text:
9/2003. (IV. 3.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabályok alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára és megsemmisítésére, valamint mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a közforgalmi személyszállítási utazási kedvezményekről szóló
287/1997. (XII. 29.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdés
f) pontjának ,,a hadirokkant és a hadiözvegy a hadigondozási igazolvány felmutatásával, továbbá ...’’ szövegrésze
alkotmányellenes, ezért azt a határozat közzétételének
napjával megsemmisíti.
A közforgalmi személyszállítási utazási kedvezményekről szóló 287/1997. (XII. 29.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdésének f) pontja az alábbi szöveggel marad hatályban:
,,2. § (1) Díjmentes utazásra jogosult korlátlan számban:
a)—e) ...
f) a hadirokkant kísérője, ha a hadirokkant az Országos
Egészségbiztosítási Pénztár Országos Orvosszakértői Intézetének szakvéleménye alapján kísérőre szorul, és azt a
hadigondozási igazolvány tartalmazza, a 2. kocsiosztályon.’’
2. Az Alkotmánybíróság
— a hadigondozásról szóló 1994. évi XLV. törvény
1. §-a, 2. §-a, 7. §-a, 8. § (3) bekezdés a) pontjának második mondata, 10. § (2) és (4) bekezdései, 11. § (2) bekezdése, 22. § (1) bekezdése,
— a fegyveres erőknél 1945. március 31. és 1954. október 31. között szolgálatot teljesítettek hadigondozásáról
szóló 1994. évi XLVI. törvény 1. § (1) bekezdése,
— a rádiózásról és a televíziózásról szóló 1996. évi
I. törvény 119. § (4) bekezdése,
— a szociális igazgatásról és szociális ellátásról szóló
1993. évi III. törvény 50. § (1) bekezdés c) pontja,
— a súlyos mozgáskorlátozott személyek közlekedési
kedvezményeiről szóló 164/1995. (XII. 27.) Korm. rendelet
14. §-a és 15. § (1) bekezdés b) pontja,
— a közforgalmi személyszállítási utazási kedvezményekről szóló 287/1997. (XII. 29.) Korm. rendelet 2. §
(3) bekezdése, 10. §-a, 16. § a) pontja, 21. § b) pontja és
24. § (1) bekezdés c) pontja,
— a kedvezményes üdültetésről szóló 35/2002. (V. 10.)
HM rendelet 3. § a) pontja,
— a Hadigondozottak Közalapítványa létrehozásáról
szóló 1116/1994. (XII. 9.) Korm. határozat és a mellékletét
képező Alapító Okirat
alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
3. Az Alkotmánybíróság a hadigondozásról szóló 1994.
évi XLV. törvényt, valamint a rádiózásról és a televíziózásról szóló 1996. évi I. törvény 56. § (1) és (2) bekezdéseit
érintő, mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség
megállapítására irányuló indítványt elutasítja.
4. Az Alkotmánybíróság a hadigondozásról szóló 1994.
évi XLV. törvény 1. §-a ,,Magyarországon élő’’ szövegrészének az Alkotmány 70/E. §-ába, valamint ugyanezen törvény 10. § (2) bekezdésének az Alkotmány 70/A. §-ába ütközését állító, és emiatt azok alkotmányellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítvány
tárgyában az eljárást megszünteti.
5. Az Alkotmánybíróság a hadigondozást érintő jogszabályok módosítására és kiegészítésére, valamint az új nemzeti hadigondozási törvény megalkotásának elrendelésére
irányuló indítványt visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
INDOKOLÁS I. 1. Az indítványozó a hadigondozásra vonatkozó több
jogszabály alkotmányellenességének utólagos megállapítását és megsemmisítését kérte.
A) 1.1. A hadigondozásról szóló 1994. évi XLV. törvény
(a továbbiakban: Hdt.) 1. §-a — az indítványozó szerint
alkotmánysértő módon — szűk körre szorítkozva állapította meg a hadigondozásra való jogosultságot. Kirekesztette pl. az I. világháború idején a császári és királyi közös
hadsereg, a két világháború között és a II. világháború alatt
a magyar királyi honvédség tényleges állományában szolgáló, a hadműveleti területen a honvédséggel együttműködő, valamint a rendészeti szervek állományában szolgáló,
valamint 1919-ben a Vörös Hadsereggel harci érintkezésben levő szervek hivatásos tagjait a jogosultak közül. Kifogásolta azt is, hogy a törvény csak a Magyarországon élő
magyar állampolgárokra vonatkozik, szerinte a Hdt. 1. §-a
hátrányosan különbözteti meg azokat ,,akik magyar érdekekért sérültek és károsultak’’, de már nem Magyarországon élő magyar állampolgárok, pedig az állam volna felelős
mindannyiuk hadigondozási ellátásáért is.
A Hdt. 2. §-a, valamint ezzel összefüggően a fegyveres
erőknél 1945. március 31. és 1954. október 31. között
szolgálatot teljesítettek hadigondozásáról szóló 1994. évi
XLVI. törvény (a továbbiakban: Fhdt.) 1. §-a alkotmányellenességének megállapítását arra hivatkozva kérte az indítványozó, hogy e törvényi előírások hátrányos megkülönböztetést alkalmazva kizárták a hadigondozásból az 1954.
október 31-től katonai szolgálatot teljesített sérültek és
károsult katonák, valamint hozzátartozóik jelentős részét.
Ezek az előírások az indítványozó hivatkozása szerint
sértik az Alkotmány 6. § (3) bekezdését, 17. §-át (az indítványozó érvelése tartalmilag a 70/E. § sérelmére utal),
19. §-át, 27. §-át, 35. § (2) bekezdését, 36. §-át, 54. § (1) bekezdését, 59. § (1) bekezdését, 70/A. §-át, 70/H. §-át, továbbá a honvédelemről szóló 1993. évi CX. törvény
(a továbbiakban: Hvt.) 69. §-át, 135. §-át, 188. §-át,
189. §-át, 190. § (1) és (2) bekezdését, valamint a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény (a továbbiakban: Jat.)
17—20. §-ait, 23. §-át, 24. § (1) bekezdését, 25. § (2) bekezdését, 27. §-át.
1.2. A Hdt. 7. §-a azért alkotmányellenes az indítványozó álláspontja szerint, mert diszkriminatív módon kirekesztette a hadirokkant feleséget a hadirokkant családtagok köréből. Ugyanilyen okból tartja alkotmányellenesnek
a Hdt. 22. § (1) bekezdését is, amely a hadirokkant feleségét és gyermekét — hátrányos megkülönböztetést alkalmazva — kizárta a hadigondozottakat megillető közlekedési kedvezményekből.
Álláspontja szerint ezek az előírások az Alkotmány 19. §
(3) bekezdés b) pontjába, 35. § (1) bekezdés b) pontjába,
35. § (2) bekezdésébe, 36. §-ába, 70/A. §-ába ütköznek, és
ellentétesek a Jat. 18. § (3) bekezdése, 19—20. §-ai, 25. §-a,
27. § c) pontja előírásaival.
1.3. A Hdt. 8. § (3) bekezdés a) pontjának második
mondata azért alkotmányellenes — állítja az indítványozó —, mert a honvédelmi szolgálat következtében meghalt, illetve hadirokkantként elhunyt házastársra tekintettel indokolatlanul feléleszti a hadigondozásra való jogosultságot, ha az özvegy újabb házasságában is megözvegyül,
ez pedig a hadigondozás rendszeréből jelentős pénzalapot
elvon. A kifogásolt rendelkezés sérti az Alkotmány
15—16. §-ait, 36. §-át, valamint a Jat. 17—20. §-ait és
27. §-át.
1.4. Az indítványozó szerint a Hdt. 10. § (2) bekezdésének utolsó fordulata (az I—IV. járadékcsoportba tartozók
számára megállapított egyösszegű, egységesen 50 000 Ft
összegű térítés) azért alkotmánysértő, mert a térítés öszszege a sérelem mértékével nem áll arányban, a maga
részéről a differenciált összegű térítés megállapítását tartja
elfogadhatónak.
Kéri az indítványozó a Hdt. 10. § (4) bekezdés felülvizsgálatát is. A Hdt. 10. § (4) bekezdését időközben az e törvény módosításáról szóló 2000. évi CIV. törvény 2. §-a
— az indítványozó álláspontjával egyező tartalommal —
megváltoztatta. Az Alkotmánybíróságnak az erre vonatkozó tájékoztatása ellenére a kérelmező kiterjesztette indítványát az inflációs veszteségek kiegyenlítésének igényére,
továbbá az időközben meghalt eredeti jogosultak törvényes örököseit megillető örökrész elismertetésére, mert
— érvel az indítványozó — az állam a késői szabályozás
miatt jogtalan előnyhöz jutott, a potenciális igényjogosultaknak pedig kárt okozott, aminek a visszatérítésére köteles.
Ezért szerinte a sérelmezett törvényi előírások az Alkotmány 13. § (1) bekezdése, 36. §-a, 70/A. §-a rendelkezéseibe ütköznek és ellentétesek a Jat. 19—20. §-aival,
23—25. §-aival, valamint a Polgári Törvénykönyvről szóló
1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 355. § (1) bekezdésével és 357. § (4) bekezdésével.
1.5. A Hdt. 11. § (2) bekezdését az indítványozó azért
tartja alkotmányellenesnek, mert az V. járadékosztályba
sorolt hadirokkant havi járadékának összege ,,ösztönzője
lehet a hadirokkant idő előtti elhalálozásának, mivel özvegye nagyobb összegű járadékot kap, mint életében a hadirokkant, miért is (e) rendelkezés megszüntetése életvédelmi érdek.’’ Hátrányos megkülönböztetést idézett elő az
indítványozó szerint a kifogásolt előírás. A hadigondozottak járadékosztályba sorolásánál a hadigondozottak társadalmi helyzetét, műveltségi fokát, katonai rendfokozatát,
a sérelmek mértékét — helytelenül — figyelmen kívül
hagyta a jogalkotó.
A kifogásolt rendelkezések szerinte az Alkotmány
14. §-ába, 17. §-ába, 19. § (3) bekezdés b) pontjába,
36. §-ába, 54. § (1) bekezdésébe, 70/A. §-ába ütköznek és
ellentétesek a Jat. 17—20. §-aival, 25. § (2) bekezdésével,
27. § c) pontjával, valamint a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi
XXVI. törvény (a továbbiakban: Ftv.) 23. §-ával.
2. Az indítványozó a rádiózásról és a televíziózásról
szóló 1996. évi I. törvény (a továbbiakban: Rtv.) 119. §
(4) bekezdését azért tartja alkotmányellenesnek, mert e
rendelkezés a hadirokkantak és a hadiözvegyek tekintetében sérti az egy televíziós készülék díjmentes használatát
biztosító, a Hdt. 23. §-ában foglalt előírást.
Az indítványozó szerint a sérelmezett előírás sérti az
Alkotmány 2. §-át, 17. §-át, 19. § (3) bekezdés b) pontját,
36. §-át, 70/A. §-át, a Jat. 17—20. §-ait, 27. § c) pontját,
továbbá a Hdt. 23. §-át.
3. A szociális igazgatásról és szociális ellátásról szóló
1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Szt.) 50. § (1) bekezdés c) pontja, amely a hadigondozottat megillető
közgyógyellátásra való jogosultságot állapítja meg, az
indítványozó szerint sérti az Alkotmány 36. §-át, továbbá a
Jat. 17—20. §-ait és 27. §-át. Az alkotmányos szabályozás
szerinte az lenne, ha minden hadigondozottat alanyi jogon
illetné meg a közgyógyellátás, annak megállapítása nem
szociális rászorultság alapján történne. A közgyógyellátás
intézményét a hadigondozottak vonatkozásában a
Hdt.-ben kell rendezni — véli az indítványozó.
4. A közforgalmú személyszállítási utazási kedvezményekről szóló 287/1997. (XII. 29.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Ú t. r.) 2. § (1) bekezdés d) pontja [amely időközben f) pontra változott], 2. § (3) bekezdése, 10. §-a, 16. §-a,
21. § b) pontja, 24. § (1) bekezdés c) pontja hátrányos
megkülönböztetésben megnyilvánuló alkotmányellenességet idéz elő az indítványozó szerint. A Hdt. ugyanis
térítésmentes utazási lehetőségeket biztosít, az Út. r. azonban ezeket a II. osztályú utazásra szűkíti, valamint kizárja
a díjmentességet a helyjegyre és az InterCity pótjegyekre.
A kifogásolt előírások — véleménye szerint — sértik az
Alkotmány 19. § (3) bekezdés b) pontját, 35. § (1) bekezdés b) pontját, 35. § (2) bekezdését, 36. §-át, 70/A. §-át, a
Jat 15. §-át, 17. §-át, 18. § (3) bekezdését, 19. §-át, 20. §-át,
23—25. §-ait, 27. §-át, 29. §-át, valamint a Hdt. 22. § (1) bekezdését.
5. A súlyos mozgáskorlátozott személyek közlekedési
kedvezményeiről szóló 164/1995. (XII. 27.) Korm. rendelet
(a továbbiakban: Gk. r.) 14. §-a és 15. § (1) bekezdés
b) pontja — az indítványozó szerint — hátrányos megkülönböztetést okoz, mert nem minden hadirokkant kapja
meg a közlekedési kedvezményt, hanem csak az, aki arra
szociálisan rászorult. Alkotmányellenesnek véli azt a rendelkezést is, amely során a személygépjármű szerzési és
átalakítási keretszámot a miniszter csak a Mozgáskorlátozottak Egyesületének Országos Szövetségével egyetértésben állapítja meg, a Magyar Hadigondozottak Országos Nemzeti Szövetségével (a továbbiakban: MAHONSZ)
való együttműködést pedig jogalkotói kötelezettségként a
kedvezmények elosztása során nem írja elő.
Mindez az indítványozó álláspontja szerint sérti az Alkotmány 17. §-át, 19. § (3) bekezdés b) pontját, 35. §
(2) bekezdését, 36. §-át, 63. § (1) bekezdését, 70/A. §-át,
70/C. §-át, továbbá az egyesülési jogról szóló 1989. évi II.
törvény (a továbbiakban: Etv.) 1. §-át, 2. § (1) bekezdését,
3. § (1) bekezdését, 6. § (1) bekezdését, valamint a Jat.
17—20. §-ait és 27. §-át.
6. A honvédelmi üdültetésről szóló 11/1998. (VI. 11.)
HM rendelet (a továbbiakban: Ür. 1.) 3. §-a azért alkotmányellenes az indítványozó szerint, mert csak szűk katonai és polgári igényjogosulti körnek teszi lehetővé a honvédelmi üdültetést, hadigondozottaknak azonban nem,
ezért ez a rendelkezés sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdését, 17. §-át, 36. §-át, 70/A. §-át, 70/H. §-át, továbbá a Hvt.
10. § i) pontját, 188. §-át, valamint a Jat. 17—20. §-ait és
29. §-át.
Az Ür. 1-et időközben a honvédelmi üdültetésről szóló
16/2001. (VI. 18.) HM rendelet hatályon kívül helyezte,
amelyet pedig a kedvezményes üdültetés rendjéről szóló
35/2002. (V. 10.) HM rendelet (a továbbiakban: Ür. 2.)
szintén hatályon kívül helyezett. Minthogy az új jogi szabályozás a rendelkezésekben tartalmi változást nem hozott,
az Alkotmánybíróság az alkotmányossági vizsgálatot az
Ür. 2-nek az igényjogosultak körére vonatkozó előírásaira
végezte el, figyelemmel a kialakított gyakorlatára, amely
szerint az Alkotmánybíróság a támadott jogszabály hatályon kívül helyezése esetén az indítványban megjelölt, de
hatályon kívül helyezett jogszabály helyett az annak helyébe lépő új jogszabály alkotmányellenességét vizsgálja meg,
ha az új jogszabály is tartalmazza a korábbi jogszabálynak
az indítványozó által támadott rendelkezését. (137/B/1991.
AB határozat, ABH 1992, 456., 457., 822/B/1998. AB határozat, ABK 2002. augusztus—szeptember, 499.)
7. Az indítványozó kifogásolta a Hadigondozottak
Közalapítványa létrehozásáról szóló 1116/1994. (XII. 9.)
Korm. határozat (a továbbiakban: Hat.) és a mellékletét
képező Alapító Okirat tartalmát, mert az állítása szerint
nem a MAHONSZ közreműködésével született, az Alapítvány kuratóriumában pedig az állam többsége az érdekképviseleti tagokkal szemben hátrányos erőfölényt jelent.
Ez sérti az Alkotmány 17. §-át, 36. §-át, továbbá a Jat.
17. §-át, 19. §-át, 20. §-át, 27. § c) pontját és 29. §-át.
B) Az indítványozó a hadigondozottak ellátásával kapcsolatos egyes törvényi rendelkezések hiányosságai miatt az
alkotmányellenesség megállapítását jogalkotói mulasztásokra hivatkozva is kérte.
1.1. Álláspontja szerint az Rtv. 56. § (1) és (2) bekezdései azért alkotmányellenesek, mert a jogalkotó nem biztosította a MAHONSZ-nak mint érdekképviseleti szervnek
a kuratóriumba történő tagi delegálási jogát, ezért ez a
mulasztás az Alkotmány 2. §-át, 17. §-át, 19. § (3) bekezdés
b) pontját, 36. §-át, 70/A. §-át, továbbá a Jat. 17—20. §-ait,
27. § c) pontját, valamint a Hdt. és az Ftv. egyes (nem
konkretizált) előírásait sérti.
1.2. Az indítványozó szerint a Hdt. mulasztásos alkotmánysértést idézett elő azáltal, hogy a hadirokkantak és a
hadigondozottak életviszonyainak fontos részleteit nem
szabályozta. Elmulasztotta szabályozni a hadigondozottak
vaksági pótlékát, valamint az érdekképviseleti társadalmi
szerv közadakozásból és a Svájci Vöröskereszt adományaiból vásárolt (épült), kártalanítás nélkül államosított
ingatlanaival kapcsolatos kárpótlást, de pl. a járadéksegélyt, az új életpályára kiképzést, a különböző jogokat,
előnyöket és kedvezményeket is.
A hiányos jogi szabályozás — az indítványozó szerint —
sérti az Alkotmány 15—17. §-ait, 19. § (3) bekezdés
b) pontját, 35. § (1) bekezdés c) pontját, 36. §-át, 37. §
(3) bekezdését, 59. § (1) bekezdését, 63. § (1) bekezdését,
67. § (1) bekezdését, 70/A. § (1)—(3) bekezdéseit, továbbá
— a kárpótlás tekintetében — az Alkotmány 13. § (1) és
(2) bekezdéseit, továbbá a Ptk. 98. §-át, 112. § (2) bekezdését és 115. §-át.
1.3. Az indítványozó szerint a Hdt. elmulasztotta szabályozni a hadirokkantak, hadigondozottak és a volt hadigondozottak társadalmi érdekképviselete pénzügyi támogatását. Mindezek sértik az indítványozó szerint az Alkotmány 19. § (2) bekezdését, 36. §-át, 63. §-át, a Jat 3. §
b) pontját, 17—20. §-ait, 27. §-át.
1.4. Alkotmánysértőnek tartja az indítványozó azt is,
hogy a Hdt. megalkotásával a jogalkotó megszüntette a
Hadigondozó Bizottságot, és elmulasztotta az ennek helyébe lépő új jogi szabályozás megalkotását. Ezáltal lehetetlenné vált — állítja az indítványozó — a hadigondozottak közérdekű ügyeinek demokratikus elintézése, ami pedig sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdését, 19. § (3) bekezdés b) pontját, 36. §-át, 42. §-át, 70/A. §-át, továbbá a Jat.
3. § b) pontját.
1.5. A Hdt. 17. § rendelkezéseihez kötődően a törvény
elmulasztotta szabályozni a hadirokkantak és hozzátartozóik ingyenes gyógyszerellátásának biztosítását, állítja az
indítványozó. A közgyógyszerellátást a jogszabály a szociális ellátás esetei között említi ugyan, de nem mozdította elő
más módon a hadigondozottak önálló életvitelének javítását, a társadalmi életben való aktív részvételét, a gyermekeiről való kielégítő gondoskodást. Az indítványozó utal
arra is, hogy szerinte e tárgyú jogszabályok kiadásának
elmulasztása a hadigondozottaknak kárt okozott, amelyért
az állam kárfelelősséggel tartozik.
Az indítványozó szerint a mulasztás következtében sérül
az Alkotmány 17. §-a, 19. § (2) bekezdése, 35. § (2) bekezdése, 36. §-a, 67. § (1) bekezdése, 70/A. §-a,
70/D—70/E. §-ai, 70/K. §-a, továbbá a Jat. 17—20. §-a,
23. §-a, 24. § (1) bekezdése, 27. §-a, valamint a Ptk. 339. §-a
és az Ftv. 1—4. §-ai és a 12. §-a.
1.6. Az indítványozó szerint alkotmányellenes mulasztás
az is, hogy a Hdt. nem szabályozta a hadirokkant-jelvény
adományozásának és viselésének feltételeit, továbbá a köztiszteletben álló hadirokkant, hadiözvegy, hadigyám, hadiárva, hadigondozotti családtag címhasználatát. Ez a mulasztás sérti a hadirokkantakat és más hadigondozottakat,
különösen pedig jó hírnevük megtartását és megerősítését.
Ezeknek az alkotmánysértéseknek az alapját az indítványozó az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében, 19. § (3) bekezdés b) pontjában, 35. § (1) bekezdés a) pontjában,
36. §-ban, 54. § (1) bekezdésében, 59. § (1) bekezdésében,
70/A. §-ban, 70/H. § (1) bekezdésében, továbbá a Jat.
17—20. §-aiban, 23. §-ban, 24. § (1) bekezdésében és 24. §
(2) bekezdés a) pontjában jelölte meg.
1.7. Mulasztásos alkotmánysértést valósított meg — az
indítványozó szerint — a Hdt. azzal is, hogy nem szabályozta a hadirokkantaknak haláluk esetére az ingyenes sírhely
biztosítását, ezzel pedig megsértette az Alkotmány
17. §-át, 19. § (3) bekezdés b) pontját, 36. §-át, 59. §-át,
70/A. §-át, 70/H. §-át, továbbá a Jat. 17. §-át, 18. § (1) bekezdését, 19—20. §-ait, 27. § c) pontját.
1.8. Mulasztásos alkotmánysértésnek tartja az indítványozó azt is, hogy a jogalkotó nem állapított meg törvényi
előírásokat számos egyéb jogviszony rendezésére. Ilyeneknek minősíti pl. a hadirokkantaknak és hadigondozottaknak az állami ünnepségeken való részvétele protokolláris
szabályait; a hősökről való megemlékezések megtartásához nélkülözhetetlen helyiségek biztosítását; a külhoni
hadigondozotti nemzeti szervezetekkel való bajtársi kapcsolattartás állami támogatását; a hadirokkantak életminősége javítását célzó műszaki, technikai fejlesztési rendelkezések megállapítását és a pénzügyi források garantálását; a hadigondozottakat érintő lakásellátás intézményrendszerének kidolgozását, a hadirokkantakat érintő vállalkozások állami támogatási rendjének kimunkálását; a
hadigondozottak ingyenes belépésének biztosítását a honvédségi és a belügyi kulturális, sport rendezvényekre. Az e
körben említettek tekintetében az indítványozó nem jelölte meg azokat az alkotmányos előírásokat, amelyeket sért
az általa nélkülözhetetlennek tartott ellátási formák jogi
szabályozásának hiánya.
C) Az indítványozó — az utólagos normakontroll, valamint
a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség tárgyköreiben egyaránt — javaslatokat is tesz a helyesnek vélt
jogi szabályozásra, a hatályos előírások korszerűsítésére. A
jogi szabályozás — nézete szerint — csak új, egységes
nemzeti hadigondozásügyi törvény megalkotásával lehetséges.
Az Alkotmánybíróság — véleményezés végett — az indítványt megküldte a honvédelmi miniszternek, valamint a
szociális és családügyi miniszternek.
II. Az indítvánnyal érintett és az Alkotmánybíróság által
vizsgált jogszabályok:
Az Alkotmánynak az indítvány elbírálásakor hatályos
rendelkezései: ,,2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus
jogállam.’’
,,6. § (3) A Magyar Köztársaság felelősséget érez a határain kívül élő magyarok sorsáért, és előmozdítja a Magyarországgal való kapcsolatuk ápolását.’’
,,13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.’’
,,14. § Az Alkotmány biztosítja az öröklés jogát.
15. § A Magyar Köztársaság védi a házasság és a család
intézményét. 16. § A Magyar Köztársaság különös gondot fordít az
ifjúság létbiztonságára, oktatására és nevelésére, védelmezi az ifjúság érdekeit.
17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt
szociális intézkedésekkel gondoskodik.’’
,,19. § (1) A Magyar Köztársaság legfelsőbb államhatalmi és népképviseleti szerve az Országgyűlés.
(2) Az Országgyűlés a népszuverenitásból eredő jogait
gyakorolva biztosítja a társadalom alkotmányos rendjét, meghatározza a kormányzás szervezetét, irányát és feltételeit.
(3) E jogkörében az Országgyűlés
a)  ...,
b) törvényeket alkot,
c)—m) ...’’
,,27. § Az Országgyűlés tagjai az állampolgári, valamint
a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosaihoz, az Állami Számvevőszék elnökéhez és a Magyar
Nemzeti Bank elnökéhez kérdést, a Kormányhoz, a Kormány bármely tagjához és a legfőbb ügyészhez interpellációt és kérdést intézhetnek a feladatkörükbe tartozó minden ügyben.’’
,,35. § (1) A Kormány
a) védi az alkotmányos rendet, védi és biztosítja a ter
mészetes személyek, a jogi személyek és a jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetek jogait;
b) biztosítja a törvények végrehajtását;
c) irányítja a minisztériumok és a közvetlenül alárendelt
egyéb szervek munkáját, összehangolja tevékenységüket;
d)—k) ...
(2) A Kormány a maga feladatkörében rendeleteket
bocsát ki, és határozatokat hoz. Ezeket a miniszterelnök
írja alá. A Kormány rendelete és határozata törvénnyel
nem lehet ellentétes. A Kormány rendeleteit a hivatalos
lapban ki kell hirdetni.’’
,,36. § Feladatának ellátása során a Kormány együttműködik az érdekelt társadalmi szervezetekkel.’’
,,37. § (3) A Kormány tagjai feladatuk ellátása körében
rendeleteket adhatnak ki. Ezek azonban törvénnyel vagy a
Kormány rendeletével nem lehetnek ellentétesek. A rendeleteket a hivatalos lapban ki kell hirdetni.’’
,,54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek
veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz,
amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.’’
,,59. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkit megillet
a jóhírnévhez, a magánlakás sérthetetlenségéhez, valamint
a magántitok és a személyes adatok védelméhez való jog.’’
,,63. § (1) A Magyar Köztársaságban az egyesülési jog
alapján mindenkinek joga van a törvény által nem tiltott célra
szervezeteket létrehozni, illetőleg azokhoz csatlakozni.’’
,,67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről
arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő
testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.’’
,,70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén
tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az
állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
(2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen
hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti.
(3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.’’
,,70/C. § (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy gazdasági és társadalmi érdekeinek védelme céljából másokkal
együtt szervezetet alakítson vagy ahhoz csatlakozzon.’’
,,70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek
joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem,
az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint
az épített és a természetes környezet védelmével valósítja
meg.’’
,,70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak
joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a
társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.’’
,,70/F. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot.
(2) A Magyar Köztársaság ezt a jogot a közművelődés
kiterjesztésével és általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képességei alapján mindenki
számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával valósítja meg.’’
,,70/H. § (1) A haza védelme a Magyar Köztársaság minden állampolgárának kötelessége.
(2) Az állampolgárok az általános honvédelmi kötelezettség alapján fegyveres vagy fegyver nélküli katonai szolgálatot, illetőleg törvényben meghatározott feltételek szerint polgári szolgálatot teljesítenek.’’
,,70/K. § Az alapvető jogok megsértése miatt keletkezett
igények, továbbá a kötelességek teljesítésével kapcsolatban hozott állami döntések elleni kifogások bíróság előtt
érvényesíthetők.’’
Hdt.-nek az indítvány elbírálásakor hatályos rendelkezései: ,,1. § E törvényben megállapított feltételek alapján hadigondozásra jogosult az a Magyarországon élő magyar
állampolgár, aki
a) katonai szolgálat,
b) kötelező katonai előképzés, c) légitámadás és hadművelet,
d) visszamaradt robbanóanyag felrobbanása
(a továbbiakban együtt: szolgálat) során vagy következ
tében (a továbbiakban: következtében) testi épségének
vagy egészségének károsodása folytán hadieredetű fogyatkozást szenvedett (a továbbiakban: hadirokkant), továbbá
akit hadigyámoltként, hadiözvegyként, hadiárvaként, illetőleg hadigondozott családtagként kell gondozásba venni.
(A továbbiakban együtt: hadigondozott).
2. § E törvény alkalmazásában
a) katonai szolgálat:
1. az első vagy második világháborúban teljesített
hadiszolgálat (beleértve a hadifogságot és a közérdekű vagy kisegítő katonai munkaszolgálatot
is), vagy
2. 1945. március 31. előtt hivatásos vagy nem hivatásos állományban teljesített bármely tényleges
katonai (honvédségi, légoltalmi, polgári védelmi,
határőrségi) szolgálat (beleértve a fegyvergyakorlatot és lövészkiképzést is);
b) hadifogság: a szolgálat teljesítése közben bekövetkező fogságba ejtés és fogságban tartás, beleértve az idegen
haderő által nem katonai szolgálatot teljesítők fogságba
ejtését, illetőleg polgári személyek elhurcolását is, valamint ezek időtartamát;
c) munkaszolgálat: közérdekű vagy kisegítő munkaszolgálat (beleértve a kényszerű munkaszolgálatot is), továbbá hadi vagy közérdekű munkára, illetőleg légoltalmi
szolgálatra történő igénybevétel;
d)—h) ( ...)’’
,,5. § (1) Hadiözvegy a szolgálat következtében meghalt
személy özvegye. Hadiözvegy továbbá a hadirokkantként
hadigondozásba vett személy özvegye is, ha a házasságot a
hadieredetű sérülés bekövetkezte előtt kötötték, vagy a
házastárs halálakor már legalább 5 éve együtt éltek, vagy
házasságukból gyermek született.
(2) A külön élő, illetőleg az elvált házastárs hadiözvegy,
amennyiben a bíróság a házastársát tartásdíj fizetésére
kötelezte.’’
,,7. § Hadigondozott családtag a szolgálat következtében meghalt személynek, illetőleg a hadirokkantnak az
általa életében ténylegesen eltartott, 60. évét betöltött,
vagy legalább 67%-ban csökkent munkaképességű szülője,
nagyszülője, testvére és féltestvére.’’
,,8. § (3) Megszűnik a hadigondozásra jogosultság, ha
a) a hadiözvegy újból megházasodik, kivéve, ha hadi
rokkanttal köt házasságot. A szolgálat következtében meghalt, illetve hadirokkantként elhunyt házastársára tekintettel feléled a hadigondozásra jogosultság, ha az özvegy
újabb házasságában is megözvegyül;
b)—e) (...)’’
,,10. § (2) A térítés mértéke:
I. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén 250 000 Ft,
II. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén 200 000 Ft,
III. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén 150 000 Ft,
IV. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén 100 000 Ft,
V. járadékosztályba sorolt hadirokkant, valamint a ha
diözvegy esetén 75 000 Ft,
volt hadiárva, volt hadigyámolt és a volt hadigondozott
családtag részére 50 000 Ft.’’
,,10. § (4) Volt hadiárva, akit szülője halála miatt, volt
hadigyámolt, akit szülője hadirokkantsága miatt, volt
hadigondozott családtag, akit unokája, gyermeke vagy testvére halála miatt hadiárvaként, hadigyámoltként, illetve
hadigondozott családtagként hadigondozásba vettek, vagy
aki okirattal bizonyítja, hogy ezen ellátások valamelyike
iránti igénye fennállt.’’
,,11. § (2) A járadék havonkénti összege az öregségi
nyugdíj mindenkori legkisebb összegének %-ban kifejezett
mértéke.
I. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén 150%,
II. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén 135%,
III. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén 120%,
IV. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén 95%,
V. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén 70%.’’
,,22. § (1) A hadirokkant és hadiözvegy térítésmentesen
veheti igénybe a helyi tömegközlekedési és a helyközi (távolsági) tömegközlekedési (vonat, autóbusz, hajó, komp
stb.) eszközöket.’’
,,23. § (1) A hadirokkant és hadiözvegy mentes a televízió előfizetési díjának megfizetése alól.
(2) Ez a kedvezmény háztartásonként egy televízió műsorvevő készülékre terjed ki.’’
,,28. § Felhatalmazást kap a Kormány, hogy e törvény
alapján
a) az egyösszegű térítés és a hadigondozotti járadék
megállapításának és folyósításának,
b) a hadigondozotti ellátások és kedvezmények igénybevételére jogosító hadigondozotti igazolvány tartalmi és
formai kellékeinek, az igazolvány kiadásának, valamint a
hadieredetű fogyatkozás megállapítása orvosszakmai
szempontjainak,
c) a hadirokkantak gyógyászati segédeszköz ellátásának,
részletes szabályait rendeletben állapítsa meg.’’
Fhdt.:
,,1. § (1) A hadigondozásról szóló 1994. évi XLV. tör
vény alapján hadigondozásra jogosultnak kell tekinteni azt
a Magyarországon élő magyar állampolgárt, aki 1945. március 31. és 1954. október 31. közötti időszakban a fegyveres
erőknél (néphadsereg, a Belügyminisztérium csapatai, a
polgári védelem szervei) hivatásos, továbbszolgáló vagy
hadkötelezettség alapján teljesített szolgálata során hadirokkanttá vált, valamint a törvény szerint hadigondozásra
jogosult hozzátartozóit.’’
Rtv.:
,,119. § (4) A vezetékes műsorelosztó távközlő rendszer
tulajdonosa vagy üzemben tartója az egyes műsorcsatornák működtetéséért csak az előfizetőktől szedhet üzemeltetési
díjat. Ez alól kivételt képez, ha a műsorszolgáltató a távközlési tevékenységéért ellenszolgáltatást fizethet azzal,
hogy ilyen esetben az adott műsorszolgáltatási csomag díja
nem változhat.’’
Szt.:
,,50. § (1) Közgyógyellátásra jogosult
a)—b) ...
c) a pénzellátásban részesülő hadigondozott és a nem
zeti gondozott;
d)—h) ...’’ Út. r. szövege az indítvány benyújtásakor:
,,2. § (1) Díjmentes utazásra jogosult korlátlan számban:
a) a gyermek felnőtt kíséretében 4 éves koráig,
amennyiben külön ülőhelyet nem foglal el, bármely a személyi azonosításra alkalmas igazolvány (igazolás) felmutatásával, a 3. § e) pontja szerinti utazás kivételével;
b) 65. életéve betöltése napjától a magyar állampolgár
— ideértve nemzetközi szerződés rendelkezése esetén a
szerződés hatálya alá tartozó külföldi állampolgárt is — a
2. kocsiosztályon, személyi igazolványa vagy bármely más
személyi azonosításra alkalmas igazolvány (igazolás) felmutatásával;
c) az országgyűlési képviselő képviselői igazolványa felmutatásával bármely kocsiosztályon;
d) a hadirokkant és a hadiözvegy a hadigondozási igazolvány felmutatásával, továbbá a hadirokkant kísérője, ha
a hadirokkant az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Országos Orvosszakértői Intézetének szakvéleménye alapján
kísérőre szorul, és azt a hadigondozási igazolvány tartalmazza, a 2. kocsiosztályon.
(2) a), b) (...)
(3) A díjmentesség a helyjegyre, valamint az InterCity
pótjegyre nem vonatkozik.’’
,,10. § Korlátlan számú díjmentes utazásra jogosultak a
2. § (1) bekezdésében felsorolt személyek, az ott meghatározott feltételek szerint.’’
,,16. § Korlátlan számú díjmentes utazásra jogosult:
a) (...)
b) a 3. § (1) bekezdésének b) pontjában megjelölt sze
mély,
c) a 2. § (1) bekezdésének b)—d) pontjaiban megjelölt
személy.’’
,,21. § Korlátlan számú díjmentes utazásra jogosult:
a) (...)
b) a 2. § (1) bekezdésének a) és c)—d) pontjaiban meg
jelölt személy;
c) (...)’’
24. § (1) Korlátlan számú díjmentes utazásra jogosult:
a)—b) (...)
c) a 2. § (1) bekezdésének c)—d) pontjaiban meghatá
rozott személy, az ott meghatározott feltételekkel;
d)—f) (...)’’
Út. r. szövege az indítvány elbírálásakor: ,,Kedvezmények az országos közforgalmú vasutak vonalain
2. § (1) Díjmentes utazásra jogosult korlátlan számban:
a) a felnőtt kíséretében utazó gyermek 6 éves koráig
bármely, a személyi azonosításra alkalmas okmány felmutatásával a 3. § e) pontja szerinti utazás kivételével;
b) 65. életéve betöltése napjától a magyar állampolgár
— ideértve nemzetközi szerződés rendelkezése esetén a
szerződés hatálya alá tartozó külföldi állampolgárt is — a
2. kocsiosztályon, személyi igazolványa vagy bármely más
személyi azonosításra alkalmas okmány felmutatásával;
c) a magyar jogszabályok alapján a nyugdíjfolyósító
szerv által megállapított nyugellátásban részesülő 65 éven
felüli külföldi állampolgár a 2. kocsiosztályon a nyugdíjfolyósító szerv igazolása és bármely, a személyi azonosításra
alkalmas okmány alapján;
d) a szomszédos államokban élő magyarokról szóló
2001. évi LXII. törvény (a továbbiakban: Szátv.) 8. §-a
(2) bekezdésének b) pontjában meghatározott, 65. életévét betöltött külföldi állampolgár és a 65. életévét betöltött hozzátartozója a nevére kiállított ,,Magyar igazolvány’’, illetve a ,,Magyar hozzátartozói igazolvány’’ felmutatásával a 2. kocsiosztályon;
e) az országgyűlési képviselő képviselői igazolványa felmutatásával bármely kocsiosztályon;
f) a hadirokkant és a hadiözvegy a hadigondozási igazolvány felmutatásával, továbbá a hadirokkant kísérője, ha
a hadirokkant az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Országos Orvosszakértői Intézetének szakvéleménye alapján
kísérőre szorul, és azt a hadigondozási igazolvány tartalmazza, a 2. kocsiosztályon.’’
(2) (...) (3) A díjmentesség a helyjegyre, valamint az InterCity és
az InterCity Rapid pótjegyre nem vonatkozik.’’
,,Kedvezmények a helyközi (távolsági) menetrend szerinti
autóbusz-közlekedésben 10. § Korlátlan számú díjmentes utazásra jogosultak a
2. § (1) bekezdésében felsorolt személyek, az ott meghatározott feltételek szerint.’’
,,Kedvezmények az elővárosi vasút
(Budapesti Közlekedési Rt. — Helyiérdekű Vasút)
vonalain 16. § Korlátlan számú díjmentes utazásra jogosult:
a) a 2. § (1) bekezdésében felsorolt személyek az ott
meghatározott feltételek szerint,
b) a 3. § (1) bekezdésének b) pontjában megjelölt személy.’’
,,Kedvezmények a személyhajózás és révközlekedés
menetrend szerinti járatain
(a szárnyashajó és a sétahajó kivételével) 21. § Korlátlan számú díjmentes utazásra jogosult:
a) (...) b) a 2. § (1) bekezdésének a), d), e), f) pontjaiban megjelölt személy,
c) (...)’’ ,,Kedvezmények a menetrend szerinti helyi
tömegközlekedésben
24. § (1) Korlátlan számú díjmentes utazásra jogosult:
a)—b) (...)
c) a 2. § (1) bekezdésének c)— f) pontjaiban megjelölt
személy,
d)—f) (...)’’
A Gk. r.-nek az indítvány benyújtásakor hatályos rendel
kezései:
,,14. § (1) Az évente kiadható szerzési és átalakítási
támogatások keretszámát a Mozgáskorlátozottak Egyesületeinek Országos Szövetségével (a továbbiakban:
MEOSZ) egyetértésben a népjóléti miniszter határozza
meg és teszi közzé a Népjóléti Közlönyben — a költségvetési törvény függvényében — minden év április 30-áig.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltakon túl a népjóléti miniszter minden év november 15-éig a szerzési és átalakítási
támogatás pótkeretszámát a MEOSZ-szal egyetértésben
megállapíthatja.
15. § (1) A hivatal az általa létrehozott bizottság véleményének figyelembevételével a 11. § (1) bekezdése szerinti
határozat alapján
a) (...)
b) az átalakítási támogatás kielégítéséről a tárgyévben
folyamatosan dönt.
A bizottság tagjai a MEOSZ elnöke által meghatalma
zott képviselő, az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi
Szolgálat megyei (fővárosi) tiszti főorvosa által megbízott
szakorvos, valamint a hivatal által felkért személy.’’
A Gk. r.-nek az indítvány benyújtását követően módosított rendelkezése:
,,14. § (1) Az évente kiadható szerzési és átalakítási
támogatások keretszámát a Mozgáskorlátozottak Egyesületeinek Országos Szövetségével (a továbbiakban:
MEOSZ) egyetértésben a népjóléti miniszter határozza
meg és teszi közzé a Minisztérium hivatalos lapjában — a
költségvetési törvény függvényében — minden év április
30-áig.’’
Ür. 1.:
,,3. § E rendelet alkalmazásában
a) igényjogosult személy
1. a honvédelmi szerv hivatásos, szerződéses állományú
tagjai és azok közvetlen családtagjai,
2. a honvédelmi szervvel köztisztviselői, közalkalma
zotti (ügyészi, ügyészségi alkalmazotti) jogviszonyban
állók és azok közvetlen családtagja,
3. a honvédelmi miniszter által alapított, 100%-os állami tulajdonban lévő gazdasági társaságokkal — amelyek
tekintetében a tulajdonosi jogokat is a honvédelmi miniszter gyakorolja — munkaviszonyban állók és azok közvetlen
családtagjai,
4. a honvédségi érdekvédelmi, érdekképviseleti szervekkel, a honvéd önkéntes és magánnyugdíj és egészségbiztosítási pénztárakkal, valamint a HM Szociálpolitikai Alapítvánnyal munkaviszonyban állók és azok közvetlen családtagjai,
5. az 1—4. alpontban felsorolt szervektől nyugállományba került személyek és azok közvetlen családtagjai,
6. a hivatásos és a nyugállományban elhunyt személy
özvegye és ellátásra jogosult közvetlen családtagjai,
7. a honvédség nemzeti gondozottja és közvetlen családtagjai,
8. a honvédelmi miniszter által rehabilitált személyek
és azok közvetlen családtagjai,
9. az igényjogosult személy unokája 14 éves korig;’’
Ür. 2.:
,,3. § E rendelet alkalmazásában
a) Igényjogosult:
1. a hivatásos és szerződéses katona, valamint család
tagjai,
2. a honvédséggel köztisztviselői, közalkalmazotti jog viszonyban, illetve munkaviszonyban álló munkavállaló
(a továbbiakban együtt: munkavállaló) és családtagjai,
3. a honvédségi érdekvédelmi, érdekképviseleti szervezetekkel, a honvéd önkéntes és magánnyugdíj-, egészségbiztosítási pénztárakkal, valamint a Magyar Honvédség
(a továbbiakban: MH) Szociálpolitikai Alapítvánnyal
munkaviszonyban álló személy és családtagjai,
4. a nyugállományú katona és a honvédségtől nyugdíjazott munkavállaló és családtagjai,
5. a hivatásos és nyugállományú katona özvegye és
árvaellátásra jogosult családtagjai,
6. a honvédség nemzeti gondozottja,
7. a honvédelmi miniszter által rehabilitált, külön hatá
rozatban igényjogosultságot szerzett katonaszemély és családtagjai, 8. a honvédelmi miniszter által alapított közhasznú társaság azon munkavállalója, aki a társaság alapításakor a
honvédség közalkalmazottja vagy köztisztviselője volt és
családtagjai,
9. az önkéntes tartalékos állományú katona és családtagjai,
10. a 3. § a) pont 1—5. alpontjaiban felsoroltak unokái,
legfeljebb 16 éves életkorig.’’
Hat.:
,,A Kormány
1. a hadigondozottakról való állami, alanyi jogú gon
doskodás, valamint a jogosultak ellátásának megvalósítása
és a kedvezmények realizálása, továbbá a hadirokkantak
egészségügyi segédeszközökkel való ellátásának biztosítása céljából a határozat mellékletét képező Alapító Okirat
szerint közalapítványként létrehozza a Hadigondozottak
Közalapítványát (a továbbiakban: Közalapítvány);
2. felhatalmazza a pénzügyminisztert, hogy a Kormány
nevében az Alapító Okiratot aláírja, és a Közalapítvány
bírósági nyilvántartásba vételéről gondoskodjék.
Határidő: 1994. december 30.
3. Ez a határozat a közzététele napján lép hatályba.’’
A Hat. mellékletét képező Alapító Okirat tartalmazza
többek között a közalapítvány adatait, célját, induló vagyonát, szervezetét és szerveit, a kuratórium összetételét és
feladatait, a gazdálkodás rendjét, a képviselet módját, a
megszűnését eseteit.
Az indítvány mulasztásra vonatkozó részében megjelölt
jogszabályok: Rtv.:
,,56. § (1) A Magyar Rádió Közalapítvány kuratóriumá
ba és a Magyar Televízió Közalapítvány kuratóriumába
huszonegy-huszonegy tagot delegálnak az alábbi szervezetek:
a)—r) ...
(2) A Hungária Televízió Közalapítvány kuratóriumába
huszonhárom tagot delegálnak az alábbi szervezetek:
a)—m) ...’’
Hdt.:
,,17. § (1) A hadirokkantat bármely betegségével kap
csolatban térítésmentesen illeti meg
a) orvosi alapellátás (gyógykezelés),
b) állami, önkormányzati intézményi ellátás (kórház,
szanatórium, gyógyfürdő, terápiás ellátások),
c) fogászati ellátás,
d) állami, önkormányzati szociális intézményi ellátás.’’
Az indítványban hivatkozott egyéb jogszabályok:
Jat.:
,,3. § A társadalmi rendre vonatkozóan törvényben kell
szabályozni különösen
a) ...,
b) a társadalmi szervezetek és az érdekképviseleti szer
vek jogállását,’’
c)—g) ...’’
,,15. § (1) A végrehajtási jogszabály alkotására adott
felhatalmazásban meg kell határozni a felhatalmazás jogosultját, tárgyát és kereteit. A felhatalmazás jogosultja a jogi
szabályozásra másnak további felhatalmazást nem adhat.
(2) A szabályozás tárgykörébe tartozó alapvető jogok és
kötelességek szabályozására nem lehet felhatalmazást
adni.’’
,,17. § Jogszabályt akkor kell alkotni, ha a társadalmigazdasági viszonyok változása, az állampolgári jogok és
kötelességek rendezése, az érdekösszeütközések feloldása
azt szükségessé teszi.
18. § (1) A jogszabály megalkotása előtt — a tudomány
eredményeire támaszkodva — elemezni kell a szabályozni
kívánt társadalmi-gazdasági viszonyokat, az állampolgári
jogok és kötelességek érvényesülését, az érdekösszeütközések feloldásának a lehetőségét, meg kell vizsgálni a szabályozás várható hatását és a végrehajtás feltételeit. Erről
a jogalkotót tájékoztatni kell.
(2) A jogszabályokat a magyar nyelv szabályainak megfelelően, világosan és közérthetően kell megszövegezni.
(3) Az azonos vagy hasonló életviszonyokat általában
ugyanabban a jogszabályban, illetőleg azonos vagy hasonló
módon kell szabályozni. A szabályozás nem lehet párhuzamos vagy indokolatlanul többszintű.
19. § Az állampolgárok — közvetlenül, illetőleg képviseleti szerveik útján — közreműködnek az életviszonyaikat
érintő jogszabályok előkészítésében és megalkotásában.
20. § A jogalkalmazó szerveket, a társadalmi szervezeteket és az érdekképviseleti szerveket be kell vonni az olyan
jogszabályok tervezetének elkészítésébe, amelyek az általuk képviselt és védett érdekeket, illetőleg társadalmi viszonyokat érintik.’’
,,23. § A jogszabály tárgya szerint hatáskörrel rendelkező, illetőleg a kijelölt miniszter (a továbbiakban: szakminiszter) felelős a jogszabály előkészítéséért, így különösen
azért, hogy a szabályozás szükséges és a tervezett megoldások alkalmasak a kitűzött cél elérésére.
24. § (1) Az igazságügy-miniszter felelős azért, hogy a
jogszabály összhangban álljon más jogszabályokkal, megfeleljen a jogpolitikai elveknek, illeszkedjen be az egységes
jogrendszerbe, és feleljen meg a jogalkotás szakmai követelményeinek.
(2) E felelősség érvényre juttatása érdekében a szakminiszter
a) a törvényjavaslatok tervezetét az igazságügy-miniszterrel együtt készíti el, és terjeszti a Kormány elé,
b) a kormányrendelet tervezetét az igazságügy-miniszterrel egyetértésben terjeszti a Kormány elé,
c) a miniszteri rendelet tervezetét véleményezésre megküldi az igazságügy-miniszternek.
25. § (1) A Kormány elrendelheti, hogy jelentős jogszabálytervezet előkészítésére az igazságügy-miniszter, illetőleg a szakminiszter kodifikációs bizottságot alakítson.
(2) A kodifikációs bizottságban részt vesznek az érdekelt állami szerveknek, társadalmi szervezeteknek, érdekképviseleti szerveknek, valamint a megfelelő tudományágnak a képviselői is.
(3) A kodifikációs bizottság állásfoglalásairól a jogalkotó szervet tájékoztatni kell.’’
,,27. § A Kormány elé terjesztendő jogszabálytervezetről véleményt nyilvánítanak
a) a miniszterek,
b) továbbá
c) az érdekelt társadalmi szervezetek és érdekképvise
leti szervek.’’
,,29. § A miniszteri rendelet tervezetét meg kell küldeni
véleményezésre más, a szabályozásban érdekelt minisz ternek, társadalmi szervezetnek és érdekképviseleti
szervnek.’’
Ptk.:
,,98. § A tulajdonost megilleti a birtoklás joga és a bir
tokvédelem.’’
,,112. § (2) Az ingatlan tulajdonjogával felhagyni nem
lehet.’’
,,115. § (1) A tulajdonjogi igények nem évülnek el.’’
,,339. § (1) Aki másnak jogellenesen kárt okoz, köteles
azt megtéríteni. Mentesül a felelősség alól, ha bizonyítja,
hogy úgy járt el, ahogy az az adott helyzetben elvárható.’’
,,355. § (1) A kárért felelős személy köteles az eredeti
állapotot helyreállítani, ha pedig az nem lehetséges, vagy a
károsult azt alapos okból nem kívánja, köteles a károsult
vagyoni és nem vagyoni kárát megtéríteni.’’
,,357. § (4) A keresetveszteség (jövedelemkiesés) megállapításánál figyelembe kell venni azt a jövőbeli változást
is, amelynek meghatározott időpontban való bekövetkezésével már előre teljes bizonyossággal lehet számolni.’’
Hvt.:
,,10. § A honvédelmi miniszter a honvédelmi tevékeny
ség ágazati irányítása körében
a)—h) (...)
i) a honvédelem képzési igényeit is biztosító katonai
felsőoktatási, szak- és közoktatási intézmények tekintetében, az intézményekre vonatkozó jogszabályok alapján
gyakorolja a közvetlen felügyeleti, a szakképesítést felügyelő minisztert megillető, továbbá az alapítói és fenntartói jogköröket;’’
,,69. § (1) Az állampolgárok a haza védelme érdekében
általános honvédelmi kötelezettségként személyes szolgálatot és vagyoni szolgáltatást kötelesek teljesíteni.’’
(2) Az állampolgárokat személyes honvédelmi kötelezettségként a) hadkötelezettség;
b) polgári védelmi kötelezettség;
c) honvédelmi munkakötelezettség teljesítése terheli.
(3) A magánszemély állampolgárságára való tekintet
nélkül, továbbá a jogi személy, valamint a jogi személyiség
nélküli gazdasági társaság és személyegyesülés (a továbbiakban együtt: szolgáltatásra kötelezett) vagyoni szolgáltatásként az e törvényben meghatározott gazdasági és
anyagi szolgáltatásra kötelezhető.’’
,,135. § (1) A honvédelmi kötelezettségét teljesítő személy megbecsüléséről és jogos érdekeinek védelméről az
állam gondoskodik.
(2) Az érdekvédelem szabályai kiterjednek
a) a megjelenési,
b) a sor-, tartalékos és póttartalékos katonai szolgálati,
c) a polgári szolgálati,
d) a polgári védelmi
kötelezettségüket teljesítőkre.
(3) Az e törvényben megállapított esetekben a (2) bekezdés szerinti kötelezettségüket teljesítők hozzátartozói
jogos érdekeinek védelmére is e törvény rendelkezéseit
kell alkalmazni.’’
,,188. § (1) A hadi eredetű sérülést szenvedettek és hozzátartozóik ellátása (hadigondozás) állami feladat, amelyről külön jogszabály rendelkezik.
(2) A hadigondozott megélhetését pénzbeli támogatással és természetbeni ellátással kell biztosítani.
(3) A hadigondozásra jogosultat hadirokkantként, hadigyámoltként, hadiözvegyként, hadiárvaként, illetve hadigondozott családtagként kell gondozásba venni.
189. § (1) A hadigondozással kapcsolatos közigazgatási
tevékenység ellátása a jegyző hatáskörébe tartozik.
(2) A hadigondozásba vételi eljárás során vizsgálni kell,
hogy a gondozást igénylő vagy hozzátartozója részére az
e törvényben szabályozott kedvezőbb ellátás megállapítható-e. A kedvezőbb ellátás lehetőségéről az igénybejelentőt
tájékoztatni kell.
190. § (1) A honvédelmi kötelezettség teljesítésével
összefüggésben keletkezett kárért vétkességére tekintet
nélkül az a szerv felel, amelynek érdekében a kötelezettséget teljesítették. Mentesül a szerv a felelősség alól, ha
bizonyítja, hogy a kárt működési körén kívül eső elháríthatatlan ok vagy kizárólag a károsult elháríthatatlan magatartása okozta. Nem kell megtéríteni a kárnak azt a részét,
amelyet a károsult vétkes magatartása idézett elő.
(2) A kártérítésre — a teljesített honvédelmi kötelezettség formájától függetlenül — a fegyveres erők kártérítési
felelősségére vonatkozó, külön jogszabályban meghatározott rendelkezéseket kell alkalmazni.’’
Ftv.:
,,1. § E törvény célja a fogyatékos személyek jogainak, a
jogok érvényesítési eszközeinek meghatározása, továbbá a
fogyatékos személyek számára nyújtandó komplex rehabilitáció szabályozása, és mindezek eredményeként a fogyatékos személyek esélyegyenlőségének, önálló életvitelének
és a társadalmi életben való aktív részvételének biztosítása.
2. § (1) Az államnak, a társadalom szervezeteinek és
tagjainak oly módon kell tevékenységüket végezni, hogy az
ne okozhasson olyan károsodást, amely fogyatékosság kialakulásához vezet, illetve olyan körülményeket kell létrehozni, amelyben a fogyatékos emberek képesek lesznek
teljesebb életre és a fogyatékosságukból fakadó terheik
csökkenthetőek.
(2) A fogyatékos személyekkel kapcsolatos magatartás,
tevékenység során úgy kell eljárni, hogy az a fogyatékos
állapot rosszabbodását megelőzze, illetőleg annak következményeit enyhítse.
(3) A tervezési, döntési folyamatok során kiemelten kell
kezelni a fogyatékos személyek sajátos szükségleteit, és
figyelemmel kell lenni arra, hogy a fogyatékos személyek a
bárki által igénybe vehető lehetőségekkel csak különleges
megoldások alkalmazása esetén élhetnek.
(4) A fogyatékos személyeket érintő döntések során
tekintettel kell lenni arra, hogy a fogyatékos személyek a
társadalom és a helyi közösség egyenrangú tagjai, ezért
meg kell teremteni azokat a feltételeket, amelyek lehetővé
teszik számukra a társadalmi életben való részvételt.
(5) Az állam köteles gondoskodni a fogyatékos személyeket megillető jogok érvényesítéséről, a fogyatékos személyek hátrányait kompenzáló intézményrendszer működtetéséről a nemzetgazdaság mindenkori lehetőségeivel
összhangban.
3. § A fogyatékos személyek az őket mindenki mással
egyenlően megillető jogaikkal állapotukból fakadóan kevéssé tudnak élni, ezért indokolt, hogy minden lehetséges
módon előnyben részesüljenek.
4. § E törvény alkalmazásában
a) fogyatékos személy: az, aki érzékszervi — így különö
sen látás-, hallásszervi, mozgásszervi, értelmi képességeit
jelentős mértékben vagy egyáltalán nem birtokolja, illetőleg a kommunikációjában számottevően korlátozott, és ez
számára tartós hátrányt jelent a társadalmi életben való
aktív részvétel során;
b) rehabilitáció: az egészségügyi, mentálhigiénés, oktatási, képzési, átképzési, foglalkoztatási, szociális rendszerekben megvalósuló folyamat, amelynek célja a fogyatékos
személy képességének fejlesztése, szinten tartása, a társadalmi életben való részvételének, valamint önálló életvitelének elősegítése;
c) segédeszköz: a fogyatékos személy fizikai vagy érzékszervi képessége részleges vagy teljes hiányának részleges
vagy teljes pótlását szolgáló eszköz;
d) támogató szolgálat: a fogyatékos személy önálló életvitelét elősegítő, a mindennapi szükségletei kielégítését
célzó — személyes közreműködés által megvalósuló —
szolgáltatás;
e) lakóotthon: a fogyatékos személy önálló életvitelét
elősegítő, kisközösséget befogadó lakhatási forma.’’
,,12. § (1) A fogyatékos személy egészségügyi ellátása
során — az 1997. évi CLIV. törvénnyel összhangban —
figyelemmel kell lenni a fogyatékosságából adódó szükségleteire.
(2) A fogyatékos személy számára biztosítani kell — a
fogyatékosságával összefüggésben — az állapota javításához, az állapotromlása megelőzéséhez szükséges rendszeres és hatékony egészségügyi ellátást. A fogyatékos személyeket ellátók speciális képzésének és továbbképzésének
lehetőségét biztosítani kell.
(3) A fogyatékos személy egészségügyi ellátása során
törekedni kell arra, hogy az ellátás segítse elő a rehabilitációját, társadalmi beilleszkedését, továbbá, hogy ne erősítse a betegségtudatát.’’
,,23. § (1) Fogyatékossági támogatásra az a 18. életévét
betöltött súlyosan fogyatékos, Magyarországon élő magyar
állampolgár, továbbá bevándorlási engedéllyel rendelkező
külföldi, valamint a magyar hatóságok által menekültként
elismert azon személy jogosult, akinek
a) segédeszközzel vagy műtéti úton nem korrigálható
módon látóképessége teljesen hiányzik vagy alig látóként
minimális látásmaradvánnyal rendelkezik, és ezért kizárólag tapintó-halló életmód folytatására képes (látási fogyatékos),
b) hallásvesztesége olyan mértékű, hogy a beszédének
hallás útján történő megértésére és spontán elsajátítására
segédeszközzel sem képes, és halláskárosodása miatt a
hangzó beszéd érthető ejtése elmarad (hallási fogyatékos),
c) értelmi akadályozottsága genetikai, illetőleg magzati
károsodás vagy szülési trauma következtében, továbbá tizennegyedik életévét megelőzően bekövetkező súlyos betegség miatt középsúlyos vagy annál nagyobb mértékű (értelmi fogyatékos),
d) a mozgásrendszer károsodása, illetőleg funkciózavara miatt helyváltoztatása a külön jogszabályban meghatározott segédeszköz állandó és szükségszerű használatát
igényli (mozgásszervi fogyatékos).
e) az a)—d) pontban meghatározott súlyos fogyatékosságok közül legalább két fogyatékossága van (halmozottan
fogyatékos),
f) hallásvesztesége olyan mértékű, hogy a beszédnek
hallás útján történő megértésére segédeszközzel sem képes
és az a), c), d) pontok valamelyikében megjelölt egyéb
fogyatékossága is van (halmozottan fogyatékos),
és állapota tartósan vagy véglegesen fennáll, továbbá
önálló életvitelre nem képes vagy mások állandó segítségére szorul.
(2) Fogyatékossági támogatásra nem jogosult az a súlyosan fogyatékos személy, aki
a) vakok személyi járadékában,
b) magasabb összegű családi pótlékban részesül.
(3) Megszűnik a fogyatékossági támogatásra való jogo
sultság, ha
a) a súlyosan fogyatékos állapot nem áll fenn;
b) a fogyatékos személy a felülvizsgálaton nem jelenik
meg és a távolmaradását nem igazolja.
(4) Szünetel a fogyatékossági támogatás folyósítása, ha
a jogosult egybefüggően három hónapot meghaladóan külföldön tartózkodik. Ebben az esetben a támogatás szüneteltetését a külföldi tartózkodás negyedik hónapjának első
napjától kezdődően kell elrendelni.’’
Etv.:
,,1. § Az egyesülési jog mindenkit megillető alapvető
szabadságjog, amelyet a Magyar Köztársaság elismer, és
biztosítja annak zavartalan gyakorlását. Az egyesülési jog
alapján mindenkinek joga van arra, hogy másokkal szervezeteket, illetőleg közösségeket hozzon létre vagy azok tevékenységében részt vegyen.
2. § (1) Az egyesülési jog alapján a magánszemélyek, a
jogi személyek, valamint ezek jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetei — tevékenységük célja és alapítóik
szándéka szerint — társadalmi szervezetet hozhatnak létre
és működtethetnek.’’
,,3. § (1) A társadalmi szervezet olyan önkéntesen létrehozott, önkormányzattal rendelkező szervezet, amely az
alapszabályban meghatározott célra alakul, nyilvántartott
tagsággal rendelkezik, és céljának elérésére szervezi tagjai
tevékenységét.’’
,,6. § (1) A társadalmi szervezet alapszabálya az abban
meghatározott célkitűzéseknek megfelelően biztosítja a
szervezet demokratikus, önkormányzati elven alapuló működését, elősegíti a tagok jogainak és kötelességeinek érvényesülését.’’
III. Az Alkotmánybíróság az indítványt az alábbiakban megalapozottnak találta:
Az Alkotmánybíróság az indítványozó által felvetett jogforrástani összefüggésekre tekintettel mindenekelőtt megvizsgálta, hogy az Út. r. kifogásolt előírásai ellentétesek-e
a Hdt. 22. § (1) bekezdése rendelkezésével. Megállapította, hogy az Út. r.-t az indítvány benyújtását követően a
közforgalmú személyszállítási utazási kedvezményekről
szóló 287/1997. (XII. 29.) Korm. rendelet módosításáról
szóló 242/2001. (XII. 10.) Korm. rendelet 2002. január 1-jei
hatállyal módosította. A módosítás tartalmi változást az
indítványban kifogásolt rendelkezéseket illetően nem hozott. Az indítványban az Ú t. r. 2. § (1) bekezdés d) pontjakénti megjelölés f) pontra változott. A tartalmi azonosság
miatt az Alkotmánybíróság az alkotmányossági vizsgálatot
az Út. r. hatályos rendelkezéseire kiterjedően végezte el.
Az Alkotmány 35. § (2) bekezdése szerint a Kormány a
maga feladatkörében rendeletet bocsát ki és határozatokat
hoz. A Kormány rendelete és határozata törvénnyel nem
lehet ellentétes.
A Hdt. 22. § (1) bekezdése kimondja, hogy a hadirokkant és hadiözvegy térítésmentesen veheti igénybe a helyi
tömegközlekedési és a helyközi (távolsági) tömegközlekedési (vonat, autóbusz, hajó, komp stb.) eszközöket. A Hdt.
28. § b) pontja arra hatalmazta fel a Kormányt, hogy a
hadigondozotti ellátások és kedvezmények igénybevételére jogosító hadigondozotti igazolvány tartalmi és formai
kellékeinek, az igazolvány kiadásának, valamint a hadieredetű fogyatkozás megállapítása orvos-szakmai szempontjainak részletes szabályait rendeletben állapítsa meg.
Az Országgyűlés és a Kormány normaalkotási viszonyában a rendező elvet az Alkotmány 35. § (2) bekezdésében
írt — a jogforrási hierarchiából következő — azon tilalom
jelenti, amely szerint a Kormány rendelete törvénnyel nem
lehet ellentétes. A törvénnyel való ütközést jelenti az is, ha
az azonos szabályozási tárgyban a Kormány rendelete túlterjeszkedik a törvény által adott felhatalmazáson. Egy
korábbi ügyben az Alkotmánybíróság már megállapította,
hogy ,,[a] felhatalmazás kereteinek túllépése — a jogforrási hierarchia rendjének megsértésén keresztül alkotmányellenességet eredményez.’’ [19/1993. (III. 27.) AB határozat, ABH 1993, 431., 433.]
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált, a jogállamiságból levezethető jogbiztonság az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát követeli meg. Ezért
alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. ,,Csak formalizált eljárás szabályainak követésével
keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák
betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények.’’ [9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 59., 65.]
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint abban az esetben, ha a törvény taxative megjelölt tárgykörök további
részletszabályozására hatalmazza fel a Kormányt, akkor az
köteles a felhatalmazás keretei között maradni. A Hdt.
28. § b) pontja tételesen felsorolja a rendelettel szabályozható jogalkotási tárgyköröket, következésképpen ezen a
Kormány nem terjeszkedhetett volna túl.
Az Ú t. r. 2. § (1) bekezdés f) pontjának a hadirokkantakra és hadiözvegyekre vonatkozó rendelkezése — a 2. §
(3) bekezdésével összefüggésben — túllépett a Hdt. 28. §
b) pontjában rögzített törvényi felhatalmazás keretein,
mert a törvényben biztosított térítésmentességgel szemben
nem teljes, csupán a 2. kocsiosztályra korlátozott díjmentességet biztosított a hadirokkantak és hadiözvegyek részére. Ezáltal megsértette az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság és az ebből levezethető jogbiztonság követelményét, úgyszintén az Alkotmány 35. §
(2) bekezdése harmadik mondatában rögzített, a Kormány
jogalkotási hatáskörét megállapító rendelkezést. Ezért azt
az Alkotmánybíróság — alaki alkotmányellenesség
miatt — e részében megsemmisítette.
A rendelet részleges megsemmisítése természetesen
nem jelenti a hadirokkantak és hadiözvegyek ingyenes utazási lehetőségének eltörlését. Éppen ellenkezőleg: az
Alkotmánybíróság azt juttatja kifejezésre, hogy őket nem
egyszerűen díjmentesség, hanem minden tekintetben teljes
térítésmentesség illeti meg a törvény alapján.
Az Alkotmánybíróság a hasonló tárgyat érintő
1482/B/1995. AB határozatában foglaltaktól (ABH 1996,
602., 604.) eltérő döntését a következőkkel indokolja:
Az Alkotmánybíróság a korábbi, 1482/B/1995. AB határozatában a közforgalmú személyszállítási utazási kedvezményekről szóló 13/1991. (I. 8.) Korm. rendelet egyes szakaszainak alkotmányellenességét bírálta el. A jelen ügyben
más jogszabályt, más alkotmányos összefüggésben vizsgált.
Ezért az Alkotmánybíróság — állandó gyakorlatára tekintettel — megállapította, hogy az indítvánnyal érintett jogszabály tekintetében a korábbi döntés nem képez res iudicatát, így az indítványt érdemben bírálta el.
Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben arra az álláspontra
jutott, hogy a Hdt. 22. §-al a törvényhozó úgy rendelkezett,
hogy a térítésmentes utazás mintegy ,,személyre szóló’’
jogosultságként illeti meg a hadirokkantat és a hadiözvegyet.
Az Alkotmánybíróság azt is hangsúlyozza, hogy mivel a
térítésmentes utazást — a hadirokkantnak és a hadiözvegynek az ország védelmében elszenvedett vesztesége iránti
tiszteletből, helytállásuk elismeréseként — törvény biztosítja, ezért e jogosulti körtől a teljes térítésmentességet
kormányrendelet nem vonhatja el, és azt nem szűkítheti le
feltételektől függő díjmentességre. Mivel azonban a Hdt.
22. §-a a hadirokkant és a hadiözvegy számára a helyi tömegközlekedési és a helyközi (távolsági) tömegközlekedési eszközök igénybevétele esetén korlátlan számban és
minden komfortbeli megkötöttség nélkül biztosította a
térítésmentes utazást, ennélfogva ettől a Kormány a rendeletében nem térhetett volna el, mivel erre törvényi felhatalmazást nem kapott.
IV. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt utal az Alkotmány
70/H. §-ának (1) bekezdésére, amely szerint a haza védelme a Magyar Köztársaság minden állampolgárának kötelessége.
A haza védelmében egészségromlást, sebesülést szenvedettekről az állam a testi fogyatkozásukkal arányban álló
juttatások biztosításával gondoskodik. Az említett sérelmeket szenvedett állampolgároknak joga van az állami
gondoskodásra, ami azonban nem jelenti az állami gondoskodás különböző változatainak alanyi jogon, alkotmányi
vagy törvényi előírásokkal garantált általánossá tételét.
Tehát az eltérő jellegű igények kielégítése a különböző
juttatásokat, kedvezményeket biztosító különálló jogszabályi rendelkezések révén történik, de ez közvetlenül az
Alkotmányból nem vezethető le.
Az állam feladata az, hogy egyensúlyt teremtsen a társadalom tagjainak törvényes igényei és az ezek megvalósításához felhasználható anyagi erőforrások között. Ha nem
ezt tenné, a társadalmilag mégoly méltányolható igényeket
csak a más (szociális, egészségügyi) okból rászorultak
aránytalan hátrányára elégíthetné ki, amely alkotmányellenes helyzetet teremtene. Az állam kötelessége tehát a kedvezmények és juttatások jogi szabályozás útján történő
meghatározása.
Az Alkotmánybíróság 2/1998. (II. 4.) AB határozatában
rámutatott arra, hogy ,,[a] haza védelme során elszenvedett
sérelmek, veszteségek teljes megtérítésére az azokat elszenvedő állampolgároknak nincs alanyi joga, de a jogalkotó rendszerint a károk teljes megtérítését rendeli el
békeidőben. Teszi ezt általában azért, hogy a honvédelmi
kötelezettség teljesítésére ösztönözzön, de a teljes térítés
alapja a békeidőben az a meggondolás is, hogy ekkor a
tényleges fegyveres szolgálat az állampolgároknak, azon
belül a honvédelmi kötelezettség által érintett állampolgároknak csak kis részét érinti.’’ (ABH 1998, 41., 54.)
Az Alkotmánybíróság egy korábbi határozatban azt is
megállapította, hogy az egyenlő bánásmódnak nemcsak a
jogok, hanem az állampolgári kötelességek, s így a honvédelmi kötelezettséggel járó terhek tekintetében is érvényesülni kell. [46/1994. (X. 21.) AB határozat, ABH 1994, 260.,
269.]
A hadigondozás célja, hogy mindazok a személyek, akik
hadicselekmények során haltak meg, váltak rokkanttá,
illetve ezen személyek hozzátartozói állami ellátásban részesüljenek, amely némi kompenzációt nyújt az elszenvedett sérelmekért. A Hdt. egy szűk társadalmi csoportra
alkotott speciális jogszabály, amely a szociális ellátásokhoz
hasonló, azokkal több ponton érintkező, alanyi jogon, vagy
szociális rászorultság alapján járó társadalompolitikai indíttatású önálló ellátásokat vezetett be, illetőleg a meglevő
ellátási formákat bővítette ki.
1.1. Az Alkotmánybíróság az indítványban foglaltak,
valamint a Hdt. 1. és 2. §-a, továbbá az Fhdt. 1. § (1) bekezdésének összevetése alapján megállapította, hogy az indítványban említett alanyi kör gyakorlatilag megegyezik a
kifogásolt törvényi előírásokban foglaltakkal. A jogalkotó
— ellentétben az indítványozó állításával — nem rekesztette ki a hadigondozásra való jogosultak sorából az I. és
II. világháború alatt és a két világháború között katonai,
szolgálati kiképzés, hadművelet, robbanóanyag felrobbanása következtében fogyatkozást szenvedetteket.
A Hdt. 1. és 2. §-ainak hatálya kiterjed a múltban bekövetkezett, a jelenben és a jövőben bekövetkező hadicselekménnyel összefüggően (légi csapás, hadművelet, harci cselekmény) fogyatkozást szenvedett (szenvedő) személyekre.
A békeidőben megsérült személyek nem minősülnek hadigondozottnak, a róluk való gondoskodás nem a Hdt. alapján, hanem polgári jogi úton, a kártérítés és a nem vagyoni
kár számítása alapján történhet meg a Hvt. idézett
190. §-ának rendelkezése szerint. A honvédelmi kötelezettség teljesítésével összefüggésben keletkezett kárért a
magyar állampolgároknak ez kedvezőbb kártérítési lehetőséget biztosít, mint amilyet a hadigondozotti ellátás keretében kaphatnának.
Mindebből következően — mivel az indítványozó által
hiányolt rendelkezéseket a Hdt. tartalmazza — az indítványozó által hivatkozott törvényi rendelkezések nem sértik
az Alkotmány 17. §-át, 70/A. §-át, és 70/H. §-át.
1.2. Az Alkotmánybíróság a külföldön élő magyar állampolgárok hadigondozási kedvezményeivel kapcsolatosan
megállapította, hogy az állam az egyes hadigondozási ellátásokat csak úgy képes teljesíteni, ha az adott ellátó rendszer és a jogosult személy kapcsolata biztonságosan és
tartósan fenntartható. A Magyarországon élő hadigondo
zottak ellátási kötelezettségének elsődlegessége, ezzel
összefüggésben pedig a külföldön élő magyar állampolgárok kizárása nem tekinthető olyan szabályozási módnak,
amely sértené az Alkotmány 70/A §-át.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Hdt. 1. és
2. §-ai nem sértik az Alkotmány 17. §-át, mert abból elsődlegesen a magyar állampolgárok számára, a megélhetésükhöz szükséges ellátásra nézve vezethető le közvetlenül a
szociális biztonságra vonatkozó állami kötelezettség, ez
azonban ugyanilyen mértékben nem terjed ki a külföldi
állampolgárokra, a jelen határozat VI/1. pontjában foglaltak szerint.
Az Alkotmány 6. § (3) bekezdése a Magyar Köztársaság
határain kívül élő magyarok sorsáért való felelősséget deklarálja, és államcélként jelöli meg a határon túli magyaroknak a Magyarországgal történő kapcsolata ápolásának
előmozdítását. Az indítványozó azonban nem ezt a személyi kört említi, hanem a külföldön élő magyar állampolgárok hadigondozási ellátásáért való állami felelősséget kívánja meg. Azt kifogásolja, hogy a Hdt. 1. §-a kihagyja őket
a hadigondozásra jogosultak közül, mivel a törvényben
megállapított feltételek csak a Magyarországon élő magyar
állampolgárokra vonatkoznak. Az Alkotmánybíróság
megállapította, hogy a Hdt. 1. §-a, valamint az Alkotmány
6. § (3) bekezdése között alkotmányjogilag értékelhető
összefüggés nem áll fent, tekintettel arra, hogy a ,,külföldön élő magyar állampolgárok’’ és a ,,határon túli magyarok’’ nem azonos személyi kört fognak át.
1.3. Az indítványozó a Hdt. 1. és 2. §-a kapcsán, és beadványainak más részeiben is kifogásolta, hogy a hadigondozásra vonatkozó jogi szabályozás során sérelmet szenvedett az Alkotmány 36. §-ának azon előírása, mely szerint a
Kormány a feladata ellátása során együttműködik az érdekelt társadalmi szervezetekkel, és ezzel összefüggésben a
Jat. 20. és 27. §-ainak a sérelmét is felvetette.
Az Alkotmánybíróság e helyütt utal azon következetes
gyakorlatára, amely szerint a közhatalmi jogosítványokkal
nem rendelkező társadalmi érdekképviseleti szervek véleményének beszerzése a jogszabály közjogi érvényességének nem feltétele. [7/1993. (II. 15.) AB határozat, ABH
1993, 418., 419.; 50/1998. (XI. 27.) AB határozat, ABH
1998, 387., 397.; 39/1999. (XII. 21.) AB határozat, ABH
1999, 325., 349.]
Az Alkotmánybíróság a 39/1999. (XII. 21.) AB határozatában rámutatott a következőkre:
,,A jogalkotási törvény rendelkezéseinek figyelmen kívül hagyása csak akkor eredményezheti a jogszabály alkotmányellenességének megállapítását, ha az adott jogszabály
egyben az Alkotmány valamely rendelkezését is sérti. Sem
az Alkotmány 4. §-ából, sem 7. § (2) bekezdéséből, sem
36. §-ából nem következik a jogalkotó szerveknek az a
kötelezettsége, hogy a jogalkotási eljárás során az érintett
társadalmi szervek véleményét kikérje.’’ (ABH 1999, 325.,
349—350.)
Az Alkotmánybíróság arra az álláspontra helyezkedett,
hogy mivel a támadott jogszabályokban a MAHONSZ a
jogalkotási egyetértési, illetve véleményezési joggal rendelkező szervezetek között nem szerepel, ezért a jogalkotó
számára nem kötelező a MAHONSZ véleményének
beszerzése a jogalkotási előkészítési munkában. Ezekre
figyelemmel — az Alkotmány és a Jat. egyes előírásaiban
egyébként szereplő — egyeztetési kötelezettség a
MAHONSZ tekintetében nem állapítható meg.
Ezért az Alkotmánybíróság az indítványnak valamennyi
támadott rendelkezés vonatkozásában az Alkotmány
36. §-ába ütközését állító részét elutasította.
Az Alkotmánybíróság megállapította továbbá, hogy egyrészt a Hdt. 1. § és 2. §-ai, valamint az Fhdt. 1. § (1) bekezdése, másrészt az Alkotmány 19. §, 27. §, 35. § (2) bekezdése, 54. § (1) bekezdése és 59. § (1) bekezdésének rendelkezései egymással alkotmányjogilag értékelhető összefüggésben nem állnak. Ezért az Alkotmánybíróság az indítványt
e részében is elutasította.
1.4. Az indítványozó szerint alkotmánysértő a Hdt. 7. §-a
és 22. §-a. Tény az, hogy a Hdt. a hozzátartozói minőségben
hadigondozásra jogosultak körén belül több csoportot alkotott és az egyes hozzátartozói csoportokra vonatkozóan
külön szabályokat állapított meg. A Hdt. 7. §-a a hadigondozott családtag meghatározásakor azért nem tesz említést
a hadigondozott feleségekről, mert ők a Hdt. 5. §-a értelmében hadiözvegynek minősülnek, így külön csoportot
képeznek.
Az Alkotmánybíróság több döntésében, így a
191/B/1992. AB határozatában (ABH 1992, 592., 593.) is
rámutatott arra, hogy a megkülönböztetés akkor alkotmányellenes, ha a jogszabály a szabályozás szempontjából
azonos csoportba tartozó (egymással összehasonlítható)
személyek között tesz különbséget anélkül, hogy annak
alkotmányos indoka lenne.
Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben megállapította,
hogy a Hdt. 7. §-a azáltal, hogy a hadiözvegyet a családtagok között nem említi, hátrányos megkülönböztetést
nem alkalmazott. A törvény számos előírása kedvezőbb
jogosultsági feltételeket biztosított a hadiözvegynek, mint
más családtagnak.
Nem megalapozott a fentiek szerint az indítványozónak
a hátrányos megkülönböztetés tilalmára alapozott azon
felvetése sem, amely szerint a hadigondozott feleségét és
gyermekét nem illeti meg térítésmentes utazási lehetőség.
Az azonos hozzátartozói csoportot illetően a törvényi szabályozás alkotmányellenes megkülönböztetést nem tesz. A
Hdt. 22. §-a az orvosi szakvélemény alapján kísérőre szoruló hadirokkant számára a kísérő részére (aki természetesen a feleség és a gyermek is lehet) a térítésmentes utazási
kedvezményt alanyi jogon biztosítja. Ez a szabályozás megfelel annak az elvnek, mely szerint a jogalkotó szabadon
dönti el, hogy a konkrét esetben hadigondozott hozzátar
tozóit milyen feltételekkel, milyen támogatásban, kedvezményben részesíti. Az Alkotmánybíróság több határozatában foglalkozott
az államnak a polgárai felé fennálló kötelezettségei teljesítésével. Ezek a kötelezettségek az Alkotmányban általános jelleggel szerepelnek, és nem jelentenek alanyi jogot
egy bizonyos meghatározott jövedelem megszerzéséhez,
vagy ellátásban való részesüléshez. (600/B/1993. AB határozat, ABH 1993, 671., 673.) E körben a jogalkotó maga
határozhatja meg, hogy milyen eszközökkel éri el társadalompolitikai céljait, s az egyes ellátási formákat jogosultsági feltételekhez kötheti. Az ellátás igénybevételi feltételeinek meghatározásánál a jogalkotó széles körben mérlegelheti a társadalom gazdasági és szociális helyzetét. A
jogalkotó tehát a gazdaság helyzetére, az ellátó rendszerek
teherbírására tekintettel alakíthatja a szociális ellátások
körét mindaddig, amíg valamely, az Alkotmányban rögzített elv (pl. diszkrimináció tilalmának elve) nem sérül.
Ebből eredően a rászorultaknak csak arra van alapvető
joguk, hogy az ellátás iránti igényük elbírálása azonos
szempontok alapján, tárgyilagosan, hátrányos megkülönböztetés nélkül, az eljárási szabályok korrekt alkalmazásával történjen (292/B/1998. AB határozat, ABH 2000, 874.,
876—877.).
Mindezeket figyelembe véve az Alkotmánybíróság a
Hdt. 22. §-ával kapcsolatosan az Alkotmány 70/A. §-ába
ütköző alkotmánysértést nem állapított meg. Ugyanezen
jogszabályi rendelkezés, valamint az Alkotmány 19. §
(3) bekezdés b) pontja, 35. § (1) bekezdés b) pontja, 35. §
(2) bekezdése között alkotmányjogilag értékelhető összefüggés nem áll fent.
A fentiekre tekintettel az Alkotmánybíróság a Hdt.
7. §-a és 22. §-a alkotmányellenességének megállapítására
vonatkozó indítványt elutasította.
1.5. A Hdt. 8. § (3) bekezdés a) pontjának második
mondata szerint feléled a hadigondozásra való jogosultság
akkor, ha a hadirokkant házastársa az újabb házasságában
is megözvegyül. Az indítványozó szerint ez a törvényi rendelkezés ellentétes a házasság és a család intézményére,
valamint az ifjúság létbiztonságára, oktatására és nevelésére, védelmezésére vonatkozó alkotmányi rendelkezésekkel.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Hdt. 8. §
(3) bekezdés a) pontjának második mondata, valamint az
Alkotmány 15. § és 16. §-ai egymással alkotmányjogilag
értékelhető összefüggésben nem állnak, ezért az indítványt
e részében is elutasította.
1.6. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a Hdt.
10. § (2) és (4) bekezdései, valamint az Alkotmánynak a
tulajdonhoz való jogra vonatkozó 13. § (1) bekezdése egymással alkotmányjogilag értékelhető összefüggésben nem
állnak, ezért a Hdt. 10. § (2) és (4) bekezdései alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasította.
1.7. Az indítványozó a Hdt. 11. § (2) bekezdésével
összefüggésben alkotmányellenes hátrányos megkülönböztetésnek tartja, hogy az V. járadék osztályba sorolt
hadirokkant havi járadékának összegét a hadiözvegy járadéka meghaladja. Kifogásolja azt is, hogy a hadigondozottak járadék osztályba sorolásánál egyes szempontokat
(műveltség, katonai rendfokozat) a jogalkotó figyelmen
kívül hagyott.
A 65/1997. (XII. 18.) AB határozat (ABH 1997, 391.,
394.) összefoglalva az ezzel kapcsolatos alkotmánybírósági
gyakorlatot megállapította, hogy sem a jogegyenlőség alkotmányos követelményéből, sem a diszkrimináció tilalmából nem következik, hogy az állam célszerűségi, gazdaságossági, jogtechnikai, az eltérő jogi helyzetekre figyelemmel lévő szempontok szerint a jogok és kötelezettségek
jogalkotási úton való megállapítása során a jogalanyok
között ne különböztethetne, ha ezzel az alkotmányos követelményeket nem sérti. Az Alkotmány 70/A. §-a nem
mindenfajta különbséget tilt, hiszen az ilyenfajta tilalom
eleve összeegyeztethetetlen lenne a jog rendeltetésével
[61/1992. (XI. 20.) AB határozat, ABH 1992, 280.,
281—282.; 521/B/1991. AB határozat, ABH 1993, 555.,
556.].
Az Alkotmánybíróság az Alkotmány 17. §-ával összefüggésben már arra is rámutatott, hogy e rendelkezés az
állampolgárok védelmét és a róluk való gondoskodást kötelezővé teszi. ,,Az alaptörvény azonban a védelem és gondoskodás jogintézményeit és mértékét részletesen nem tartalmazza. Az alkotmányi előírások megvalósítása — számos feltételtől függően — változó és folyamatos törvényhozási, jogalkalmazási, önkormányzati és társadalmi feladat.’’ (1588/B/1991. AB határozat, ABH 1994, 510., 511.)
Az Alkotmánybíróság más ügy kapcsán azt is megállapította, hogy ,,[a] szociális juttatások, támogatások és egyéb
kedvezmények mértéke és módja ugyanis alapvetően a
nemzetgazdaság teherbíró képességének, a költségvetés
állapotának, az érdekérvényesítést szolgáló intézményeknek és számos egyéb tényezőnek a függvénye, az Alkotmányból ezek nagyságára és módjára vonatkozó alkotmányos kötelezettség nem állapítható meg.’’ (731/B/1995. AB
határozat, ABH 1995, 801., 804.)
Az Alkotmánybíróság jelen ügyben elfoglalt álláspontja
szerint a sérelmek eltérő jellegéből és azok lehetőség szerinti orvoslásából az következik, hogy nem alkotmányellenes, ha a juttatások mértékében az egyes csoportok között
arányosítási szempontok közvetlenül nem mutathatók ki.
Az Alkotmánybíróság megítélése szerint a Hdt. 11. §
(2) bekezdése nem sérti az Alkotmány 14. §-át, 19. §
(3) bekezdését, 54. § (1) bekezdését, ezért az Alkotmánybíróság a Hdt. 11. § (2) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló
indítványt elutasította.
2. A Hdt. 23. §-a a hadirokkantat és hadiözvegyet a
televízió előfizetési díjának megfizetése alól mentesíti.
Ezzel szemben az Rtv. 119. § (4) bekezdésének a kifogásolt
előírása arról rendelkezik, hogy a vezetékes műsorelosztó
távközlő rendszer tulajdonosa vagy üzembentartója az
egyes műsorcsatornák működtetéséért az előfizetőktől
üzemeltetési díjat szedhet. Ehhez kapcsolódva mondja ki
az Rtv. 120. § (1) bekezdése azt is, hogy az üzembentartó a
díjazás összegére tekintettel eltérő csomagokat alakíthat ki.
Az Rtv. 79. § (1) bekezdése értelmében a televízió
üzemben tartási díj kötelezettje az, aki televízió készüléket
üzemeltet, a 79. § (2) bekezdése szerint pedig az üzemben
tartási díj összegét a központi költségvetésről szóló törvény állapítja meg, azonban az Rtv. 81. § (1) bekezdés
d) pontja alapján a hadirokkant és a hadiözvegy mentes az
üzemben tartási díj fizetése alól. A Magyar Köztársaság
2003. évi költségvetéséről szóló 2002. évi LXII. törvény
104. § (4) bekezdése kimondja, hogy a 2003. évre esedékes
televízió készülék üzemben tartási díját átvállalja (hasonlóan a 2002. évi rendelkezésekhez). Az Rtv. kifogásolt
előírása szerint az üzemben tartási díjjal szemben, a műsorcsatornák működtetése üzemeltetési díjának alanya az,
aki a vezetékes műsorelosztóval külön szerződés alapján
az egyes műsorcsatornák (csomagok) működtetésének előfizetőjeként szerződést köt.
Mindezek következtében az Alkotmánybíróság megállapította, hogy — a más-más személyi és tárgyi szabályozási
kör miatt — az indítványozó által kifogásolt Rtv. 119. §
(4) bekezdése nem ellentétes a Hdt. 23. §-ában foglaltakkal, és a támadott rendelkezések, valamint az Alkotmány
2. §-a, 17. §-a, 19. § (3) bekezdés b) pontja, 70/A. § (1) bekezdése nem állnak egymással alkotmányjogilag értékelhető összefüggésben.
3. Nem megalapozott az indítványozónak az a felvetése,
amely szerint a hadigondozottak közgyógyellátásáról rendelkező Szt. 50. § (1) bekezdés c) pontja abban az esetben
volna alkotmányos, ha minden hadigondozottat alanyi jogon illetne meg a közgyógyellátás, nem pedig szociális
rászorultság alapján.
A közgyógyellátás szociális alapú, a rászorultságon
nyugvó ellátási forma. A jogosulti kör meghatározása — a
már hivatkozott jogalkotói szabadságra (vö.: 731/B/1995.
AB határozat, ABH 1995, 801., 804.) e helyütt is utalva —
az Szt. döntési körébe tartozik. E törvény 25. § (3) bekezdése a szociális rászorultságot tekinti a különböző pénzellátások jogosultságát megalapozó alapfeltételnek.
Az indítványozónak azon álláspontját illetően, mely szerint a hadigondozottak közgyógyellátásának jogosultságát
a Hdt.-ben kellett volna szabályozni, az Alkotmánybíróság
megjegyzi, hogy a hadigondozottak közgyógyellátásának
szabályai a Hdt.-vel azonos szintű jogforrásban, vagyis törvényben (Szt.) jelennek meg.
Az Alkotmánybíróság mindezek alapján megállapította,
hogy a kifogásolt törvényi rendelkezés és az Alkotmány
36. §-a között alkotmányjogilag értékelhető összefüggés
nem áll fenn, ezért az indítványt e részében is elutasította.
4. A személygépkocsi szerzési és átalakítási támogatással összefüggésben a Gk. r. az ellátásra való jogosultságot
nem alanyi jogként szabályozza. A súlyos mozgáskorlátozott állapot fennállása mellett a jogosultság megállapításához számos egyéb feltételt is előír. Így az ellátás igénybevételére nemcsak a mozgásszervi fogyatékos hadigondozottnak nincs alanyi joga, hanem a Gk. r. alapján más súlyos
mozgáskorlátozott személyeknek sem. A sérelmezett szabályozás tehát hátrányos megkülönböztetést nem tartalmaz.
A Gk. r. 1. § (1) bekezdése szerint a rendelet hatálya a
súlyos mozgáskorlátozott személyekre terjed ki. A jogszabály végrehajtásának társadalmi kontrolljával kapcsolatos
feladatokat az érintettek érdekképviseletét ellátó szervezet, a MEOSZ feladatkörébe utalta a Gk. r. A támogatások
odaítéléséről a közigazgatási hivatal számára javaslatot
tevő bizottság tagjaként a MEOSZ képviselőjét nevezi meg
a jogszabály. A mozgáskorlátozott személyek társadalmi
helyzetéről, sajátos problémáikról az érdekképviselet széles körű ismeretekkel rendelkezik.
Amennyiben a hadigondozott személyek mozgásszervi
fogyatékosságuk okán a Gk. r. hatálya alá tartoznak, úgy
érdekeik a többi mozgáskorlátozott személy érdekétől
nem különülnek el, azonos élethelyzetük tehát nem igényel
eltérő, speciális jogi szabályozást.
Annak ellenére, hogy a hadigondozottak a jogosultság
elbírálása során a többi igénylőhöz képest nem élveznek
előnyt, a gépjárműszerzési, illetve átalakítási támogatás
tárgyévi kielégítésekor a Gk. r. 15. § (2) bekezdés e) pontja
alapján a honvédelmi kötelezettség teljesítése során vagy
azzal összefüggésben mozgáskorlátozottá váló személyek
előnyben részesíthetők.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a Gk. r.-nek az
érdekképviselet közreműködését érintő rendelkezései, valamint az Alkotmánynak az egyesülési jogra vonatkozó
63. § (1) bekezdése, továbbá az Etv. és a Jat. — indítványozó által hivatkozott rendelkezései — egymással alkotmányjogilag értékelhető összefüggésben nem állnak. Tekintettel arra, hogy az indítvány e részében kifogásolt jogszabályi
előírások az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésébe ütköző
hátrányos megkülönböztetést sem tartalmaznak, az Alkotmánybíróság ezt az indítványrészt is elutasította.
5. Az indítványozó az Ú t. r. 2. § (3) bekezdésének,
10. §-ának, 16. § a) pontjának, 21. § b) pontjának és 24. §
(1) bekezdés c) pontjának megsemmisítését is kérte. Ezek
a jogszabályi rendelkezések azonban (a díjmentesség terjedelmének korlátozása, illetve a díjmentes utazások korlátlan száma) az Ú t. r. 2. § (1) bekezdése a)— f) pontjaiban
felsorolt teljes személyi körre vonatkoznak, nemcsak a
hadirokkantakra és a hadiözvegyekre. Az f) pont részleges
megsemmisítésének indoka, az alaki alkotmányellenesség,
a hatályban maradó rendelkezések jogosultjaira már nem
áll fent.
6. A jogalkotó azzal, hogy az Ür. 2.-ben a honvédelmi
üdültetés szabályozása során — mások mellett — a hadigondozottaknak sem biztosítja a honvédelmi üdültetést,
illetőleg pontosan meghatározza az igényjogosulti kört,
hátrányos megkülönböztetést nem idézett elő. Az Alkotmány 70/A. §-a nem bármifajta különbségtételt tilt, hanem
csupán az emberi méltósághoz való jogot sértő megkülönböztetéseket vagyis azokat, amelyeknek a tárgyilagos mérlegelés szerint nincs ésszerű indoka. [35/1994. (VI. 24.) AB
határozat, ABH 1994, 197., 200.] Abban a széles mérlegelési jogkörben, amely a különböző kedvezmények és juttatások megállapításánál rendelkezésére áll, a jogalkotó tekintettel lehet az Alkotmányban is nevesített jogokra
(pl. az egészséges környezethez vagy a szociális biztonsághoz való jogra), de ezeken túlmenően érvényre juttathat az
Alkotmányból közvetlen le nem vezethető (pl. gazdaságpolitikai, életszínvonal-politikai) célkitűzéseket is. A kedvezményekre és a juttatásokra vonatkozó rendelkezések
(ilyen lehet a honvédelmi üdültetésben résztvevők körének
meghatározása is) alkotmányossági felülvizsgálata során
az Alkotmánybíróság hatáskörébe kizárólag annak ellenőrzése tartozik, hogy a jogalkotó mérlegelési jogának gyakorlása során nem került-e ellentétbe az Alkotmány valamely rendelkezésével. Az Alkotmánybíróság nem jogosult
a jogalkotói mérlegelés célszerűségi szempontú felülvizsgálatára. [61/1992. (XI. 20.) AB határozat, ABH 1992, 280.,
281.]
A honvédelmi üdültetési előírások Ür. 2.-beli meghatározása az Alkotmány 70/A. §-ába nem ütközik, az emberi
méltóságot sértő hátrányos megkülönböztetést nem tartalmaz. Ezen túlmenően az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Ür. 2. támadott rendelkezései, valamint az
Alkotmány 2. § (1) bekezdése, 17. §-a, 70/H. §-a rendelkezései egymással alkotmányjogilag értékelhető összefüggést
nem tartalmaznak.
Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság az Ür. 2.
alkotmányellenességének megállapítására irányuló
indítványt is elutasította.
7. A Hat. szövegéből kitűnik, hogy annak melléklete
(a Hadigondozottak Közalapítványa Alapító Okirata) a
határozat részét képezi, ezért az Alkotmánybíróság az
állami irányítás egyéb jogi eszközének minősülő Hat.,
valamint annak melléklete alkotmányossági vizsgálatát a
tartalmi összefüggésekre tekintettel együtt végezte el az
alábbi kérdésekre kiterjedően.
Az indítványozó a Hat. alkotmányossági vizsgálatára
irányuló indítványában egyfelől azt kifogásolta, hogy az
érdekképviseleti szervet nem vonták be a közalapítvány
létrehozását megalapozó kormányzati döntés előkészítésébe, másfelől pedig azt, hogy a közalapítvány kuratóriumában az állami többség meghatározó az érdekképviselettel szemben.
Az indítvány első részét érintően az Alkotmánybíróság
utal arra, hogy következetes gyakorlata szerint az érdekképviseleti szerveknek a jogalkotás folyamatában történő
bevonására nem állapítható meg alkotmányos kötelezettség, a véleményezési és egyetértési jog törvényi szabályozásának a jogalkotás folyamán történő figyelmen kívül hagyása önmagában nem valósítja meg az Alkotmány sérelmét.
[Lásd: pl. 30/2000. (X. 11.) AB határozat, ABH 2000, 202.,
206.]
A Jat. 27. § c) pontja egyébként is csak a Kormány elé
terjesztendő jogszabálytervezetekre nézve írja elő az érdekelt társadalmi szervek véleménynyilvánítását. A Kormány
határozata azonban nem minősül jogszabálynak, hanem a
Jat. 46. § (1) bekezdése szerint az állami irányítás egyéb
jogi eszközei közé tartozik, a 47. § (1) bekezdése értelmében a Kormány a határozatainak előkészítésére vonatkozó
szabályokat maga állapítja meg. Ennélfogva az indítványozó által sérelmezett egyeztetés elmulasztása tekintetében
alkotmányellenességet megállapítani ez okból sem lehet.
A Hat.-ból kitűnik, hogy a Hadigondozottak Közalapítványát a Kormány hozta létre. A Ptk. 74/G. § (1) bekezdése
értelmében a közalapítvány olyan alapítvány, amelyet az
Országgyűlés, a Kormány, valamint a helyi önkormányzat
vagy a kisebbségi önkormányzat képviselő-testülete közfeladatok ellátásának folyamatos biztosítása céljából hoz
létre. A Ptk. 74/G. § (10) bekezdése szerint a közalapítványra a külön nem szabályozott kérdésekben az alapítványra vonatkozó rendelkezéseket kell alkalmazni. A Ptk.
74/C. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az alapító az
alapító okiratban kijelölheti az alapítványt kezelő szervet,
amely az alapító képviselője, a (4) bekezdés szerint pedig
az alapító okiratban rendelkezik az alapító annak összetételéről.
A Hat. mellékletét képező, részletező funkciót betöltő
Alapító Okiratból (8.1. pont) egyértelműen kitűnik, hogy
az indítványozó által képviselt szervezet, vagyis a Magyar
Hadigondozottak Országos Szövetsége jogot kapott arra
nézve, hogy a Hadigondozottak Közalapítványa 10 tagú
kuratóriumába tagot jelöljön. A kuratórium személyi
összetétele alapján (öt minisztérium, három érdekképviseleti szerv, két országos hatáskörű szerv) az Alkotmánybíróság azt is megállapította, hogy a kuratóriumban résztvevő szervezetek (személyek) kijelölésében olyan mértékű
állami többség, amely az érdekképviseleti szervezeteknek
a kuratóriumban végzett tevékenységét súlytalanná tenné,
nem állapítható meg.
Erre tekintettel az Alkotmánybíróság megállapította,
hogy az indítvány a fenti részében az Alkotmány 36. §-át
nem sérti, az Alkotmány 17. §-ában foglaltakkal pedig alkotmányjogilag értékelhető összefüggést nem tartalmaz,
ezért az indítvány e részében elutasította.
8. Az indítványozónak azzal az érvelésével kapcsolatban, hogy a támadott rendelkezések az indítványban megjelölt egyes törvényekbe ütköznek, valamint hogy az egyes
jogszabályok egymással ellentétes rendelkezéseket tartalmaznak, és ezért alkotmányellenesek, az Alkotmánybíróság a következőket állapította meg:
Az Alkotmánybíróság már a 35/1991. (VI. 20.) AB határozatában elvi éllel mutatott rá arra, hogy ,,meghatározott
életviszonyok, illetőleg tényállások ellentétes — vagy az
értelmezéstől függően ellentétes — törvényi rendezése önmagában nem jelent alkotmányellenességet. Az ilyen rendezés alkotmányellenessé csak akkor válik, ha az egyben az
Alkotmány valamely rendelkezésének a sérelmével is jár,
vagyis ha az ellentétes tartalmú szabályozás anyagi alkotmányellenességhez vezet.’’ (ABH 1991, 175., 176.)
Az Alkotmánybíróság a megjelölt jogszabályok összevetése során anyagi alkotmányellenességet nem állapított
meg, az indítványt e vonatkozásban sem tartotta megalapozottnak, ezért azt elutasította.
V. A Hdt., valamint az Rtv. egyes rendelkezéseihez kapcsolódó, mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség
megállapítására irányuló indítvány nem megalapozott.
Az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
(a továbbiakban: Abtv.) 49. § (1) bekezdése szerint a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására akkor kerülhet sor, ha a jogalkotó szerv a jogszabályi
felhatalmazásból származó jogalkotói feladatát elmulasztotta és ezzel alkotmányellenességet idézett elő.
Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint a jogalkotó szerv jogalkotási kötelezettségének konkrét jogszabályi felhatalmazás nélkül is köteles eleget tenni, ha az
alkotmányellenes helyzet — a jogi szabályozás iránti igény
— annak nyomán állott elő, hogy az állam jogszabályi úton
avatkozott bizonyos életviszonyokba, és ezáltal az állampolgárok egy csoportját megfosztotta alkotmányos jogai
érvényesítésének lehetőségétől. [22/1990. (X. 16.) AB határozat, ABH 1990, 83., 86.] Az Alkotmánybíróság mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet állapít meg
akkor is, ha alapjog érvényesüléséhez szükséges jogszabályi garanciák hiányoznak. [37/1992. (VI. 10.) AB határozat,
ABH 1992, 227., 232.]
Az Alkotmánybíróság mulasztásban megnyilvánuló alkotmánysértést nemcsak akkor állapít meg, ha az adott
tárgykörre vonatkozóan semmilyen szabály nincs [35/1992.
(VI. 10.) AB határozat, ABH 1992, 204., 205.], hanem
akkor is, ha az adott szabályozási koncepción belül az
Alkotmányból levezethető tartalmú jogszabályi rendelkezés hiányzik. [22/1995. (III. 31.) AB határozat, ABH 1995,
108., 113., 29/1997. (IV. 29.) AB határozat, ABH 1997,
122., 128.] A szabályozás tartalmának hiányos voltából
eredő alkotmánysértő mulasztás megállapítása esetében is
a mulasztás vagy a kifejezett jogszabályi felhatalmazáson
nyugvó, vagy ennek hiányában, a feltétlen jogszabályi rendezést igénylő jogalkotói kötelezettség elmulasztásán alapul. [4/1999. (III. 31.) AB határozat, ABH 1999, 52.,57.]
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint mulasztásban
megnyilvánuló alkotmányellenesség akkor is megállapítható, ha a jogalkotó nem megfelelő tartalommal szabályozott és ezáltal alkotmányellenes helyzet állt elő. [15/1998.
(V. 8.) AB határozat, ABH 1998, 132., 138—139.]
Az Alkotmánybíróság a mulasztásban megnyilvánuló
alkotmánysértést állító felvetések kapcsán az alábbi pontokban részletezettek szerint általánosságban azt állapította meg, hogy nincs olyan jogszabályi felhatalmazás, amelyben előírt kötelezettségének a jogalkotó nem tett volna
eleget, továbbá az Alkotmányból levezethető jogszabályi
rendelkezés megalkotásával sem maradt adós a jogalkotó.
Az indítványban felvetett igények nem minősülnek alapjognak, így arra hivatkozva sem állapítható meg jogalkotói
mulasztás, hogy az alapjog érvényesüléséhez jogszabályi
garanciák megalkotása nem történt meg.
1.1. Az Alkotmánybíróság részleteiben azt vizsgálta,
hogy az indítványban foglaltak alapján fennáll-e az Rtv.
56. § (1) és (2) bekezdéseit érintően a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség.
Az Alkotmánybíróság már a 37/1992. (VI. 10.) AB határozatában elvi éllel mondta ki, hogy a közszolgálati rádió
és televízió szabadságának sajátos garanciái nincsenek eleve sem szervezeti megoldásokhoz, sem jogi formákhoz
kötve. A törvényhozó feladata meghatározni azt a jogi
megoldást, amely alkalmas a vélemények teljes körű, kiegyensúlyozott arányú és valósághű bemutatását, illetve az
elfogulatlan tájékoztatást garantálni. (ABH 1992., 227.,
230—231.) Ebből következően arra nézve nem állítható fel
alkotmányos követelmény, hogy a média közalapítványok
esetében mely társadalmi szervezetek, érdekképviseleti
szervek kapjanak a kuratóriumba tagot delegáló jogot.
Az adott esetben a törvényhozói szabadságból következően a társadalmi csoportokat tükröző egyes szervezetek
kiválasztása és a MAHONSZ delegálási jogának mellőzése
alkotmányellenes megkülönböztetést nem idézett elő.
Minthogy az Abtv. 49. § (1) bekezdése szerinti mulasztásban megnyilvánuló alkotmánysértést előidéző
okok nem állnak fenn, az Rtv. 56. § (1) és (2) bekezdéseivel kapcsolatos alkotmányellenes mulasztás megállapítására irányuló indítványt az Alkotmánybíróság elutasította.
1.2. és 1.3. Az indítványozó szerint a jogalkotó alkotmányellenes mulasztást követetett el, amikor a hadirokkantak és a hadigondozottak életviszonyait érintő olyan
juttatásokról nem rendelkezett, mint a vaksági pótlék, a
különböző közadakozásból és adományokból megszerzett
és kártalanítás nélkül államosított hadigondozotti érdekkörbe tartozó ingatlanok kárpótlása, a járadéksegély és
más előnyök.
A látási fogyatékos személyek részére két jogszabály
alapján folyósítható ellátás. A vakok személyi járadékának
bevezetéséről szóló 1032/1971. (VII. 14.) Korm. határozat
végrehajtásáról szóló 6/1971. (XI. 30.) EüM rendelet 1. §
(1) bekezdése szerint vakok személyi járadékában kell részesíteni a 18. életévüket betöltött vak személyeket kereseti és jövedelmi viszonyaiktól függetlenül. Az ellátás alanyi jogon jár, megállapításához csupán a fogyatékos állapot fennállását kell igazolni. Az Ftv., továbbá a súlyos
fogyatékosság minősítésének és felülvizsgálatának, valamint a fogyatékossági támogatás folyósításának szabályairól szóló 141/2000. (VIII. 9.) Korm. rendelet szerint 2001.
július 1-jétől a 18. életévet betöltött súlyosan látási fogyatékos személy fogyatékossági támogatásra jogosult.
A havi rendszerességgel járó pénzbeli támogatás célja
az, hogy anyagi segítséggel járuljon hozzá a súlyosan fogyatékos személy (jövedelemtől független) fogyatékos állapotából eredő társadalmi hátrányok mérsékléséhez. A fogyatékossági támogatás ugyancsak alanyi jogon jár, megállapításához elegendő a fogyatékos állapot igazolása. Ebből
következik, hogy amennyiben a hadirokkant és hadigondozott személy súlyos látási fogyatékosságban szenved, a többi jogosulthoz hasonlóan igényelheti a fogyatékossági támogatást.
A hadigondozottakat érintő kártalanítás nélkül államosított ingatlanok kárpótlásával kapcsolatos indítványozói
felvetésre az Alkotmánybíróság utal arra, hogy az eddigi
gyakorlatában következetesen elutasította az olyan szervezetek kárpótlási vagy egyéb vagyonjuttatási igényét, amelyek alkotmányos jogokhoz vagy feladatokhoz nem kötődnek szorosan, illetve az adott szervezetek valamely alapjog
megvalósításának nem egyedüli vagy szükségszerű eszközei. Ennek megfelelően a társadalmi tulajdon lebontásához kapcsolódóan nem állapított meg alkotmányellenességet a jogi személyek tágabb körének — civil szervezeteknek, társulásoknak, helyi önkormányzatoknak — a vagyonjuttatásból kimaradása tekintetében. [707/B/1997. AB
határozat, ABH 2000, 702., 706.; 17/2002. (IV. 17.) AB
határozat, ABK 2002. április, 171., 174.]
Az Alkotmánybíróság az 1395/E/1996. AB határozatában többek között kimondta, hogy a kárpótlás keretében a
tulajdon juttatására nem eleve jogosultakról van szó, így az
Alkotmánynak a köztulajdon és magántulajdon egyenjogúságát és egyenlő védelmét garantáló rendelkezése, de
az Alkotmány 13. §-a sem sérül azáltal, hogy az indítványban megjelölt civil szervezetek kárpótlásáról az állam nem
intézkedett. (ABH 1998, 667., 669.)
A hadigondozottak érdekképviseleti szervezetei nem
közvetlenül alkotmányos jogokhoz vagy feladatokhoz kapcsolódó tevékenységet végeznek, közreműködésük vagyonjuttatás (kárpótlás) nélkül is hatásos lehet. Erre tekintettel az Alkotmánybíróság — korábbi gyakorlatának megfelelően — elutasította az indítványnak az ingatlankárpótlásra vonatkozó részét, mert mulasztásban megnyilvánuló
alkotmányellenességet nem észlelt.
Az indítványozó kifogásolja a hadirokkantak és hadigondozottakat érintő más előnyök és kedvezmények törvényi szabályozásának hiányát is.
Az Alkotmánybíróság értelmezése szerint bizonyos társadalmi csoportok tekintetében a jogalkotó viszonylag
nagy szabadságot élvez, mivel az Alkotmány a védelem és
gondoskodás jogintézményeit és mértékét részletesen nem
tartalmazza. A támogatások, kedvezmények terjedelme és
mértéke alapvetően a nemzetgazdaság teherbíró képességének és számos egyéb tényezőnek a függvénye. Annak
eldöntése, hogy az egyes kedvezmények milyen terjedelműek, a jogalkotó mérlegelési jogkörébe tartozik. Az
Alkotmánybíróság az 553/B/1994. AB határozatában megállapította, hogy ,,[a] kedvezmények mértékének megállapítása nem alkotmányossági kérdés, ezért arra vonatkozóan az Alkotmánybíróságnak is el kell fogadnia a — nemzetgazdasági lehetőségek mérlegelésén alapuló — jogalkotói döntést.’’ (ABH 1997, 773., 781.)
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a hadigondozottakat érintő alkotmányellenes mulasztás a különböző
jellegű előnyök, kedvezmények tekintetében sem állapítható meg.
Az előzőekben kifejtettek mellett az Alkotmánybíróság
azt is megállapította, hogy az indítványozó hivatkozott
további felvetései, valamint az Alkotmány 15. § 16. §, 19. §
(3) bekezdése, 35. § (1) bekezdés c) pontja, 37. § (3) bekezdése, 59. § (1) bekezdése, 63. § (1) bekezdése, 67. §
(1) bekezdése, 70. § (1)—(3) bekezdései egymással sem
tartalmi, sem alkotmányjogilag értékelhető összefüggésben nem állnak.
Mindezeket figyelembe véve az Alkotmánybíróság ezt az
indítványrészt is elutasította.
1.4. A Hdt. 26. § (2) bekezdése kimondja, hogy a hadigondozási ügyekben első fokon eljáró hadigondozási hatóság a hadigondozott lakóhelye szerint illetékes települési
önkormányzat jegyzője. Az Et. 2. § (1) bekezdése szerint a
magánszemélyek, a jogi személyek, valamint ezek jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetei — tevékenységük
célja és alapítójuk szándéka szerint — a társadalmi szervezetet hozhatnak létre és működtethetnek. E törvény
(3) bekezdése pedig kimondja, hogy társadalmi szervezet
minden olyan tevékenység végzése céljából alapítható,
amely összhangban áll az Alkotmánnyal és amelyet törvény
nem tilt.
E hivatkozások alapján megállapítható, hogy a jogalkotó gondoskodott egyfelől a hadigondozási hatósági feladatés hatáskörök megállapításáról, másfelől megteremtette
az elvi lehetőséget arra, hogy a hadigondozottak társadalmi
szervezet hozzanak létre és működtethessenek.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy pusztán a
Hadigondozó Bizottság megszüntetése nem sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdését, mert a jogállamiság követelményének megfelelően a hadigondozottak hadigondozási
ügyeinek intézése, a hadigondozotti közösségeket érintő
egyéb tevékenység gyakorlására a szervezeti kereteket a
jogalkotó megteremtette.
Az indítványozó által hivatkozott további alkotmányi
rendelkezések [17. §, 19. § (3) bekezdés b) pontja, 59. §,
70/A. §, 70/H. §, 70/K. §] nem állnak alkotmányjogilag értékelhető összefüggésben az indítvány itt tárgyalt részeivel.
Erre tekintettel az Alkotmánybíróság az indítvány e részét
is elutasította.
1.5. Az indítványozó számos további kedvezmény
(pl. jelvény-adományozás, címhasználat, kiemelt protokoll) jogalkotói megállapításának hiányát is alkotmányellenes mulasztásnak véli. Az Alkotmánybíróság ehelyütt
is utal a jelen határozat indokolásának azon részére, amely
szerint a jogalkotó viszonylag nagy szabadságot élvez a
különböző előnyök, kedvezmények megállapítása tekintetében. Az Alkotmánybíróság a kedvezmények hiányával
kapcsolatos, mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet nem állapított meg, ezért az indítványt e részében
elutasította.
1.6. Az indítványozó alkotmányellenes mulasztásnak
tartja azt is, hogy az ingyenes gyógyszerellátást, mint önálló
juttatást, a Hdt. külön nem tartalmazza. Az Alkotmánybíróság az indítvány e részét illetően utal arra, hogy a juttatások fajtája és mértéke a gazdaság teherbíró-képességének és más tényezőknek a függvénye. A jogalkotói mérlegelési jogkörbe tartozó döntéshozatal tartalma általában
nem alkotmányossági kérdés, így nem az a hadirokkantak
és a hadigondozottak különleges kedvezményeinek megállapítása tekintetében sem. (179/D/1999. AB határozat,
ABH 2001, 1058., 1060—1061.) Az Alkotmánybíróság
ezért a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet állító indítványt e részében is elutasította.
VI. 1. Az Alkotmánybíróság a Hdt. 1. §-ának a ,,Magyarországon élő’’ szövegrésze alkotmányellenességének vizsgálatával az Alkotmány 70/E. §-ával összefüggésben egy másik, korábbi ügyben már foglalkozott, és a 179/D/1999. AB
határozatával az indítványt elutasította. Az Alkotmánybíróság ebben a határozatban megállapította, hogy a jogalkotó maga határozhatja meg, hogy milyen eszközökkel
éri el a társadalompolitikai céljait, az egyes ellátási formákat pedig milyen jogosultsági feltételekhez kötheti. E feltételek meghatározásánál a jogalkotó széles körben mérlegelheti a társadalom gazdasági és szociális helyzetét. A
hivatkozott ügyben az Alkotmánybíróság a külföldön élők
házastársi pótlékának törvényi megszüntetése kapcsán
mondta ki azt, hogy a hadigondozási ellátások jelentős
része a házastársi pótlékhoz hasonló jellegű a tekintetben,
hogy megállapításánál a hazai intézményrendszer fontos
szerepet tölt be, a külföldön élő személyek kizárása azonban nem tekinthető olyan szabályozási technikának, amely
sértené az Alkotmány 70/E. §-ában foglaltakat. (ABH
2001, 1058., 1060—1061.)
Az Alkotmánybíróság 179/D/1999. AB határozatában
kifejtettek a jelen ügyre is vonatkoznak, mivel az indítványozó a jelen ügyben ugyanazon törvényi rendelkezést, az
Alkotmány ugyanazon szakaszának sérelmére hivatkozva
kérte felülvizsgálni és megsemmisíteni. Erre tekintettel az
Alkotmánybíróság a Hdt. 1. §-ának az Alkotmány
70/E. §-ába ütközését állító indítvány tárgyában az eljárást
az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak
közzétételéről szóló 3/2001. (XII. 3.) Tü. határozat
(a továbbiakban: Ügyrend) 31. § c) pontja alapján az ,,ítélt
dolog’’-ra tekintettel megszüntette.
2. Az Alkotmánybíróság egy korábbi eljárás keretében
a Hdt. 10. §-a alkotmányellenességének kérdésében már
szintén folytatott vizsgálatot. A 2/1998. (II. 4.) AB határozat a Hdt. 10. § (2) bekezdése alkotmányossági kontrollja
során megállapította, hogy ,,[a] sérelmek eltérő jellegéből
és e sérelmek lehetőség szerinti arányosításának követelményéből következik, hogy nem alkotmányellenes az, ha a
jogalkotó az elvont hadigondozotti pénzellátás alapjául
szolgáló, eredeti sérelmekből kiindulva a közvetlenül érintett hadirokkantaknak nagyobb térítést biztosít, mint a volt
hadiárváknak. Ugyanígy alkotmányosan indokolható a térítés mértékében kifejeződő nem aránytalan megkülönböztetés a hadiözvegyek és a volt hadiárvák között.’’ (ABH
1998, 41., 56.)
Az Alkotmánybíróság korábban már foglalkozott a Hdt.
10. § (1) és (2) bekezdései alkotmányossági vizsgálata során a térítés mértékének a törvény eredeti hatálybalépése
és a módosítások közötti időszak inflációs különbözetének
megtérítésére irányuló indítvánnyal is, és azt elutasította.
A 217/B/1998. AB határozatában kifejtett álláspontja szerint a jogosultság mértékének ilyen irányú differenciálása
a törvényhozó mérlegelési körébe tartozó döntés. ,,A jogszabály alkotmányossági megítélésére önmagában nem hat
ki, hogy az új jogosultak belépése és az eredeti jogosultság
megnyílta között inflációs hatás érvényesült. Ennek feltétlen figyelembevételére az állam az Alkotmány alapján nem
köteles.’’ (ABH 2001, 989., 995.)
Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben megállapította,
hogy a Hdt. 10. § (2) bekezdésének az Alkotmány
70/A. §-ába ütközését állító más indítványozói kérelmek
tárgyában az eljárást korábban — ugyanazon jogszabály és
ugyanazon alkotmányi rendelkezés összevetésével — már
lefolytatta, és az ügyet érdemben elbírálta. Erre tekintettel
az Alkotmánybíróság az Ügyrend 31. § c) pontja szerint az
eljárást — az indítvány fentiekben tárgyalt részében is —
megszüntette.
VII. Az Alkotmánybíróság főbb hatásköreit az Abtv. 1. §-a
tartalmazza. Sem ez a törvény, sem más törvények nem
biztosítanak az Alkotmánybíróságnak lehetőséget arra,
hogy jogalkotást vagy törvénymódosítást kezdeményezzen.
Az Alkotmánybíróság — hatáskörének hiánya miatt — az
Ügyrend 29. § b) pontja alapján az indítványt e vonatkozásban visszautasította.
A határozatnak a Magyar Közlönyben történő közzététele az Abtv. 41. §-án alapul.
Dr. Németh János s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke