szlovénia (5747/10.), 2014. január 9., 25. és 26. bekezdés}.
Az  EJEB joggyakorlata a  CPT élettérre vonatkozó minimumkövetelményén következetesen a  zárka – egy főre
számított – területének nagyságát érti, bár több döntésében {lásd például Šemić kontra Szlovénia (5741/10.),
2014. június 5., 27. bekezdés, illetve Mandić és Jović kontra Szlovénia (5774/10.) 2011. október 20., 77. bekezdés}
általánosságban megjegyezte, hogy az így számított területet tovább csökkenti a zárkában lévő berendezések által
elfoglalt hely.
[40] 3.3. Az  EJEB eddig összesen négy ügyben hozott Magyarországot érintő döntést olyan fogvatartottak kérelme
alapján, akik különböző magyarországi büntetés-végrehajtási intézetekben történt zsúfolt elhelyezésüket
kifogásolták.
[41] 3.3.1. A  Szél kontra Magyarország ügyben a  kérelmező összesen 21 hónapig tartózkodott 2,76 négyzetméter,
és további 21 hónapig 3,15 négyzetméter egy főre jutó alapterületű zárkában, valamint 9 hónapig egy 3,125
négyzetméter egy főre jutó alapterületű zárkában, valamennyi esetben olyan illemhellyel, ahol a megfelelő intimitás
nem volt biztosítva. Az  EJEB megállapította, hogy a  zsúfolt körülmények között történt fogvatartása nem tartotta
tiszteletben az  alapvető emberi méltóságot, ezért valószínűleg károsan hatott annak testi és szellemi állapotára,
mindezekre figyelemmel arra a következtetésre jutott, hogy a túlzsúfolt és nem higiénikus körülmények kimerítették
az  embertelen és megalázó bánásmód fogalmát {lásd Szél kontra Magyarország (30221/06.), 2011 június 7.,
18. bekezdés}.
[42] 3.3.2. A  Kovács István Gábor kontra Magyarország ügyben a  kérelmező 67 napon keresztül olyan zárkákban volt
elhelyezve, amelyekben a  berendezést is beleértve 3,5–4,00 négyzetméter alapterület jutott egy fogvatartottra.
Az  EJEB az  ilyen mértékű zsúfolt elhelyezést azzal a  ténnyel együtt, hogy a  kérelmezőnek csaknem az  egész
napot a  zárkában kellett töltenie az  alapvető emberi méltóság megsértéseként, így az  Egyezmény 3.  cikkének
megsértéseként értékelte {lásd Kovács István Gábor kontra Magyarország (15707/10.), 2012. január 17., 26.
bekezdés}.
[43] 3.3.3. A  Hagyó kontra Magyarország ügyben a  kérelmező több mint négy hónapon keresztül 3,52 négyzetméter
egy főre jutó bruttó alapterületű zárkában került elhelyezésre és számára csak napi egy órára engedélyezték zárkája
elhagyását és a  hatóságok csak hat hónap után növelték a  zárkán kívül tölthető idő tartamát. Az  EJEB úgy ítélte
meg, hogy ilyen zsúfolt körülmények között történő hosszabb tartózkodás azzal a ténnyel együtt, hogy a kérelmező
túlsúlyos volt és légzőszervi betegségekben, így asztmában és krónikus arcüreggyulladásban szenvedett, olyan
bánásmódnak minősül, ami meghaladta a  jogszerű fogvatartással elkerülhetetlenül együtt járó szenvedést.
Mindezek alapján – figyelemmel a  fenti tényezőknek a  kérelmező fizikai jólétére gyakorolt kumulatív hatására –
az Egyezmény 3. cikkének sérelmét állapította meg {lásd Hagyó kontra Magyarország (52624/10.), 2013. április 23.,
45–47. bekezdések}.
[44] 3.3.4. A  Fehér kontra Magyarország ügyben a  kérelmező több mint két éven és egy hónapon át átlagosan
1,7 négyzetméter egy főre jutó alapterületű zárkákban volt elhelyezve, amelyet az EJEB olyan mértékben korlátozott
élettérként értékelt, hogy az  még a  szóban forgó időszak nagyobb részében biztosított napi négy órás zárkán
kívül töltött idő által sem tekinthető megfelelően enyhítettnek. A  fennmaradó időszakban a  kérelmező 2,16
négyzetméter vagy 2,4 négyzetméter, illetve 2,5 négyzetméter, majd 2,75 négyzetméter élettérrel rendelkezett és
napjai nagy részét minden esetben a zárkán kívül tölthette. Az EJEB megjegyezte, hogy ez a körülmény csökkenti
a túlzsúfoltság hatását, „[…] azonban nem tekinthet el attól, hogy a kérelmező rendelkezésére álló élettér minden
esetben 3 négyzetméter alatt maradt, azaz a CPT standardnál lényegesen kevesebb volt.” Mindezekre figyelemmel
az EJEB megállapította, hogy a kérelmező fogvatartásának zsúfolt körülményei az Egyezmény 3. cikkét megsértve
embertelen és megalázó bánásmódnak minősültek {lásd Fehér kontra Magyarország (69095/10.), 2013. július 2., 20.
és 21. bekezdés}.
[45] 4. Az indítványozó bíró a kifogásolt jogszabályhelyet az Alaptörvény III. cikk (1) bekezdésével is ellentétesnek találta,
ezért az  Alkotmánybíróság felvázolja az  említett alaptörvényi rendelkezés jelen ügy megítélése szempontjából
releváns elemeit.
[46] 4.1. Az  Alkotmánybíróság a  kínzás, embertelen, megalázó bánásmód, illetve büntetés abszolút tilalmát kimondó
rendelkezés [Alkotmány 54.  § (2)  bek., illetve Alaptörvény III.  cikk (1)  bek.] tartalmának részletes kifejtésével még
nem foglalkozott eddigi döntéseiben. A  felsorolt tilalmakat – kiegészítve a  kegyetlen bánásmód, illetve büntetés
tilalmával – korábban az  Alkotmány az  emberi élethez és méltósághoz való joggal együttesen szabályozta
54.  §-ában. Ennek megfelelően a  kínzás, embertelen, megalázó bánásmód és büntetés tilalma az  emberi élethez
és méltósághoz való jog, illetve ezen alapjog korlátozhatatlanságának önálló, az  alkotmányozó által nevesített
megjelenési formája volt. Bár az  Alaptörvény külön cikkben szabályozza az  emberi élethez és méltósághoz való
jogot (II.  cikk) és a  kínzás, embertelen, megalázó bánásmód, illetve büntetés tilalmát (III.  cikk), az  alkotmányozó
hatalom normaszerkesztési módja csupán formai különállást valósít meg, így az Alkotmánybíróság értelmezésében
a  III.  cikk (1) bekezdésében megjelenő tilalmak az emberi élethez és méltósághoz való jog megsértése tilalmának
önálló, speciális megfogalmazásai is egyben. E  felfogás összhangban van az  Egyezmény 3.  cikkének EJEB által
kibontott tartalmával is, amely szerint az említett tilalmak megszegése az emberi méltóság sérelmét is jelenti.
[47] 4.2. Az  indítványban kifogásolt rendelkezés a  fogvatartottakkal kapcsolatos bánásmód egyik elemét, jelesül
büntetés-végrehajtási intézetben történő elhelyezésük mikéntjét szabályozza. Az  Alkotmánybíróság korábban
megállapította, hogy a  fogvatartottak alapjogaiba „[…] történő beavatkozás jogalapját a  büntetőeljárásban
meghozott jogerős ítélet teremti meg, a  tényleges korlátozás, beavatkozás azonban a  végrehajtás menetében
történik. Az  egyének helyzetében jogilag ugyan az  elítélés, ám ténylegesen a  végrehajtás ténye váltja ki
az  érzékelhető változást.” [5/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 27, 31., legutóbb megerősítve: 30/2013. (X. 28.)
AB határozat, ABH 2013, 892, 902.]
[48] Az Alkotmánybíróság a  büntetés-végrehajtási jogszabályok alkotmányossági vizsgálatának mércéjéül pedig
általánosságban leszögezte, hogy „[a]z elítélt nem tárgya a büntetés-végrehajtásnak, hanem alanya, akinek jogai és
kötelezettségei vannak. […] A  büntetés-végrehajtás alkotmányos kereteinek szélső értékeit egyrészről az  emberi
méltósághoz, a  személyi biztonsághoz való jog, másrészről a  kínzásnak, a  kegyetlen, embertelen, megalázó
bánásmódnak és büntetésnek tilalma jelöli ki.” [13/2001. (V. 14.) AB határozat, ABH 2001, 177, 193., legutóbb
megerősítve: 30/2013. (X. 28.) AB határozat, ABH 2013, 892, 902.]. Az  Alkotmánybíróság mindezekre figyelemmel
hangsúlyozza, hogy a  kínzás, az  embertelen vagy megalázó bánásmód, illetve büntetés tilalmának abszolút
jellegéből következik, hogy érvényesülését minden esetben – így a  fogvatartás végrehajtása során is – biztosítani
kell.
[49] Az Alkotmánybíróság korábban egyetlen alkalommal vizsgálta a  büntetés-végrehajtás során irányadó jogszabályi
rendelkezés alkotmányosságát a  szóban forgó tilalommal összefüggésben, amelynek során megállapította, hogy
a  fogvatartottak büntetés-végrehajtási intézet tisztántartásában, ellátásában való kötelező részvételét előíró
szabályozás nem ütközik a  kegyetlen, embertelen, megalázó bánásmód tilalmába. [684/B/2001. AB határozat,
ABH 2004, 1545, 1554.] Az  Alkotmánybíróság e  döntése az  EJEB által kidolgozott azon általános elvvel mutat
hasonlóságot, amely szerint kizárólag a  jogszerű bánásmód vagy büntetés bizonyos formáihoz szükségszerűen
kapcsolódó szenvedésen túlmenő, további szenvedés sérti az Egyezmény 3. cikkét (lásd jelen határozat Indokolása
[33]–[38] bekezdéseit).
[50] 4.3. Tekintettel arra, hogy a  bírói kezdeményezésben felhívott Egyezmény és az  Alaptörvény szinte szó szerint
azonos módon szabályozzák az  embertelen vagy megalázó bánásmód, illetve büntetés tilalmát, valamint
az  Alkotmánybíróság következetes, arra vonatkozó gyakorlatára, hogy az  alapjogok érvényesülésének minimális
mércéjeként fogadja el a  nemzetközi szerződésekben foglalt, illetve az  ahhoz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatban
kibontott jogvédelmi szintet {32/2012. (VII. 4.) AB határozat, Indokolás [41], legutóbb megerősítve 3206/2014.
(VII. 21.) AB határozat, Indokolás [30]}, az  Alkotmánybíróság a  támadott rendelkezés Alaptörvénnyel való
összhangjának vizsgálata során hangsúlyozottan irányadónak tekinti az  EJEB Egyezmény 3.  cikkét értelmező
joggyakorlatát (lásd jelen határozat Indokolása [33]–[44] bekezdéseit).
[51] 5. Az Alkotmánybíróság az embertelen vagy megalázó bánásmód, illetve büntetés tilalmának fentiekben ismertetett
követelményeit szem előtt tartva végezte el arra irányuló vizsgálatát, hogy a  támadott rendelkezés összhangban
van-e az Egyezménnyel, illetve az Alaptörvénnyel.
[52] 5.1. Az  Alkotmánybíróság eljárása során figyelemmel volt arra is, hogy az  Alaptörvény Q)  cikkéből fakadóan
tartózkodnia kell attól, hogy az  EJEB által egyezménysértőnek nyilvánított jogi megoldást az  Egyezménnyel
összeegyeztethetőnek értékeljen [korábban hasonlóan: 166/2011. (XII. 20.) AB határozat, ABH 2011, 545, 557.].
Ugyanakkor az  Alkotmánybíróság, amikor arról kell döntenie, hogy a  támadott jogszabály az  Egyezménnyel
összhangban van-e, nem hagyhatja figyelmen kívül az  EJEB és a  saját hatáskörének jelen ügyben fennálló
különbözőségét, nevezetesen azt a tényt, hogy az EJEB ismertetett döntéseit egyedi jogsérelmekkel kapcsolatban,
az  ügyben konkrétan felmerült, speciális körülményeket is értékelve hozta meg, míg az  Alkotmánybíróság a  bírói
kezdeményezés alapján absztrakt normakontrollt végez jelen ügyben. Ezzel összhangban van az  EJEB ítélkezési
gyakorlata is, amely szerint az  EJEB-nek nem feladata a  tagállami jogszabályok absztrakt vizsgálata és annak
megállapítása, hogy az  adott jogszabály összeegyeztethető-e az  Egyezménnyel {Nikolova kontra Bulgária [GC]
(31195/96.) 1999. március 25., 60. bekezdés}.
[53] Az Alkotmánybíróságnak az EJEB ismertetett döntéseiben foglalt iránymutatásokat absztrakt szinten értékelve kell
meghatároznia a támadott jogszabállyal kapcsolatban fennálló általános követelményt, amely alapján eldönthető,
hogy a rendelkezés összeegyeztethető-e a felhívott nemzetközi szerződéssel, illetve az Alaptörvénnyel.
[54] 5.2. Az  Alkotmánybíróság a  fentiek alapján megállapította, hogy az  Egyezményben és az  Alaptörvényben is
szabályozott embertelen vagy megalázó bánásmód tilalmából az  az absztrakt követelmény vezethető le, hogy
a  többszemélyes zárkában fogvatartottak részére biztosított élet-, illetve mozgástérnek minden esetben el kell
érnie azt a  minimális mértéket, amely biztosítja számukra az  emberi méltósághoz való alapjoguk sérelme nélküli
elhelyezésüket valamely büntetés-végrehajtási intézetben. E  minimális élet-, illetve mozgástér biztosítása nélkül
ugyanis olyan túlzsúfoltság jön létre, amely megakadályozza az  érintettekkel való, emberhez méltó és őket
adottságaiktól függetlenül megillető bánásmódot, így embertelen, megalázó bánásmódnak, büntetésnek minősül.
[55] Az Egyezmény 3. cikkében és az Alaptörvény III. cikk (1) bekezdésében foglalt tilalom abszolút jellegéből következő
állami – jogalkotói – kötelezettség, hogy a  fogvatartottak részére biztosítandó mozgástér minimális mértékét
kötelezően alkalmazandó, kógens jelleggel – attól való eltérést kizáró módon – kell a jogszabályban meghatározni.
[56] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  támadott rendelkezés a  2010-es módosítását követően – tekintettel
arra, hogy lehetővé teszi a  fogvatartottak elhelyezését olyan zárkában is, amelyben a  minimálisan megkövetelt
mozgástér nem biztosított – nem felel meg az  említett nemzetközi szerződésből és az  Alaptörvényből eredő
követelménynek, ezért sérti az Egyezmény 3. cikkét, valamint az Alaptörvény III. cikkének (1) bekezdését.
[57] 5.3. Az Alkotmánybíróság jelen ügyben nem látott lehetőséget arra, hogy az EJEB joggyakorlata alapján a minimális
élet-, illetve mozgástérre vonatkozóan a  fentiekben ismertetetteknél egzaktabb, számszerűsített kötelezettséget
állapítson meg a jogalkotó részére, ugyanis absztrakt jellegű hatáskörének gyakorlása során nem értékelhet olyan,
esetlegesen bekövetkező fogvatartási körülményeket, amelyek konkrét ügyekben, egyedi (sokszor kumulatív)
hatásukat tekintve bírnak relevanciával az Egyezménnyel való összhang vizsgálata során.
[58] Az Alkotmánybíróság jelen ügyben figyelemmel volt továbbá arra a  tényre, hogy az  EJEB által kidolgozott mérce
számszerűsíthető elemei a zárka területéből egy főre jutó életteret a zárka berendezési és felszerelési tárgyai által
elfoglalt területet is beleértve határozzák meg (lásd jelen határozat Indokolása [39] bekezdését), míg a  jelenleg
hatályos magyar szabályozás a  minimálisan biztosítandó mozgástér meghatározásakor figyelmen kívül hagyja ezt
a területrészt (lásd jelen határozat Indokolása [21]–[23] bekezdései).
[59] A jogalkotó tehát – jelen határozat [54]–[56] bekezdéseiben írt követelmény megtartása mellett, tekintetbe
véve a  fogvatartottak elhelyezésére vonatkozó nemzetközi ajánlásokat is – viszonylag nagy szabadsággal
rendelkezik az  egy fogvatartottra vonatkozó minimális élet-, illetve mozgástér mértékének és számítási módjának
jogszabályban történő meghatározásában, illetve arra vonatkozóan, hogy annak során milyen, a fogvatartást, illetve
a fogvatartottakat érintő egyedi körülményeket értékel.
[60] 6. Az  Alkotmánybíróság a  megsemmisítés időpontjának meghatározásakor figyelemmel volt arra, hogy jelen
ügyben – a  kezdeményezésben indítványozott – mozaikos megsemmisítésre nem volt lehetőség, mivel
a „lehetőleg”, illetve „lehetőség szerint” szövegrész nélkül a  rendelkezés kizárólag a  6 köbméter légtér, illetve 3 és
3,5 négyzetméter mozgástér kötelező biztosítását írná elő, amely értékektől a  fogvatartottak számára kedvezőbb
irányba sem biztosított az  eltérés. A  rendelkezés teljes, ex nunc hatállyal történő megsemmisítése következtében
pedig nem állna rendelkezésre semmilyen, a  fogvatartottak részére biztosítandó lég-, illetve mozgástér
mennyiségére vonatkozó jogszabályi előírás.
[61] A fentiek alapján az  Alkotmánybíróság arra a  megállapításra jutott, hogy a  támadott rendelkezések ideiglenes
hatályban tartása kisebb sérelmét eredményezi a  jogbiztonságnak, mintha meghatározott ideig nem létezne
a  fogvatartottak számára biztosítandó mozgástér mértékét meghatározó jogszabály. Mindezekre figyelemmel
az  Alkotmánybíróság a  jövőbeli, 2015. március 31-ei hatállyal történő megsemmisítésről döntött, időt hagyva
a  jogalkotónak az  Egyezménnyel összhangban álló, valamint az  Alaptörvénynek megfelelő új jogszabályi
rendelkezés kidolgozására.
[62] Az Alkotmánybíróság határozatának a Magyar Közlönyben történő közzététele az Abtv. 44. § (1) bekezdésén alapul.
Budapest, 2014. október 27. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
16/2013. (I. 28.) Korm. rendelete a frekvenciasávok nemzeti felosztásának megállapításáról szóló 346/2004. (XII. 22.) Korm. rendelet hatályon kívül helyezéséről.
A Kormány a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 31. § (1) bekezdés b) pontjában kapott felhatalmazás alapján,
az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § Hatályát veszti a frekvenciasávok nemzeti felosztásának megállapításáról szóló 346/2004. (XII. 22.) Korm. rendelet.
2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
148/2011. (XII. 2.) AB végzése.  Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság által országos népszavazás kezdeményezésére irányuló aláírásgyűjtő ív mintapéldánya és az azon szereplő kérdés hitelesítése tárgyában hozott határozat ellen benyújtott kifogás alapján meghozta a következő
végzést: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 83/2011. (VI. 24.) OVB határozata ellen benyújtott kifogást
érdemi vizsgálat nélkül visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a végzését a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás 1. Az Országos Választási Bizottság (a továbbiakban: OVB) 83/2011. (VI. 24.) OVB határozatával (a továbbiakban: OVBh.)
hitelesítette az országos népszavazási kezdeményezés aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését.
Az aláírásgyűjtő íven az alábbi kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy a munkaviszonyban járó szabadságot kettőnél több részletben változatlanul csak
a munkavállaló kérésére lehessen kiadni?”
Az OVB határozatában megállapította, hogy a beadványozók által benyújtott aláírásgyűjtő ív az országos
népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvényben (a továbbiakban: Nsztv.) foglalt formai,
valamint a feltenni kívánt kérdésre vonatkozó tartalmi követelményeknek eleget tett, ezért a hitelesítésnek nem látta
akadályát.
Az indítványozó – egyike azoknak, akik az aláírásgyűjtő ívet hitelesítés céljából az OVB-hez benyújtották – a törvényes
határidőn belül kifogást nyújtott be az Alkotmánybírósághoz, s kérte az OVBh. megsemmisítését és az OVB új eljárásra
utasítását. Álláspontja szerint az Nsztv. 2. §-a szerinti hitelesítésnek nem lett volna helye, hogyha az OVB
következetesen érvényesíti a 89/2011. OVB határozatban foglalt, a választópolgári egyértelműség követelményére
vonatkozó saját érvelését.
2. Alkotmánybíróság hatáskörét a jelen ügyben az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény 1. § h) pontja
alapján a választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 130. §-a határozza meg.
Az Alkotmánybíróság eljárása ebben a hatáskörben jogorvoslati természetű. Az Alkotmánybíróság az OVB
határozatában, valamint a kifogásban foglaltak alapján azt vizsgálja, hogy az OVB határozata ellen beérkezett kifogás
megfelel-e a Ve. 77. § (1), illetve (2) bekezdésének a)–c) pontjaiban és a Ve. 130. § (1) bekezdésében foglalt
feltételeknek, valamint, hogy az OVB az aláírásgyűjtő ív hitelesítésének megtagadása során az Alkotmánynak és
az irányadó törvényeknek megfelelően járt-e el. [63/2002. (XII. 3.) AB határozat, ABH 2002, 342, 344.]
Az Alkotmánybíróság a kifogás megalapozottságának alkotmányossági felülvizsgálata során nem tekinthetett el a Ve.
3. § d) pontjában foglalt eljárási alapelv érvényesülésének vizsgálatától sem. Az Alkotmánybíróság feladatát
e hatáskörben eljárva is alkotmányos jogállásával és rendeltetésével összhangban látja el. [25/1999. (VII. 7.) AB
határozat, ABH 1999, 251, 256.].
3. Az Alkotmánybíróság alkotmányvédelmi funkciójával összhangban a kifogás vizsgálata kapcsán figyelemmel volt
az aláírásgyűjtő ív hitelesítésének körülményeire.
3.1. A kifogást tevő másokkal együttesen 2011 májusában alapvetően a munkavállalói jogokkal összefüggésben több
kérdésben is népszavazási kezdeményezést nyújtott be az OVB-hez. E kezdeményezések közül a jelen határozat
alapjául szolgáló kérdés volt az egyik, amelyet leszámítva az OVB az összes népszavazásra szánt kérdés hitelesítését
megtagadta. Ezt követően a kifogást tevő az OVB határozatait – köztük a kérdést hitelesítő OVBh.-t –
az Alkotmánybíróság előtt megtámadta.
Az Alkotmánybíróság mindezeket figyelembe véve döntött elsőként abban, hogy az országos népszavazás
Alkotmányban biztosított intézményének rendeltetésével összeegyeztethető-e az eljárás kezdeményezőjének
joggyakorlása.
3.2. Az Alkotmánybíróság korábban már rámutatott a következőkre:
„Az Alkotmány 28/C. § (2) bekezdésében szabályozott kötelező népszavazás egyik fontos intézményi garanciája
az Nsztv. és a Ve. rendszerében a népszavazás kezdeményezésének alapjául szolgáló aláírásgyűjtő ív és az azon
szereplő, népszavazásra bocsátani kívánt kérdés hitelesítése. Az Abh.-ban [52/1997. (X. 14.) AB határozat] alkotmányos
követelményként megfogalmazott funkciójának megfelelően a hitelesítési eljárás az aláírásgyűjtés megkezdése előtt
nyújt garanciát arra, hogy az aláírásgyűjtés kezdeményezői, illetőleg a kérdés népszavazásra bocsátását aláírásukkal
támogató választópolgárok népszavazáshoz való joga ne sérüljön, a megfogalmazott kérdés eredményes
aláírásgyűjtés esetén népszavazásra bocsátható és eredményes népszavazás esetén országgyűlési döntéshozatalra
alkalmas legyen, valamint arra, hogy az aláírásgyűjtő ív technikailag biztosítsa a választópolgári akarat egyértelmű
kifejezésének lehetőségét, az aláírások hitelességének ellenőrzését. Az Nsztv. és a Ve. a hitelesítési eljárásnak ezt
a garanciális szerepét oly módon biztosítja, hogy meghatározza azokat az eljárási, tartalmi és formai követelményeket,
amelyeket az OVB-nek a hitelesítési eljárás és az Alkotmánybíróságnak a jogorvoslat során érvényesítenie kell.”
[18/2008. (III. 12.) AB határozat, ABH 2008, 212, 219.] Az Alkotmánybíróság 32/2001. (VII. 11.) AB határozatában arra is
rámutatott, hogy „[a] jogalkotó célja a hitelesítési eljárás megteremtésével egyértelműen az volt, hogy az Alkotmány
2. § (1) és (2) bekezdésére tekintettel konkrét jogi garanciákkal stabilizálja az alkotmányos demokráciát.” (ABH 2001,
287, 294.)
A fentieknek megfelelően, közvetlenül az Alkotmányból származó követelmény a népszavazás eljárási garanciáinak
megteremtése, amelyeket az Nsztv. és – kiegészítő jelleggel – a Ve. tartalmaz. Az Alkotmánybíróságnak tehát
vizsgálnia kellett azt is, hogy az e törvényekben foglalt garanciák az eljárás során érvényesültek-e, kiváltképp pedig azt,
hogy az eljárási jogok gyakorlása összhangban volt-e ezekkel, s így közvetve a népszavazás intézményével, illetve
a népszavazás kezdeményezésére irányuló eljárás alkotmányos rendeltetésével.
„A kötelező népszavazás alkotmányi szabályozásának megfelelően ezek a garanciák tehát elsősorban eljárási
jellegűek, s azt kell biztosítaniuk, hogy a népszavazás kezdeményezésétől eljuthasson a megtartásig, s ezt kizárólag
az érintett választópolgárok akarata befolyásolhassa.” [52/1997. (X. 14.) AB határozat, ABH 1997, 331, 344.]
„A választópolgárokat a hitelesítési eljárás, az aláírásgyűjtés kezdeményezése tekintetében megillető alanyi
jogosultság célja, rendeltetése a népszavazási eljárás elindítása.” [18/2008. (III. 12.) AB határozat, ABH 2008, 212, 224.]
A Ve. 130. §-a szabályozza az országos népszavazás kapcsán az OVB határozatával szemben kérhető jogorvoslatot.
A 130. § (1) bekezdése kimondja, hogy „az Országos Választási Bizottságnak az aláírásgyűjtő ív, illetőleg a konkrét
kérdés hitelesítésével kapcsolatos döntése elleni kifogást a határozat közzétételét követő tizenöt napon belül lehet
– az Alkotmánybírósághoz címezve – az Országos Választási Bizottsághoz benyújtani.” A Ve. szövegszerűen tehát nem
zárja ki, hogy az OVB hitelesítő határozatát az támadja meg, aki eredetileg a hitelesítés iránt kérelemmel élt.
Az OVB hitelesítő határozata megtámadására vonatkozó jogosultság azonban nem korlátlan, hiszen annak gyakorlása
során is érvényesülnie kell a Ve. 3. § d) pontjában foglalt jóhiszemű és rendeltetésszerű joggyakorlás elvének.
Az országos népszavazás kezdeményezése nem az eljárást kezdeményező egyéni jogainak és érdekeinek
érvényesítésére irányul. A népszavazási eljárás célja a demokratikus hatalomgyakorlás közvetlen eszközének
alkalmazása. Ahogy a 987/B/1990. AB határozat is utal rá, „a népszavazás az állampolgároknak, illetve az állampolgárok
közösségének alkotmányos joga”. (ABH 1991, 527, 529.) A népszavazási eljárás megindítása tehát nem lehet öncélú,
az eljárási szabályok alkotmányos rendeltetése az, hogy a nép akarata kinyilvánításának garanciális keretéül szolgáljon.
Ugyanannak az állampolgárnak a népszavazás kezdeményezésére, s ezzel az aláírásgyűjtő ív hitelesítésére irányuló
kérelme, majd annak hitelesítése után az OVB határozatának a megtámadása egymással szemben álló szándékokat
fejez ki. Mindez az aláírásgyűjtő ív hitelesítését késlelteti, valamint a népszavazás alkotmányos rendeltetésén
túlmutató célok meg valósítására lehet alkalmas. Amennyiben az eljárást kezdeményező a kérdés hitelesítését
követően mégsem kíván népszavazást kezdeményezni, nem köteles megkezdeni az aláírásgyűjtést, hiszen erre
vonatkozó törvényi kötelezettség nincs.
Az eljárási jogosultságok ilyen gyakorlása rendeltetésellenes.
4. Jelen esetben a népszavazás kezdeményezője által hitelesítés céljából benyújtott kérdést az OVB hitelesítette. Ezt
követően a népszavazást kezdeményezők egyike az OVB számukra kedvező döntését kifogásával megtámadta.
A fentiek alapján a népszavazás kezdeményezésére irányuló kérdés hitelesítése ellen ugyanazon kezdeményezés
benyújtója által emelt kifogás ellentétes a Ve. 3. § d) pontjában foglalt alapelvvel és ezen keresztül a népszavazás
alkotmányos rendeltetésével is.
Ebből következően az Alkotmánybíróság a Ve. 3. § d) pontjának, illetve 130. § (1) bekezdésének együttes
értelmezésével megállapította, hogy a jelen ügyben előterjesztett kifogás nem felel meg a törvényben előírt
követelményeknek. Az Alkotmánybíróság ezért a kifogást visszautasította.
A kifogás visszautasítása következtében az OVBh. hatályban marad.
Az Alkotmánybíróság végzésének közzétételét az OVB határozatának a Magyar Közlönyben való megjelenésére
tekintettel rendelte el.
Budapest, 2011. november 29. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
270/2014. (XI. 4.) Korm. rendelete a fertődi Porpáczy Aladár Középiskola elhelyezéséhez szükséges új iskola és tornaterem beruházási program megvalósításával összefüggő közigazgatási hatósági ügyek kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról és az eljáró hatóságok kijelöléséről.
A Kormány a  nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű beruházások megvalósításának gyorsításáról és
egyszerűsítéséről szóló 2006. évi LIII. törvény 12. § (5) bekezdés a), b) és e) pontjában, valamint a közigazgatási hatósági eljárás és
szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 174/A. § (1) bekezdés a) pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a 2. § tekintetében az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 62. § (1) bekezdés 16., 17. és
24. pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a 4. § tekintetében az Alaptörvény 15. cikk (3) bekezdésében meghatározott eredeti jogalkotói hatáskörében,
az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § (1) A  Kormány nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánítja a  Fertőd 323/1 helyrajzi számú
ingatlanon megvalósuló, a  fertődi Porpáczy Aladár Középiskola elhelyezéséhez szükséges új iskola és tornaterem
beruházási programmal (a  továbbiakban: Beruházás) összefüggő, az  1.  mellékletben meghatározott közigazgatási
hatósági ügyeket.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában a Beruházással összefüggőnek kell tekinteni mindazokat a közigazgatási hatósági
eljárásokat, amelyek a Beruházás megvalósításához és használatbavételéhez szükségesek.
(3) A  Kormány az  (1)  bekezdés szerinti közigazgatási hatósági ügyekben eljáró hatóságként az  1.  mellékletben
meghatározott hatóságokat jelöli ki.
(4) Azokban az esetekben, amikor az 1. mellékletben meghatározott ügyfajtákra vonatkozó jogszabály az adott ügyben
szakhatóság közreműködését rendeli el, a Kormány az (1) bekezdés szerinti közigazgatási hatósági ügyekben eljáró
szakhatóságként a 2. mellékletben meghatározott hatóságokat jelöli ki.
2. § A Beruházással összefüggésben
a) nem kell építészeti-műszaki tervtanácsi véleményt beszerezni,
b) nem kell településképi véleményezési eljárást lefolytatni,
c) településképi bejelentési eljárásnak nincs helye.
3. § (1) Az ügyfélnek az eljárás megindítása előtt benyújtott kérelmére az 1. § (1) bekezdése szerinti hatósági eljárásokban
a szakhatóság – a hatóság határozatának meghozataláig felhasználható – előzetes szakhatósági állásfoglalást ad ki
azzal, hogy a kérelemhez benyújtott előzetes szakhatósági hozzájárulást a hatóság a közigazgatási hatósági eljárás
és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 44. § (8) bekezdése szerint használja fel.
(2) Az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási hatósági ügyekben hozott döntés fellebbezésre tekintet nélkül
végrehajtható.
4. § (1) A  Beruházás hivatalos közbeszerzési tanácsadója, beruházáslebonyolítója és építési műszaki ellenőre kizárólagos
joggal a BMSK Beruházási, Műszaki Fejlesztési, Sportüzemeltetési és Közbeszerzési Zrt.
(2) Az  (1)  bekezdés szerinti beruházáslebonyolítói feladatkörbe az  épített környezet alakításáról és védelméről
szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 43.  § (1)  bekezdés c)–d), f ), j) és k)  pontjában, valamint az  építőipari kivitelezési
tevékenységről szóló 191/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 7.  § (3)  bekezdésében foglalt feladatokon túlmenően
– az építésügyi szakmagyakorlásra vonatkozó összeférhetetlenségi szabályok betartásával – minden olyan feladat,
illetve tevékenység ellátása beletartozik, ami az  építési tevékenység szakszerű megvalósításának előkészítésével,
ellenőrzésével vagy irányításával kapcsolatos.
5. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
6. § E rendelet rendelkezéseit a hatálybalépésekor folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
10/2010. (XII. 10.) NEFMI utasítása a Nemzeti Erőforrás Minisztérium fejezet fejezeti kezelésű előirányzatai felhasználásának átmeneti szabályairól.
1. § (1) A Nemzeti Erőforrás Minisztérium (a továbbiakban: NEFMI) fejezet fejezeti kezelésű előirányzatainak 2010. évi
felhasználása során az Egészségügyi Minisztérium (a továbbiakban: EüM), az Oktatási és Kulturális Minisztérium
(a továbbiakban: OKM) és a Szociális és Munkaügyi Minisztérium (a továbbiakban: SZMM), mint jogelőd fejezetek
(a továbbiakban: jogelőd fejezetek) fejezeti kezelésű előirányzatai 2010. évi gazdálkodási, kötelezettségvállalási és
utalványozási feladatait meghatározó, a jogelőd fejezeteket irányító szerv vezetőjének miniszteri rendelkezésével
kiadott, 1. számú mellékletben felsorolt, az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény 24. § (9) bekezdése
szerinti belső szabályzatainak (a továbbiakban: gazdálkodási szabályzatok) rendelkezéseit kell alkalmazni a jelen
utasításban foglalt eltérésekkel. (2) Azon fejezeti kezelésű előirányzatok 2010. évi felhasználására, amelyek a Magyar Köztársaság minisztériumainak
felsorolásáról szóló 2010. évi XLII. törvény (a továbbiakban: Tv.) 2. § (1) bekezdés ic) pontjában foglaltakkal
összhangban, a Tv. 4. § (2) bekezdésében szereplő felhatalmazás alapján kerülnek átcsoportosításra a megszűnt
Önkormányzati Minisztérium (a továbbiakban: ÖM) fejezetből a NEFMI fejezethez, a jelen utasításban, a jogelőd OKM
fejezetre meghatározott szabályokat kell alkalmazni az alábbi eltérésekkel:
a) A kötelezettségvállalás pénzügyi ellenjegyzésére az 5. számú mellékletben felsorolt kormánytisztviselők
jogosultak. b) A kötelezettségvállalás teljesítése alá tartozó feladatok tekintetében (különösen a kötelezettségvállalás
bejelentés, bejelentésmódosítás, pénzügyi teljesítés utalványozása, ellenjegyzése, érvényesítése és főkönyvi
könyvelése) a jogelőd OKM fejezeti kezelésű előirányzatok Számviteli Politika, Számlarend szabályzataiban
foglaltak az irányadók azzal, hogy az adott feladatokat az ÖM szabályzataiban az adott feladat teljesítésére
vonatkozó eljárásrend szerint arra jogosultak kezdeményezhetik. c) A sportcélú fejezeti kezelésű előirányzatok célja, az előirányzatok feletti rendelkezési jogkörök megnevezése és a
Magyar Köztársaság előző évekre vonatkozó költségvetéséről szóló törvényekben meghatározott, ÖM fejezethez
tartozó sportcélú fejezeti kezelésű előirányzatok célja, valamint az előirányzatok feletti rendelkezési jogkörök
megnevezése vonatkozásában továbbra is az ÖM szabályzatai, illetve az azokat módosító szabályok az irányadók.
(3) A jogelőd SZMM fejezeti kezelésű előirányzataira vonatkozóan
a) a kötelezettségvállalás pénzügyi ellenjegyzésére az 6. számú mellékletben felsorolt kormánytisztviselők
jogosultak; b) a kötelezettségvállalás teljesítése alá tartozó feladatok tekintetében az utalványozási, ellenjegyzési és
érvényesítési jogköröket, valamint az ezen jogkörökhöz tartozó egyéb jogosítványokat a jogelőd OKM
gazdálkodási szabályzatai szerint kell alkalmazni. (4) A Tv. 4. § (2) bekezdésében szereplő felhatalmazás alapján a Honvédelmi Minisztérium fejezettől a NEFMI fejezethez
átcsoportosított fejezeti kezelésű előirányzat tekintetében jelen utasításban a jogelőd OKM fejezetre meghatározott
szabályokat kell alkalmazni. (5) A gazdálkodási szabályzatokat a támogatási kérelmek elintézése vonatkozásában a jelen utasítás 2. számú mellékletét
képező, a támogatási kérelmek alapján történő kötelezettségvállalás és pénzügyi teljesítés eljárásrendje című
folyamatleírásban foglaltakra figyelemmel kell alkalmazni azzal, hogy társadalmi szervezet, alapítvány és
közalapítvány – törvény vagy kormányrendelet eltérő rendelkezése hiányában – kizárólag pályázati úton és csak
abban az esetben támogatható, ha az közhasznú, vagy kiemelkedően közhasznú szervezet.
2. § (1) A NEFMI fejezet fejezeti kezelésű előirányzatainak terhére kötelezettséget vállalni – kivéve, ha a kötelezettségvállaló
a közigazgatási államtitkár – kizárólag a közigazgatási államtitkár előzetes engedélyével lehetséges.
(2) Ahol a gazdálkodási szabályzatok döntéshozót vagy kötelezettségvállalót említenek, azon – az ott meghatározott
előirányzatok tekintetében – a 3. számú melléklet szerinti személyeket kell érteni. Az ágazati államtitkár és a
közigazgatási államtitkár jogosult a 3. számú melléklet szerinti döntési, kötelezettségvállalási jogkörét írásban
az ágazati helyettes államtitkárra, vagy a NEFMI vezetői munkakört betöltő kormánytisztviselőjére delegálni.
A kötelezettségvállalási dokumentumok aláírása a jogelőd tárcák szabályzataiban foglaltak szerint történik.
(3) A kötelezettségvállalás esetén a jogelőd fejezetek – ide tartozóan az 1. § (2) bekezdésében megjelölt jogelőd
előirányzatokat is – a kötelezettségvállalás folyamatában a nem állami vezető javaslattevők, szakterületi kontrollt
ellátó személyek, előzetes fedezet vizsgálatra jogosultak, szakmai teljesítést igazolók, valamint a kötelezettségvállalás
teljesítés folyamatában a nem állami vezető személyek pénzügyi ellenjegyzési érvényesítési, utalványozási, valamint
teljesítésigazolási, pénzügyi intézkedés kezdeményezési jogát a – ha a felügyeleti terület vezetője eltérően nem
rendelkezik – jelen utasításban foglalt rendelkezések nem érintik.
A kötelezettségvállalás jogi ellenjegyzésére (jogi megfelelőség írásbeli igazolására) a jogi, személyügyi és nemzetközi
ügyekért felelős helyettes államtitkár, illetve általa a Jogi Főosztály írásban megjelölt kormánytisztviselői jogosultak,
aláírásminta szerint. (4) Ahol a gazdálkodási szabályzatok – a (2) bekezdésben foglaltakat kivéve –
a) a jogelőd fejezetek gazdálkodási szervezeti egységeit említik, ott a NEFMI fejezet gazdálkodási szervezetét, illetve
annak megfelelő szervezeti egységeit; b) a jogelőd SZMM fejezet esetében koordinációs szakállamtitkárt, a jogelőd OKM fejezet esetében fejlesztési és
gazdasági szakállamtitkárt, illetőleg a jogelőd EüM fejezet esetében közgazdasági szakállamtitkárt említenek, ott
a gazdasági ügyekért felelős helyettes államtitkárt; c) „állami vezető”-t, „szakmailag felelős felsővezető”-t vagy – a b) pontban foglalt kivételekkel – szakállamtitkárt
említenek, ott a 3. számú mellékletnek megfelelően ágazati államtitkárt vagy közigazgatási államtitkárt;
d) államtitkárt említenek, ott közigazgatási államtitkárt; e) Igazgatást említenek, ott NEFMI Igazgatást;
f) a jogi megfelelőség írásbeli igazolását, jogi ellenjegyzést említenek, ott egységesen jogi ellenjegyzést
kell érteni. (5) A fejezeti kezelésű előirányzatoknak a jelen utasítás hatálybalépését követő felhasználása során – kötelezettségvállalás
és pénzügyi teljesítés – a Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról szóló 2010. évi XLII. törvény 4. §-ának
(2) bekezdéséből eredő egyes feladatok végrehajtásáról szóló 1136/2010. (VI. 29.) Korm. határozat 1. számú
mellékletében meghatározott címrendet, illetve a 4. számú mellékletben meghatározott számlaszámokat kell
alkalmazni. 3. § (1) A jogelőd OKM Fejezeti kezelésű előirányzatok gazdálkodási, kötelezettségvállalási és utalványozási szabályzata
(a továbbiakban: OKM szabályzat) a) 28.1. pontjában foglaltakat azzal a kiegészítéssel kell alkalmazni, hogy a pénzügyi intézkedések utalványozója a
gazdasági ügyekért felelős helyettes államtitkár által írásban kijelölt nem vezetői munkakört betöltő
kormánytisztviselő is lehet; b) az egyházi célú központi költségvetési hozzájárulások felhasználásának speciális szabályait meghatározó
74.1–74.2. pontjait nem kell alkalmazni. (2) Az OKM szabályzat 50.3. pontja helyébe az alábbi rendelkezés lép:
„50.3. Lebonyolító szerv részvételével megvalósított pályáztatás esetén, a pályázat lebonyolításával járó költséget
az OKM a) az államháztartáson belüli lebonyolító szervek részére a pályázati évben megvalósítandó pályázatok tekintetében
a megállapodásban foglalt kiemelt előirányzati bontásban, előirányzat-átcsoportosítással működési kiadásként;
b) államháztartáson kívüli lebonyolító szerv esetében – az I. fejezet 3. pontjában foglaltakra is figyelemmel – vásárolt
szolgáltatás ellenértékeként biztosítja az együttműködési megállapodásban foglaltakra tekintettel.”
4. § Ez az utasítás a közzététele napján lép hatályba, és visszavonásig érvényes. Az utasítás hatálybalépésével egyidejűleg
az 50773-0/2010. iktatószámú miniszteri intézkedés 2. pontja hatályát veszti.
Dr. Réthelyi Miklós s. k.,


text:
264/2012. (X. 11.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés f) pontja, továbbá a Magyarország címerének és zászlajának használatáról, valamint állami
kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18. § (1) bekezdése alapján – a miniszterelnök előterjesztésére –
a magyar–lengyel kapcsolatok fejlesztése, valamint a magyar és a lengyel soros uniós elnökség alatti együttműködés
érdekében végzett tevékenysége elismeréseként Miko³aj Dowgielewicz, a Lengyel Köztársaság Külügyminisztériumának EU-ügyekért felelős államtitkára részére a
MAGYAR ÉRDEMREND KÖZÉPKERESZTJE polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2012. szeptember 28.
Áder János s. k.,
köztársasági elnök


text:
85/2012. (VII. 13.) ME határozata helyettes államtitkár felmentéséről és kinevezéséről.
A közszolgálati tisztviselőkről szóló 2011. évi CXCIX. törvény 221. § (2) bekezdése c) pontja, illetve 220. § (2) bekezdése alapján,
a belügyminiszter javaslatára Papp Károlyt, a Belügyminisztérium helyettes államtitkárát e tisztségéből
– 2012. július 15-ei hatállyal – felmentem, és
dr. Hoffmann Imrét a Belügyminisztérium helyettes államtitkárává – 2012. július 16-ai hatállyal –
kinevezem. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
5/2016. (I. 15.) ME határozata a Nemzetközi Megújuló Energia Ügynökség (IRENA) Közgyűlésein történő részvételről.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
az energiapolitikáért felelős miniszter és a külpolitikáért felelős miniszter előterjesztése alapján
 1. egyetértek azzal, hogy a  Nemzetközi Megújuló Energia Ügynökség (IRENA) Közgyűlésein (a  továbbiakban:
„közgyűlés”) Magyarország Kormányát képviselő küldöttség részt vegyen;
 2. felhatalmazom az energiapolitikáért felelős minisztert, hogy a küldöttség tagjait a külpolitikáért felelős miniszterrel
egyetértésben kijelölje;
 3. felhívom a  külpolitikáért felelős minisztert, hogy a  küldöttség részére a  közgyűlésen való részvételhez szükséges
meghatalmazási okiratot az adott közgyűlés előtt adja ki.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
81/2016. (III. 17.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés f )  pontja, illetve a  Magyarország címerének és zászlajának használatáról,
valamint állami kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18.  § (1)  bekezdése alapján – a  miniszterelnök
előterjesztésére –
az egyetemes magyar kultúrát gazdagító irodalmi alkotásai, valamint az  erdélyi magyarság identitásának
megőrzése, kulturális és közéletének felvirágoztatása iránt elkötelezett, sokrétű és nagyvonalú támogató
tevékenysége elismeréseként
Böszörményi Zoltán József Attila-díjas író, költő, az Irodalmi Jelen főszerkesztője részére,
az amerikai magyarság kulturális életét kibontakoztató, az  intézményes keretek megszervezése mellett
a működtetés terén is kimagasló, önzetlen és fáradhatatlan munkája elismeréseként
dr. Somogyi Balázs, a  Connecticuti Magyar Kulturális Egyesület alapító elnöke, a  New York-i 1956-os Magyar
Emlékmű Bizottság alelnöke részére,
az alkotmányjog területén kiemelkedő, többek között az  alkotmányosság értékeinek bemutatására és a  román
alkotmányjog megismertetésére irányuló munkája, valamint jelentős egyetemi oktatói tevékenysége elismeréseként
dr. Varga Attila, a Sapientia Erdélyi Magyar Tudományegyetem Jogtudományi Karának egyetemi docense részére a
MAGYAR ÉRDEMREND
 középkeresztje
 polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2016. március 7.
Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
318/2019. (VII. 31.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel dr. Kiss Lászlónét 2019. december 29-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2019. július 24. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
7/2016. (I. 20.) ME határozata a Magyarország Kormánya és a Szlovák Köztársaság Kormánya között a két ország közös államhatárán keresztül, Hét község és Lenartovce (Lénártfalva) települések közötti optikai kábel kiépítéséről szóló egyezmény létrehozására adott felhatalmazásról.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
a nemzeti fejlesztési miniszter, valamint a külgazdasági és külügyminiszter előterjesztése alapján
 1. egyetértek a Magyarország Kormánya és a Szlovák Köztársaság Kormánya között a két ország közös államhatárán
keresztül, Hét község és Lenartovce (Lénártfalva) települések közötti optikai kábel kiépítéséről szóló egyezmény
(a továbbiakban: egyezmény) létrehozásával;
2. felhatalmazom a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy – az érintett miniszterekkel egyetértésben – a  tárgyalásokon
részt vevő személyeket kijelölje;
3. felhatalmazom a nemzeti fejlesztési minisztert vagy az általa kijelölt személyt, hogy a  tárgyalások eredményeként
előálló szövegtervezetet kézjegyével lássa el;
4. felhívom a  külgazdasági és külügyminisztert, hogy az  egyezmény létrehozásához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki;
5. felhívom a  nemzeti fejlesztési minisztert, a  külgazdasági és külügyminisztert, valamint az  igazságügyi
minisztert, hogy az  egyezmény létrehozását követően az  egyezmény szövegének végleges megállapítására való
felhatalmazásról szóló határozat tervezetét haladéktalanul terjessze a Kormány elé.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
87/2015. (X. 15.) ME határozata helyettes államtitkár megbízatása megszűnésének megállapításáról és helyettes államtitkár kinevezéséről.
A közszolgálati tisztviselőkről szóló 2011. évi CXCIX. törvény 223. § (3) bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva
– az igazságügyi miniszter előterjesztésére – megállapítom, hogy
dr. Márkusfalvi-Tóth Ádámnak, az Igazságügyi Minisztérium helyettes államtitkárának e megbízatása a közszolgálati
tisztviselőkről szóló 2011. évi CXCIX. törvény (a  továbbiakban: Kttv.) 222.  § (1)  bekezdése alapján történt
lemondására tekintettel
– 2015. október 12-ei hatállyal – megszűnt, egyidejűleg a Kttv. 220. § (2) bekezdése alapján – az igazságügyi miniszter javaslatára –
dr. Szecskó Józsefet az Igazságügyi Minisztérium helyettes államtitkárává
– 2015. október 14-ei hatállyal – kinevezem. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1380/2012. (IX. 20.) Korm. határozata a rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló tartalékból történő előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány a Magyarország 2012. évi központi költségvetéséről szóló 2011. évi CLXXXVIII. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 27. §
(1) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva 1. elrendeli a Kvtv. 1. melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai és helyben maradó személyi jövedelemadója
fejezetben a 31. Bácsalmás településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 32. Csányoszró településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 33. Csibrák településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 34. Döbrököz településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 35. Drávafok mint gesztor és Bogdása településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása; 36. Drávaiványi településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 37. Drávasztára településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 38. Érsekcsanád településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 39. Forráskút településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 40. Gara településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 41. Gyöngyfa településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 42. Hajdúbagos településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 43. Hetvehely településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 44. Hirics településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 45. Ibafa településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 46. Jászivány településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 47. Kákics mint gesztor és Okorág településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása; 48. Katádfa mint gesztor és Bánfa településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása; 49. Kemse településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 50. Királyegyháza településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 51. Kunbaja településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 52. Kurd településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 53. Lúzsok településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 54. Magyarmecske mint gesztor, továbbá az ebből az összegből részesülő: Gilvánfa, Kisasszonyfa, Magyartelek
településeken az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 55. Monostorpályi településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 56. Nyíradony-Tamásipuszta településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 57. Páprád településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 58. Piskó településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 59. Sárrétudvari településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 60. Biharnagybajom településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 61. Szerep településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 62. Sósvertike településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 63. Tataháza településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 64. Tiszafüred-Kócsújfalu településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 65. Tiszaszőlős településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések
megvalósításának támogatása; 66. Újléta településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 67. Vejti településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása; 68. Zaláta településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának
támogatása cím létrehozását; Felelős: nemzetgazdasági miniszter belügyminiszter Határidő: azonnal
2. elrendeli az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosítása érdekében – az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV.
törvény 21. § (6) bekezdése alapján – a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 3. Rendkívüli kormányzati
intézkedések cím terhére, a Kvtv. 1. melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai és helyben maradó személyi
jövedelemadója fejezet 31. Bácsalmás településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
4,0 millió forint; 32. Csányoszró településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,8 millió forint; 33. Csibrák településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
7,0 millió forint; 34. Döbrököz településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
25,0 millió forint; 35. Drávafok mint gesztor és Bogdása településen az egészséges ivóvízzel való ellátás
biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
15,0 millió forint; 36. Drávaiványi településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,8 millió forint; 37. Drávasztára településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
15,0 millió forint; 38. Érsekcsanád településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
15,0 millió forint; 39. Forráskút településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
22,0 millió forint; 40. Gara településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,0 millió forint; 41. Gyöngyfa településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
10,0 millió forint; 42. Hajdúbagos településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
1,0 millió forint; 43. Hetvehely településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
12,0 millió forint; 44. Hirics településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,8 millió forint; 45. Ibafa településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
13,5 millió forint; 46. Jászivány településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
80,0 millió forint; 47. Kákics mint gesztor és Okorág településen az egészséges ivóvízzel való ellátás
biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
8,8 millió forint; 48. Katádfa mint gesztor és Bánfa településen az egészséges ivóvízzel való ellátás
biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,8 millió forint; 49. Kemse településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,8 millió forint; 50. Királyegyháza településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
3,5 millió forint; 51. Kunbaja településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,0 millió forint; 52. Kurd településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
17,0 millió forint; 53. Lúzsok településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,8 millió forint; 54. Magyarmecske mint gesztor, továbbá az ebből az összegből részesülő: Gilvánfa,
Kisasszonyfa, Magyartelek településeken az egészséges ivóvízzel való ellátás
biztosításához szükséges fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
15,0 millió forint; 55. Monostorpályi településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
5,0 millió forint; 56. Nyíradony-Tamásipuszta településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához
szükséges fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
6,0 millió forint; 57. Páprád településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,5 millió forint; 58. Piskó településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
13,0 millió forint; 59. Sárrétudvari településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
1,9 millió forint; 60. Biharnagybajom településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához
szükséges fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,0 millió forint; 61. Szerep településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
1,1 millió forint; 62. Sósvertike településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,8 millió forint; 63. Tataháza településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
30,0 millió forint; 64. Tiszafüred-Kócsújfalu településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához
szükséges fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,0 millió forint; 65. Tiszaszőlős településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
4,0 millió forint; 66. Újléta településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
1,0 millió forint; 67. Vejti településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
15,0 millió forint; 68. Zaláta településen az egészséges ivóvízzel való ellátás biztosításához szükséges
fejlesztések megvalósításának támogatása cím javára
2,8 millió forint 1. melléklet szerinti egyszeri átcsoportosítását;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter belügyminiszter Határidő: azonnal 3. felhívja a belügyminisztert, hogy a 2. pontban meghatározott támogatás felhasználásának és utólagos
elszámolásának feltételeiről az érintett önkormányzatokkal támogatási megállapodást kössön;
Felelős: belügyminiszter Határidő: 2012. október 15. 4. felhívja a belügyminisztert, hogy a 2. pont szerinti támogatást a 3. pont szerinti megállapodás mindkét fél általi
aláírását követő 10 napon belül – utólagos, legkésőbb 2013. december 31-ig történő elszámolási kötelezettséggel –
folyósítsa az érintett önkormányzatok részére. Felelős: belügyminiszter Határidő: a megállapodás aláírását követő 10 napon belül
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
273/2007. (XII. 8.) KE határozata miniszter kinevezéséről.
Az Alkotmány 33. § (4) bekezdése alapján a miniszterelnök javaslatára dr. Kákosy Csabát 2007. december 5-i
hatállyal gazdasági és közlekedési miniszterré kinevezem.
Budapest, 2007. november 29. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök