text:
8/2015. (IV. 17.) AB határozata a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. IV. törvény 104. § (1) bekezdésével és a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. C. törvény 102. § (1) bekezdésével kapcsolatos alkotmányos követelmény megállapításáról és bírói kezdeményezés elutasításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítása iránti bírói kezdeményezés
tárgyában – dr. Juhász Imre, dr. Pokol Béla és dr. Varga Zs. András alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint
dr. Czine Ágnes, dr. Salamon László és dr. Szívós Mária alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény 104. § (1) bekezdése
és a  Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény 102.  § (1)  bekezdése alkalmazásakor az  Alaptörvény
XXVIII. cikk (1) bekezdéséből fakadó alkotmányos követelmény, hogy a bíróság a szabadságvesztés végrehajtásának
felfüggesztése esetén hivatalból vizsgálja az  előzetes bírósági mentesítés lehetőségét, és arról az  ítéletben
rendelkezzen.
2. Az  Alkotmánybíróság a  Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény 104.  § (1)  bekezdése „előzetes”
szövegrésze, valamint a  Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény 102.  § (1)  bekezdése „előzetes”
szövegrésze alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló bírói kezdeményezést
az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdése és XXVIII. cikk (1) bekezdés tekintetében elutasítja.
3. Az Alkotmánybíróság a bírói kezdeményezést egyebekben visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] A Pesti Központi Kerületi Bíróság bírája (a továbbiakban: indítványozó) 2014. október 17-én kelt,
13.R.VII.12.131/2014/2. számú végzésével az előtte folyamatban lévő büntető ügyben az eljárást felfüggesztette, és
kezdeményezte az Alkotmánybíróságnál a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: régi
Btk.) 104. § (1) bekezdése és a hatályos Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény (a továbbiakban: Btk.)
102. § (1) bekezdése „előzetes” szövegrésze alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését.
[2] A Pesti Központi Kerületi Bíróság 2013. június 5-én kelt, és még ezen a  napon jogerőre emelkedett ítéletével
a vádlottat 1 rendbeli súlyos testi sértés bűntettének kísérlete miatt 8 hónapi szabadságvesztésre ítélte, amelynek
végrehajtását 2 évi próbaidőre felfüggesztette. Az ítélet kihirdetését követően azt az ügyész, a vádlott és a kirendelt
védő is tudomásul vette, vagyis az  eljárás arra jogosult résztvevői a  jogorvoslati jogukkal nem éltek, így az  ítélet
azonnal jogerőre emelkedett.
[3] A jogerősen elítélt vádlott a  büntetett előélethez fűződő hátrányok alóli előzetes mentesítés iránti kérelmét
– a  határozat jogerőre emelkedésének megállapítását követően – nyomban előterjesztette. Az  eljáró bíró
nyilatkoztatta a jelenlévő ügyészt, aki az elítélt mentesítését nem ellenezte.
[4] A Pesti Központi Kerületi Bíróság az elítélt kérelmét különleges eljárás keretében, a Be. 577. § (1) bekezdése alapján
eljárva elbírálta, és a  2013. év június hó 12-én meghozott végzésével az  elítéltet a  büntetett előélethez fűződő
hátrányos következmények alól mentesítette. A  végzést az  ügyész, a  vádlott és a  védő is tudomásul vette, így
az 2013. június 13-án jogerőre emelkedett.
[5] Az ügyészség 2013. október 7-én kelt indítványában a  Pesti Központi Kerületi Bíróság mentesítésről rendelkező
végzésének a hatályon kívül helyezését indítványozta, arra hivatkozással, hogy az  ítélet jogerőre emelkedése után
törvényben kizárt, hogy a végrehajtásában próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztésre ítéltet a bíróság előzetes
mentesítésben részesítse. A  Pesti Központi Kerületi Bíróság ezt a  beadványt 2013. november hó 6. napján kelt és
november hó 21-én jogerőre emelkedett végzésével elutasította.
[6] Az ügyészség 2014. május 26-án – változatlan ténybeli alapból kiindulva és azonos jogi indokolás mellett – újabb
indítványt terjesztett elő az  elsőfokú bíróság mentesítésről rendelkező végzésének a  hatályon kívül helyezése
iránt. Az elsőfokú bíróság az ügyészség beadványát legutóbbi, elutasító végzése elleni fellebbezésnek minősítette,
és elkésettség miatt elutasította. Az  ügyészség ez  ellen a  törvényes határidőben fellebbezést nyújtott be, és
megismételte a korábbi indítványát a mentesítésről rendelkező végzés hatályon kívül helyezésére.
[7] A Fővárosi Törvényszék 2014. augusztus 15-én kelt végzésével a  Pesti Központi Kerületi Bíróságnak az  ügyészség
indítványát elutasító, legutóbbi végzését hatályon kívül helyezte, és az elsőfokú bíróságot a büntetőeljárásról szóló
1998. évi XIX. törvény (a továbbiakban: Be.) 577.  § (4)  bekezdése szerinti különleges eljárás lefolytatására, vagyis
a mentesítést megállapító határozat hatályon kívül helyezésére utasította.
[8] A bíró indítványában kifejtette, hogy a mentesítés felülvizsgálatával összefüggő, előtte folyamatban lévő eljárásban
a Be. 577. § (4) bekezdése alapján köteles korábbi, mentesítést engedélyező határozata hatályon kívül helyezésére.
A büntető jogszabályok és az azok értelmezésére vonatkozó, egységesnek tekinthető bírói gyakorlat szerint ugyanis
a  végrehajtásában felfüggesztett szabadságvesztésre ítélt személy az  ítélet jogerőre emelkedését követően nem
részesíthető előzetes bírósági mentesítésben. Az  indítványozó bíró álláspontja szerint ez  a  megoldás ellentétes
az  Alaptörvényből fakadó követelményekkel. Úgy véli, hogy a  jogalkotó a  végrehajtandó szabadságvesztésre
ítéltek javára indokolatlan és egyoldalú előnyt biztosít azzal, hogy számukra lehetővé teszi az érdemesség utólagos
vizsgálatát, és a  törvényi mentesülési idő felének eltelte után a  bírói mentesítést, ezzel szemben a  felfüggesztett
szabadságvesztés büntetésre ítéltek ilyen kedvezményben nem részesülhetnek.
[9] Az indítványozó álláspontját egy példával is alátámasztotta. Eszerint az, akit 1 év szabadságvesztésre ítélt a bíróság,
amelynek a  végrehajtását 5 évi próbaidőre felfüggesztette, a  próbaidő leteltének napján, vagyis 5 év múlva
mentesül az elítéléshez fűződő hátrányos jogkövetkezmények alól abban az esetben, ha a bíróság nem részesítette
előzetes mentesítésben. Ezzel szemben az, akit 1 év végrehajtandó szabadságvesztésre ítéltek, a büntetés kitöltését
követően, a törvényi várakozási idő – a törvényi mentesülési idő felének – eltelte után, vagyis 2 év 6 hónap múlva
már kérhet bírói mentesítést. Ennek következtében a  társadalomra kevésbé veszélyes cselekményért felelősségre
vont, végrehajtásában felfüggesztett szabadságvesztés büntetéssel sújtott elítéltek jóval később mentesülhetnek
az  elítéléshez fűződő hátrányos jogkövetkezmények alól, hosszabb ideig kénytelenek elszenvedni az  azzal járó
stigmatizációs hatásokat, mint azok, akiket a bíróság súlyosabb szankcióra ítélt.
[10] Az indítványozó bíró szerint a  kifogásolt törvényi rendelkezések sem szükségességi, sem arányossági
indokokkal nem magyarázhatók, diszkriminációt valósítanak meg, ezáltal sértik a  tisztességes eljáráshoz való
jogot, és ellentétesek a  hátrányos megkülönböztetés tilalmával. Úgy véli, hogy a  régi Btk. és a  Btk. hivatkozott
rendelkezései az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésébe, Q)  cikk (3)  bekezdésébe, T)  cikk (3)  bekezdésébe, XV.  cikk
(1) és (2) bekezdésébe, XXIV. cikk (1) bekezdés első és második fordulatába, XXVIII. cikk (1) bekezdésébe, valamint
az  emberi jogok és az  alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4-én, Rómában kelt Egyezményt
és nyolc jegyzőkönyvét kihirdető 1993. évi XXXI. törvény (a továbbiakban: Egyezmény) 6. cikkének 1. bekezdésébe
(Tisztességes tárgyaláshoz való jog), valamint 14. cikkébe (Megkülönböztetés tilalma) ütköznek.
II. [11] Az Alkotmánybíróság eljárása során az alábbi jogszabályi rendelkezéseket vette figyelembe.
[12] 1. Az Alaptörvény érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„Q) cikk (3) Magyarország elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait. A nemzetközi jog más forrásai
jogszabályban történő kihirdetésükkel válnak a magyar jogrendszer részévé.”
„T) cikk (3) Jogszabály nem lehet ellentétes az Alaptörvénnyel.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.
(2) Magyarország az  alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési
vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.”
„XXIV.  cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a  hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és
ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.”
„XXVIII. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és
kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű
határidőn belül bírálja el.”
[13] 2. A régi Btk. érintett rendelkezései:
„A törvényi mentesítés
102. § (1) A törvény erejénél fogva áll be a mentesítés
a) közérdekű munka, pénzbüntetés, foglalkozástól eltiltás, járművezetéstől eltiltás és kiutasítás esetén
–  foglalkozástól eltiltás vagy járművezetéstől eltiltás esetén a  foglalkozás vagy a  járművezetés gyakorlásának joga
kivételével – az ítélet jogerőre emelkedésének napján;
b) felfüggesztett szabadságvesztés esetén a próbaidő leteltének napján;
c) gondatlan vétség miatt kiszabott szabadságvesztés esetén a  büntetés kitöltésének, illetőleg végrehajthatósága
megszűnésének napján;
d) szándékos bűncselekmény miatt kiszabott, egy évet meg nem haladó szabadságvesztés esetén a  büntetés
kitöltését, illetőleg végrehajthatóságának megszűnését követő három év elteltével;
e) szándékos bűncselekmény miatt kiszabott, egy évet meghaladó, de öt évnél nem hosszabb szabadságvesztés
esetén a büntetés kitöltését, illetőleg végrehajthatóságának megszűnését követő öt év elteltével;
f ) szándékos bűncselekmény miatt kiszabott, öt évet meghaladó, határozott tartamú szabadságvesztés esetén
a büntetés kitöltését, illetőleg végrehajthatóságának megszűnését követő tíz év elteltével.
(2) Az (1) bekezdés b) pontja esetében a mentesítés nem áll be, illetőleg hatályát veszti, ha a büntetés végrehajtását
elrendelik. Ilyenkor a mentesítésre a fel nem függesztett büntetés szabályai az irányadók.
(3) A bírósági mentesítés
103.  § (1) A  bíróság a  szándékos bűncselekmény miatt végrehajtandó szabadságvesztésre ítéltet, kérelemre,
mentesítésben részesítheti, ha erre érdemes, és a  szabadságvesztés kiállásától, illetőleg végrehajthatósága
megszűnésétől a 102. § (1) bekezdésének d), e), illetve f ) pontjaiban meghatározott idő fele már eltelt.
(2) Az  érdemesség elbírálásánál figyelembe kell venni az  elítéltnek a  büntetés kitöltése óta folytatott életmódját,
továbbá azt, hogy – amennyiben erre módja volt – jóvátette-e a cselekményével okozott sérelmet.
104.  § (1) A  bíróság előzetes mentesítésben részesítheti az  elítéltet, ha a  szabadságvesztés végrehajtását a  89.  §
alapján felfüggeszti, és az elítélt a mentesítésre érdemes.
(2) Az előzetes mentesítés hatályát veszti, ha a felfüggesztett büntetés végrehajtását elrendelik.”
[14] 3. A Btk. érintett rendelkezései:
„A törvényi mentesítés
100. § (1) E törvény erejénél fogva áll be a mentesítés
a) elzárás, pénzbüntetés és közérdekű munka esetén az ítélet jogerőre emelkedésének napján,
b) foglalkozástól eltiltás, járművezetéstől eltiltás, kitiltás és sportrendezvények látogatásától való eltiltás esetén
az ítélet jogerőre emelkedése napján,
c) kiutasítás esetén a büntetés végrehajtásának befejezése vagy végrehajthatóságának megszűnése napján,
d) felfüggesztett szabadságvesztés esetén a próbaidő leteltének napján,
e) gondatlan vétség miatt kiszabott szabadságvesztés esetén a  büntetés kitöltésének vagy végrehajthatósága
megszűnésének napján,
f ) szándékos bűncselekmény miatt kiszabott, egy évet meg nem haladó tartamú szabadságvesztés esetén
a büntetés kitöltését vagy végrehajthatóságának megszűnését követő három év elteltével,
g) szándékos bűncselekmény miatt kiszabott, egy évet meghaladó, de öt évnél nem hosszabb tartamú
szabadságvesztés esetén a büntetés kitöltését vagy végrehajthatóságának megszűnését követő öt év elteltével,
h) szándékos bűncselekmény miatt kiszabott, öt évet meghaladó, de tíz évnél nem hosszabb tartamú
szabadságvesztés esetén a büntetés kitöltését vagy végrehajthatóságának megszűnését követő nyolc év elteltével,
i) szándékos bűncselekmény miatt kiszabott, tíz évet meghaladó tartamú, határozott ideig tartó szabadságvesztés
esetén a büntetés kitöltését vagy végrehajthatóságának megszűnését követő tíz év elteltével.
[…]
(3) Az  (1)  bekezdés d)  pontja esetében a  mentesítés nem áll be, illetve hatályát veszti, ha a  szabadságvesztés
végrehajtását elrendelik. Ilyenkor a  mentesítésre a  végrehajtandó szabadságvesztésre vonatkozó mentesítési
szabályok az irányadók.
A bírósági mentesítés
101.  § (1) A  bíróság az  elítéltet kérelemre mentesítésben részesítheti, ha erre érdemes, és a  szabadságvesztés
kitöltésétől vagy végrehajthatósága megszűnésétől a  100.  § (1)  bekezdés f )–i)  pontjaiban meghatározott idő fele
már eltelt.
(2) Az  érdemesség elbírálásánál figyelembe kell venni az  elítéltnek a  büntetés kitöltése óta folytatott életmódját,
továbbá azt, hogy – ha erre módja volt – jóvátette-e a bűncselekménnyel okozott sérelmet.
102. § (1) A szabadságvesztés végrehajtásának felfüggesztése esetén a bíróság előzetes mentesítésben részesítheti
az elítéltet, ha arra érdemes.
(2) Az előzetes mentesítés hatályát veszti, ha a felfüggesztett szabadságvesztés végrehajtását elrendelik.”
[15] 4. A Be. érintett rendelkezései:
„577. § (1) A büntetett előélethez fűződő hátrányok alóli utólagos bírósági mentesítést az elítélt, illetőleg törvényes
képviselője az  alapügyben első fokon eljárt bíróságnál kérheti. Több elítélés esetében a  magasabb hatáskörű
bíróság, ennek hiányában az  a  bíróság jár el, amely a  legsúlyosabb büntetést szabta ki. Ha a  büntetések azonos
súlyúak, a bíróságok bármelyike eljárhat.
[…]
(3) A  bíróság a  kérelem elbírálása előtt beszerzi az  ügyész nyilatkozatát. Ha a  mentesítés törvényi előfeltételei
hiányoznak, a bíróság a kérelmet elutasítja, egyébként érdemben elbírálja.
(4) A bíróság a mentesítést kimondó határozat hatályon kívül helyezéséről az ügyész indítványára vagy hivatalból
utólag határoz, ha a  mentesítés hatályát vesztette [Btk. 100.  § (3)  bekezdés, 102.  § (2)  bekezdés], vagy utóbb
megállapítják, hogy a mentesítésnek törvényi akadálya volt.”
III. [16] 1. Az  indítványozó a  régi Btk. 104.  § (1)  bekezdése, valamint a  Btk. 102.  § (1)  bekezdése „előzetes” szövegrésze
alaptörvény-ellenességének a megállapítását és a megsemmisítését kezdeményezte.
[17] Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt azt vizsgálta meg, hogy a  bírói kezdeményezés megfelel-e a  törvényben
előírt feltételeknek. Az  Abtv. 25.  §-a szerint a  bíró – a  bírósági eljárás felfüggesztése mellett – abban az  esetben
kezdeményezheti az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés b)  pontja alapján az  Alkotmánybíróságnál a  jogszabály
vagy jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítását, illetve az alaptörvény-ellenes jogszabály
alkalmazásának kizárását, ha az  előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt kell
alkalmazni, amelynek alaptörvény-ellenességét észleli, vagy alaptörvény-ellenességét az  Alkotmánybíróság már
megállapította.
[18] A régi Btk. és a  Btk. lényegében azonos szabályokat tartalmaz az  időbeli hatály tekintetében. Ezek értelmében
a  bűncselekményt az  elkövetése idején hatályban lévő büntető törvény szerint kell elbírálni, azonban ha
a cselekmény az elbírálásakor hatályban lévő új büntető törvény szerint enyhébben bírálandó el, akkor az új büntető
törvényt kell alkalmazni.
[19] Az alapul fekvő ügyben eljáró bíró mind a régi Btk., mind a Btk. kifogásolt rendelkezése alkotmányossági vizsgálatát
kérte. Az Alkotmánybíróság hatásköre nem terjed ki annak a kérdésnek a tisztázására, hogy az eljáró bíró az alapul
fekvő eljárást a régi vagy az új büntető törvény szabályai szerint fogja-e folytatni. Erre tekintettel a régi Btk. 104. §
(1) bekezdése, valamint a Btk. 102. § (1) bekezdése tekintetében is lefolytatta az alkotmányossági vizsgálatot.
[20] 2. Az  Alkotmánybíróság ugyanakkor megállapította, hogy a  bírói kezdeményezés csak részben felel meg az  Abtv.
52. § (1) és (1b) bekezdéseiben előírt, a határozott kérelemmel szemben támasztott feltételeknek. Az indítványozó
bíró ugyanis a  támadott rendelkezés alaptörvény-ellenességét érintő álláspontját elsődlegesen az  Alaptörvény
XV.  cikk (1)  bekezdése szerinti általános jogegyenlőség követelményével összefüggésben fejtette ki. Indokait
továbbá az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdése szerinti tisztességes eljáráshoz való jog
összefüggésében tartotta vizsgálhatónak. Úgy ítélte meg ugyanakkor, hogy az indítvány nem tartalmaz indokolást
arra nézve, hogy a sérelmezett jogszabályi rendelkezések miért ellentétesek az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésével,
Q)  cikk (3)  bekezdésével, T)  cikk (3)  bekezdésével, XV.  cikk (2)  bekezdésével, XXIV.  cikk (1)  bekezdésével, továbbá
az Egyezmény 6. cikk 1. bekezdésével és 14. cikkével, holott ezt az Abtv. 52. § (1b) bekezdés e) pontja előírja.
[21] Az Alkotmánybíróság ezért az  indítványt ezen részeiben – figyelemmel az  Abtv. 64.  § d)  pontjára, az  indítvány
törvényi feltételeknek nem megfelelő tartalma miatt – visszautasította.
IV. [22] Az indítvány nem megalapozott. [23] 1. Az Alkotmánybíróság érdemi vizsgálata a bírói kezdeményezés azon állításán alapul, miszerint a régi Btk. és a Btk.
támadott szabálya ellentétes az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésével és XXVIII. cikk (1) bekezdésével.
[24] Az Alkotmánybíróság először az  indítvány tartalmával, vagyis a  bírói mentesítéssel összefüggő hazai jogi
szabályozást és annak elméleti hátterét tekintette át.
[25] 1.1. A  büntetett előélethez fűződő joghátrányok sokrétűek, az  élet majdnem minden területén jelentkeznek.
Hatásuk az elítéléstől kezdve a büntetés kitöltése alatt és a büntetés kitöltése után is érvényesül, függően a büntetés
nemétől és mértékétől. Ezeket a negatív jogkövetkezményeket részben a büntetőjogi, részben egyéb jogszabályok
rögzítik. Ez utóbbi körbe tartozó, tehát a büntetőjogon kívül érvényesülő joghátrányok széles körben megjelennek,
így például a munkajog (pl. a közoktatásban alkalmazás feltétele az, hogy az alkalmazott büntetlen előéletű legyen),
a  polgári jog (pl. hivatásos gondnok csak büntetlen előéletű személy lehet), vagy a  gazdasági jog területén is
(pl. közbeszerzési eljárásban nem lehet ajánlattevő, aki a büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmények
alól nem mentesült).
[26] A büntetőjogi szabályozás értelmében „[a] mentesítés folytán – törvény eltérő rendelkezése hiányában – az elítélt
mentesül a büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmények alól”.
[27] A mentesítés, azaz a  rehabilitáció olyan jogkövetkezményekre terjed ki, amelyeket jogszabály fűz az  elítéléshez.
Beálltát követően a  rehabilitált személyt ebben a  körben büntetlen előéletűnek kell tekinteni, és nem tartozik
számot adni olyan elítéléséről, amelyre nézve mentesítésben részesült. A  rehabilitáció azonban nem terjed ki
azokra a hátrányos jogkövetkezményekre, amelyeket az újabb bűncselekmények miatti felelősségre vonás esetére
a büntető törvény fűz az elítéléshez {lásd: 20/2013. (VII. 19.) AB határozat, Indokolás [34]–[35]}.
[28] A rehabilitáció a  büntetőjogi felelősségre vonás rendszerében az  egyik olyan jogintézmény, amely az  egyént
az állam túlhatalmával szemben védi. „Alkotmányossági szempontból ez azt is jelenti, hogy ennek beállásától fogva
a jogrendszeren belül nem vehetők igénybe olyan általános eszközök, amelyek az elkövető tényleges kriminalitására
tekintet nélkül – például a  büntetőjogi jogkövetkezmények időbeli határainak egyetemes meghosszabbításával  –
a  büntetőjogi felelősségre vonáshoz kapcsolt további, a  büntetőjogon kívül is ható alapjogi korlátozást
jelentenek.” [144/2008. (XI. 26.) AB határozat, ABH 2008, 1107, 1156.] A mentesítés tehát a büntetőjogi felelősségre
vonáshoz kapcsolt joghátrányok alkalmazásának végső tartományát jelenti. A  terhelt legkésőbb a  mentesítés
bekövetkeztével büntetlen előéletűnek tekintendő, és nem tartozik számot adni olyan elítéltetéséről, amelyre
nézve mentesült. „A »bűntettes« státus a Btk. rendelkezései folytán a mentesítéssel megszűnik, így ahhoz – általános
következményként – a  továbbiakban nem kapcsolódhatnak a  terhelti állapothoz fűződővel azonos tartalmú
alapjogi korlátozások.” {144/2008. (XI. 26.) AB határozat, ABH 2008, 1107, 1156–1157.; lásd még 20/2013. (VII. 19.)
AB határozat, Indokolás [35]}
[29] A mentesítés alapjogi forrása az  Alkotmánybíróság gyakorlata értelmében az  emberi méltósághoz való jog.
„Az  Alkotmánybíróság szerint az  emberi méltósághoz való jogból következik, hogy az  elítélteknek lehetőséget
kell biztosítani a  rehabilitációra, arra, hogy jogsértés nélkül helytálljanak egy szabad társadalom feltételei között.
A  reszocializáció pedig megköveteli, hogy az  arra objektív szempontok alapján érdemesült elkövető számára
egy későbbi, büntetéstől mentes életvitel feltételeit a  jog megteremtse. Ez  nem csupán a  terhelt érdeke, hanem
a társadalomé is, minthogy a büntetőjogon kívüli megszorítások megszűnésével, a büntetlen előéletűeket megillető
tisztségek ellátására, állások betöltésére való új lehetőségek megnyílása növeli elhelyezkedési esélyeiket, ami
pedig csökkenti a  társadalmi gondoskodás költségeit, lehetővé teszi az  elítélt számára a  bűnismétlés elkerülését.”
[144/2008. (XI. 26.) AB határozat, ABH 2008, 1107, 1132.]
[30] 1.2. A  mentesítésnek a  régi Btk. és a  Btk. is három típusát alkalmazza, ezek: a  törvényi, a  bírósági és a  kegyelmi
mentesítés.
[31] Bírósági mentesítésre – a  törvényi mentesítéstől eltérően – nem a  törvény erejénél fogva, hanem kérelemre,
a bíróság határozata alapján kerülhet sor. A bírósági mentesítés lehet utólagos, valamint előzetes.
[32] Utólagos bírósági mentesítésnek szándékos bűncselekmény miatt kiszabott végrehajtandó szabadságvesztés
esetén, az  elítélt kérelmére lehet helye, ha erre az  elítélt érdemes, és a  szabadságvesztés kitöltésétől, illetve
végrehajthatósága megszűnésétől a törvényi mentesítésre megállapított várakozási idő fele már eltelt.
[33] A Btk. 101–102. §-hoz fűzött indokolás szerint „[a]z utólagos bírósági mentesítés körébe olyan büntetések tartoznak,
amelyeknél a  bűncselekmény tárgyi súlya, illetve az  elkövető veszélyessége jelentősebb fokú, így az  elítélt
mentesítésének nem lehet egyetlen feltétele a  várakozási idő felének sikeres eltöltése. Ezért kell – a  bírósági
mentesítés tárgyi feltételén túl – az érdemességet mint alanyi feltételt vizsgálni.”
[34] Előzetes mentesítésben azt részesítheti a  bíróság, akit végrehajtásában felfüggesztett szabadságvesztésre ítél, ha
úgy véli, hogy arra érdemes.
[35] Az előzetes mentesítést a Büntető Törvénykönyv módosításáról és kiegészítéséről szóló 1971. évi 28. törvényerejű
rendelet 20.  §-a iktatta be az  akkor hatályos büntető törvénykönyv, a  Magyar Népköztársaság Büntető
Törvénykönyvéről szóló 1961. évi V. törvény 81/A.  §-ába. A  jogszabály indokolása szerint a  módosítás oka
a  gondatlan és a  szándékos bűncselekmények miatt kiszabott szabadságvesztés alóli mentesítés összhangjának
a megteremtése volt.
[36] A Btk. indokolása az  előzetes bírósági mentesítés kapcsán rögzíti, hogy „[a] törvény – a  hatályos Btk.-val (értsd:
régi Btk.) egyezően – egy esetben teszi lehetővé, hogy bírói döntéssel, a  törvényi mentesítés szabályaihoz
hasonlóan, az ítélet jogerőre emelkedésének napján álljon be a mentesítés. A törvény kizárólag a szabadságvesztés
végrehajtásának felfüggesztése esetén jogosítja fel a  bíróságot arra, hogy a  bűnösséget megállapító és büntetést
kiszabó ítéletben mentesítse az  elítéltet a  büntetett előélethez fűződő hátrányok alól. Az  előzetes mentesítés
szubjektív, alanyi feltétele – az  utólagos mentesítéshez hasonlóan – a  terhelt érdemessége. Az  érdemesség
mérlegelése során több körülményt kell vizsgálni, így különösen a  bűncselekmény tárgyi súlyát, a  bűnösség
fokát, az  elkövető személyiségét, életvezetését, a  bűncselekmény elkövetése és az  elítélés ideje között tanúsított
magatartását, a cselekményével okozott sérelem jóvátételét, a sértett felróható közrehatását.”
[37] Az érdemesség fogalmát, illetőleg annak tartalmát a  jogalkotó sem a régi Btk.-ban, sem a Btk.-ban nem határozta
meg, annak tartalmára vonatkozóan a jogszabály indokolása ad némi iránymutatást. A fogalom valóságos tartalmát
a bírói gyakorlat munkálta ki (lásd például: BH1986.92.). Nem rögzít továbbá a jogszabály az előzetes mentesítéssel
összefüggő eljárási szabályokat sem, így nem ad iránymutatást arra vonatkozóan, hogy az  azzal összefüggő bírói
döntéshozatalt ki, mikor, milyen eljárási rendben kezdeményezheti. A  Btk. 101–102.  §-ához fűzött indokolás
csupán annyit mond ki, hogy a  bíróság az  előzetes mentesítésről a  bűnösséget megállapító és büntetést kiszabó
ítéletben rendelkezhet. Ennél jóval egyértelműbb a vonatkozó bírói gyakorlat, amely szerint az előzetes mentesítés
kizárja a hátrányos következmények hatályának beálltát, vagyis az elítélt az  ítélet jogerőre emelkedésének napján
mentesül. Az egységes és elfogadott bírói gyakorlat szerint ebből az következik, hogy az ítélet jogerőre emelkedését
követően az elítélt előzetes mentesítésben részesítése fogalmilag kizárt (lásd: BH1996.238.).
[38] A jelen indítvánnyal érintett jogintézményt, az  előzetes bírósági mentesítést a  régi Btk. és a  Btk. tartalmilag közel
azonosan szabályozza. A Btk. 101–102. §-ához fűzött indokolás szerint „[a] törvény – a hatályos Btk.-val egyezően”
teszi lehetővé, hogy bírói döntéssel az  ítélet jogerőre emelkedésének napján álljon be a mentesítés. Ezen tartalmi
egyezés okán az Alkotmánybíróság további megállapításait mind a régi Btk., mind a Btk. előzetes bírói mentesítéssel
összefüggő szabályaira irányadónak tekinti.
[39] 2. Az  indítványozó bíró érdemi kifogásait az  Alaptörvény XV.  cikkének megsértésére alapította, beadványában
egyaránt megjelölte a  XV.  cikk (1) és (2)  bekezdését. Indítványában arra hívta föl a  figyelmet, hogy a  büntető
jogszabályok és az azok értelmezésére vonatkozó, egységesnek tekinthető bírói gyakorlat szerint a végrehajtásában
felfüggesztett szabadságvesztésre ítélt személy az ítélet jogerőre emelkedését követően nem részesíthető előzetes
bírósági mentesítésben. Az  indítványozó bíró ezt a megoldást azért tartja ellentétesnek az Alaptörvényből fakadó
követelményekkel, mert úgy véli, hogy ezzel a jogalkotó indokolatlan és egyoldalú előnyt biztosít a végrehajtandó
szabadságvesztésre ítéltek javára, holott az  alkalmazott szankcióból arra lehet következtetni, hogy ők jellemzően
súlyosabb megítélésű, nagyobb tárgyi súlyú bűncselekményt követtek el. Az  Alkotmánybíróság az  indítványozó
érvelését úgy értelmezte, hogy az  tartalmilag a  támadott szabálynak az általános jogegyenlőség követelményébe
ütközését feltételezi. Ezért az  Alkotmánybíróság vizsgálatát az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdését érintően
folytatta le.
[40] Az Alkotmánybíróság legutóbb a  3206/2014. (VII. 21.) AB határozatában fejtette ki részletesen az  Alaptörvény
XV. cikk (1) bekezdésének értelmezésében kialakított gyakorlatát {3206/2014. (VII. 21.) AB határozat, Indokolás [23];
lásd még 42/2012. (XII. 20.) AB határozat, Indokolás [28]}. Abból kiindulva az Alkotmánybíróság az alábbi általános
megállapításokat teszi.
[41] 2.1. Az  Alkotmánybíróság értelmezésében az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdése tartalmazza az  általános
jogegyenlőségi szabályt, amely a  jogrend valamennyi szabálya tekintetében azért biztosítja az  egyenlő kezelés
követelményét, mert az  egyenlőség végső alapja az  egyenlő méltóság. Valamely szabályozás abban az  esetben
nem felel meg az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésében foglalt mércének, ha végső soron az emberi méltósághoz
fűződő jogot sérti.
[42] A jogegyenlőség klauzulája a  közhatalmat gyakorlók számára azt az  alkotmányos parancsot fogalmazza meg,
hogy valamennyi személyt egyenlő méltóságúként kezeljenek, és egyéni szempontjaikat egyenlő mércével és
méltányossággal vegyék figyelembe. Ez  a  követelmény az  egész jogrendre kiterjed, a  közhatalmat gyakorlók
kötelesek egyenlő elbánást biztosítani a  joghatóságuk alá tartozó minden személy számára. A jogegyenlőség elve
ugyanakkor nem bármifajta különbségtételt, hanem csupán az  emberi méltóságot sértő megkülönböztetéseket
tilalmazza. Alaptörvény-ellenes, vagyis emberi méltóságot sértő megkülönböztetés abban az  esetben állapítható
meg, ha a különbségtétel önkényes.
[43] A hátránnyal járó különbségtétel az  általános mérce szerint akkor minősül önkényesnek, ha nincs ésszerű, kellő
súlyú alkotmányos indoka. Önkényes megkülönböztetés esetén a  jogalkotó azáltal nem kezeli az  érintetteket
egyenlő méltóságú személyként, hogy egyéni szempontjaikat nem azonos körültekintéssel és méltányossággal
veszi figyelembe.
[44] Ennek ellenőrzéséhez elsődlegesen az  intézkedés legitim célját szükséges vizsgálni. Ez alatt azt az alkotmányosan
megengedett célt kell érteni, amely a  jogalkotó szándékának megfelelően a  vizsgált szabályt áthatja, azt
az igazolást, amely a szabály mögött áll.
[45] Ezen kívül szükséges értékelni egyfelől azt, hogy az  intézkedés alkalmas-e a  legitim cél elérésére, másfelől pedig
azt is, hogy az elérni kívánt, legitim cél által kijelölt személyek köre egybeesik-e az intézkedéssel érintett személyek
körével. A  szabályok fogalmi eleme ugyanis, hogy olyan általános előírásokat rögzítenek, amelyek címzettek és
magatartások meghatározott körére vonatkoznak, ezáltal minden szabály létrehoz csoportokat. Valamennyi szabály
kapcsán felvethető ezért az a kérdés, hogy mi a csoportképző ismérv, a jogalkotó milyen ismérvekkel határozta meg
a  csoportba tartozás szempontjait. A  szabály akkor optimális, ha mindazokra és csakis azokra vonatkozik, akiket
az intézkedés legitim célja kijelöl.
[46] Mindezen szempontok nyújtanak lehetőséget annak eldöntéséhez, hogy egy különbségtétel önkényesnek, ésszerű
indokot nélkülözőnek tekinthető-e.
[47] 2.2. A  konkrét ügyben az  Alkotmánybíróság vizsgálata a  bírói mentesítés jogintézmény céljából indult ki,
mivel a  támadott jogszabályi rendelkezések annak egyik típusát, az  előzetes bírói mentesítést szabályozzák.
Az  indítványozó a  hátrányos megkülönböztetést az  előzetes és az  utólagos bírói mentesítésre jogosult személyek
helyzetét érintően, előbbiek, vagyis az  előzetes mentesítésben részesíthetők hátrányára tartja megállapíthatónak
a bírói mentesítéssel járó kedvezmények szempontjából.
[48] A mentesítés célja a  törvény szerint nem más, mint a  büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmények
érvényesülésének időbeni korlátozása. Beálltát követően a  rehabilitált személy nem tartozik számot adni azon
elítéléséről, amelyre nézve mentesítésben részesült. A törvényi mentesítés jelöli ki a hátrányos jogkövetkezmények
érvényesülésének végső pontját. Ehhez képest a  bírói mentesítés mindkét típusa kedvezményt jelent, mivel
a  törvényi mentesítési idő elteltét megelőzően lehetővé teszik ezen időtartam lerövidítését, sőt akár kiiktatását.
Utólagos bírói mentesítésre a  büntetés kitöltését vagy végrehajthatósága megszűnését követően van lehetőség.
A  kedvezmény alapján az  elítélt nem köteles kivárni a  törvényi mentesítés időpontját, hanem – érdemesség
esetén – a  törvény szerinti várakozási idő felének az  elteltével mentesíthető. Ehhez képest az  előzetes mentesítés
eleve kizárja a  hátrányos következmények hatályának beálltát, vagyis az  elítélt az  ítélet jogerőre emelkedésének
napján mentesül. A  bírói mentesítés nyújtotta kedvezményeket a  jogalkotó eltérő elítélti csoportok számára
eltérő szabályok szerint teszi elérhetővé. Az utólagos mentesítést a törvény kizárólag a szándékos bűncselekmény
miatt határozott tartamú végrehajtandó szabadságvesztésre ítéltek esetében rendeli alkalmazni, míg előzetesen
mentesíthetők azok, akik esetében az  akár szándékos, akár gondatlan bűncselekmény miatt kiszabott
szabadságvesztés végrehajtását a bíróság próbaidőre felfüggesztette.
[49] Mivel a  bírói mentesítés kedvezményére jogosult két elítélti csoport megkülönböztetése a  kiszabott szankción
alapul, az  Alkotmánybíróság mindkét szankciót megvizsgálta abból a  célból, hogy feltárja a  jogalkotói
csoportképzés szempontjait és indokait.
[50] Végrehajtandó szabadságvesztés kiszabásakor az  elítélt büntetés-végrehajtási intézetben tölti le a  büntetését.
A  jogalkotó meghatározott feltételek teljesülése esetén lehetővé teszi, hogy az  elítélt feltételes szabadságra
bocsátással a  büntetés letöltése előtt szabaduljon. Az  elítélt mindkét esetben a  büntetésként rá kiszabott
időtartam elteltéig áll a büntetés hatálya alatt. A  törvényi mentesítéshez előírt törvényi várakozási idő a kiszabott
büntetés kitöltésekor – vagy adott esetben végrehajthatósága megszűnésekor – veszi kezdetét, tartama a letöltött
szabadságvesztés büntetés hosszához igazodik.
[51] A büntetés végrehajtásának felfüggesztése a  büntetéskiszabás keretei között a  jogalkotó által biztosított
kedvezmény. Alkalmazásával a  jogalkotó alkalmat kíván adni a  bűnelkövető számára a  bűncselekmények
elkövetésétől tartózkodó életvezetésre és a  büntetés végrehajtásának elkerülésére. A  kedvezmény – a  Btk.
85. §-ához fűzött indokolás értelmében – abban áll, hogy a végrehajtásában felfüggesztett büntetés nem szakítja
ki az  elítéltet a  megszokott közösségéből, és ezzel elkerüli a  rövid tartamú szabadságvesztés végrehajtásával
járó hátrányokat. Alkalmazására a  rövid tartamú, két évet meg nem haladó szabadságvesztés esetén van
lehetőség akkor, ha alaposan feltehető, hogy a  büntetés célja a  szabadságvesztés végrehajtása nélkül is elérhető.
A  felfüggesztés idejére a  bíróság próbaidőt állapít meg. Az  elítélt a  próbaidő tartama alatt a  büntetés hatálya
alatt áll. A  törvény értelmében a  próbaidő egy évtől öt évig terjedhet, de nem lehet rövidebb a  kiszabott
szabadságvesztésnél. Az  elítélt mentesítése a  büntetett előélethez fűződő hátrányok alól a  törvény erejénél
fogva a próbaidő leteltének napján áll be. A kedvezmény odaítélésekor a bíróság elsősorban az elkövető személyi
körülményeire kell, hogy figyelemmel legyen.
[52] A fentiek alapján a  végrehajtandó szabadságvesztés az  elkövetőre nézve nyilvánvalóan súlyosabb büntetés, mint
végrehajtásában felfüggesztett szabadságvesztés. A büntetés végrehajtásának a felfüggesztésével ugyanis a bíróság
az  elítéltet kedvezményben részesíti. Ezen kedvezmény alapján az  elkövetőnek nem kell büntetését büntetésvégrehajtási intézetben letöltenie, életét szabad körülmények között élheti. Ennek ellentételezéseként a  bíróság
legalább a  kiszabott szankció tartamát elérő, de azt akár jóval meghaladó tartamban próbaidőt állapít meg.
A próbaidő alatt a bíróság – törvényben meghatározott esetekben – elrendelheti a szabadságvesztés végrehajtását.
A  büntetés a  próbaidő leteltével ér véget, az  elítélt mentesítése a  büntetett előélethez fűződő hátrányok alól
a törvény erejénél fogva ezen a napon áll be.
[53] Ha a  végrehajtásában felfüggesztett szabadságvesztés büntetéssel érintett elítéltek helyzetét a  büntetett
előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmények időbeni érvényesülésének szempontjából összevetjük
a  végrehajtandó szabadságvesztéssel sújtott elítéltek helyzetével, látni kell, hogy a  különbözőség alapvető.
A  végrehajtásában felfüggesztett szabadságvesztés vonatkozásában a  törvény nem állapít meg várakozási időt
a törvényi mentesítésig, az a próbaidő leteltének, tehát a büntetés végrehajtása befejezésének a napján beáll. Ezzel
szemben azon elítéltek esetében, akik a  szabadságvesztést kitöltötték – vagy akik estében a  végrehajthatósága
megszűnt – ekkor, tehát a  büntetés befejezésekor kezdetét veszi a  törvényi várakozási idő a  törvényi mentesítést
bekövetkezéséig. Az utólagos bírói mentesítést a jogalkotó ebben az időintervallumban, a büntetés kitöltését – vagy
végrehajthatósága megszűnését – követő időszakban teszi elérhetővé, a  kedvezmény a  törvényi várakozási idő
lerövidítését jelentheti.
[54] Megállapítható, hogy a  bírói mentesítéssel érintett két elítélti csoport helyzete a  kedvezmények odaítélése
szempontjából releváns körülmények tekintetében, a  büntetés végrehajtásának befejezését követően alapvetően
eltérő. Az  Alkotmánybíróság ezért úgy ítélte meg, hogy a  kifogásolt jogszabályi rendelkezések célja, vagyis
a  büntetett előélethez fűződő joghátrányok időbeli érvényesüléséhez kapcsolódó jogalkotói kedvezmények
odaítélése szempontjából nem lehet a két elítélti kört homogén csoportként kezelni.
[55] Az Alkotmánybíróság az  indítványt az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésében foglalt általános jogegyenlőség
követelménye vonatkozásában a fentiekre tekintettel elutasította.
[56] 3. Az  Alkotmánybíróság a  támadott jogszabályi rendelkezések alaptörvény-ellenességét ezt követően
az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdése szerinti tisztességes eljáráshoz való jog összefüggésében vizsgálta.
A vizsgálat az indítványozó bíró azon kifogásán alapul, hogy abban az esetben, ha a végrehajtásában felfüggesztett
szabadságvesztést kiszabó ítéletben a  bíróság nem rendelkezik az  elítélt előzetes mentesítéséről, arra utóbb,
az  ítélethozatalt követően nem kerülhet sor. Ennek következtében az  elítélt ilyen esetben a  törvényi mentesítés
bekövetkezéséig nem részesíthető a bírói mentesítés kedvezményében.
[57] Az Alkotmánybíróság jelen ügyben is figyelemmel volt az  Alaptörvény negyedik módosításában
(2013.  március  25.), valamint a  13/2013. (VI. 7.) AB határozatában a  korábbi alkotmánybírósági határozatokban
foglaltak felhasználhatóságát illetően rögzített szempontokra. Tekintettel arra, hogy az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(1)  bekezdésében foglalt szabály értelmezésekor – az  Alkotmánnyal fennálló tartalmi és kontextuális egyezés
okán  – a  7/2013. (III. 1.) AB határozatban az  Alkotmánybíróság irányadónak tekintette a  tisztességes eljáráshoz
fűződő alapvető joggal kapcsolatban kimunkált korábbi alkotmánybírósági gyakorlatot {7/2013. (III. 1.) AB határozat,
Indokolás [24]}, jelen ügy kapcsán is arra a megállapításra jutott, hogy a korábbi határozataiban szereplő érvek és
megállapítások alkalmazhatóságának nincs akadálya.
[58] 3.1. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt áttekintette az előzetes bírósági mentesítés szabályozásának tartalmát és
jellegzetességeit.
[59] A jogintézményt a  régi Btk. és a  Btk. is röviden, mindössze két mondatban szabályozza. Ahogyan arra
az  Alkotmánybíróság fentebb is utalt, a  kedvezmény alkalmazásának objektív feltétele az, hogy az  elítéltet
a  bíróság olyan szabadságvesztéssel sújtsa, amelynek a  végrehajtását felfüggesztette, szubjektív feltétele pedig
a terhelt érdemessége. A jogszabály nem rögzít az előzetes bírósági mentesítéssel összefüggő eljárási szabályokat.
A  jogszabályszövegből mindössze az  következik, hogy az  előzetes bírósági mentesítés tárgyában a  döntést
az a bíróság hozza meg, amely a büntetőjogi felelősség kérdésben is ítélkezik, valamint az, hogy a döntéshozatalnak
az  ítélethozatallal egy időre kell esnie, nem követheti az  ítélet kihirdetését. Nem ad ugyanakkor a  jogszabály
semmiféle iránymutatást arra vonatkozóan, hogy az előzetes bírósági mentesítés tárgyában a bírói döntéshozatalt
ki, mikor, milyen eljárási rendben kezdeményezheti. A  vonatkozó bírói gyakorlat értelmezése szerint abból, hogy
előzetes bírósági mentesítés esetén a  büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmények hatálya be sem
áll, az  következik, hogy „az ítélet jogerőre emelkedését követően az  elítélt előzetes mentesítésben részesítése
fogalmilag kizárt” (lásd: BH1996. 238. számú eseti döntés érvelése). A  bírói gyakorlat ezt a  megközelítést arra
figyelemmel is fenntartja, hogy a Be. XVIII. fejezet II. címében, amely taxatíve felsorolja azokat az egyes különleges
eljárásokat, amelyek a  büntetőeljárás jogerős befejezése után a  törvény szerint lefolytathatók, nincs olyan eljárás,
amelyben az előzetes mentesítés alkalmazható lenne. A Be. 577. §-ának (1)–(3) bekezdése csak az utólagos bírósági
mentesítésre állapít meg eljárási szabályokat, az  előzetes bírósági mentesítésre nem. A  (4)  bekezdés mindössze
a mentesítést kimondó határozat hatályon kívül helyezésének az eljárási rendjét határozza meg mind az előzetes,
mind az  utólagos mentesítés tekintetében. „Mivel a  Be. nem ismer olyan különleges eljárást, amelynek tárgya
az ítélet jogerőre emelkedése után az elítélt előzetes mentesítésben részesítése lehetne, csak a jogerős ítélet lehet
az  a  határozat”, amely az  elítélt előzetes bírósági mentesítését kimondja. (lásd: BH1996. 238. számú eseti döntés
érvelése)
[60] 3.2. Az  Alkotmánybíróság ezt követően a  régi Btk. 104.  § (1)  bekezdésének és a  Btk. 102.  § (1)  bekezdésének
alkotmányossági vizsgálata során a szabályozást a XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt tisztességes eljáráshoz való
jog garanciáival vetette össze.
[61] Büntetőjogi tárgyú döntéseiben az  Alkotmánybíróság következetesen hangsúlyozza, hogy a  bűncselekménnyé
nyilvánításnál és a  büntetési rendszer kialakításánál a  törvényhozó szabadsága széles körben érvényesül.
A  terheltek bizonyos csoportjainak eltérő kezelése, súlyosabb megbüntetésük elvi lehetőségének biztosítása vagy
számukra kedvezmények nyújtása a  büntetőpolitika körébe tartozó kérdés. Irányadónak tekinti jelen esetben
az  Alkotmánybíróság azt a  korábbi álláspontját is, amely szerint „[a] büntetéskiszabásnak a  büntető törvényben
meghatározott szabályai minden esetben egy adott büntetőpolitika normatív megtestesülését jelentik.”
[13/2002. (III. 20.) AB határozat, ABH 2002, 85, 90.] „Az Alkotmánybíróságnak nincs jogosítványa a  büntetőpolitika
által megfogalmazott szükségletek, követelmények és célok helyességéről és indokairól, így különösen azok
célszerűségéről és hatékonyságáról határozattal dönteni. Az  Alkotmánybíróság csak a  normában testet öltött
politikai döntés alkotmányosságáról vagy alkotmányellenességéről határozhat. […] Az Alkotmánybíróságnak tehát
arra van jogosítványa, hogy a  büntetőpolitika alkotmányos korlátait állapítsa meg, de ne a  politika tartalmáról
döntsön, ennek során pedig különös tekintettel legyen az  alapjogok védelmének alkotmányos büntetőjogi
garanciáira.” {1214/B/1990. AB határozat, ABH 1995, 571, 573, 574.; lásd még: 23/2014. (VII. 15.) AB határozat,
Indokolás [33]}.
[62] Erre figyelemmel az Alkotmánybíróság a konkrét indítvány alapján nem vizsgálta az előzetes bírósági mentesítésnek
a  büntetőjogi szabályozásban betöltött helyét, funkcióját, valamint alkalmazásának alaptörvényi indokait, csupán
azt értékelte, hogy a  jogintézmény működésnek jogszabályi feltételei megfelelnek-e az  Alaptörvényből fakadó
követelményeknek.
[63] 3.2.1. A  büntető igazságszolgáltatás alkotmányos garanciarendszerét az  Alaptörvény XXVIII.  cikke rögzíti.
Az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdésének értelmezésével nevesíthetők a  tisztességes eljáráshoz való jog
tartalmát kitöltő ún. részjogosítványok. Ezek különösen: a  bírósághoz fordulás joga, a  tárgyalás tisztességessége,
a  tárgyalás nyilvánosságának és a  bírói döntés nyilvános kihirdetésének a  követelménye, törvény által létrehozott
bíróság, a bírói függetlenség és pártatlanság kívánalma, továbbá az ésszerű időn belüli elbírálás. A szabály de facto
nem rögzíti, de az  Alkotmánybíróság értelmezése szerint része a  tisztességes eljárásnak az  is, hogy az  eljárásban
biztosítva legyen a fegyverek egyenlősége.
[64] A tisztességes eljáráshoz való jog lényegéről kialakított álláspontját az Alkotmánybíróság elvi jelentőséggel először
a  6/1998. (III. 11.) AB határozatában foglalta össze. A  tisztességes eljárás (fair trial) az  Alkotmánybíróság ezen
döntésében kimunkált alkotmányos mérce szerint „olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek
figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az  összes
részletszabály betartása dacára lehet az  eljárás méltánytalan vagy igazságtalan, avagy nem tisztességes.” [6/1998.
(III. 11.) AB határozat, ABH 1998, 91, 95.] A  tisztességes eljárás követelménye által meghatározott garanciák, „[…]
a  bírósághoz való jog megannyi konkrét feltételét tartalmazzák, amelyek nem abszolútak abban az  értelemben
mint például az említett ártatlanság vélelme, de amelyek az általános szabály szerinti mérlegelésnek mégis abszolút
korlátai. Nincs olyan szükségesség, amely miatt a  tárgyalás tisztességes voltát arányosan ugyan, de korlátozni
lehetne; hanem a tisztességes tárgyalás fogalmán belül alakítandó ki olyan ismérvrendszer, amely annak tartalmát
adja, s csak ezen belül értékelhető bizonyos korlátozások szükséges és arányos volta.” [6/1998. (III. 11.) AB határozat,
ABH 1998, 91, 99.]
[65] Az Alkotmánybíróság értelmezésében a  tisztességes eljáráshoz fűződő jog körébe tartozik a  hatékony bírói
jogvédelem követelménye. Önmagában a bírói út igénybevételének formális biztosítása nem elegendő az eljárási
garanciák teljesedéséhez, hiszen az  alkotmányos szabályban előírt garanciák éppen azt a  célt szolgálják,
hogy azok megtartásával a  bíróság a  véglegesség igényével hozhasson érdemi döntést. A  tisztességes eljárás
követelménye tehát magában foglalja a  hatékony bírói jogvédelem igényét is. A  tisztességes eljárás alkotmányos
követelményrendszerét kielégítő hatékony bírói jogvédelem pedig attól függ, hogy az eljárási szabályok értelmében
a  bíróság mit vizsgálhat. {7/2013. (III. 1.) AB határozat, Indokolás [24]; 8/2011. (II. 18.) AB határozat, ABH 2011, 49,
80–81.} Az  indokolt bírói döntéshez fűződő jog ebből következően az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdésében
foglalt tisztességes eljárás alkotmányos követelményrendszerén belül jelentkezik. Az  alkotmányos előírás
ugyanakkor kizárólag az eljárási törvényekben foglaltak szerint kötelezheti a bíróságot. Irányadó ez a megállapítás
mind a bíróság döntésének a tartalmára, mind a döntés alapjául szolgáló indokok bemutatására. Ebből következik,
hogy az Alkotmánybíróság az Alaptörvény e szabályát mindig együtt olvassa a jogvita jellege és az adott ügy típusa
által kijelölt konkrét eljárásjogi szabályokkal {7/2013. (III. 1.) AB határozat, Indokolás [33]}.
[66] 3.2.2. Az  előzetes bírósági mentesítés jogintézmény megalkotásakor a  jogalkotó lehetőséget teremtett
a felfüggesztett szabadságvesztés büntetéssel sújtott elítélteknek arra, hogy már az ellenük folyó büntetőeljárásban
kezdeményezzék a  büntetett előélethez fűződő hátrányok alól való mentesülésüket, így arról a  bíróság már
az  ítéletben rendelkezhet. A  konkrét eljárási szabályok megalkotásával tehát a  jogalkotó biztosítani kívánta
a  bírósághoz fordulás jogát az  elítéltek meghatározott, adott típusú büntetéssel érintett csoportjának.
Az  Alkotmánybíróság szerint a  támadott rendelkezések megalkotásával a  jogalkotó ezt a  célt megvalósította.
Sem a  régi Btk. 104.  § (1)  bekezdése, sem a  Btk. 102.  § (1)  bekezdése nem tartalmaz olyan korlátozást az  érintett
alanyi kör vonatkozásában, amely közülük bárkit is kizárna vagy akadályozna a kedvezménnyel kapcsolatos igény
érvényesítésében. A bírói jogvédelem lehetőségét tehát a támadott rendelkezések megteremtik.
[67] Az előzetes bírósági mentesítés támadott szabályozásának további vizsgálatával azonban az  Alkotmánybíróság
több, alkotmányossági problémát felvető jogalkalmazási bizonytalanságot azonosított. Ahogyan arra
az Alkotmánybíróság fentebb is utal, a vonatkozó jogszabályi rendelkezések mind a hatályos, mind pedig a hatályon
kívül helyezett, ám konkrét eljárásokban még alkalmazandó büntető törvényben igen szűkszavúak. A  jogalkotó
sem a  büntető, sem a  büntetőeljárási törvényben nem határozott meg a  kedvezménnyel kapcsolatosan eljárási
szabályokat. Azok egy részét a  bírói gyakorlat kimunkálta, ám jelen bírói indítvány is példázza, hogy a  szabályok
alkalmazása a  gyakorlatban bizonytalan. A  kifogásolt jogszabályszövegből mindössze az  következik, hogy
az  előzetes bírósági mentesítés tárgyában a  döntést az  a  bíróság hozza meg, amely a  büntetőjogi felelősség
kérdésben is ítélkezik, valamint az, hogy a döntéshozatalnak az ítélethozatallal egy időre kell esnie, nem követheti
az ítélet kihirdetését.
[68] Az érdemesség megítélésének szempontjait a bírósági gyakorlat az utólagos bírósági mentesítéssel összefüggésben
alapvetően kimunkálta, amelyet az  előzetes bírósági mentesítésről döntést hozó bíróságok is alkalmaznak,
az  számukra az  elítéltek eltérő helyzetéből fakadó különbözőségek figyelembe vétele mellett iránymutatásul
szolgál. Az Alkotmánybíróság úgy ítélte meg ugyanakkor, hogy a régi Btk. és a Btk. vonatkozó rendelkezései alapján
nem lehet megállapítani, hogy az  előzetes bírósági mentesítés tárgyában a  bírói döntéshozatalt a  büntetőeljárás
mely alanyai jogosultak a  terhelt érdekében kezdeményezni. Hasonló módon nem tartalmaz iránymutatást
a  törvényi szabályozás azzal összefüggésben, hogy az  igénynek mikor lehet érvényt szerezni. A  gyakorlatban
az  azért jelenthet különös nehézséget, mert a  kedvezmény alkalmazásának egyik feltétele, vagyis adott típusú
szankció, a  felfüggesztett szabadságvesztés büntetés kiszabása nyilvánvalóan csak az  ítélet kihirdetésekor válik
ismertté az  eljárás alanyai előtt. Az  előzetes bírósági mentesítésről ugyanakkor a  bíróság szintén az  ítéletben
rendelkezik. Nem egyértelmű tehát, hogy az  igényt mely időponttól és különösen, hogy meddig lehet a  bíróság
előtt érvényesíteni. Nem állapíthatóak meg továbbá a vizsgált rendelkezések alapján azok a részletszabályok sem,
amelyek a  kérelem előterjesztésének a  módját határoznák meg, így például nem tudni, hogy a  kérelmezőnek
minimálisan milyen tartalmi követelményekre figyelemmel kell kérelmét előterjesztenie vagy előadnia. Végül
a  hatékony bírói jogvédelem követelménye ellen hat, hogy a  támadott szabályok értelmében a  bíró döntéséről
az  ítéletben nem köteles rendelkezni, így az  elítélt számára nem válik ismertté, hogy kezdeményezésének
elbírálására ténylegesen sor került-e.
[69] Kérdés, hogy a támadott szabályokban rejlő jogalkalmazási bizonytalanságok kizárják-e, vagy gátolják-e a hatékony
bírói jogvédelem követelményének érvényesülését. A továbbiakban ezért az Alkotmánybíróság azt vizsgálta, hogy
van-e a támadott rendelkezéseknek olyan, az Alaptörvény követelményeivel összhangban álló értelmezése, amellyel
a jogalkalmazás fenti bizonytalanságai kiküszöbölhetők.
[70] 3.2.3. A  jogalkotó belátásán múlik, hogy valamely jogintézmény szabályait milyen részletességgel határozza
meg. Ezen jogalkotói belátásnak az  Alaptörvényből fakadó követelmények szabnak határt. Amennyiben
a  szabályozás hiányossága olyan fokú, a  részletszabályok meghatározása annyira nagyvonalú, hogy az  gátat szab
az Alaptörvényből fakadó követelmények érvényesülésének, helye van az alaptörvény-ellenesség megállapításának.
Ezen hiányosságok feltárásakor ugyanakkor a  szabály szövegével együtt vizsgálni szükséges a  szabály
alkalmazásának a  gyakorlatát is. A  jogalkotó által nyitva hagyott kérdéseket ugyanis gyakran megválaszolja
a joggyakorlat, amely a szabály értelmezésével kitölti a jogalkotó által meghagyott hézagokat.
[71] Ha a  jogszabályi rendelkezés alkotmányossága a  szabályozásban rejlő jogalkalmazási bizonytalanságok miatt
kérdéses, az  Alkotmánybíróság kifejezetten is megállapíthatja az  alkotmányos értelmezés tartományát, vagyis
meghatározhatja azokat az  alkotmányos követelményeket, amelyeknek a  norma értelmezéseinek meg kell
felelnie. A  felhatalmazást ehhez az  Abtv. 46.  § (3)  bekezdése biztosítja. Az  Abtv. ezen rendelkezése értelmében
az  Alkotmánybíróság hatáskörei gyakorlása során folytatott eljárásában határozattal állapíthatja meg azokat,
az  Alaptörvény szabályozásából eredő és az  Alaptörvény rendelkezéseit érvényre juttató alkotmányos
követelményeket, amelyeknek a  vizsgált, illetve a  bírósági eljárásban alkalmazandó jogszabály alkalmazásának
meg kell felelnie. Ha tehát a  vizsgált jogszabálynak van olyan értelmezése, amely az  Alaptörvényből fakadó
követelményeknek megfelel, az  Alkotmánybíróság a  hatályos jog kíméletével jár el, és elkerüli a  jogszabályi
rendelkezés megsemmisítését. Ilyenkor az  Alkotmánybíróság alkotmányos követelménnyel határozza meg
azoknak az értelmezéseknek körét, amelyek teljesülése esetén a szabály összhangban van az Alaptörvénnyel. [Lásd
részletesebben: 38/1993. (VI. 11.) AB határozat, ABH 1993, 256, 266–268.]
[72] A jelen ügyben támadott jogszabályi rendelkezések, vagyis a  régi Btk. 104.  § (1)  bekezdése és a  Btk. 102.  §
(1)  bekezdése alkalmazása kapcsán az  Alkotmánybíróság észlelte, hogy a  jogalkalmazásban tapasztalt
bizonytalanságok megkérdőjelezhetővé teszik, hogy a  terhelt tud-e élni egy olyan kedvezmény odaítélésének
a  lehetőségével, amelyet a  jogalkotó a  büntető törvényben biztosít számára. A  szabályozás hiányosságai miatt
a  terhelt olyan helyzetbe kerül, amelyben kétséges, hogy az  eljárás tisztességes jellegét biztosító garanciák köre,
azok közül különösen a bírósághoz fordulás joga érvényesülhet.
[73] Az Alkotmánybíróság vizsgálata során úgy ítélte meg ugyanakkor, hogy a  régi Btk. és a  Btk. támadott
rendelkezéseinek létezik olyan értelmezése, amely iránymutatásul szolgálhat a  jogalkalmazás számára, és
amely által a  támadott rendelkezések és az  Alaptörvény összhangja biztosítható. Abban az  esetben ugyanis,
ha a  bíró a  szabadságvesztés végrehajtásának felfüggesztése esetén hivatalból vizsgálja az  előzetes bírósági
mentesítés lehetőségét, és arról az  ítéletben rendelkezik, kizárható mindazon bizonytalanságok érvényesülése,
amelyeket az  Alkotmánybíróság fentebb feltárt. Ilyen módon kiszámíthatóvá válik a  jogalkalmazás és biztosítható
a tisztességes eljárással összefüggő garanciák érvényesülése.
[74] A fentiekre tekintettel az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdéséből
fakadó alkotmányos követelmény a régi Btk. 104. § (1) bekezdése és a Btk. 102. § (1) bekezdése alkalmazásánál, hogy
a bíró a szabadságvesztés végrehajtásának felfüggesztése esetén hivatalból vizsgálja az előzetes bírósági mentesítés
lehetőségét, és arról az ítéletben rendelkezzen.
[75] Az Alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy a fenti alkotmányos követelmény meghatározásával biztosítható, hogy
a régi Btk. 104. § (1) bekezdésének és a Btk. 102. § (1) bekezdésének alkalmazása az Alaptörvénnyel összhangban
álljon. Ezért az  Alkotmánybíróság a  régi Btk. 104.  § (1)  bekezdésének és a  Btk. 102.  § (1)  bekezdésének „előzetes”
szövegrésze alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló bírói kezdeményezést
az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése vonatkozásában is elutasította.
[76] 4. Az Alkotmánybíróság a határozat Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdés második
mondata alapján, az alkotmányos követelmény megállapítására és az ügy elvi jelentőségére tekintettel rendelte el.
Budapest, 2015. április 14. Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
179/2011. (XII. 29.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában
meghozta a következő határozatot: Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy Hódmezővásárhely Megyei Jogú Város Önkormányzata Közgyűlésének
a bizottsági alap felhasználásáról szóló 16/2007. (03. 05.) Kgy. rendelete 12. § (1) bekezdésének „valamint
az alpolgármestereket”, illetve „alpolgármesteri”, továbbá (3) bekezdésének „az alpolgármester az alpolgármesteri
alapot” szövegrésze, valamint (4) bekezdése alkotmányellenes, ezért azokat megsemmisíti.
Hódmezővásárhely Megyei Jogú Város Önkormányzata Közgyűlésének a bizottsági alap felhasználásáról szóló
16/2007. (03. 05.) Kgy. rendeletének 12. § (1) és (3) bekezdése az alábbi szövegezéssel marad hatályban:
„(1) A polgármestert a megválasztásukat követő év első napjától, évente – beleértve a polgármesteri tisztség lejártának
évét is – a költségvetési rendeletben meghatározott összegű alap illeti meg.”
„(3) A polgármester a polgármesteri alapot a tárgyévi költségvetési évben köteles felhasználni. Amennyiben teljes
egészében nem használja fel, a következő évben csak a Közgyűlés jóváhagyásával lehet a fennmaradó összeget
felhasználni.” Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. A Dél-alföldi Regionális Közigazgatási Hivatal vezetője (a továbbiakban: hivatalvezető) – miután törvényességi
észrevételének a képviselő-testület nem adott helyt – a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény
(a továbbiakban: Ötv.) 99. § (2) bekezdés a) pontja alapján kezdeményezte az Alkotmánybíróságnál
Hódmezővásárhely Megyei Jogú Város Önkormányzata Közgyűlésének a bizottsági alap felhasználásáról szóló
16/2007. (03. 05.) Kgy. rendelete (a továbbiakban: Kgyr.) 12. § (1) bekezdésének „valamint az alpolgármestereket”,
illetve „alpolgármesteri”, továbbá (3) bekezdésének „az alpolgármester az alpolgármesteri alapot” szövegrésze,
valamint (4) bekezdése alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését. A Kgyr. támadott rendelkezései értelmében az alpolgármestereket a költségvetési rendeletben meghatározott
összegű alap illeti meg. A hivatalvezető szerint a támadott szabályozás sérti az Ötv. 9. § (3) bekezdését. Ez ugyanis
taxatíve felsorolja azokat az önkormányzati szerveket, amelyekre a képviselő-testület egyes hatásköreit átruházhatja,
de a felsorolás az alpolgármestert nem tartalmazza. Mivel az Ötv. 9. § (3) bekezdése nem teszi lehetővé az alpolgármesterre történő hatáskör-átruházást, így a Kgyr.-nek
azok a rendelkezései, amelyek költségvetési alap felhasználására hatalmazzák fel az alpolgármestereket, magasabb
szintű jogszabállyal ellentétesek, s ezért alkotmányellenesek. II. 1. Az Alkotmány érintett rendelkezései:
„44/A. § (1) A helyi képviselőtestület: a) önkormányzati ügyekben önállóan szabályoz és igazgat, döntése kizárólag törvényességi okból vizsgálható felül,
(…) (2) A helyi képviselőtestület a feladatkörében rendeletet alkothat, amely nem lehet ellentétes más jogszabállyal.”
„44/B. § (1) A helyi képviselőtestület elnöke a polgármester. A képviselőtestület a polgármester helyettesítésére
alpolgármestert választhat. Alpolgármesternek olyan személy is megválasztható, aki nem tagja
a képviselőtestületnek, de a polgármestert a képviselőtestület elnökeként csak olyan alpolgármester helyettesítheti,
aki a képviselőtestület tagja.” 2. Az Ötv. érintett rendelkezései:
„9. § (1) Az önkormányzat jogi személy. Az önkormányzati feladat- és hatáskörök a képviselő-testületet illetik meg.
A képviselő-testületet a polgármester képviseli. (2) Az önkormányzati feladatokat a képviselő-testület és szervei: a polgármester, a képviselő-testület bizottságai,
a részönkormányzat testülete, a képviselő-testület hivatala látják el.
(3) A képviselő-testület egyes hatásköreit a polgármesterre, a bizottságaira, a részönkormányzat testületére,
a kisebbségi önkormányzat testületére, törvényben meghatározottak szerint társulására ruházhatja. E hatáskör
gyakorlásához utasítást adhat, e hatáskört visszavonhatja. Az átruházott hatáskör tovább nem ruházható.”
„16. § (1) A képviselő-testület a törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá
törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására önkormányzati rendeletet alkot.”
„19. § (2) A települési képviselő: (…) d) megbízás alapján képviselheti a képviselő-testületet; (…)”
„34. § (1) A képviselő-testület a polgármester javaslatára, titkos szavazással, minősített többséggel a polgármester
helyettesítésére, munkájának segítésére egy vagy több alpolgármestert választhat. A képviselő-testület legalább egy
alpolgármestert saját tagjai közül választ meg. Az alpolgármester megbízatása megszűnik, ha a képviselő-testület
a polgármester javaslatára, titkos szavazással, minősített többséggel megbízását visszavonja.
(…) (3) Az alpolgármester a polgármester irányításával látja el feladatait.”
3. A Kgyr. érintett rendelkezései: „12. § (1) A polgármestert, valamint az alpolgármestereket a megválasztásukat követő év első napjától, évente –
beleértve a polgármesteri, alpolgármesteri tisztség lejártának évét is – a költségvetési rendeletben meghatározott
összegű alap illeti meg. (2) A polgármesteri alap felhasználására a bizottsági alap rendelkezései az irányadóak beleértve azt, hogy
a polgármesteri alap is a bizottságok tekintetében meghatározott feladatokra fordíthatók.
(3) A polgármester a polgármesteri alapot, az alpolgármester az alpolgármesteri alapot a tárgyévi költségvetési évben
köteles felhasználni. Amennyiben teljes egészében nem használja fel, a következő évben csak a Közgyűlés
jóváhagyásával lehet a fennmaradó összeget felhasználni. (4) Az alpolgármesteri alap elsősorban a krízis helyzetbe került szociálisan rászorultak részére nyújtandó támogatásra
fordítható, azzal, hogy a felhasználásával kapcsolatos egyéb kérdésekben a bizottsági alapra vonatkozó rendelkezések
az irányadók.” III. Az indítvány megalapozott. 1. A helyi önkormányzat rendeletalkotási hatáskörét az Alkotmány 44/A. §-a, valamint az Ötv. 16. §-a határozza meg.
Az Alkotmány 44/A. § (1) bekezdés a) pontja alapján a helyi képviselő-testület önkormányzati ügyekben önállóan
szabályoz és igazgat. Az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdése ugyanakkor kimondja, hogy a helyi képviselő-testület
rendelete nem lehet ellentétes más jogszabállyal. Az Ötv. 16. § (1) bekezdése pedig úgy rendelkezik, hogy a helyi
képviselő-testület törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá törvény
felhatalmazása alapján, annak végrehajtására rendeletet alkot. 2. Az Alkotmánybíróság 23/2001. (VI. 29.) AB határozatában az Ötv. 9. § (2) bekezdésére figyelemmel megállapította,
hogy „az alpolgármester a képviselő-testületnek nem szerve, ezért a képviselő-testület hatáskört az alpolgármesterre
nem is ruházhat át.” (ABH 2001, 629, 632.)
Fenti határozatában az Alkotmánybíróság hivatkozott az Ötv. 34. § (1) bekezdésére, amelynek értelmében
a képviselő-testület – a saját tagjai közül, a polgármester javaslatára, titkos szavazással – a polgármester
helyettesítésére, munkájának a segítésére alpolgármestert választ, alpolgármestereket választhat. Ezt figyelembe
véve az Alkotmánybíróság megállapította, hogy jogállását tekintve a képviselő-testület saját tagjai közül választott
alpolgármester önkormányzati képviselő, aki az Ötv. 34. § (3) bekezdése alapján a polgármester irányításával látja el
feladatait. [23/2001. (VI. 29.) AB határozat, ABH 2001, 629, 633.]
Az Ötv. 34. § (1) bekezdése az Alkotmány 44/B. § (1) bekezdésének 2010. július 6-i módosítása nyomán kiegészült azzal
a szabállyal, ami immáron lehetővé teszi, hogy a képviselő-testület alpolgármesternek olyan személyt is
megválasszon, aki nem tagja a képviselőtestületnek. Esetükben a képviselő-testületi hatáskör-átruházás tilalma –
az előzőekben kifejtettekből következően – fokozottabban érvényesül, hiszen az ilyen személyek alpolgármesterként
még a képviselő-testület tagjának sem minősülnek. 3. Az Ötv. 9. § (3) bekezdése taxatíve felsorolja azokat az önkormányzati szerveket, amelyekre a képviselő-testület
a hatásköreit átruházhatja. Az Ötv. 9. § (3) bekezdése, amint arra idézett határozatában az Alkotmánybíróság
rámutatott, nem teszi lehetővé az alpolgármesterre történő hatáskör-átruházást.
A Kgyr. 12. § (1) és (3) bekezdésének támadott szövegrésze, valamint (4) bekezdése értelmében az alpolgármestereket
a költségvetési rendeletben meghatározott összegű alap illeti meg, s a Kgyr. az alap felhasználására hatalmazza fel
őket. A közgyűlés tehát a Kgyr.-ben az önkormányzati költségvetés egy része, a költségvetési rendeletben
meghatározott összegű költségvetési alap felett rendelkezést biztosít az alpolgármestereknek, s kötelezi őket arra,
hogy azt a Kgyr.-ben meghatározott keretek között, de lényegében saját hatáskörben használják fel. Ezt figyelembe
véve megállapítható, hogy a Kgyr. alpolgármesteri alapról szóló rendelkezései ellentétesek az Ötv. 9. §
(3) bekezdésével, amely nem teszi lehetővé az alpolgármesterre történő hatáskör-átruházást.
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Kgyr. 12. § (1) bekezdésének „valamint
az alpolgármestereket”, illetve „alpolgármesteri”, továbbá (3) bekezdésének „az alpolgármester az alpolgármesteri
alapot” szövegrésze, valamint (4) bekezdése az Ötv. 9. § (3) bekezdésével mint magasabb szintű jogszabállyal
ellentétes, ezáltal sérti az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdését. Az alkotmányellenes rendelkezéseket
az Alkotmánybíróság megsemmisítette. A Kgyr. megsemmisített rendelkezései az Alkotmánybíróságról szóló
1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 42. § (1) bekezdése alapján e határozat Magyar Közlönyben történő
közzétételének másnapján vesztik hatályukat. A határozat Magyar Közlönyben történő közzététele az Abtv. 41. §-án alapul.
Budapest, 2011. december 28. Dr. Balogh Elemér s. k., Dr. Bragyova András s. k.,
alkotmánybíró alkotmánybíró


text:
383/2014. (X. 13.) KE határozata egyetemi tanári kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés c)  pontja, valamint a  nemzeti felsőoktatásról szóló 2011.  évi CCIV.  törvény
27.  § (3)  bekezdése alapján – az  emberi erőforrások miniszterének javaslatára – Dr. Szalayné dr. Sándor Erzsébetet
2014. november 10. napjával egyetemi tanárrá kinevezem.
Budapest, 2014. október 3. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
488/2013. (XI. 26.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Bene Lajost
2013. december 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2013. november 20. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
12/2014. (VI. 30.) GVH utasítása a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. LVII. törvény 43/H. §-a szerinti bejelentés megtételére szolgáló űrlapokról.
A tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény 43/H. §-a szerinti bejelentés
megtételének lehetővé tételére, a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjában meghatározott
feladatkörömben eljárva az alábbiak szerint rendelkezem:
1. § (1) Elrendelem az 1–5. mellékletben foglalt űrlapoknak a Gazdasági Versenyhivatal honlapján történő folyamatos
közzétételét.
(2) Az (1) bekezdés szerinti űrlapokat a honlapon úgy kell közzétenni, hogy azok a felhasználók számára csak a honlapon
közzétett, az vizsgáló irodákat irányító elnökhelyettes által jóváhagyott szövegű, a bejelentési űrlapokra vonatkozó
általános, valamint az egyes bejelentési űrlapokhoz kapcsolódó különös tájékoztatók elolvasása után legyenek
elérhetőek.
2. § Ez az utasítás 2014. július 1-jén lép hatályba.
Dr. Juhász Miklós s. k.,
 elnök


text:
232/2012. (IX. 20.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés f) pontja, továbbá a Magyarország címerének és zászlajának használatáról, valamint állami
kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18. § (1) bekezdése alapján – a miniszterelnök előterjesztésére –
a XXX. Nyári Olimpiai Játékokon szerepelt sportolók felkészítésében végzett munkájáért
Molnár Zoltán, a Magyar Olimpiai Bizottság főtitkára részére a
MAGYAR ÉRDEMREND KÖZÉPKERESZTJE polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2012. szeptember 14.
Áder János s. k.,
köztársasági elnök


text:
1286/2013. (V. 28.) Korm. határozata a volt Alkaloida Hulladéklerakó telep zavartalan üzemeltetésének biztosításáról.
A privatizációs folyamat során az  ICN Alkaloida Magyarország Rt. tulajdonából – a  Magyar Állam mögöttes kármentesítési
felelőssége fenntartásának szándékával – Tiszavasvári Város Önkormányzata tulajdonába került volt ICN Alkaloida
Magyarország Rt. „Hulladéklerakó telep” (a  továbbiakban: Hulladéklerakó telep) környezetvédelmi kármentesítési létesítményei
üzemeltetésének és felülvizsgálatának megvalósítása érdekében a Kormány felhívja
 1. a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a  belügyminiszter közreműködésével, a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő
Zártkörűen Működő Részvénytársaság (a továbbiakban: MNV Zrt.) útján kezdjen tárgyalásokat a Tiszavasvári Város
Önkormányzata tulajdonában lévő Hulladéklerakó telep tulajdonjogának – a  Hulladéklerakó telep zavartalan
üzemeltetésének biztosítása és az  esetlegesen szükséges európai uniós pályázatokon való részvétel céljából
történő – megszerzése érdekében;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 belügyminiszter
Határidő: azonnal 2. a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a  tulajdonjog megszerzését követően – az  MNV Zrt. útján – álljon helyt
a  Hulladéklerakó teleppel kapcsolatos, jelenleg fennálló és a  jövőben felmerülő valamennyi környezetvédelmi
kötelezettség tekintetében.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: a Hulladéklerakó telep tulajdonjogának megszerzését követően azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1562/2019. (X. 4.) Korm. határozata az Oroszországban található magyar vonatkozású levéltári anyagok feltárásának és gyűjtésének előmozdításáról.
A Kormány
 1. egyetért a  II. világháború során és azt követően a  Szovjetunióba hurcolt magyar állampolgárok iratanyagának
feldolgozását szolgáló „Szovjetunióba hurcolt magyarok adatbázisa 1944–1960 projekt” (a  továbbiakban: Projekt)
megvalósításával;
2. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy – a  Magyar Nemzeti Levéltár útján – gondoskodjon a  Projekt
megvalósítása érdekében
a) a  Szovjetunióba került foglyokról vezetett kartonokból a  magyar állampolgárokra vonatkozó iratanyag
feltárásáról, adatbázisban történő rögzítéséről és digitális másolatuk elkészítéséről, illetve elkészíttetéséről,
b) a felvett adatok és digitális másolatok magyarországi ellenőrzéséről és feldolgozásáról,
c) az adatbázis és a digitális másolatok kutathatóságának és közzétételének biztosításáról;
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: az a) alpont tekintetében 2020. december 31.
a b) és c) alpontok tekintetében 2023. december 31.
 3. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy gondoskodjon a  2.  pont a) és b)  alpontjában foglalt feladatok
megvalósításához a 2019. évben szükséges 200 000 000 forint többletforrás rendelkezésre állásáról a Magyarország
2019. évi központi költségvetéséről szóló 2018. évi L. törvény 1.  melléklet XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma
fejezet terhére;
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: azonnal 4. felhívja a pénzügyminisztert, hogy – az emberi erőforrások minisztere bevonásával – gondoskodjon a 2. pont a) és
b) alpontjában foglalt feladatok megvalósításához a 2020. évben szükséges 50 000 000 forint rendelkezésre állásáról
a Magyarország 2020. évi központi költségvetéséről szóló 2019. évi LXXI. törvény 1. melléklet XX. Emberi Erőforrások
Minisztériuma fejezet, 11. Közgyűjtemények cím javára.
Felelős: pénzügyminiszter
emberi erőforrások minisztere Határidő: a 2020. évi költségvetés végrehajtása során, a felmerülés ütemében
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
67/2017. (III. 2.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Bodnár Éva Ildikót
2017. március 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2017. február 15. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1177/2015. (III. 24.) Korm. határozata a TIOP-1.3.1-14/1-2015-0001 azonosító számú („Sporttudományi Oktatóközpont létesítése a Debreceni Egyetemen” című) projektjavaslat támogatásának jóváhagyásáról.
A Kormány
 1. jóváhagyja a TIOP-1.3.1-14/1-2015-0001 azonosító számú, „Sporttudományi Oktatóközpont létesítése a  Debreceni
Egyetemen” című, egymilliárd forintot meghaladó támogatási igényű projektjavaslatot (a továbbiakban: projekt)
az 1. melléklet szerint,
2. hozzájárul a projekt támogatási szerződésének megkötéséhez.
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: a támogathatóság feltételei teljesítését követően azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
141/2008. (X. 30.) FVM rendelete a Helyi Vidékfejlesztési Közösségek és a LEADER helyi akciócsoportok részére az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló 1698/2005/EK tanácsi rendelet keretében nyújtott támogatás részletes feltételeiről.
A mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény 81. § (3) bekezdés a) pontjában kapott felhatalmazás
alapján – a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter
feladat- és hatásköréről szóló 162/2006. (VII. 28.) Korm.
rendelet 1. § b) pontjában meghatározott feladatkörömben
eljárva – a következőket rendelem el:
Fogalommeghatározás 1. § E rendelet alkalmazásában:
a) LEADER helyi akciócsoport (a továbbiakban:
LEADER HACS): az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról
szóló 1698/2005/EK tanácsi rendelet 3. és 4. tengelyének
keretében megalakuló helyi akciócsoportok elismerési
rendjével kapcsolatos egyes kérdésekről szóló 93/2007.
(VIII. 29.) FVM rendelet alapján előzetesen elismert helyi
közösségek tervezési folyamatával és a LEADER csoportok kiválasztásával kapcsolatos egyes kérdésekről szóló
147/2007. (XII. 4.) FVM rendelet (a továbbiakban: FVM
rendelet) 2. § a) pontja szerint meghatározott jogi személyiséggel rendelkező helyi közösség;
b) Helyi Vidékfejlesztési Közösség (a továbbiakban:
HVK): az FVM rendelet 2. § b) pontja szerint meghatározott jogi személyiséggel rendelkező helyi közösség;
c) Helyi Vidékfejlesztési Stratégia (a továbbiakban:
HVS): az FVM rendelet 2. § c) pontja szerint meghatározott fejlesztési stratégia;
d) munkaterv: a HVK és a LEADER HACS által, az
Irányító Hatóság (a továbbiakban: IH) iránymutatása alapján elkészített, két hónapra vonatkozóan elvégzendő feladatok összességét tartalmazó írásbeli terv;
e) beszámoló: a HVK és a LEADER HACS által a
munkaterv alapján, az elszámolási időszakra elkészített, az
előző két hónapban elvégzett feladatokat bemutató dokumentum;
f) teljesítési igazolás: a HVK és a LEADER HACS
munkaszervezete által elkészített és az IH-nak benyújtott
beszámoló alapján, az IH által kéthavonta kiállított okirat,
amely tartalmazza a támogatásra jogosult szervezet megnevezését, a munkatervben szereplő teljesített feladatok
azonosítóját és az elszámolási időszakra vonatkozó százalékos teljesítési arányt;
g) projektgazda: az Új Magyarország Vidékfejlesztési
Program (a továbbiakban: ÚMVP) alapján támogatott intézkedések keretében támogatási és kifizetési kérelem benyújtására jogosult természetes vagy jogi személy, jogi
személyiség nélküli gazdálkodó szervezet;
h) elszámolási időszak: e rendelet 7. § (5) bekezdésében meghatározott kifizetési kérelem beadására nyitva álló
időszakot megelőző két hónap;
i) támogatott intézkedések: az ÚMVP III. intézkedéscsoportjának nem horizontális intézkedései (a mikrovállalkozások létrehozásának és fejlesztésének támogatása, a
turisztikai tevékenységek ösztönzése, a falumegújítás és
-fejlesztés, a vidéki örökség megőrzése és fenntartható fejlesztése) és az ÚMVP IV. intézkedéscsoportjának intézkedései;
j) pontozási jegyzőkönyv: a LEADER HACS által az
ügyfél kérelme alapján, a kérelem értékelésének elősegítése érdekében kitöltött pontozási jegyzőkönyv;
k) előzetes pontozási jegyzőkönyv: a HVK által az ügyfél kérelme alapján, a kérelem értékelésének elősegítése
érdekében kitöltött pontozási jegyzőkönyv;
l) költségfelmerülés időpontja: a költségfelmerülést
igazoló számviteli bizonylaton feltüntetett teljesítés időpontja, annak hiányában a kiállítás időpontja.
A támogatás célja 2. § A támogatás célja a helyi magán-, civil- és közszféra
szereplőinek partnerségén alapuló LEADER HACS-ok és
HVK-k hatékony működésének segítése.
A támogatott célterületek 3. § (1) E rendelet alapján támogatás vehető igénybe az
alábbi feladatok ellátása érdekében:
a) a HVS éves felülvizsgálatában való közreműködésre, valamint a HVS előrehaladásának és végrehajtásának
évközi és időszaki értékelésére;
b) irodahelyiség fenntartására a LEADER HACS vagy
HVK által lefedett tervezési területen, az FVM rendelet
alapján az adott tervezési területre elkészített HVS-ben
foglaltak megvalósítása érdekében;
c) a HVK és a LEADER HACS által a HVS megvalósítását támogató – az e rendelet 5. számú melléklete
szerinti formanyomtatványon –, az IH által előzetesen jóváhagyott olyan szakmai tanulmányok, helyzetfeltáró
elemzések készítésére, amelyek a LEADER HACS-ok és a
HVK-k teljes területét vagy fejlesztési szempontból több
stratégiai jelentőségű területét érintik, valamint a meglévő
tanulmányok, elemzések aktualizálására;
d) a HVS végrehajtásában közreműködők felkészítésére, képzésére, továbbképzésére a támogatott intézkedések
vonatkozásában;
e) a HVS-hez és annak megvalósításához kötődő tájékoztatási és információs tevékenységekre, a potenciális vidékfejlesztési szereplők, kedvezményezettek, érintett felek, szociális és gazdasági partnerek, különösen a hátrányos helyzetű csoportok bevonására irányuló tájékoztatási
tevékenységek folytatására;
f) a támogatott intézkedésekhez kapcsolódó projektelőkészítésre; g) a LEADER HACS-ok és a HVK-k területéről a projektgazdák által benyújtott támogatási és kifizetési kérelmek összeállításának segítésére, valamint ez irányú konzultációk szervezésére, lebonyolítására és ehhez kapcsolódóan ügyfélszolgálati tevékenység folytatására;
h) a támogatható intézkedések vonatkozásában benyújtandó támogatási kérelmek rögzítésére az ügyfélkapun,
valamint az értékelési feladatok ellátása érdekében
LEADER HACS esetén a pontozási jegyzőkönyv, HVK
esetén az előzetes pontozási jegyzőkönyv kiállítására;
i) a LEADER HACS-ok, valamint a HVK-k területén
működő Helyi Vidékfejlesztési Irodákkal való kapcsolattartásra, szakmai együttműködésre;
j) az IH által közvetlenül a LEADER HACS, illetve a
HVK számára az ÚMVP végrehajtása érdekében a munkatervben meghatározott feladatok elvégzésére.
(2) Az (1) bekezdés b) és e) pontjában meghatározott
feladat akkor minősül teljesítettnek, ha a LEADER HACS,
valamint a HVK
a) az (1) bekezdés b) pontja szerinti, külön bejárattal
rendelkező, legalább 20 m2-es, önálló, vezetékes telefonnal, faxszal, valamint szélessávú internet kapcsolattal ellátott irodát üzemeltet, amely legalább heti 5 napon keresztül legalább napi 8 órában az ügyfelek rendelkezésére áll,
és hetente legalább egy alkalommal, legalább 2 órával
meghosszabbított nyitva tartással működik;
b) legalább egy főállású, napi 8 órában foglalkoztatott,
a HVS végrehajtási kérdéseiben tájékozott munkatársat alkalmaz, aki köteles részt venni az IH által szervezett képzéseken;
c) az ÚMVP támogatott intézkedései vonatkozásában
2009-től, a támogatási időszakot megelőző két hónapban
legalább három tájékoztató fórumot tart;
d) a végső kedvezményezettek tájékoztatása érdekében
rendszeresen aktualizált weboldalt működtet.
A támogatás mértéke, kiadások elszámolása 4. § (1) A LEADER HACS-ok és a HVK-k által, e rendelet
alapján igényelhető támogatás összegének vonatkozásában az FVM rendelet 8. § (1) bekezdésében leírtak az
irányadók.
(2) Az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap
társfinanszírozásában megvalósuló támogatások igénybevételének általános szabályairól szóló 23/2007. (IV. 17.)
FVM rendelet (a továbbiakban: Vhr.) 19. § (11) bekezdésében foglaltaktól eltérően, a támogatási és kifizetési kérelem tekintetében a támogatás alapja:
a) a nettó elszámolható kiadás, és
b) a vissza nem téríthető általános forgalmi adó összege,
ha az valóban és végérvényesen a közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv 13. cikk (1) bekezdésének első albekezdésében említett nem adóköteles személyeken kívüli kedvezményezetteket terheli.
(3) A 3. § (1) bekezdés a), b), e), f), g), h) és i) pontjában
felsorolt tevékenységeket a LEADER HACS, illetve a HVK
köteles maga ellátni, a feladat ellátása érdekében alvállalkozót nem vonhat be, megbízási szerződést nem köthet.
(4) A nettó 400 000 forintot meghaladó számlatétel esetén:
a) ha a beszerzés nem éri el a közbeszerzésekről szóló
2003. évi CXXIX. törvényben meghatározott értékhatárt,
a számlatételre vonatkozóan két árajánlatot és a választás
indoklását kell mellékelni a kifizetési kérelemhez;
b) ha a beszerzés eléri a közbeszerzésekről szóló 2003.
évi CXXIX. törvényben meghatározott értékhatárt, a Vhr.
33. §-a szerint kell eljárni.
(5) A nettó 500 000 Ft/db összegű vagy ezen összeg feletti, nagy értékű tárgyi eszköz beszerzése csak az IH előzetes hozzájárulásával kérelmezhető az e rendelet 6. számú mellékletében szereplő formanyomtatványon. Az IH
hozzájárulása után az eszköz beszerzése során az eszköz
típusától és fajtájától eltérni nem lehet. A beszerzési
összeg a kérelemben feltüntetett összegtől legfeljebb
15%-ban térhet el.
(6) Ha a teljesítési igazolás a beszámolóban szereplő
feladatok 100%-nál kisebb mértékű teljesítéséről szól, a
támogatás legmagasabb összege a kifizetési kérelem alapján az 1975/2006/EK rendelet 31. cikk (1) bekezdése szerinti szankcióval csökkentett támogatási összegének és a
teljesítés mértékének a szorzata.
(7) Az e rendelet 3. § (1) bekezdés c) pontjában meghatározott feladat vonatkozásában egy adott témában évente
csak egy tanulmány, helyzetfeltáró elemzés készíthető, és
évente legfeljebb hat tanulmány, helyzetfeltáró elemzés
elkészítése támogatható. Az elismerhető költség tanulmányonként és helyzetfeltáró elemzésenként legfeljebb nettó
2 millió Ft. Az elkészült tanulmányokat a LEADER HACS
vagy a HVK a weboldalán mindenki számára elérhető formában köteles közzétenni.
(8) A LEADER HACS és a HVK az e rendeletben foglalt támogatáson felül, a HVS végrehajtása érdekében végzett tevékenysége vonatkozásában további támogatás
igénybevételére, illetve díjszedésre nem jogosult.
(9) A közforrások aránya az elszámolható kiadások
100%-a.
(10) A támogatás keretében beszerzésre kerülő eszközök vonatkozásában a Vhr. 23. § (1) bekezdés b) pontjától
eltérően, az üzemeltetési kötelezettség a kifizetési kérelem
benyújtásától számítva 5 évig tart.
Elszámolható kiadások 5. § (1) A kifizetés elszámolásának alapja a teljesítési igazolás,
amit az IH a vonatkozó kifizetési kérelem benyújtási időszak
15. napjáig juttat el a LEADER HACS és a HVK részére.
(2) A 3. § (1) bekezdésében meghatározott feladatok vonatkozásában elszámolhatóak az e rendelet
a) 2. és 3. számú melléklete szerinti, működéshez kötődő dologi jellegű kiadások; valamint
b) 4. számú melléklete szerinti, működéshez kötődő
személyi jellegű kiadások.
(3) A 3. § (1) bekezdésében meghatározott feladatok ellátása érdekében, az adott elszámolási időszakra vonatkozó feladatok ellátásával összefüggően a 2009. évtől:
a) a 2. és 3. számú melléklet szerinti, működéshez kötődő dologi jellegű kiadás legfeljebb 80%-ban,
b) a 4. számú melléklet szerinti, működéshez kötődő
személyi jellegű kiadás legalább 20%-ban számolható el.
(4) A 7411, 7412, 7413, 7414, 7420, 7450, 7487, SZJ 03
számú tevékenységek vonatkozásában az adott elszámolási időszakban igényelhető összeg nem haladhatja meg a
8 000 000 Ft-ot.
(5) Az első kifizetési kérelem keretében a LEADER
HACS-ok és a HVK-k működése kapcsán, a jogi személyiséggel rendelkező szervezet bejegyzését követően, de legkorábban 2008. augusztus 1-jétől felmerült kiadások számolhatók el.
(6) Az évente igényelhető összeg nagysága nem haladhatja meg az FVM rendelet 1. számú mellékletében meghatározott működési költség 20%-át.
(7) E rendelet 5. és 6. számú melléklete alapján kérvényezett IH hozzájárulás esetében az IH a kérelemnek az
IH-hoz postai vagy személyes úton történő megküldésétől
számított 30 napon belül hoz határozatot.
(8) A jogi személyiséggel rendelkező LEADER
HACS-ok és HVK-k vállalkozási tevékenységéhez kötődő
költségei nem számolhatóak el. A működési költség terhére beszerzésre kerülő eszközök a vállalkozási tevékenység
végzését nem segíthetik elő. A 3. § (1) bekezdésében szereplő feladatok és a vállalkozási tevékenység kapcsán egyaránt felmerült költségek esetében a költségeket arányosítani szükséges. Személyi jellegű kiadások esetében az arányosítás a feladatellátásra fordított munkaidő alapján, az
iroda fenntartásával kapcsolatban felmerülő általános
költségek esetében pedig az alapterület alapján történik a
költségek megosztása.
(9) A LEADER HACS-ok és a HVK-k részére az
ÚMVP III. és IV. tengelyére megállapított, a HVS-ben allokált teljes forrás arányában kerülnek megosztásra az elszámolt működési költségek. A 2008-ban felmerülő költségek a III. tengely működési költségét terhelik.
(10) Az IH az FVM rendelet alapján 2009. év végén és
azt követően évente ellenőrzi a LEADER HACS-ok és
HVK-k által felhasznált működési forrást, amely során
megvizsgálja a működési költség és a LEADER HACS és
a HVK rendelkezésére álló fejlesztési forrás felhasználási
arányát. Ezen ellenőrzés során kiderül, hogy a működési
költség és a fejlesztési forrás felhasználási aránya nincs
összhangban, akkor az IH az eltérésnek megfelelően jogosult módosítani, átütemezni a rendelkezésre álló működési
költség felhasználásának ütemét.
A támogatás igénybevételének feltétele 6. § Az e rendelet szerinti támogatás igénybevételére az IH
által kiadott elismerő határozattal és jogi személyiséggel
rendelkező LEADER HACS és HVK jogosult.
A támogatási és a kifizetési kérelem benyújtása 7. §
(1) Az 1. számú mellékletben felsorolt LEADER
HACS-ok és HVK-k által alapított jogi személyek a támogatási kérelmet 2008. évben november 1. és november 30.
között, 2009-től pedig évente az (5) bekezdésben meghatározott időszakokban nyújthatják be postai úton az MVH
kirendeltségéhez, az MVH által rendszeresített formanyomtatványon.
(2) A támogatási kérelem egyben első kifizetési kérelemnek is minősül.
(3) A támogatási kérelemhez csatolni kell:
a) az IH által kiállított elismerő határozatot, valamint
b) a támogatásra jogosult szervezet cégbejegyzéséről,
valamint az egyesület bejegyzéséről szóló jogerős döntés
hitelesített másolatát.
(4) A támogatási kérelemhez a Vhr. 27. §-ának e), f),
h) és i) pontjában foglaltaktól eltérően pénzügyi és üzleti
tervet nem kell csatolni.
(5) A kifizetési kérelmet 2009-től minden évben:
a) január 1-jétől január 31-ig,
b) március 1-jétől március 31-ig,
c) május 1-jétől május 31-ig,
d) július 1-jétől július 31-ig,
e) szeptember 1-jétől szeptember 30-ig és
f) november 1-jétől november 30-ig
lehet benyújtani az MVH-hoz, az MVH által rendszeresített formanyomtatványon, postai úton. Az utolsó kifizetési
kérelem 2015. július 1-jétől július 31-ig nyújtható be.
(6) A kifizetési kérelemhez csatolni kell:
a) a LEADER HACS, illetve a HVK adott időszakra
szóló, IH által jóváhagyott munkatervét;
b) a 3. § (1) bekezdésében meghatározott feladatok el
látásáról szóló teljesítési igazolást;
c) a 4. § (4) bekezdése esetén a két árajánlatot és a vá
lasztás indoklását;
d) az 5. § (8) bekezdésében meghatározottak szerint a
költségek arányosítására vonatkozó számítást;
e) a 3. § c) pontja és a 4. § (5) bekezdésének értelmében
az IH előzetes írásbeli hozzájáruló nyilatkozatát;
f) a vállalkozási tevékenységből származó árbevételről
szóló nyilatkozatot. (7) Abban az esetben, ha a LEADER HACS, illetve a
HVK nem teljesíti a munkatervében meghatározott feladatait, az IH jogosult százalékos formában meghatározni a
teljesítés mértékét.
(8) A kifizetési kérelemben kizárólag az adott benyújtási időszakot megelőző, a költségfelmerülési időpont
szerinti kéthavi kiadásokat igazoló bizonylatok ismerhetők el.
Jogkövetkezmények 8. § (1) Ha az IH visszavonja a LEADER HACS, illetve a
HVK címet, akkor a LEADER HACS, illetve a HVK támogatási jogosultsága megszűnik, és a LEADER HACS,
illetve a HVK a korábban megítélt támogatási összegből
beszerzett tárgyi eszközök beszerzési értéke 25%-ának
visszafizetésére köteles.
(2) Ha a LEADER HACS, illetve a HVK egymást követő három kifizetési időszakban – a teljesítési igazolás szerint – a beszámolóban szereplő feladatok legalább 50%-át
nem teljesíti, az IH visszavonja a LEADER HACS, illetve
a HVK címet.
(3) Az (1) bekezdés szerinti visszavonásról az IH a
visszavonástól számított öt munkanapon belül értesíti az
MVH-t, valamint a LEADER HACS-ot és a HVK-t.
(4) Ha a LEADER HACS vagy a HVK a projektgazda
által benyújtott kérelemhez – az IH és a LEADER HACS,
illetve az IH és a HVK közötti, az Európai Mezőgazdasági
Vidékfejlesztési Alapból nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló 1698/2005. EK tanácsi rendelet 3. és 4. tengelyének keretében megalakuló helyi akciócsoportok elismerési rendjével kapcsolatos egyes kérdésekről szóló
93/2007. (VIII. 29.) FVM rendelet szerinti együttműködési megállapodásban rögzítettek alapján – a támogatás részletes feltételeit megállapító jogszabályban meghatározott
támogatási időszak utolsó napját követő 20 napon belül
pontozási jegyzőkönyvet, illetve előzetes pontozási jegyzőkönyvet indokolatlanul nem állítja ki, akkor az a teljesítési arány jegyzőkönyvenkénti 5%-os csökkentését vonja
maga után. A LEADER HACS, illetve a HVK csak abban
az esetben tagadhatja meg a pontozási jegyzőkönyv, illetve az előzetes pontozási jegyzőkönyv kiállítását, ha a projektgazda nem bocsátja rendelkezésére az MVH-nak benyújtandó támogatási kérelmét.
(5) Ha a LEADER HACS vagy a HVK által a pontozási
jegyzőkönyvben, illetve az előzetes pontozási jegyzőkönyvben rögzített pontszám az egy év során beérkezett
kérelmek 20%-ában eltér a végleges rangsorban szereplő
pontszámtól, akkor az a következő évi működési költségkeret 5%-os csökkentését eredményezi. A 20%-ot meghaladó mértékű eltérés esetén további százalékpontonkénti
1%-os költségkeret csökkentés alkalmazandó.
(6) Ha a LEADER HACS vagy a HVK vállalkozási tevékenységéről valótlan adatokat szolgáltat, akkor az IH
visszavonja a LEADER HACS vagy a HVK címet.
Záró rendelkezés 9. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Az Európai Unió jogának való megfelelés 10. §
Ez a rendelet az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló
1698/2005/EK tanácsi rendelet 63. cikkének végrehajtásához szükséges rendelkezéseket állapítja meg.
Gráf József s. k.,
földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter


text:
495/2009. (XII. 22.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2009. december 17-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997.
C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 131/A. § b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva a Szakszervezetek Együttműködési
Fóruma képviseletében eljáró Varga László elnök által benyújtott országos népi kezdeményezés tárgyában meghozta
a következő határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Nádor u. 2.; levélcím: 1903 Budapest,
Pf. 314; fax: 06-1-441-1729). Indokolás I. A beadványozó 2009. december 9-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási
Bizottsághoz hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő szerepelt:
„A Magyar Köztársaság Alkotmányának 28/D. §-a alapján kezdeményezzük, hogy az Országgyűlés tűzze napirendjére és
tárgyalja újra a Társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény – a nyugdíjkorhatárt 65 évben
meghatározó – 18. § (1) bekezdését.” Az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a
alapján az aláírásgyűjtő ívek mintapéldányát az aláírásgyűjtés megkezdése előtt – hitelesítés céljából – be kell nyújtani
az Országos Választási Bizottsághoz. Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezés nem felel meg az Nsztv. 17. §-ában foglaltaknak,
amely szerint a népi kezdeményezésnek pontosan és egyértelműen kell tartalmaznia a megtárgyalásra javasolt
kérdést. A hatályos társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény 18. § (1) bekezdése értelmében
a társadalombiztosítási öregségi nyugdíjra a hatvankettedik életéve betöltésétől az jogosult, aki legalább húsz év
szolgálati idővel rendelkezik. Ennek ismeretében nem egyértelmű a népi kezdeményezés tárgya, az a választópolgár
számára megtévesztő, mivel azt a téves látszatot kelti, mintha a népi kezdeményezésben megjelölt szabály
a nyugdíjkorhatárt 65 évben határozná meg. Ennek következtében a választópolgár számára nem egyértelmű, hogy
a népi kezdeményezés támogatásával pontosan mely kérdés napirendre tűzését és megtárgyalását támogatná.
A népi kezdeményezés nem egyértelmű azért sem, mert nem állapítható meg, hogy az pontosan mire irányul, milyen
változás érdekében kellene az Országgyűlésnek újratárgyalnia a nyugdíjkorhatárra vonatkozó szabályokat. Továbbá
a választópolgártól nem várható el annak pontos ismerete, hogy milyen rendelkezést tartalmaz a Magyar Köztársaság
Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) 28/D. §-a.
Mivel a kezdeményezés nem felel meg az Nsztv. 17. §-ában foglalt követelményeknek ugyanezen jogszabály
18. §-ának b) pontja értelmében az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldánya hitelesítésének
megtagadásáról döntött. II. A határozat az 1997. évi LXXXI. törvény 18. § (1) bekezdésén, az Alkotmány 28/D. §-án, az Nsztv. 2. §-án, a 17. §-án és
a 18. § b) pontján, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Szigeti Péter s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
28/2014. (IX. 24.) NGM rendelete a 2015. munkaszüneti napok körüli munkarendről.
A munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény 102. § (5) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, a Kormány tagjainak
feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 90.  § 6.  pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva
a következőket rendelem el:
1. § E rendelet hatálya kiterjed minden munkáltatóra és az általuk általános munkarendben foglalkoztatottakra.
2. § A 2015.  évi munkaszüneti napok körüli – a  naptár szerinti munkarendtől való eltéréssel járó – munkarend
a következő:
a) január 10., szombat munkanap
 január 2., péntek pihenőnap
b) augusztus 8., szombat munkanap
 augusztus 21., péntek pihenőnap
c) december 12., szombat munkanap
 december 24., csütörtök pihenőnap
3. § Az általánostól eltérő munkaidő-beosztásban foglalkoztatott munkavállalók munkarendje – a  munka
törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény 96. § (1) bekezdése alapján – a 2. §-tól eltérően is meghatározható.
4. § (1) Ez a rendelet 2015. január 1-jén lép hatályba.
 (2) Ez a rendelet 2015. december 31-én hatályát veszti.
Varga Mihály s. k.,
 nemzetgazdasági miniszter


text:
77/2018. (VI. 18.) ME határozata főiskolai rektor megbízásáról.
A nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény 37.  § (8)  bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva
– az emberi erőforrások miniszterének a fenntartóval egyetértésben tett előterjesztésére –
a Veszprémi Érseki Hittudományi Főiskolán dr. Varga István főiskolai tanárt
– a 2018. június 18-ától 2019. június 18-áig terjedő időtartamra –
a rektori teendők ellátásával ismételten megbízom. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2010/2013. (XII. 29.) Korm. határozata az MFB Közösségi Közlekedésfejlesztés Finanszírozási Program keretösszegének megemeléséről.
A Kormány
 1. jóváhagyja az  MFB Közösségi Közlekedésfejlesztés Finanszírozási Program (a  továbbiakban: Program)
keretösszegének 150 milliárd forintra történő emelését, árfolyam-fedezeti kötelezettségvállalás mellett,
 2. egyetért azzal, hogy az  MFB Magyar Fejlesztési Bank Zártkörűen Működő Részvénytársaság (a  továbbiakban:
MFB) által euróban meghatározott éven túli lejáratú hitelfelvételekhez, kötvénykibocsátásokhoz kapcsolódóan
a  1111/2012. (IV. 12.) Korm. határozat 1.  pont a)  alpontjában meghatározott 100 milliárd forint mértékig vállalt
árfolyam-fedezeti megállapodáson túl további 50 milliárd forint mértékig a nemzetgazdasági miniszter az MFB-vel
árfolyam fedezeti megállapodást kössön a következő feltételekkel:
a) a  megállapodás a  Magyarország 2013.  évi központi költségvetéséről szóló 2012.  évi CCIV.  törvény 40.  §
(3) bekezdése szerinti keretet terheli,
b) az  1.  pont szerinti keretemeléssel érintett Program futamideje az  árfolyam fedezeti megállapodás
szempontjából 17 év,
c) a  megállapodás e  kormányhatározat közzétételének napján a  Magyar Nemzeti Bank által közölt hivatalos
forint/euró devizaösszegre vonatkozik,
 3. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy a  2.  pont szerinti árfolyam fedezeti megállapodást a  megemelt
keretösszeg vonatkozásában az MFB-vel megkösse.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: 2014. január 31.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök