text:
27/2013. (X. 9.) AB határozata a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. III. törvény egyes rendelkezéseivel kapcsolatos alkotmányos követelményről és bírói kezdeményezés elutasításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése folyamatban lévő ügyben alkalmazandó jogszabály alaptörvény-ellenességének
megállapítására irányuló bírói kezdeményezés tárgyában – dr. Balogh Elemér, dr. Kiss László, dr. Lévay Miklós és
dr. Stumpf István alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság – hivatalból eljárva – az  Alaptörvény II.  cikke és XVI.  cikke (4)  bekezdése alapján – és
ezeket a  Nemzeti hitvallással összhangban értelmezve – alkotmányos követelményként megállapítja: a  szociális
igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 4.  § (1)  bekezdése a)  pontjának aa)  alpontja és
a  115.  § (2)  bekezdése alapján az  intézményfenntartó a  személyi térítési díjat úgy köteles megállapítani – ha
annak viselésére a 114. § (2) bekezdésének c) pontjában foglalt személy köteles –, hogy a megállapított térítési díj
a kötelezett személy saját szükséges tartását ne veszélyeztesse.
2. Az  Alkotmánybíróság a  szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 4.  § (1)  bekezdés
a)  pont, aa)  alpontja szerinti „ideértve a  jövedelemként figyelembe nem vett bevételt és az  adómentes
jövedelmet is” fordulata alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére, továbbá a  Kúria előtt
Kfv.39.051/2012. számon folyamatban lévő ügyben történő alkalmazhatóságának kizárására irányuló indítványt
elutasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
I. [1] Az indítványozó, a  Kúria háromtagú tanácsa az  előtte a  Kfv.39.051/2012. szám alatt folyamatban lévő ügyben
– az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 25.  §-a alapján – kezdeményezte
a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Sztv.) 4. § (1) bekezdés
a) pont, aa) alpontja szerinti „ideértve a jövedelemként figyelembe nem vett bevételt és az adómentes jövedelmet
is” fordulata alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését, továbbá a Kúria előtt Kfv.39.051/2012.
számon folyamatban lévő ügyben történő alkalmazhatóságának kizárását.
[2] A Kúria előtt Kfv.39.051/2012. számon folyamatban lévő ügyben a  felperes édesanyja önkormányzati fenntartású
ápolást, gondozást nyújtó intézmény demens részlegében elhelyezett, aki 67.000 forintos jövedelméből nem
képes megfizetni ellátásáért a  megemelt összegű intézményi térítési díjon alapuló személyi térítési díjat. Ezért
az  első fokon eljáró polgármester, majd az  intézményt fenntartó település képviselőtestülete közigazgatási
határozatban kötelezte a felperest mint tartásra köteles és képes hozzátartozót a személyi térítési díj megfizetésére.
Az  önkormányzat által tárgyban elfogadott önkormányzati rendelet a  szűkös költségvetési forrásaira tekintettel
nem ad lehetőséget a  személyi térítési díj méltányosságból történő mérséklésére. A  felperes keresettel támadta
a  közigazgatási határozatot jogalapja és összegszerűsége tekintetében is. A  közigazgatási bíróság jogerős
bírósági ítéletével a  keresetet elutasította. A  felperes felülvizsgálati kérelmében arra hivatkozott, hogy a  jogerős
ítélet jogszerűtlenül értelmezte az  Sztv. 4.  § (1)  bekezdés a)  pontja szerinti jövedelemfogalmat. Amennyiben
ugyanis a  kötelezett teljes havi jövedelme képezi a  kötelezés alapját, úgy az  ellentétes az  Sztv. preambulumában
megállapított céljaival. Az  Sztv. ugyanis a  rokoni kötelezettségek megállapítása esetén munkaképes korú, kereső
személyeket feltételez, ezzel szemben a felperes maga is állami ellátásra jogosult rokkantnyugdíjas.
[3] A felperes jövedelme rokkantsági nyugdíjból és közgyógyellátásból áll, egészségkárosodásának mértéke 80%-os.
A  felperes kötelezetti helytállását az  Sztv. 114.  § (1)–(2)  bekezdései, valamint a  személyes gondoskodást nyújtó
szociális ellátások térítési díjáról szóló 29/1993. (II. 17.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.) 18.  §-a alapozzák
meg. A  személyes térítési díj mérséklésére a  fenntartó önkormányzat által megalkotott önkormányzati rendelet
– az Sztv. 115. § (3) bekezdésében foglalt felhatalmazás ellenére – nem ad lehetőséget.
[4] A bíróság álláspontja szerint az  Sztv. 4.  § (1)  bekezdés a)  pont, aa)  alpont szerinti „ideértve a  jövedelemként
figyelembe nem vett bevételt és adómentes jövedelmet is” fordulatával az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésébe
ütközően, vagyoni különbségtételre tekintettel alkotmányellenes. A  bíróság szerint ugyan nem kétséges, hogy
az  Sztv. hatálya alá tartozó díjfizetésre kötelezettek csoportja és a  személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi
CXVII.  törvény (a továbbiakban: Szja. tv.) szerint adófizetésre kötelezettek köre jól elhatárolható egymástól, ezért
a két csoportba tartozó személyek eltérő jogalkotói kezelése főszabály szerint okszerű, ám a tárgyilagos mérlegelés
szerint nem látható az  indoka annak a  jogalkotói döntésnek, amely a  rászorultságon alapuló állami juttatást
– más rászorultak ellátásának biztosításakor – a  térítési díjfizetés alapjául kötelezően számításba veszi, holott
a rokkant nyugdíj mint bevétel esetében nem ír elő közteherviselési kötelezettséget. A két szabályozási koncepció
eltérő célt fogalmaz meg, hiszen az  egyik az  adófizetési kötelezettség, a  másik pedig a  rokontartás kérdéskörébe
tartozik. Az  egyéni cselekvési autonómia alapját adó jövedelem fogalma, az  abba beletartozó szociális ellátás
azonban kapcsolatot teremt a  két szabályozás között. A  bíróság véleménye szerint az  a  különbségtétel, amely
az  egyik csoport esetében értékeli a  rokkantsági ellátás szociális jellegét, a  másik csoport tekintetében azonban
ezt a  szempontot teljességgel figyelmen kívül hagyja, nem törekszik a  társadalmi valóságban eleve meglévő
különbségek csökkentésére, sőt kifejezetten mélyíti azokat. A  bíróság álláspontja szerint tehát ésszerű indok
hiányában önkényes az a szabályozás, amely a rászorultsági alapon juttatott állami ellátást díjfizetési kötelezettség
tárgyává teszi a szociális ellátások rendszerén belül.
[5] A Kúria szerint az  Sztv. 4.  § (1)  bekezdés a)  pont aa)  alpont megjelölt szövegfordulata sérti az  Alaptörvény
II.  cikkében megfogalmazott emberi méltóság védelméhez fűződő alapjogot, az  emberi minőség megőrzéséhez
elengedhetetlen megélhetési minimumot is. A  megélhetési minimum az  absztrakció szintjén csak kellően
körültekintő jogalkotással határozható meg, egységesíthető. A  bíróság szerint önmagában azzal, hogy az  Sztv.
nyomán az R. 18. §-a az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének két és félszeresét jelöli meg a díjfizetési
kötelezettség mércéjéül, az  állam nem tesz eleget intézményvédelmi kötelezettségének akkor, ha – mint jelen
esetben is – a  díjfizetési kötelezettség alapjául szolgáló jövedelemként a  rokkantsági ellátás és a  közgyógyellátás
keretében juttatott állami ellátást jelöli meg. Amennyiben az  Sztv. 4.  § (1)  bekezdés a)  pontja szerinti jövedelem
fogalmába a  rokkant nyugdíj is beleértendő, úgy – a  bíróság szerint – ez  azt jelenti, hogy az  állam „továbbosztja”
az  állami ellátást, azaz rászorult érdekében ugyan, mégis rászorulttól vonja el az  emberi minőség fenntartására
szolgáló anyagi alapot, ezért az  állam alapjogot sértően avatkozik be az  emberi méltóság védelme érdekében,
hiszen az  intézeti ellátott jogainak védelmében alkotmányellenesen korlátozza, sérti a  rokkantsági ellátásból élő
kötelezett alapjogát.
II. [6] Az Alkotmánybíróság az eljárása során a következő jogszabályi rendelkezéseket vette figyelembe:
 [7] 1. Az Alaptörvény indítvánnyal érintett rendelkezései:
„II.  cikk Az  emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az  élethez és az  emberi méltósághoz,
a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.”
[8] 2. Az Sztv. érintett rendelkezései:
„4. § (1) E törvény alkalmazásában
a) jövedelem: – az (1a) bekezdésben foglalt kivétellel, valamint figyelemmel az (1b)–(1c) bekezdésekben foglaltakra –
az elismert költségekkel és a befizetési kötelezettséggel csökkentett
aa) a  személyi jövedelemadóról szóló törvény szerint meghatározott, belföldről vagy külföldről származó
– megszerzett – vagyoni érték (bevétel), ideértve a jövedelemként figyelembe nem vett bevételt és az adómentes
jövedelmet is,”
„114. § (2) A térítési díjat az e törvényben meghatározottak szerint
[…]
c) a jogosultnak az a házastársa, élettársa, egyeneságbeli rokona, örökbe fogadott gyermeke, örökbe fogadó szülője,
akinek családjában az  egy főre jutó jövedelem a  tartási kötelezettség teljesítése mellett meghaladja az  öregségi
nyugdíj mindenkori legkisebb összegének két és félszeresét, […]
[a c)–e) pont alattiak a továbbiakban együtt: tartásra köteles és képes személy]
köteles megfizetni [az a)–e) pont alattiak a továbbiakban együtt: kötelezett].”
„115. § (2) A kötelezett által fizetendő térítési díj összegét (a továbbiakban: személyi térítési díj) az intézményvezető
konkrét összegben állapítja meg, és arról az  ellátást igénylőt a  megállapodás megkötésekor írásban tájékoztatja.
Az  önkormányzati fenntartó a  személyi térítési díjat határozattal is megállapíthatja. A  személyi térítési díj nem
haladhatja meg az intézményi térítési díj összegét. Ha az intézményi térítési díj számítása nem eredményez pozitív
számot, a személyi térítési díj összege nulla.”
III. [9] 1. Az Alkotmánybíróság elsőként az emberi méltósághoz való jog állított sérelmét vizsgálta.
 [10] A Kúria az emberi méltóság sérelmére alapozott indítványát főként azzal indokolta, hogy amennyiben az Sztv. 4. §
(1) bekezdés a) pontja szerinti jövedelem fogalmába a rokkant nyugdíj is beleértendő, úgy – a bíróság szerint – ez azt
jelenti, hogy az  állam „továbbosztja” az  állami ellátást, azaz rászorult érdekében ugyan, mégis rászorulttól vonja el
az  emberi minőség fenntartására szolgáló anyagi alapot, ezért az  állam alapjogot sértően avatkozik be az  emberi
méltóság védelme érdekében, hiszen az  intézeti ellátott jogainak védelmében alkotmányellenesen korlátozza, sérti
a rokkantsági ellátásból élő kötelezett alapjogát.
[11] Az Sztv. 4.  § (1)  bekezdése fogalmi meghatározásokat ad. Az  indítványozó a  jövedelem Sztv. 4.  § (1)  bekezdés
szerinti meghatározásának emberi méltóságba ütközését kizárólag a  személyi térítési díjfizetési kötelezettség
mércéjének meghatározása tekintetében véli alaptörvény-ellenesnek. Ugyanakkor az  Sztv. 4.  § (1)  bekezdése
nemcsak a  személyes gondoskodást nyújtó ellátásokért fizetendő térítési díjfizetési kötelezettség tekintetében,
hanem a  természetben nyújtott és pénzbeli szociális ellátások tekintetében is meghatározza a  jövedelem
összegszerűségének kiszámítását. Az  Sztv.-n kívül a  gyermekek védelméről és a  gyámügyi igazgatásról szóló
1997.  évi XXXI. törvény értelmező rendelkezése is az  Sztv. jövedelem-meghatározására utal vissza [5.  § r)  pont].
A  szociális biztonság és ellátás vagyoni értékének vagy jövedelmi összegszerűségének meghatározására és
változtatására a  jogalkotónak széleskörű lehetősége van, az  Sztv.-ben meghatározott szociális ellátási formák
igénybevételének lehetősége nem minősül alapjognak; az  állampolgároknak nincs Alaptörvényben biztosított
joga az  életszínvonaluk megőrzésére, ez  ugyanis egyebek között a  nemzetgazdaság teherbíró képességének,
a  társadalombiztosítás állapotának, az  érdekérvényesítést szolgáló intézményeknek és számos egyéb tényezőnek
a függvénye.
[12] Az Alaptörvény N)  cikk (1)  bekezdése kifejezetten elő is írja az  állam számára a  kiegyensúlyozott, átlátható és
fenntartható költségvetési gazdálkodás elvének érvényesítési kötelezettségét, amelyet – az  N)  cikk (3)  bekezdés
alapján – a  helyi önkormányzatok és az  állami szervek is kötelesek tiszteletben tartani feladatuk ellátása – így
a különféle szociális ellátások biztosítása – során.
[13] Az Alkotmánybíróság szerint önmagában az, hogy az  Sztv. támadott rendelkezése – amely utaló szabályozással
az Szja. tv. jövedelem fogalmát rendeli alkalmazni az Sztv. jövedelem fogalmának a meghatározásánál – adómentes
jövedelmeket is bevon azon jövedelmek közé, amelyek a személyi térítési díj kiegészítésénél figyelembe vehetőek
a  tartásra kötelezett személynél, nem sérti az  Alaptörvény II.  cikkében foglalt emberi méltóság alapjogát.
Az  Szja.  tv.-ben biztosított adómentességeknek ugyanis csak egy része alapul szociális megfontolásokon, mint
például egyes – társadalombiztosítási vagy szociális ellátás keretében az  önkormányzat által adott – szociális
juttatások. Bizonyos jövedelmek gyakorlati, adminisztratív okokból mentesülnek az  adózás alól, mint például
az  1988. január 1-je előtt megállapított és nem bruttósított baleseti és kártérítési járadék vagy az  1988. január 1.
előtt kibocsátott kötvény, vagyonjegy kamata, osztaléka. Egyes jövedelmeket a kettős terhelés elkerülése érdekében
mentesít az  Szja. tv. az  adófizetés kötelezettsége alól, így például az  olyan vagyoni érték megszerzését, amely
illetékkötelezettséggel jár. Számos adómentességet gazdasági-társadalmi megfontolások indokolnak, mint például
egyes alapítványi kifizetéseket.
[14] Az imént kifejtettekre tekintettel a  támadott rendelkezés megsemmisítésére nincs szükség, ahol ugyanis
az  Sztv.  4.  §  (1)  bekezdése a)  pontja problémákat jelenthet, ott az  alkotmányos követelmény kimondásával
kiküszöbölhető.
[15] Az Alkotmánybíróság tehát az indítvány emberi méltóság sérelmére alapított részét elutasította.
 [16] Ugyanakkor az  Abtv. 46.  § (3)  bekezdése alapján az  Alkotmánybíróság hatásköre gyakorlása során folytatott
eljárásban határozattal megállapíthatja azokat az  Alaptörvény szabályozásából eredő, és az  Alaptörvény
rendelkezéseit érvényre juttató alkotmányos követelményeket, amelyeknek a  vizsgált jogszabály alkalmazásának
meg kell felelnie.
[17] A rokontartás szabályai közül a szülőtartást immáron az Alaptörvény XVI. cikk (4) bekezdése alapvető kötelességként
határozza meg. A  rokontartás szabályainak célja, hogy a  tartásra szoruló személy a  megélhetéséhez szükséges
ellátásban, gondozásban részesüljön. Ez  alapvetően két – eltérő jogi jelleggel bíró – formában valósulhat meg.
A  polgári jogi jogviszony keretében megvalósuló rokontartás a  felek kölcsönös együttműködésén (vagy bíróság
döntésén) alapul, továbbá a  jogosult és a  kötelezett körülményeire tekintettel pénzben vagy természetben
történhet a  kötelezettség teljesítése. Ettől lényegesen eltérő helyzet az, amikor például az  eltartásra jogosult
egészségi állapota, az  eltartásra kötelezett körülményei, vagy a  jogosult és a  kötelezett egymás közti viszonya
miatt nem várható el, hogy a  tartásra kötelezett természetben teljesítse a  kötelezettségeit, illetve ilyen
módon a  szükséges ellátás nem biztosítható. Ezekben az  esetekben az  állam által megszervezett szociális
ellátórendszer igénybevételével kell a  gondozást biztosítani. Az  Alaptörvény XIX.  cikk (1)  bekezdése rögzíti, hogy
„Magyarország arra törekszik, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson. Anyaság, betegség,
rokkantság, fogyatékosság, özvegység, árvaság és önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén
minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult.” A  (2)  bekezdés szerint pedig
„Magyarország a szociális biztonságot az  (1) bekezdés szerinti és más rászorulók esetében a szociális intézmények
és intézkedések rendszerével valósítja meg.” Az  államnak ezen alaptörvényi előírásokból eredően feladata egy
olyan intézményrendszer megszervezése, fenntartása, amely a  rászorultakról gondoskodik. Ennek alapvető
szabályait az  Sztv. állapítja meg, amely – egyebek mellett – meghatározza az  intézményi és személyi térítési díj
megállapításának és megfizetésének garanciális szabályait (Sztv. 114–119/B. §) is. A szociális ellátás tehát pontosan
szabályozott feltételek alapján, állami, önkormányzati és más szervek által fenntartott intézményekben történik.
Azáltal azonban, hogy az állam biztosítja azokat a feltételeket, amelyek a gondozás megvalósításához szükségesek,
illetve – amennyiben a  körülmények nem teszik lehetővé az  otthoni gondozást – átvállalja az  ellátás feladatát,
a  kötelezettet mentesíti a  tartás körébe tartozó feladatok tényleges (természetbeni) elvégzése alól. A  gondozás
megszervezése, biztosítása költségeinek egy részét az  állam térítési díj formájában az  ellátást igénybevevő
jogosultra, vagy annak tartásra köteles és képes hozzátartozójára hárítja.
[18] A szociális ellátásért fizetendő térítési díj megállapítása jogi szabályozásában a  jogalkotó szándéka szerint
az  ellátottak szociális rászorultsága fejeződik ki. A  szociális rászorultság öregség esetén bekövetkezhet
a  megélhetéshez szükséges anyagiak hiánya, vagy ellátásra, gondozásra szorulók esetében a  személyi ellátás
megoldatlansága miatt is. Nem alaptörvény-ellenes tehát az, hogy az állam, illetőleg az önkormányzat a térítési díjat
csak abban az esetben vállalja át, ha azt a rászorultság megalapozza.
[19] Ugyanakkor az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvénnyel összeegyeztethetetlennek tartja, hogy a  bíróság
az Sztv. 114. § (2) bekezdése c) pontja szerinti kötelezetti kör esetében nem vizsgálhatja, hogy a tartásra kötelezett
hozzátartozó által havi rendszerességgel megfizetett személyi térítési díjkiegészítés megfizetését követően
a tartásra kötelezett megmaradó jövedelme elegendő-e a saját megélhetésének a biztosítására.
[20] Az Alaptörvény 28. cikke értelmében a bíróságok a  jogalkalmazás során a  jogszabályok szövegét elsősorban azok
céljával és az  Alaptörvénnyel összhangban kötelesek értelmezni. Az  Sztv. 114.  § (2)  bekezdése szerint a  térítési
díjat az  ellátást igénybe vevő jogosult és a  szülői felügyeleti joggal rendelkező törvényes képviselő mellett
a – c)–e) pont alatt felsorolt – tartásra köteles és képes személyek kötelesek megfizetni. Az Sztv. szabályozási céljából
tehát az  következik, hogy a  törvény a  tartásra kötelezhető és arra képes személytől várja el a  személyi térítési díj
megfizetését. Az Sztv. 114. § (2) bekezdése d) pontja szerinti kötelezetti kör – vagyis a jogosult tartását szerződésben
vállaló személy – díjfizetési kötelezettsége egy, az egyén magánautonómiáján alapuló szerződésben vállalt tartási
kötelezettségen alapul, így ezen önként vállalt kötelezettség alanyait – a szerződési szabadság elvére is tekintettel –
a jogalkotó indokoltan tartja tartásra köteles és képes személynek.
[21] Az Sztv. 114. § (2) bekezdése e) pontja szerinti kötelezetti körbe azok tartoznak, akik a jogosult tartására bíróság által
kötelezettek. A bíróság a tartási kötelezettséget a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény
(a továbbiakban: Csjt.) rendelkezései, így többek közt a  Csjt. 66.  § (1)  bekezdésének figyelembevételével állapítja
meg, amely kimondja: nem köteles mást eltartani, aki ezáltal a saját szükséges tartását veszélyeztetné.
[22] Az Sztv. 114. § (2) bekezdés c) pontja szerinti tartásra – és ezáltal térítési díjfizetésre – kötelezettek körébe a törvény
a  jogosultnak azt a  házastársát, élettársát, egyeneságbeli rokonát, örökbe fogadott gyermekét, örökbe fogadó
szülőjét sorolja, akinek családjában az egy főre jutó jövedelem a tartási kötelezettség teljesítése mellett meghaladja
az  öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének két és félszeresét. Az  ő esetükben azonban semmi nem
indokolja alkotmányosan, hogy a  bíróságnak ne kellene figyelembe vennie a  megélhetésük biztosítását. Ugyan
ezen kötelezetti kör egy része esetén, nevezetesen a  nagykorú gyermekek esetében a  rászoruló szüleikről való
gondoskodási kötelezettséget az  Alaptörvény XVI.  cikk (4)  bekezdése alapvető (alaptörvényi) kötelességként
deklarálja. Az Alaptörvény R) cikk (3) bekezdése szerint azonban az Alaptörvény rendelkezéseit nem önmagukban,
hanem azok céljával, a benne foglalt Nemzeti hitvallással és történeti alkotmányunk vívmányaival összhangban kell
értelmezni. A  Nemzeti hitvallás szerint pedig: „Valljuk az  elesettek és a  szegények megsegítésének kötelességét”,
továbbá „Valljuk, hogy a  polgárnak és az  államnak közös célja a  jó élet […] kiteljesítése.” A  Nemzeti hitvallásból
következik az utódokért viselt felelősség kötelezettsége is („Felelősséget viselünk utódainkért”).
[23] Az Alaptörvény XVI.  cikk (4)  bekezdése szerinti szülőtartási kötelezettség, mint alapvető kötelesség is
–  az  Alkotmánybíróság szerint – csak akkor áll összhangban a  Nemzeti hitvallásban foglalt – imént idézett –
elvekkel, ha az  utódokra rótt tartási kötelesség nem hárít rájuk aránytalan és a  teljesítőképességüket meghaladó
terheket. A  nagykorú gyermek tartási kötelezettségének teljesítése tehát nem veszélyeztetheti a  kötelezett saját
megélhetését, önmaga fenntartását, ezért az  ezen alapuló személyi térítési díjfizetési kötelezettség megállapítása
során is figyelembe kell venni az  egyén létfenntartását megalapozó, szükséges költségeit. Az  egyén szükséges
tartásának figyelembevételi kötelezettségét nem lehet önmagában azzal pótolni, hogy az Sztv. 114. § (2) bekezdés
c)  pontja csak azokra vonatkozik, akiknek az  egy főre jutó jövedelme a  tartási kötelezettség teljesítése mellett
meghaladja az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének két és félszeresét. Ez ugyanis még önmagában
nem feltétlenül biztosítja a kötelezett saját szükséges tartását. Azt, hogy a szükséges tartás mikor kerül veszélybe,
csak az  eset összes körülményének, a  kötelezett jövedelmi, vagyoni viszonyainak, lakáshelyzetének, egészségi
állapotának (és az  ezzel kapcsolatban felmerülő indokolt költségeinek), munkaképességének valamint az  adott
időszak életviszonyainak figyelembevételével lehet eldönteni. Ezt tehát a  jogalkalmazó szerveknek – az  Sztv.
114. § (2) bekezdés c) pontjában meghatározott kötelezettek tekintetében is – mindig a konkrét eset kapcsán kell
vizsgálat tárgyává tenniük és megállapítaniuk.
[24] A személyi térítési díjfizetési kötelezettség megállapítása során nem sérülhet az Alaptörvény II. cikke által garantált
emberi méltósághoz való jog. Ennek az alapjognak az eredeti tartalmát ugyanis a megaláztatás tilalma adja. Ezért
a  jogalkalmazó szerveknek – az  emberi méltóság érvényre jutása érdekében – minden esetben vizsgálniuk kell,
hogy az  Sztv. 114.  § (2)  bekezdés c)  pontja szerinti, személyi térítési díjfizetésre kötelezett megmaradt jövedelme
milyen mértékben elégséges a  havi létszükségleteinek kielégítésére, vagyis olyan életfeltételek megteremtésére,
ami nem eredményezi az emberi méltóság, mint a megaláztatás tilalmának sérelmét, és ezáltal a társadalom teljes
értékű tagjainak érezhessék magukat.
[25] Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Alaptörvény II. cikk és XVI. cikk (4) bekezdése
alapján – a  Nemzeti hitvallásban foglaltakkal összhangban – alkotmányos követelmény, hogy a  személyi
térítési díjfizetési kötelezettség megállapításánál az  Sztv. 4.  § (1)  bekezdése a)  pontjának aa)  alpontjában,
a 114. § (2) bekezdés c) pontjában és a 115. § (2) bekezdésében foglalt törvényi rendelkezéseket úgy kell alkalmazni,
hogy a megállapított térítési díj a kötelezett személy szükséges tartását ne veszélyeztesse.
[26] 2. Az  indítvány szerint a  vitatott jogszabályi rendelkezés az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésébe ütközően,
vagyoni különbségtételre tekintettel alkotmányellenes. Az  indítványozó szerint nem kétséges, hogy az  Sztv.
hatálya alá tartozó díjfizetési kötelezettek csoportja és az  Szja. tv. szerint adófizetésre kötelezettek köre jól
elhatárolható egymástól, így a  két csoportba tartozó személyek eltérő jogalkotói kezelése főszabály szerint
okszerű. Az indítványozó szerint azonban tárgyilagos mérlegelés szerint nem látható az indoka annak a jogalkotói
döntésnek, amely a rászorultságon alapuló állami juttatást – más rászorultak ellátásának biztosításakor – a térítési
díjfizetés alapjául kötelezően számításba veszi, holott a rokkant nyugdíj mint bevétel esetében nem ír elő közteherviselési kötelezettséget. A  két szabályozási koncepció eltérő célt fogalmaz meg, hiszen az  egyik az  adófizetési
kötelezettséggel, a másik pedig a rokontartás kérdéskörébe tartozik, az egyéni cselekvési autonómia anyagi alapját
adó jövedelem fogalma, az abba beletartozó szociális ellátás azonban kapcsolatot teremt a két szabályozás között.
Az a különbségtétel, amely az egyik csoport esetében értékeli a rokkantsági ellátás szociális jellegét, a másik csoport
tekintetében azonban ezt a szempontot teljességgel figyelmen kívül hagyja, az indítványozó szerint nem törekszik
a társadalmi valóságban eleve meglévő különbségek csökkentésére, sőt kifejezetten mélyíti azokat. Az indítványozó
szerint tehát ésszerű indok hiányában önkényes az  a  szabályozás, amely a  rászorultsági alapon juttatott állami
ellátást díjfizetési kötelezettség tárgyává teszi a szociális ellátások rendszerén belül.
[27] Az Alkotmánybíróság értelmezésében személyek közötti, alkotmánysértő hátrányos megkülönböztetés akkor
állapítható meg, ha valamely személyt vagy embercsoportot más, azonos helyzetben lévő személyekkel vagy
csoporttal történt összehasonlításban kezelnek hátrányosabb módon. A megkülönböztetés akkor alkotmányellenes,
ha a  jogszabály a szabályozás szempontjából azonos csoportba tartozó (egymással összehasonlítható) jogalanyok
között tesz különbséget anélkül, hogy annak alkotmányos indoka lenne [legújabban 3086/2013. (III. 27.)
AB határozat, Indokolás [32]–[37], 3087/2013. (III. 27.) AB határozat. Indokolás [39]–[41]].
[28] Az indítványozó szerint e  két kötelezetti kör „jól elhatárolható egymástól”, ám a  jövedelem fogalmába tartozó
szociális ellátás megteremti a kapcsolatot a kettő között.
[29] A térítési díj megfizetésére kötelezhető személyeket az Sztv. 114. § (2) bekezdése sorolja föl, amely sorban az ellátottat
és a törvényes képviselőt követően nyert szabályozást a – jelen ügy tárgyát is képező, c) pont alá tartozó – személyi
kör, azaz a jogosultnak az a házastársa, élettársa, egyeneságbeli rokona, örökbe fogadott gyermeke, örökbe fogadó
szülője, akinek családjában az  egy főre jutó jövedelem a  tartási kötelezettség teljesítése mellett meghaladja
az  öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének két és félszeresét. Az  Alkotmánybíróság szerint a  térítési
díj megfizetésére az  Sztv. 114.  § (2)  bekezdés c)–e)  pontjai alapján kötelezetté válható, tartásra köteles és képes
személyek köre tekinthető homogén, azonos szabályozási körbe tartozó csoportnak. E  körön belül a  jogalkotó
– a  határozat korábbi részében kifejtett alkotmányos követelmény figyelembevételével – nem tesz önkényes
megkülönböztetést.
[30] Erre – vagyis a  homogén csoport hiányára és az  alkotmányos követelményre – tekintettel az  Alaptörvény
XV. cikk (1) bekezdésére vonatkozó indítványt az Alkotmánybíróság elutasította.
[31] Az Alkotmánybíróság e  határozatának a  Magyar Közlönyben történő közzétételét az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdés
második mondata alapján, az ügy elvi jelentőségére tekintettel rendelte el.
Budapest, 2013. október 7. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
39/2006. (XII. 25.) PM rendelete a feltételes adómegállapítás iránti kérelem benyújtásának, nyilvántartásának, a díj megfizetésének és visszatérítésének módjáról és részletes feltételeiről, valamint a döntési eljárás részletes szabályairól.
Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény
(a továbbiakban: Art.) 182. §-ának (8) bekezdésében, illetőleg a pénzügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló
169/2006. (VII. 28.) Korm. rendelet 4. § (2) bekezdés
d) pontjában kapott felhatalmazás alapján a következőket
rendelem el:
1. § Az Art. 132. § (1) bekezdésében meghatározott kétfokú
eljárásban első fokon az adóbevételekért felelős szakállamtitkár jár el.
2. § E rendelet hatálya az Art. 3. §-ának (1) bekezdésében
meghatározott személyekre, továbbá azokra terjed ki, akik
az adótitok megőrzésére kötelezettek.
3. § (1) Az adózó a feltételes adómegállapítás iránti kérelmet (a továbbiakban: kérelem) a melléklet szerinti tartalommal rendszeresített nyomtatványon 4 példányban,
magyar nyelven nyújthatja be a Pénzügyminisztériumhoz
(a továbbiakban: minisztérium).
(2) A kérelemhez csatolni kell:
a) közjegyző által hitelesített aláírási címpéldány máso
latát;
b) 30 napnál nem régebbi cégkivonatot vagy annak
közjegyző által hitelesített másolatát;
c) a díj megfizetését igazoló, a hitelintézet által cégsze
rűen aláírt bizonylat másolatát. 4. § (1) A díjat a minisztérium gazdálkodó szervezete
10032000-01454055 számú számlájára kell befizetni.
A díj megfizetésének elmaradása esetén a kérelem nem
bírálható el.
(2) A kérelem visszavonása esetén a befizetett díj nem
követelhető vissza.
(3) A díj megfizetésére részletfizetés vagy fizetési
halasztás nem adható.
5. § A minisztérium a kérelmekről külön nyilvántartást
vezet, amely tartalmazza az adózó azonosító adatait (név,
cégnév, állandó lakóhely vagy székhely), a kérelem érkezésének időpontját, iktatószámát.
6. § (1) A nyilvántartásba vett kérelmet a minisztérium adóigazgatásért felelős szervezeti egysége előzetesen – eljárásjogi szempontból – megvizsgálja különösen a tekintetben, hogy elégséges információt tartalmaz-e a feltételes
adómegállapításhoz. Ennek eredményeként, ha a kérelem
a) alaki vagy tartalmi szempontból hiányos, az adózót
hiánypótlásra hívja fel;
b) feltételes adómegállapításra alkalmas, akkor a kérelmet és mellékleteit továbbítja az ügylet tárgya szerint illetékes szervezeti egységnek (a továbbiakban: főfelelős
szervezeti egység), megnevezve az ügykörében érintett
szervezeti egységet (egységeket).
(2) Ha az adózó az (1) bekezdés a) pontja szerinti hiánypótlásnak nem tesz eleget vagy a feltételes adómegállapításnak törvényes akadálya van, az adóbevételekért felelős
szakállamtitkár az eljárás elutasításáról határozatban dönt.
7. § (1) A kérelem elbírálása során
a) a főfelelős szervezeti egység – az ügykörében érin
tett szervezeti egységekkel történő egyeztetést követően –
írásbeli kiegészítő adatokat kérhet az adózótól, amelyet
4 példányban, magyar nyelven kell benyújtani a minisztériumhoz, illetőleg
b) az adóhatóságtól az Art. 54. § (7) bekezdés e) pontja
alapján kérhető információ.
(2) Az adózó (képviselője) – kérésére – a feltételes adómegállapítás intézése során meghallgatható. A szóbeli
meghallgatásról jegyzőkönyv (emlékeztető) készül.
8. § Új kérelemnek minősül, ha az adózó a kérelemben ismertetett tényállás lényeges elemeit a kérelem benyújtása
és elbírálása közötti időszakban megváltoztatja.
9. § A kérelem elbírálásáról – az adó feltételes megállapításáról vagy elutasításáról – a minisztérium határozattal dönt.
A határozattervezetet a főfelelős szervezeti egység – az
ügykörében érintett szervezeti egység (egységek)
álláspontját figyelembe véve – készíti el, és azt eljárásjogi
kontroll és a kiadmányozás előkészítése érdekében megküldi az adóigazgatásért felelős szervezeti egységnek.
10. § Az elsőfokú határozatot (végzést) az adóbevételekért
felelős szakállamtitkár kiadmányozza.
11. § (1) A jogorvoslati eljárás során a jogorvoslati kérelemre
az elsőfokú határozat (végzés) előkészítésére kijelölt főfelelős szervezeti egység nyolc napon belül észrevételt tesz.
(2) Ha a jogorvoslati kérelem a határozat (végzés)
visszavonása, módosítása, kijavítása, kicserélése, kiegészítése útján nem orvosolható, a kérelem elbírálását
a) a jogi és igazgatási ügyekért felelős szervezeti egység készíti elő, ha az elsőfokú határozatot (végzést) az adóigazgatásért felelős szervezeti egység készítette elő,
b) az adóigazgatásért felelős szervezeti egység készíti
elő, ha az elsőfokú határozatot (végzést) a főfelelős szervezeti egység készítette elő.
12. § A másodfokú határozatot (végzést) a pénzügyminiszter
adja ki. A határozat kiadásában az államtitkár – a központi
államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és
az államtitkárok jogállásáról szóló 2006. évi LVII. törvény
43. § (1) bekezdése alapján – a miniszter teljes jogkörű
helyettese.
13. § A minisztérium a feltételes adómegállapításról a jogerős határozat egy példányának megküldésével tájékoztatja azt az adóhatóságot, amelynek hatáskörébe a határozatban megállapított adókötelezettség tartozik. A kérelem
elutasításáról szóló határozatot a minisztérium csak az
adózónak (képviselőjének) kézbesíti.
Záró és átmeneti rendelkezések 14. § Ez a rendelet 2007. január 1-jén lép hatályba, rendelkezéseit a hatálybalépést követően benyújtott kérelmekre
kell alkalmazni, egyidejűleg a feltételes adómegállapítás
iránti kérelem benyújtásának, nyilvántartásának, a díj
megfizetésének és visszatérítésének módjáról és részletes
feltételeiről szóló 6/2004. (II. 13.) PM rendelet hatályát
veszti.
Dr. Veres János s. k.,
pénzügyminiszter


text:
91/2003. (VII. 31.) FVM rendelete a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter által adományozható díjakról és más elismerésekről.
A Magyar Köztársaság kitüntetéseiről szóló 1991. évi
XXXI. törvény 7. §-ának (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján — az érdekelt miniszterekkel egyetértésben — a következőket rendelem el:
1. § (1) A rendelet hatálya kiterjed:
a) a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Miniszté
riumra (a továbbiakban: minisztérium),
b) a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter
(a továbbiakban: miniszter) felügyelete alá tartozó intézetekre, intézményekre és gazdálkodó szervezetekre,
c) a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter feladatairól és hatásköréről szóló 155/1998. (IX. 30.) Korm.
rendelet 1. §-ában megjelölt ágazatokba tartozó gazdálkodó szervezetekre, magántermelőkre, vállalkozókra,
egyesületekre és képviseleti szervekre,
d) az ágazatok területén működő köztestületekre,
e) a minisztérium ágazati, szakmai irányítása alá tar
tozó szakoktatási intézményekre,
f) az a)—e) pontokban említett szervezetek alkalma
zottaira, illetőleg tagjaira, továbbá a vadászatra jogosultak
alkalmazottaira.
(2) E rendeletben foglalt szakmai elismerésben külföldön élő magyar állampolgár, illetve magyar nemzetiségű,
nem magyar állampolgár is részesíthető.
2. § (1) Az ágazatok területén végzett kiemelkedően eredményes tevékenység, illetve ezen ágazatok eredményességének javítása érdekében kifejtett munka, továbbá az ágazat fejlesztéséért tett kiemelkedően magas áldozatvállalás
elismeréseként a következő szakmai díjakat alapítom:
a) Fasching Antal-díj,
b) Nagyváthy János-díj,
c) Ujhelyi Imre-díj,
d) Fleischmann Rudolf-díj,
e) Tolnay Sándor-díj,
f) Aranykoszorús Gazda, illetve Aranykoszorús Gazda
asszony díj,
g) Pro Silva Hungariae (,,A Magyar Erdőkért’’) díj,
h) Kovács Béla-díj,
i) Pro Alimentis Hungariae (,,Magyar É lelmiszere
kért’’) díj [az a)—i) pont alattiak a továbbiakban: díjak].
(2) Az (1) bekezdésben meghatározottak elismeréseként: a) ,,Virágos Magyarországért’’ elnevezéssel emléktáblát,
b) Miniszteri Elismerő Oklevelet,
c) Miniszteri Dicséret elismerést,
d) ,,É letfa’’ elnevezésű emlékplakettet — bronz, ezüst
és arany fokozattal — adományozok [az a)—d) alattiak
a továbbiakban: elismerések].
3. § (1) A díjakkal járó jutalom összege személyenként a
mindenkori köztisztviselői illetményalap ötszöröse, intézmény, szervezet esetében tizenötszöröse. Miniszteri Dicséret elismerés esetén a köztisztviselő — külön jogszabály
alapján — a mindenkori köztisztviselői illetményalap
háromszorosának megfelelő összegű pénzjutalomban részesíthető.
(2) A díjakkal járó, illetve a Miniszteri Dicséret elismeréssel adható pénzjutalom fedezetét a minisztérium költségvetési kerete terhére kell biztosítani.
(3) A 2. § (1)—(2) bekezdésében felsorolt díjak, illetve
elismerések (a továbbiakban együtt: miniszteri elismerés)
adományozására javaslatot a minisztériumi részleg vezetője, a minisztérium területi szerveinek vezetői, intézmények, gazdálkodó, szakmai, tudományos és társadalmi szervezetek, egyesületek, kamarák, önkormányzatok és
magánszemélyek terjeszthetnek elő.
(4) Külföldi állampolgár miniszteri elismerésben részesítése esetén a külügyminisztert előzetesen tájékoztatni
kell.
4. § (1) A miniszteri elismerést a miniszter vagy megbízottja
— ünnepélyes keretek között — adja át.
(2) A miniszteri elismerésben részesültek neve — érdemeik egyidejű feltüntetésével — a Földművelésügyi és
Vidékfejlesztési Értesítőben kerül közzétételre.
5. § (1) Méltatlanná válik a miniszteri elismerésre az, akit
jogerős bírói ítélettel a közügyektől vagy — ha az elismerés
a foglalkozással összefüggő tevékenységnek szólt — a foglalkozásától eltiltottak.
(2) A méltatlanná vált személytől a miniszter a díjat
visszavonja. A visszavonást a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Értesítőben közzé kell tenni.
6. § A miniszteri elismerések adományozásának feltételeit,
szabályait az 1. számú melléklet, az adományozási javaslat
tartalmi és formai követelményeit a 2. számú melléklet
tartalmazza.
7. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba, egyidejűleg a földművelésügyi és vidékfejlesztési
miniszter által adományozható díjakról és más elismerésekről szóló 11/1999. (I. 29.) FVM rendelet, valamint az azt
módosító 79/2000. (X. 11.) FVM rendelet, 22/2001.
(III. 31.) FVM rendelet, 32/2002. (IV. 19.) FVM rendelet
és a 101/2002. (XI. 5.) FVM rendelet hatályát veszti.
Dr. Németh Imre s. k.,
földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter


text:
110/2019. (IX. 27.) ME határozata a Magyarország Kormánya és az Egyesült Nemzetek Szervezetének Terrorizmus Ellenes Hivatala között a regionális programtámogató iroda Budapesten történő felállításáról szóló megállapodás létrehozására adott felhatalmazásról.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
a külgazdasági és külügyminiszter előterjesztése alapján
 1. egyetértek a Magyarország Kormánya és az Egyesült Nemzetek Szervezetének Terrorizmus Ellenes Hivatala között
a  regionális programtámogató iroda Budapesten történő felállításáról szóló megállapodás (a  továbbiakban:
Megállapodás) létrehozásával;
2. felhatalmazom a külgazdasági és külügyminisztert, hogy a  tárgyalásokkal megbízott személyt, illetve személyeket
kijelölje;
3. felhatalmazom a  külgazdasági és külügyminisztert vagy az  általa kijelölt személyt, hogy a  tárgyalások
eredményeként előálló szövegtervezetet kézjegyével lássa el;
4. felhívom a  külgazdasági és külügyminisztert, hogy a  Megállapodás létrehozásához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki;
5. felhívom a  külgazdasági és külügyminisztert és az  igazságügyi minisztert, hogy a  Megállapodás létrehozását
követően a  Megállapodás szövegének végleges megállapítására való felhatalmazásról szóló határozat tervezetét
haladéktalanul terjessze a Kormány elé.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
153/2017. (V. 2.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII.  törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Tóth Miklós
Ferencet a 2017. május 1. napjától 2020. április 30. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2017. április 18. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1/2013. (IV. 11.) NMH utasítása a munkaügyi központok és kirendeltségek hatósági és szolgáltatási tevékenységek végrehajtásának meghatározására vonatkozó módszertani útmutatók kiadásának szabályairól.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjában foglalt felhatalmazás alapján, valamint a Nemzeti
Munkaügyi Hivatalról és a szakmai irányítása alá tartozó szakigazgatási szervek feladat- és hatásköréről szóló 323/2011. (XII. 28.)
Korm. rendelet 6. § (1) bekezdés b) és d) pontjaiban meghatározott feladatkörömben eljárva a következő utasítást adom ki:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 1. Az utasítás hatálya
1. § (1) Az utasítás területi hatálya kiterjed a Nemzeti Munkaügyi Hivatalról és a szakmai irányítása alá tartozó szakigazgatási
szervek feladat- és hatásköréről szóló 323/2011. (XII. 28.) Korm. rendelet 6.  § (1)  bekedzés b) és d)  pontjában
meghatározott szakmai irányítás keretében a  fővárosi és megyei kormányhivatal foglalkoztatási, munkaerő-piaci
feladatokat ellátó ágazati szakigazgatási szerveire (a továbbiakban: munkaügyi központ), valamint a  főváros és
megyei kormányhivatal járási (fővárosi kerületi) hivatala foglalkoztatási, munkaerő-piaci feladatokat ellátó ágazati
szakigazgatási szerveire (a továbbiakban: kirendeltség).
(2) Az utasítás személyi hatálya kiterjed a  Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat kormánytisztviselőire, ügykezelőire és
munkavállalóira.
(3) Az utasítás az ügyfélre jogot, kötelezettséget közvetve sem állapít meg.
2. Értelmező rendelkezések 2. § Az utasítás alkalmazásában
módszertani útmutató: a munkaügyi központok, valamint a kirendeltségek jogalkalmazó tevékenységének segítését
szolgáló szabályozási dokumentum, amely tartalmát tekintve lehet:
a) eljárásrend: a  folyamat részletszabályait leíró dokumentum. Az  eljárásrend tartalmazza a  feladatokat, azok
végrehajtásának részletezését, a folyamat egyes részeinek kifejtését, iratmintákat, jogszabályi rendelkezéseket,
számításokat, mintapéldákat;
b) szakmai ajánlás: amely eseti problémamegoldás gyors kezelésére szolgáló eszköz, a  munkaügyi központok
részéről felmerülő egyedi, de országos szinten felmerülő problémáinak megoldása, kezelése céljából, formáját
tekintve: körlevél;
c) iratminta: eljárásrendhez tartozó, kötelezően használandó formanyomtatvány. II. FEJEZET
RENDELKEZÉS AZ ELJÁRÁSOKRÓL
3. Alapvető rendelkezések 3. § A munkaügyi központ és a kirendeltség kormánytisztviselői, ügykezelői, munkavállalói által végzett tevékenység nem
lehet ellentétes egyetlen jogszabállyal sem.
4. § Az egyes eljárásokra, amennyiben azok közigazgatási hatósági eljárásoknak minősülnek, a  közigazgatási hatósági
eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) szabályai irányadóak.
5. § Amennyiben az  egyes eljárásokat szabályozó törvény a  Ket. szabályaitól eltérő eljárást ír elő, úgy az  eljárásban
az eljárást szabályozó törvény szabályait kell alkalmazni.
6. § Az eljárások során a munkaügyi központok, valamint a  fővárosi és megyei kormányhivatal járási (fővárosi kerületi)
hivatala munkaügyi kirendeltségének illetékességéről szóló 44/2012. (XII. 22.) NGM rendelet szerint illetékes
munkaügyi központok és kirendeltségek járnak el.
7. § Az eljárásokkal kapcsolatos ügyek kezelését informatikai szakrendszerek támogatják, amelyek tartalmazzák az eljárás
során használandó iratmintákat. Amennyiben a szakrendszer nem elérhető, vagy az ott található iratminta már nem
felel meg a  kiadott módszertani útmutatóknak, úgy a  Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat minden munkatársa által
hozzáférhető intranetes hálózaton elérhető iratmintákat kell alkalmazni.
8. § Az eljárások részletes szabályait a jelen normatív utasítás 9. §-ában meghatározott, a Nemzeti Munkaügyi Hivatal által
kiadott módszertani útmutatók tartalmazzák.
4. A normatív utasítással érintett módszertani útmutatók 9. § A Nemzeti Munkaügyi Hivatal a  2.  §-ban meghatározott módszertani útmutatók kiadásával segíti a  munkaügyi
központok és a kirendeltségek szakmai munkáját.
10. § Jelen normatív utasítás az alább felsorolt módszertani útmutatókra, azok valamennyi módosítására, illetve az azok
helyébe lépő módszertani útmutatókra, továbbá a jogszabály alapján a Nemzeti Munkaügyi Hivatal hatáskörébe utalt
feladatok végrehajtására kiadandó további módszertani útmutatókra vonatkozik.
Módszertani útmutató
a) a foglalkoztatást elősegítő támogatások általános szabályairól,
b) a pályázati úton nyújtott támogatásokról,
c) a mobilitási támogatásokról,
d) a béralapú támogatásokról,
e) a Társadalmi Megújulás Operatív Program 1.1. „Komplex munkaerő-piaci programok a munkanélküli és inaktív
emberek foglalkoztatásáért” intézkedés TÁMOP 1.1.2. „A hátrányos helyzetűek foglalkoztathatóságának
javítása (Decentralizált programok a konvergencia régiókban)” elnevezésű program szabályairól,
f ) a TÁMOP 1.1.4. „Munkaerő-piaci program a  hátrányos helyzetűek foglalkoztatásáért a  közép-magyarországi
régióban” elnevezésű projekt szabályairól,
g) az álláskeresési ellátásokról,
h) az álláskeresők, a közvetítést kérő, valamint a szolgáltatást kérő ügyfelek nyilvántartásba vételéről,
i) a szabálysértést elkövetők közérdekű munka büntetésének végrehajtásáról,
j) a munkaerő-piaci szolgáltatások és az ahhoz kapcsolódó támogatások és juttatások nyújtásának szabályairól,
k) a munkaerő-piaci szolgáltatásokról,
l) a közpénzekből nyújtott támogatások átláthatóságát biztosító közzétételi eljárásról,
m) az egyszerűsített foglalkoztatásról szóló törvény szerint kiadandó hatósági bizonyítványról,
n) a munkaerő-kölcsönzési és magán-munkaközvetítői tevékenység nyilvántartásba vételéről és folytatásának
feltételeiről,
o) a csoportos létszámcsökkentés bejelentésének szabályairól,
p) a bérgarancia-támogatás nyújtásának szabályairól,
q) a harmadik országbeli állampolgárok magyarországi foglalkoztatásának engedélyezéséről,
r) az EU Kék Kártya kiadásával kapcsolatos szakhatósági állásfoglalás szabályairól,
s) a foglalkoztatást elősegítő képzési támogatásról, az  ajánlattételi eljárásról és a  munkaerő-piaci képzések
lebonyolításáról,
t) a felnőttképzést folytató intézmények nyilvántartásba vételéről.
III. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK 5. Hatálybalépés 11. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
12. § Az utasítás hatálybalépésével egyidejűleg hatályát veszti a Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatójának 6/2012. (X. 9.)
NMH utasítása az álláskeresők, a közvetítést kérő, valamint a szolgáltatást kérő ügyfelek nyilvántartásba vételéről.
Komáromi Róbert s. k.,
 főigazgató


text:
488/2009. (XII. 11.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2009. december 7-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továb biak ban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva T. E. magánszemély által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Nádor u. 2.; levélcím: 1903 Budapest,
Pf. 314; fax: 06-1-441-1729).
Indokolás I. A beadványozó 2009. január 7-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továb biak ban: Nsztv.) 2. § szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Akarja-e Ön, hogy Magyarországon jelen népszavazást követő év január 1-jétől a forint alapú, ingatlan vásárlási célú
hitelek (ideértve az ingatlanra kötött jelzáloghiteleket is) kamatát a hitelező ne változtathassa meg egyoldalúan
a hitelszerződés aláírását köve tően?”
Az Országos Választási Bizottság (a továb biak ban: OVB) a 23/2009. (I. 30.) számú határozatával hitelesítette
az aláírásgyűjtő ív mintapéldányát, amely ellen kifogást nyújtottak be. Az Alkotmánybíróság 113/2009. (XI. 20.) számú
határozatával az OVB 23/2009. (I. 30.) számú határozatát megsemmisítette és az OVB-t új eljárásra utasította.
Az Alkotmánybíróság határozatában megállapította, hogy a kérdés nem felel meg az Nsztv. 13. § (1) bekezdésében
foglalt egyértelműség követelményének. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint a kérdés egyértelműsége annak
tükrében dönthető el, hogy az a hatályos jogi szabályozáshoz képest milyen jogalkotásra irányul.
A testület határozatának indokolásában rámutatott, hogy a hitelintézetekről és pénzügyi vállalkozásokról szóló
1996. évi CXII. törvénynek (a továb biak ban: Hptv.) 210. § (3) bekezdése az OVB határozat meghozatalakor úgy
rendelkezett, hogy „[a] kamatot, díjat vagy egyéb szerződési feltételt csak akkor lehet egyoldalúan, az ügyfél számára
kedvezőtlenül módosítani, ha szerződés ezt – külön pontban – a pénzügyi intézmény számára meghatározott
feltételek, illetve körülmények esetére egyértelműen lehetővé teszi”. A Hptv. 210. §-át éppen a kölcsönszerződések
egyoldalú módosítására vonatkozóan módosította a pénzügyi közvetítőrendszer felügyeletét érintő egyes törvények
módosításáról szóló 2009. évi XIII. törvény (a továb biak ban: Hpt.mód.) 8. §-a. Az új szabályok 2009. augusztus 1-jén
léptek hatályba. A Hpt.mód. rendelkezései a korábbi szabályozáshoz képest a fogyasztók jogait védő garanciákkal
bástyázták körül a fogyasztói kölcsönszerződések egyoldalú módosításának lehetőségét.
A Hptv. 210. § (3) bekezdésének az alkotmánybírósági eljárás idején hatályos rendelkezése abban az esetben ad módot
a kamatnak az ügyfél számára kedvezőtlen egyoldalú módosítására, ha a szerződés a szerződésben meghatározott
feltételek – a hatályos szabály szerint a kamatra kihatással bíró ok-okozati feltételek – megváltozása esetére azt
kifejezetten lehetővé teszi. A Hptv. 210. § (3) bekezdése azt is kimondja, hogy ha a feltétel változása a kamat
csökkenését teszi indokolttá, azt is érvényesíteni kell.
E szabályokat figye lembe véve az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a kérdés alapján a választópolgárok nem
tudják egyértelműen eldönteni, hogy milyen jogalkotást támogatnak szavazataikkal. Azt-e, hogy törvény feltétel
nélkül tiltsa meg az egyoldalú szerződésmódosítás lehetőségét, vagy azt, hogy a törvény zárja ki azt, hogy a szerződő
felek a kölcsönszerződésben megállapodjanak a pénzpiaci változások esetére – annak feltételeit is meghatározva –
az egyoldalú szerződésmódosítás lehetőségében. Nem egyértelmű a kérdés alapján az sem, hogy a kérdésben
megfogalmazott tilalom, csak az ügyfelek számára terhes szerződésmódosítást zárja ki, vagy a számukra kedvező
módosítást is. A választópolgárok az eredményes népszavazás következményeinek ismerete hiányában kell, hogy
döntsenek a kérdés támogatásáról vagy elvetéséről. Ugyanis a kérdés alapján nem ítélhető meg, hogy az egyoldalú
szerződésmódosítás tilalmának törvényi szabályozása esetén ki fogja viselni a hosszúlejáratú hitelek futamideje alatt
bekövetkezett pénzpiaci változások terheit, ha a szerződés módosításáról a szerződő felek nem tudnak megegyezni.
Az Alkotmánybíróság határozatában foglaltakra tekintettel az OVB – az Nsztv. 10. § c) pontja alapján, mivel a kérdés
megfogalmazása nem felel meg a törvény ben foglalt követelményeknek – az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának
hitelesítését megtagadja.
II. A határozat a Hptv. 210. § (3) bekezdésén, a Hpt.mód. 8. §-án, az Nsztv. 2. §-án, a 10. § c) pontján, 13. § (1) bekezdésén,
a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Szigeti Péter s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
308/2015. (VII. 20.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9. cikk (3) bekezdés k) pontja, valamint a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011.  évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Budavári Krisztinát
2015. augusztus 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2015. július 10. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
49/2013. (XII. 31.) KüM közleménye a Magyarország és a Koszovói Köztársaság között a bűnözés megelőzésében és leküzdésében történő együttműködésről szóló Megállapodás kihirdetéséről szóló 2013. CLIII. törvény 2. és 3. §-ának hatálybalépéséről.
A 2013. évi CLIII. törvénnyel a Magyar Közlöny 2013. október 8-i, 166. számában kihirdetett, a Magyarország és
a Koszovói Köztársaság között a bűnözés megelőzésében és leküzdésében történő együttműködésről szóló
Megállapodás 26. Cikk (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik a hatálybalépésről:
„A jelen Megállapodás azon későbbi jegyzék kézhezvételének napjától számított kilencvenedik napon lép hatályba,
amelyben a Szerződő Felek diplomáciai úton értesítették egymást arról, hogy a Megállapodás hatálybalépéséhez
szükséges belső jogszabályi követelményeknek eleget tettek.”
A későbbi jegyzék kézhezvételének napja: 2013. október 17.
A Megállapodás hatálybalépésének napja: 2014. január 15.
A fentiekre tekintettel, összhangban a 2013. évi CLIII. törvény 4. § (3) bekezdésével, megállapítom, hogy a Magyarország
és a Koszovói Köztársaság között a bűnözés megelőzésében és leküzdésében történő együttműködésről szóló
Megállapodás kihirdetéséről szóló 2013. évi CLIII. törvény 2. és 3. §-a 2014. január 15-én, azaz kettőezer-tizennégy
január tizenötödikén lép hatályba.
Martonyi János s. k.,
 külügyminiszter


text:
19/2011. (X. 20.) PSZÁF rendelete a hitelintézetek adatszolgáltatási kötelezettségéről.
A Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletéről szóló 2010. évi CLVIII. törvény 117. § (1) bekezdés a) pontjában kapott felhatalmazás
alapján, a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletéről szóló 2010. évi CLVIII. törvény 21. § n) pontjában meghatározott
feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el: 1. § (1) E rendelet hatálya a hitelintézetre, a hitelintézettel egyenértékű prudenciális szabályozásnak megfelelő pénzügyi
vállalkozásra (a továbbiakban együtt: hitelintézet) és az Európai Unió másik tagállamában vagy az Európai Gazdasági
Térségről szóló megállapodásban részes más államban székhellyel rendelkező hitelintézet magyarországi fióktelepére
(a továbbiakban: fióktelep) terjed ki. (2) A hitelintézet és a fióktelep (a továbbiakban: adatszolgáltató) az e rendeletben foglaltak szerint felügyeleti jelentést
készít, amelyet megküld a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete (a továbbiakban: Felügyelet) részére.
(3) A felügyeleti jelentések elkészítésének alapját a magyar számviteli jogszabályok szerint készített főkönyvi és analitikus
nyilvántartások képezik. (4) A hitelintézet a Felügyelet által kiadott tevékenységi engedélyről szóló határozat jogerőre emelkedésének napjától
a felügyeleti engedély visszavonásáról szóló határozat jogerőre emelkedésének napjáig köteles az e rendelet szerinti
adatszolgáltatás teljesítésére. (5) A fióktelep a működése megkezdésének napjától a tevékenysége befejezésének napjáig köteles az e rendelet szerinti
adatszolgáltatás teljesítésére. 2. § Felügyeleti jelentés: a Felügyelet Elektronikus Rendszere hitelesített Adatok fogadásához (a továbbiakban: ERA)
rendszerén, illetve a Felügyelet Kihelyezett Adatküldő Program rendszerén (a továbbiakban: KAP) keresztül letölthető,
a formaszabályokat is tartalmazó adatszolgáltatási táblák együttese. 3. § Az adatszolgáltató a felügyeleti jelentését az 1. mellékletben foglaltaknak megfelelő tartalommal és formában,
valamint a 2. mellékletben meghatározott kitöltési útmutató szerint köteles elkészíteni és a Felügyelet részére
megküldeni. 4. § (1) Az e rendeletben előírt adatszolgáltatási kötelezettséget a Felügyelet által meghatározott elektronikus formában,
fokozott biztonságú vagy minősített elektronikus aláírással ellátva (a továbbiakban: elektronikus úton) a KAP
rendszeren keresztül kell teljesíteni. Ez alól kivételt képez az 1. melléklet 20ABU Kérdőív az összevont felügyelet alá
nem tartozó hitelintézet rendszeres negyedéves beszámolójához című jelentése, amelyet az ERA rendszeren keresztül
kell teljesíteni. (2) Az adatszolgáltatás akkor minősül teljesítettnek, ha a Felügyelet a KAP, illetve az ERA rendszeren keresztül, a feltöltött
küldemény jogosultsági, az előre definiált ellenőrző szabályok teljesülésére vonatkozó és technikai ellenőrzésének
eredménye függvényében a beküldéstől számított 24 órán belül, a KAP rendszerben a „feldolgozott”, az ERA
rendszerben a „publikálásra vár”, a küldeményazonosító számot is tartalmazó automatikus üzenetben értesíti
az adatszolgáltatót. (3) Az adatszolgáltatási kötelezettség teljesítéséhez szükséges iratokat és a számviteli, nyilvántartási, informatikai
rendszerekben tárolt információkat a rendszeres adatszolgáltatás esedékessége naptári évének utolsó napjától
számított öt évig kell megőrizni. 5. § (1) Az 1. mellékletben szereplő, Egyedi jelentések – részvénytársaságok és szövetkezeti hitelintézetek, Egyedi jelentések –
hitelintézeti fióktelepek, Konszolidált jelentések – hitelintézetek című összefoglaló táblák tartalmazzák
a (2)–(7) bekezdésekben felsorolt típusú felügyeleti jelentésekbe tartozó táblákat és a jelentések beküldési
gyakoriságát. (2) Az adatszolgáltató a) a napi jelentést a beszámolás napját követő 2. munkanapig,
b) az előkészített napi jelentést – a Felügyelet felhívása alapján – a beszámolás napját követő munkanapon 11 óráig,
c) a havi jelentést a beszámolás napját követő hónap 15. munkanapjáig,
d) a negyedéves jelentést a beszámolás napját követő hónap 20. munkanapjáig,
e) az évenkénti jelentést – a (4), (5) és (7) bekezdésben foglaltak kivételével – a negyedik negyedévre vonatkozó
negyedéves jelentéssel együtt, f) a törzsadatairól (KTA táblákban szereplő adatok) szóló jelentést első alkalommal a Felügyelet által kiadott
tevékenységi engedélyről szóló határozat jogerőre emelkedését követő 15 munkanapon belül, azt követően
a tárgyév június 30-i állapotot tükröző éves jelentést – a második negyedévre vonatkozó negyedéves jelentéssel
egyidejűleg – a tárgynegyedévet követő hónap 20. munkanapjáig, az időközi változások miatti
törzsadat-jelentést (kivétel az 1. melléklet szerinti KTAHE4 jelentés) a változást követő 15 munkanapon belül,
az 1. melléklet szerinti KTAHE4 jelentést a hitelintézetekről és pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi
CXII. törvényben előírt határidőn belül, g) a pénzügyi közvetítők bejelentésére vonatkozó jelentést a változást követő 5 munkanapon belül
elektronikus úton köteles a Felügyelet részére megküldeni. (3) A beszámolás napja az adott időszak utolsó munkanapja.
(4) Az összevont alapú felügyelet alá tartozó hitelintézet az összevont alapú jelentését negyedévente
a) a tárgynegyedévről a tárgynegyedév utolsó napját követő 40 munkanapon belül,
b) a tárgy (üzleti) évről – amely a december 31-i auditált éves beszámoló alapulvételével készül – legkésőbb
a tárgyévet követő év június 30-áig elektronikus úton köteles a Felügyelet részére megküldeni.
(5) Az adatszolgáltatónak az éves beszámoló alapján készített auditált mérlegadatokat és eredménykimutatást
tartalmazó felügyeleti jelentéseket, valamint a cégszerű aláírással ellátott éves beszámolót a jogszabályban
meghatározottak szerinti könyvvizsgálói záradékkal és jelentésekkel, az üzleti jelentést, valamint az adózott eredmény
felhasználására vonatkozó határozattal együtt magyar nyelven, az adatszolgáltató elektronikus aláírásával,
elektronikus úton, a beszámoló elfogadását követő 15 munkanapon belül, de legkésőbb a tárgyévet követő év
május 31-ig kell eljuttatnia a Felügyelet részére. (6) A hitelintézetnek az évközi auditálást követően az auditált számviteli beszámoló alapján készített felügyeleti mérleget,
eredménykimutatást a könyvvizsgálói záradékkal együtt magyar nyelven, az adatszolgáltató intézmény elektronikus
aláírásával, elektronikus úton, a könyvvizsgálói jelentés dátumát követő 15 munkanapon belül kell eljuttatnia
a Felügyelet részére. (7) Az adatszolgáltató a felügyeleti alapdíj számításáról szóló éves bevallást tárgyév január 31. napjáig, a felügyeleti
változó díj számításáról szóló negyedéves jelentést a Felügyeletnek küldendő negyedéves adatszolgáltatási
jelentéssel egy időben, a tárgynegyedévet követő hónap 20. munkanapjáig, a tárgyévre számított felügyeleti változó
díj auditálás utáni esetleges különbözetét a tárgyévet követő év második negyedévére vonatkozó bevallásban külön
korrekciós tételként köteles elektronikus úton eljuttatni a Felügyelet részére.
6. § (1) Ez a rendelet 2012. január 1-jén lép hatályba.
(2) Hatályát veszti a hitelintézetek adatszolgáltatási kötelezettségéről szóló 7/2011. (VI. 16.) PSZÁF rendelet.
7. § Az e rendelet szerinti adatszolgáltatást a 2012. január 1-jével kezdődő vonatkozási időszakra kell alkalmazni.
Dr. Szász Károly s. k.,
a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletének elnöke


text:
1563/2017. (VIII. 28.) Korm. határozata a 2020. budapesti Eucharisztikus Világkongresszus és a 2021. Vadászati Világkiállítás megrendezése érdekében megvalósítandó, a HUNGEXPO Budapesti Vásárközpont és egyes kapcsolódó fejlesztések elvégzéséhez szükséges forrás biztosításáról.
A Kormány
 1. egyetért a  2020. évben Budapesten megvalósuló Eucharisztikus Világkongresszus, valamint a  2021. évben
megrendezésre kerülő Vadászati Világkiállítás méltó megrendezése érdekében a  HUNGEXPO Budapesti
Vásárközpont átfogó fejlesztésével;
2. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (2) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva, az 1. pont
szerinti beruházás előkészítési feladatainak (tervpályázat, engedélyezési és kivitelezési tervek elkészítése és
jóváhagyása) finanszírozása érdekében 1527,8 millió forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el a  Magyarország
2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. XC. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XVII. Nemzeti
Fejlesztési Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 61. Beruházás Előkészítési Alap alcím terhére
a Kvtv. 1. melléklet XLIII. Az állami vagyonnal kapcsolatos bevételek és kiadások fejezet javára az 1. melléklet szerint,
azzal, hogy az  előkészítés során – a  költségvetési források takarékos felhasználása érdekében – biztosítani kell
a HUNGEXPO Budapesti Vásárközpont területén folyó fejlesztések közötti összhang megteremtését;
Az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
nemzeti fejlesztési miniszter Határidő: azonnal
 3. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. útján az Expo Park Kft. tegye meg
a szükséges intézkedéseket az 1. pont szerinti cél megvalósítása érdekében;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: a források rendelkezésre állását követően azonnal
4. egyetért azzal, hogy a  HUNGEXPO Budapesti Vásárközpont egységes tervezési koncepció szerinti fejlesztésének
megvalósítása érdekében a tervezési feladatok ellátása egységesen kerüljön megvalósításra;
5. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a  2.  pont szerinti összeg tőkeemelésként történő kifizetése esetén
gondoskodjon az előkészítési feladatokra fel nem használt résznek a fejlesztés finanszírozásába történő bevonásáról;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: folyamatosan 6. egyetért a HUNGEXPO Budapesti Vásárközpont könnyebb megközelíthetősége érdekében a közösségi közlekedés
kapcsolatainak fejlesztésével;
7. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy a  nemzeti fejlesztési miniszter és belügyminiszter bevonásával
gondoskodjon az  6.  pontban foglalt célok megvalósításához szükséges, legfeljebb 4000,0 millió forint forrás
rendelkezésre állásáról a Helyi önkormányzatok támogatásai fejezetben;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
nemzeti fejlesztési miniszter
belügyminiszter Határidő: a felmerülés ütemében
 8. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy munkacsoport alakításával – a  nemzeti fejlesztési
miniszter, a  nemzetgazdasági miniszter, az  emberi erőforrások minisztere, valamint az  egyes kiemelt budapesti
beruházásokért felelős kormánybiztos bevonásával – vizsgálja meg a  HUNGEXPO Budapesti Vásárközpont
fejlesztésével összefüggő beruházások jövőbeli fenntartásának lehetőségét, valamint HUNGEXPO Budapesti
Vásárközpont területén megrendezésre kerülő 1. pont szerinti programokat;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
nemzeti fejlesztési miniszter
nemzetgazdasági miniszter
emberi erőforrások minisztere
az egyes kiemelt budapesti beruházásokért felelős kormánybiztos
Határidő: azonnal
 9. felkéri a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt. vezérigazgatóját, valamint a  Magyar Turisztikai Ügynökség
vezérigazgatóját, hogy a 8. pont szerinti munkacsoportban személyesen vagy képviselője útján vegyen részt;
10. felkéri az  Esztergom-Budapest Főegyházmegye érsekét, valamint a  Nemzetközi Vadászati és Vadvédelmi Tanács
elnökét, hogy a  8.  pont szerinti munkacsoportban – a  területet érintő téma tárgyalásával összefüggő kérdések
tekintetében – személyesen vagy képviselője útján vegyen részt.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
39/2013. (VII. 31.) BM rendelete a megyei önkormányzati tartalékról és a helyi önkormányzatok működőképessége megőrzését szolgáló 2013. kiegészítő támogatásáról.
A Magyarország 2013. évi központi költségvetéséről szóló 2012. évi CCIV. törvény 77.  § (2)  bekezdés j)  pont jb)  alpontjában
kapott felhatalmazás alapján, az  egyes miniszterek, valamint a  Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről
szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 37.  § p)  pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva – az  egyes miniszterek,
valamint a  Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 73.  §
b) pontjában meghatározott feladatkörében eljáró nemzetgazdasági miniszterrel egyetértésben – a következőket rendelem el:
1. Általános rendelkezések 1. § A megyei önkormányzati tartalékból támogatás (a továbbiakban: megyei támogatás)
a) a megyei önkormányzat működését súlyosan veszélyeztető, a  kötelező feladatellátással kapcsolatosan
2013. évben esedékessé vált fizetési kötelezettségek teljesítésére vagy
b) egyedi kezelést igénylő, előre nem tervezhető fizetési kötelezettségek teljesítésére
igényelhető.
2. § (1) A  helyi önkormányzatok működőképessége megőrzését szolgáló kiegészítő támogatás (a  továbbiakban:
működőképességet szolgáló támogatás) a  helyi önkormányzat működőképességét veszélyeztető helyzet
elhárításához igényelhető.
(2) A működőképességet szolgáló támogatás elbírálására a következő szempontok szerint kerül sor:
a) egyik adóévről a  másikra történő jelentős mértékű iparűzési adóalap csökkenés, mely az  önkormányzati
támogatást érintő beszámítás során hátrányosan érinti a helyi önkormányzatot,
b) adósságrendezés alatt álló helyi önkormányzatok működési forráshiányának kezelése a  válságköltségvetés
alapján és
c) egyéb vonatkozású egyedi szempontok. (3) A működőképességet szolgáló támogatás elbírálása során nem vehető figyelembe
a) a feladatellátáshoz képest kiugró létszám és személyi juttatás,
b) különösen a  képviselő-testület és az  önkormányzati hivatal személyi és dologi jellegű kiadásainak
indokolatlan mértéke. 3. § A megyei támogatás és a  működőképességet szolgáló támogatás visszatérítendő vagy vissza nem térítendő
formában nyújtható, amelyet a támogatási döntés meghatározott célhoz, feladathoz is köthet.
2. A támogatási igényre és a támogatási döntésre vonatkozó közös szabályok
4. § (1) A  megyei támogatásra és a  működőképességet szolgáló támogatásra vonatkozó támogatási igényt
2013. szeptember 30-áig lehet benyújtani. Indokolt esetben soron kívüli támogatási igény is benyújtható.
(2) A támogatási igény tartalmazza
a) a helyi önkormányzat rövid szöveges kérelmét,
b) a pályázat benyújtásáról szóló képviselő-testületi vagy közgyűlési határozatot,
c) az ebr42 információs rendszerben lezárt
ca) megyei önkormányzat esetében a 2–4. melléklet szerinti,
cb) települési önkormányzat esetében az 1–6. melléklet szerinti
adatlapokat,
d) a helyi önkormányzat kérelmét alátámasztó, a  megyei támogatás esetén a  tartozásokat, fizetési
kötelezettségeket, a működőképességet szolgáló támogatás esetén a 2. § (2) bekezdésében meghatározott
körülményeket igazoló dokumentumokat.
5. § (1) A  helyi önkormányzat a  támogatási igényt az  ebr42 információs rendszerben lezárja, és papír alapon két eredeti
aláírt és egy másolati példányban a  Magyar Államkincstárnak a  helyi önkormányzat székhelye szerint illetékes
területi szervéhez (a továbbiakban: Igazgatóság) nyújtja be. A kizárólag postai úton benyújtott adatlap érvénytelen.
A papír alapú támogatási igény postára adásának határideje legkésőbb az elektronikus rögzítés határidejét követő
munkanap. A határidő elmulasztása jogvesztő.
(2) A  felülvizsgált támogatási igények egy-egy eredeti példányát az  Igazgatóság a  helyi önkormányzatokért felelős
miniszter és az államháztartásért felelős miniszter (a továbbiakban együtt: miniszterek) részére továbbítja, legfeljebb
a támogatási igény, illetve a hiánypótlás beérkezését követő 10 napon belül. Ha a miniszterek a támogatási igények
vizsgálata során további tájékoztatást vagy dokumentumok megküldését tartják szükségesnek, ezeket a  pályázó
– külön felhívásra – köteles teljesíteni.
3. A támogatás döntési rendszere 6. § (1) A  helyi önkormányzatokért felelős miniszter a  Magyarország 2013. évi központi költségvetéséről szóló 2012. évi
CCIV. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 4. melléklet 1. pont IV. alpontja szerinti bíráló bizottság tagjaként
a) az általa vezetett minisztérium állományába tartozó két személyt és
b) az államháztartásért felelős miniszter által kijelölt két személyt
kér fel.
(2) A bíráló bizottság a megyei támogatásra vonatkozó támogatási igények tekintetében is javaslatot tesz.
 (3) A  megyei támogatásra vonatkozó támogatási igényről a  miniszterek – a  bíráló bizottság javaslata alapján –
2013. december 20-áig, a  működőképességet szolgáló támogatásra vonatkozó támogatási igényről a  Kvtv.
4. melléklet 1. pont IV. alpontjában foglaltak szerint együttesen döntenek.
(4) A megyei támogatás és a működőképességet szolgáló támogatás biztosítására támogatói okirattal kerül sor.
7. § A megyei támogatást és a  működőképességet szolgáló támogatást a  helyi önkormányzatokért felelős miniszter
utalványozása alapján a  Magyar Államkincstár egy összegben folyósítja. A  megyei támogatás folyósítása
a támogatási döntést követően soron kívül történik.
4. A felhasználás és az elszámolás szabályai, a felhasználás ellenőrzése
8. § (1) A kedvezményezett a  megyei támogatást, illetve a  működőképességet szolgáló támogatást annak folyósítását
követő 3 hónapon belül használhatja fel, az ezt követően felhasznált támogatás az államháztartásról szóló 2011. évi
CXCV. törvény 57/A. § (1) bekezdés d) pontja szerint jogosulatlanul igénybe vett támogatásnak minősül.
(2) A kedvezményezett a  megyei támogatással, illetve a  működőképességet szolgáló támogatással a  7.  melléklet
szerinti adatlapon számol el, amelyet az Igazgatóságnak legkésőbb 2014. április 11-éig papír alapon küld meg.
9. § A megyei támogatás és a működőképességet szolgáló támogatás felhasználását a miniszterek és jogszabályban erre
feljogosított szervek ellenőrizhetik.
5. Záró rendelkezések 10. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Dr. Pintér Sándor s. k.,
 belügyminiszter


text:
118/2016. (VI. 6.) Korm. rendelete a közösségi agrármarketing tevékenységről.
A Kormány az Alaptörvény 15. cikk (3) bekezdésében meghatározott eredeti jogalkotói hatáskörében eljárva, a 7. § tekintetében
a  mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás
egyes kérdéseiről szóló 2007.  évi XVII.  törvény 81.  § (2)  bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, az  Alaptörvény 15.  cikk
(1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva, a következőket rendeli el:
1. § (1) A  (2)  bekezdés szerinti feladatok kivételével a  közösségi agrármarketing tevékenységhez kapcsolódó állami
feladatokat az  Agrármarketing Centrum Nonprofit Kft. külön jogszabályban meghatározottak alapján látja el,
közfeladatként, amely során támogatások nyújtására is jogosult.
(2) E rendelet hatálya nem terjed ki a közösségi bormarketinggel összefüggő feladatokra, erőforrásokra, jogviszonyokra.
 (3) Az  agrárpolitikáért felelős miniszter az  Agrármarketing Centrum Nonprofit Kft.-n keresztül összehangolja
Magyarország közösségi agrármarketing tevékenységét, ezzel kapcsolatban a Kormány irányítása vagy felügyelete
alá tartozó szervek munkáját, meghatározza a Nemzeti Agrármarketing Program útján a közösségi agrármarketing
feladatok ellátását, annak módját.
2. § (1) Az Agrármarketing Centrum Nonprofit Kft. – ide nem értve az 1. § (2) bekezdésében meghatározott feladatokat –
jogutódja a Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt.-nek
a) a Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt. által a mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatási szerv kijelöléséről
szóló 154/2011. (VIII. 10.) Korm. rendeletben meghatározott feladatok ellátásával kapcsolatban e  rendelet
hatálybalépését megelőzően létesített támogatási jogviszonyok,
b) a  Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt. által a  fejezeti kezelésű előirányzatok kezeléséről és felhasználásáról
szóló 16/2015. (V. 29.) NGM rendeletben meghatározott feladatok ellátásával kapcsolatban e  rendelet
hatálybalépését megelőzően létesített támogatási jogviszonyok,
c) az  a)–b)  pont szerinti támogatási jogviszonyokhoz kapcsolódó, valamint az  alaptevékenység ellátásához
szükséges tevékenységek ellátására vonatkozó polgári jogi szerződések,
d) egyéb, a feladatellátást biztosító polgári jogi szerződések, valamint
e) a Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt. által a mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatási szerv kijelöléséről
szóló 154/2011. (VIII. 10.) Korm. rendeletben meghatározott feladatok ellátásával kapcsolatban e  rendelet
hatálybalépését megelőzően megszerzett szerzői jogok, licencek és egyéb vagyoni értékű jogok
tekintetében.
 (2) Az  Agrármarketing Centrum Nonprofit Kft. a  Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt. által a  2.  § (1)  bekezdés
a)–b) pontjában meghatározott feladatok ellátásával kapcsolatosan létesített támogatási jogviszonyok tekintetében
jogutódként jogosult eljárni
a) a jogosulatlanul igénybe vett vagy visszafizetésre meghatározott támogatási összegek beszedése érdekében;
b) a támogatási jogviszonyokhoz kapcsolódó pénzügyi és szakmai elszámolások tekintetében;
c) a  támogatási jogviszonyokhoz kapcsolódó kifizetés, a  támogatás csökkentése, a  szerződés módosítása,
az  elállási és felmondási jog, a  biztosítékok érvényesítése, valamint a  szerződésben meghatározott minden
egyéb, a  mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési és halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez
kapcsolódó egyes eljárási kérdésekről szóló 2007. évi XVII. törvényben foglalt támogatói feladat tekintetében.
3. § A Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt. tulajdonába tartozó, kifejezetten a  közösségi agrármarketing feladatok
ellátásához szükséges vagyonelemeket 2016. június 15. napjától az  Agrármarketing Centrum Nonprofit Kft.
tulajdonába kell adni.
4. § A közösségi agrármarketing feladatok ellátására a Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt. által foglalkoztatott személyek
a feladatot jogutódként ellátó Agrármarketing Centrum Nonprofit Kft.-nél a munkáltató személyében bekövetkező
változás útján kerülnek továbbfoglalkoztatásra a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény VI. fejezetében
foglaltak szerint.
5. § (1) A  2–4.  § szerinti jogok és kötelezettségek átszállása a  Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt.-vel szemben fennálló
követeléseket nem teszi lejárttá, és arra való hivatkozással szerződésszegési igényt vagy biztosíték nyújtására
vonatkozó igényt nem lehet érvényesíteni.
(2) A  2.  § szerinti jogviszonyokkal összefüggésben 2016. június 15-e előtt indult, folyamatban lévő közbeszerzési
eljárásokban, illetve a 3. § szerinti jogviszonyokkal összefüggésben 2016. június 15-e előtt indult, folyamatban lévő
közbeszerzési eljárásokban a Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt. helyébe az Agrármarketing Centrum Nonprofit Kft.
lép.
(3) A 2. § és 4. § szerinti jogviszonyokkal összefüggésben 2016. június 15-e előtt indult, a 3. § szerinti jogviszonyokkal
összefüggésben 2016. június 15-e előtt indult, folyamatban lévő peres és nemperes eljárásokban a  Magyar
Turisztikai Ügynökség Zrt. helyébe az Agrármarketing Centrum Nonprofit Kft. lép.
(4) A  2016. június 14-én a  Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt. nyilvántartásában szereplő, a  2.  § és 4.  § szerinti
jogviszonyokkal összefüggő kötelezettségek, illetve a  2016. június 14-én a  Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt.
nyilvántartásában szereplő, a 3. § szerinti jogviszonyokkal összefüggő kötelezettségek az Agrármarketing Centrum
Nonprofit Kft. mérlegébe kerülnek, amelyek annak eredménytartalékát csökkentik. Ezen elemek bekerülési értéke
megegyezik az átadáskori nyilvántartási értékével.
(5) A  2.  § és 3.  § szerinti jogviszonyokkal összefüggő, 2016. június 15-én folyamatban lévő közigazgatási hatósági
eljárásokban a Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt. helyébe az Agrármarketing Centrum Nonprofit Kft. lép.
(6) A  Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt. és az  Agrármarketing Centrum Nonprofit Kft. a  2–4.  § szerinti jogok és
kötelezettségek átszállásával kapcsolatosan 2016. június 15-ig átadás-átvételi megállapodást köt.
6. § (1) A  Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet (a  továbbiakban: R.) 66.  §
(1) bekezdése a következő e) ponttal egészül ki:
[A miniszter az agrárpolitikáért való felelőssége körében előkészíti]
„e) a közösségi agrármarketing tevékenységre – kivéve a közösségi bormarketing tevékenységet –”
[vonatkozó jogszabályokat.]
(2) Az R. 124/B. § (1) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(1) A miniszter a vendéglátásért való felelőssége keretében előkészíti a vendéglátásra és a közösségi bormarketing
tevékenységre vonatkozó jogszabályokat.”
7. § (1) A  mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatási szerv kijelöléséről szóló 154/2011. (VIII. 10.) Korm. rendelet 1.  §
a) pont aa) alpontja helyébe a következő rendelkezés lép:
[A Kormány mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatási szervként a  jogszabályban meghatározott, pályázat útján
igénybe vehető
a) nemzeti hatáskörbe tartozó]
„aa) közösségi agrármarketing tevékenységhez kapcsolódó támogatási jogcímek esetén – a  Mezőgazdasági és
Vidékfejlesztési Hivatal hatáskörébe tartozó mezőgazdasági promóciós és marketing tevékenységhez, valamint
az  ae)  alpontban megjelölt tevékenységhez kapcsolódó támogatások kivételével – az Agrármarketing Centrum
Nonprofit Kft.-t”
[jelöli ki.]
(2) A  mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatási szerv kijelöléséről szóló 154/2011. (VIII. 10.) Korm. rendelet 1.  §
a) pontja a következő ae) alponttal egészül ki:
[A Kormány mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatási szervként a  jogszabályban meghatározott, pályázat útján
igénybe vehető
a) nemzeti hatáskörbe tartozó]
„ae) közösségi bormarketing tevékenységhez kapcsolódó támogatások tekintetében a  Magyar Turisztikai
Ügynökség Zrt.-t”
[jelöli ki.]
8. § Ez a rendelet 2016. június 15-én lép hatályba.
9. § Hatályát veszti a  Magyar Turizmus Zrt. közösségi agrármarketing tevékenységgel kapcsolatos feladatainak
meghatározásáról és egyes jogszabályok módosításáról szóló 103/2012. (V. 25.) Korm. rendelet.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök