text:
17/2015. (HK 4.) HVK HDMCSF szakutasítása.  az Észak-atlanti Szerződés Szervezete részére felajánlott útfelderítő és -mentesítő csoport
feladatairól A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint
a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről
szóló 2011. évi CXIII. törvény 52. § (2) bekezdése, valamint a Magyar Honvédség által felajánlott útfelderítő és
-mentesítő képesség elérésével kapcsolatos feladatokról
szóló 32/2015. Honvéd Vezérkar főnök intézkedés alapján
a következő
szakutasítást adom ki: 1. Az alegység megnevezése, rendeltetése
a) megnevezése: MH útfelderítő és -mentesítő csoport,
angol megfelelője: NATO Military Engineering Route
Clearance Team, képesség kódja: MILENG-RC-TM
[MIL-CIV]
b) rendeltetése
Az országhatáron belül, vagy kívül, hazai, vagy nemzet
közi kötelékek műszaki támogatása, a saját csapatok mozgás és manőver szabadságának biztosítása önállóan, vagy
többnemzeti kötelékben, a kötelék parancsnokának alárendeltségében. A katonai hadműveletek kockázatának
csökkentése érdekében a robbanó és nem robbanó műszaki
zárak, akadályok, aknák vagy más robbanó testek, rögtönzött robbanó szerkezetek keresése, feltárása, azonosítása,
megjelölése, semlegesítése, megsemmisítése vagy eltávolítása.
2. Az alegység alaprendeltetéséből adódó feladatai
a) Az ország védelem során a védelmi harctevékenység
ben résztvevő hazai és a nemzetközi kötelékek mozgásának és manővereinek műszaki támogatása.
b) Az Észak-atlanti Szerződés Szervezet (a továbbiakban: NATO), vagy az Európai Unió (a továbbiakban: EU)
tagállamának megsegítése terén, az alkalmazási készenlét
fenntartása felajánlott erőként. Stratégiai, vagy kombinált
szállítás, illetve hadszíntéri menet végrehajtását követően
együttműködés megteremtése a szövetséges erőkkel. A
műveleti parancsnok követelményei szerinti hadszíntéri
mozgások műszaki támogatásának végrehajtása.
c) Befogadó Nemzeti Támogatás esetén, honi területen
történő alkalmazáskor a katonai művelet végrehajtása során a szövetséges erők felvonulásának és hadszíntéri mozgásának műszaki támogatása.
d) Kollektív védelem és válságreagáló műveletek esetén
a kijelölt, illetve felajánlott erőként – az Egyesült Nemzetek Szervezete, az EU és NATO – vezetésű való alkalmazhatósági képesség folyamatos fenntartása. A műveleti területre történő szállítást követően, illetve menetvégrehajtása után alkalmazási körlet elfoglalása, valamint együttműködés megteremtése a műveleti területen lévő szövetséges erőkkel. A többnemzeti kötelék részére tűzszerész
biztosítás végrehajtása nemzetközi alárendeltségben.
3. A csoport telepíthetősége, készenléti kategóriája, készenléti ideje
A csoport 2016. január 1-jével éri el teljes műveleti készenlétét, készenléti ideje 180 nap (RC 9, Graduated Readiness Forces – GRF)
4. A feladat végrehajtásához szükséges idő az alkalmazás eléréséig
a) Az országhatáron belül az alkalmazási készenléti ideje magában foglalja a feladatvétel idejét, készenléti időt az
átcsoportosítás végrehajtására, az átcsoportosításhoz
szükséges időt, valamint a körlet elfoglalását, valamint
azalkalmazási készenlét elérését.
b) Az országhatáron kívüli alkalmazás esetén az alkalmazási készenléti ideje magában foglalja a feladatvétel
idejét, a készenléti időt az átcsoportosítás végrehajtására
és a berakási körzetbe történő átcsoportosításhoz szükséges időt.
5. Hadműveleti követelmények
A csoport szervezete, fegyverzete, felszereltsége, ki
képzettsége biztosítsa bármely nap- és évszakban, időjárási viszonyoktól függetlenül – kivéve, mint nemzeti korlátozást: a hóhatár feletti magashegységi, a sarkvidéki, valamint trópusi esőerdő körülményeket – minden terepviszony között a szövetség műveleteinek teljes spektrumában, a csoport rendeltetéséből adódó feladatainak végrehajtását.
A csoport a NATO képesség követelményeit figyelembe véve legyen képes:
– felderíteni és megsemmisíteni a menetvonalon, vagy
annak közvetlen közelében elhelyezett robbanószerkezeteket, az egymást komplex módon kiegészítő elvi, fizikai
és elektronikai intézkedések párhuzamos alkalmazásával;
– napi két feladat végrehajtására maximum 40 kilométeres menetvonalon;
– optikai és nem optikai eszközök használatával felderíteni és beazonosítani a robbanó eszközöket és azok elhelyezésére irányuló tevékenységek bizonyítékait;
– elektronikai ellentevékenység kifejtésével megakadályozni rádióvezérelt házilag készített, rögtönzött robbanószerkezetek – Improvised Explosive Devices – (a továbbiakban: IED) működtetését;
– IED-k, fel nem robbant katonai hadianyagok, valamint elhagyott robbanótestek felderítésére, semlegesítésére, hatástalanítására és megsemmisítésére hagyományos és
speciális mentesítési technikák alkalmazásával;
– együttműködni a mellérendelt, vagy a megerősítő
szakalegységekkel, különösen a tűzszerész, egészségügyi,
katonai rendész alegységekkel, valamint a Fegyveres Támadást Helyszínelő Csoporttal.
A csoport törzs legyen képes:
– nemzetközi műveletekben a hatályos NATO előírá
soknak, szabványoknak megfelelően útfelderítő és mentesítő műveletek vezetésére és irányítására;
– az előírásoknak megfelelő, formai és tartalmi követelmények szerinti jelentések megtételére;
– a bekövetkezett incidensek folyamatos elemzésével
adatbázis létrehozására és fenntartására, valamint a gyűjtött információk és tapasztalatok megosztására.
6. Kiképzési követelmények
A csoport kiképzettsége biztosítsa az együttműködés
megszervezését és fenntartását más fegyvernemi- és szakalegységekkel. Az alegység legyen begyakorlott a szakfeladatainak
végrehajtására békében, különleges jogrendben és műveleti területen egyaránt.
A személyi állományt készítsék fel a meghatározott időjárási viszonyok között, a nap bármely szakában, magyar,
vagy nemzetközi törzs alárendeltségében, önálló, vagy
többnemzeti kötelékben való tevékenységre. A személyi
állomány készség szinten ismerje a harctámogató, harckiszolgáló-támogató tevékenységek végrehajtását, továbbá
a rendszeresített technikai eszközök, kezelési, karbantartási feladatait és a felszerelések alkalmazását. A csoport személyi állománya rendelkezzen olyan fizikai, pszichikai teherbíró és alapvető túlélési képességekkel, amelyek a várható alkalmazás területének megfelelően biztosítják az
előírt feladatok eredményes végrehajtását. A csoport állománya ismerje az alkalmazásra vonatkozó hazai és szövetségi okmányokat és azok előírásait, a műveletre érvényes
hatályos műveleti utasítást, valamint alkalmazás előtt ismerje meg az alkalmazási terület kultúráját, az ott élő emberek szokásait.
A kiképzési ciklusok során az alegység szilárdítsa meg,
tartsa szinten a megszerzett jártasságokat, biztosítsa a folyamatos alkalmazási készenlétet.
A csoport törzse és a rajparancsnoki állomány legyen
képes – az ideiglenes állománytáblában meghatározott
szinten – angol nyelven történő kommunikációra.
7. Vezetési követelmények
Ismerje a szakfeladatok Szövetségi elvek szerinti végre
hajtásának és jelentésének rendjét, valamint a NATO vezetési – a parancsok vételének és a feladatok megtervezésének, végrehajtásának – okmányait.
A csoport rendelkezzen a vezetés és irányítás feltételeit
biztosító technikai eszközökkel.
A csoport törzse legyen képes megerősítésül, vagy
együttműködésre kapott szakalegység(ek) szervezetébe
történő beintegrálására, azok vezetésére.
8. Személyi állománya
A műveleti követelmények alapján az MH Összhaderő
nemi Parancsnokság összeállítja az alegység Ideiglenes
Állománytábláját és Felszerelési Jegyzékét, melyet egyeztetésre a HVK HIICSF részére előzetesen megküld.
A rejtjelző elszámolású eszközt üzemeltető állomány
rendelkezzen az üzemeltetéshez, kezeléshez előírt feltételekkel.
9. Felszerelése
A csoport – a felszerelési jegyzékben meghatározottak
szerint – rendelkezzen műszaki, tűzszerész felderítő, mentesítő és hatástalanító eszközökkel, aknafelderítő gépjárművel, nem robbanó műszaki zárak leküzdéséhez szükséges eszközökkel és anyagokkal, ABV-védelmi felderítő
eszközökkel, egyéni és kollektív ABV és tűzszerész védőeszközökkel, valamint pilótanélküli felderítő repülőeszközzel továbbá egyéni és a személyi állomány túlélő képességét biztosító felszereléssel.
A csoport a szakfeladatai végrehajtásához rendelkezzen
a megalakítandó alakulat bázisán 7 napos csapatkészlettel.
A csoport felszerelési jegyzéke úgy kerüljön megtervezésre, hogy legyen képes csapatkészlete egyidejű szállítására.
A csoport után számvetett 23 napos központi készlet a
Nemzeti Támogató Elemet megalakító szervezetnél kerüljön tervezésre. A készletek megalakítására csak a feladat
elrendelését követően kerül sor.
Az állomány személyi felszerelését a 67/2011. (HK 17.)
HM KÁT–HVKF együttes intézkedés 1. számú mellékletében meghatározott készletek alapján, valamint az egyes
felajánlások készenléte elérése érdekében kiadásra kerülő
MH ÖHP PK logisztikai parancsok szerint biztosítják.
10. Az alegység alkalmazási elvei
Az útfelderítő, -mentesítő feladatokat úgy kell végre
hajtani, hogy közben figyelembe kell venni a készültségi
időt, a rendelkezésre álló eszközöket, felszereléseket, valamint a fenyegetettség szintjét is. A feladat végrehajtás
négy szinten valósul meg.
Első szint: útvonal vizuális analízise történik meg,
melynél a cél a veszélyes terület gyors (csak vizuális)
szemrevételezése. Az út, terület elemzése során vizuális
eszközökkel (távcső, hő-vagy infravörös kamera) azonosítják a robbanótesteket, útakadályokat. A fenyegetés és a
biztonság függvényében speciális eszközöket is igénybe
lehet venni (pilótanélküli felderítő repülőeszköz). A járőrnek meghatározott útvonalon a pilóta nélküli felderítő repülőgép (továbbiakban: UAV) normál kamera alkalmazásával repülje le hatótávolságának kétharmadát. A kívánt
végállapot: a talajszinten lévő robbanótestek és egyéb akadályok felszámolása, az út mentesítése.
Második szint: közepes fenyegetettségű útvonalak és a
veszélyes útcsomópontok (útszűkület, kereszteződések,
átjárók, hidak, átereszek) átvizsgálását foglalja magában.
A vizuális módszert kiegészítve, a rendelkezésre álló technikai eszközökkel (radar, elektronikus mérőeszközök, műszerek) kell kutatni a teljes útvonalon, beleértve a veszélyesebb úttöréseket, kanyarokat. Az UAV repülje le hatótávolságának kétharmadát normál kamera alkalmazásával,
és a „szokványostól eltérő”, vagy nem egyértelműsíthető
mérési eredmények (fényképek) esetén, gyors előkészítés
után infra kamerával is ellenőrizze ugyanazt az útvonalat.
A kívánt végállapot: minden a veszélyeztetett ponton és az
útvonal mentén elhelyezett – a felszínen lévő és a rejtett
(betemetett, elásott) – robbanótest és egyéb akadály felfedésre és mentesítésre került.
Harmadik szint: a rendelkezésre álló képességgel az út
teljes szélességében át kell vizsgálni a veszélyes szakaszokat, csomópontokat és az út részét képező árkokat is. A cél
a saját erőink lehető legbiztonságosabb úton tartózkodásának támogatása. A mentesítő feladatokat a műszaki katonai alegységek végzik a speciális felderítő-mentesítő eszközeikkel. Ebben a fázisban a harc- és gépjárműveikből,
vagy azon kívül tüzelőállást foglalt FP erők biztosítják a
szárnyakat és az útfelderítő, -mentesítő járőr munkáját.
A harcmező felderítő előkészítése, a terep és az ellenség
értékelése a második szintnél magasabb fokon történik.
Az UAV úgy válassza ki fel és leszállóhelyet, hogy
hatótávolságának 75%-a felderítendő útvonalon előre,
25%-a a saját csapatok felé kerüljön kihasználásra. Folyamatos üzemben küldje a mozgó képet az értékelő munkahelyre. Minden „szokványostól eltérő”-ről készítsen állóképet és küldje is el. További bizonytalanság esetén a repülést a lehető legrövidebb ismételt előkészítés után infra
kamerával is hajtsák végre. Kívánt célállapot: minden, a
terepen elhelyezett robbanótest, valamint a nem robbanó
akadályok is mentesítésre kerülnek.
Negyedik szint: a feladat végrehajtása során a legfőbb
szempont az alaposság és a biztonság fenntartása, mely érdekében a harcmező felderítő előkészítése, a terep és az ellenség értékelése is a legmagasabb fokon történik meg. Az
UAV úgy válassza ki a fel és leszállóhelyet, hogy hatótávolságának 85%-a a felderítendő útvonalon előre, 15%-a a
saját csapatok felé kerüljön kihasználásra. Folyamatos
üzemben küldje a mozgó képet az értékelő munkahelyre.
Minden „szokványostól eltérő”-ről készítsen és küldje el
az állóképet is Napszaktól függetlenül infra kamera alkalmazásával hajtsa végre a repülési feladatát. A kitűzött célállapot: a területen telepített minden robbanótestet és nem
robbanó akadályt bizonyíthatóan felderítettek, hatástalanítottak, vagy eltávolítottak, illetve a kijelölt úttestet teljes
mértékben mentesítették.
Az alegység tevékenységét, alkalmazott módszereit állandóan változtatni kell azért, hogy csökkentsék a tevékenységük kiszámíthatóságát és az ellenséges felderítő
tevékenység hatékonyságát.
Az út felderítése és mentesítése az ellenség közvetlen
tűzhatásán kívül kerül végrehajtásra, azonban számolni
kell ellenséges tűzhatással, tevékenységgel.
A várható fenyegetettséget, illetve a feldolgozott, kielemezett veszélyhelyzeteket alapul véve kell végrehajtani
a kiképzéseket, a mentesítő csoportok felkészítését.
11. A szakutasítás az aláírást követő nap lép hatályba.
Korom Ferenc dandártábornok s. k.,
csoportfőnök


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
114/2010. (VI. 30.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos megállapítására és megsemmisítésére, nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítására, valamint mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítvány alapján – Dr. Lenkovics Barnabás alkotmánybíró különvéleményével – meghozta a következő
határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi
XXXI. törvény 72. § (4) bekezdés második mondata alkotmányellenes, ezért azt 2010. szeptember 30. napjával
megsemmisíti.
2. Az Alkotmánybíróság a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítványt
visszautasítja.
3. Az Alkotmánybíróság a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény 72. §
(4) bekezdés második mondata nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítására irányuló indítványt
visszautasítja.
4. Az Alkotmánybíróság az indítványt egyebekben visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. 1. Az indítványozó a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (a továbbiakban:
Gyvt.) 72. § (4) bekezdés második mondata alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte
az Alkotmánybíróságtól. Álláspontja szerint a kifogásolt rendelkezés ellentétes az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében
megfogalmazott jogorvoslathoz való joggal, és ezen keresztül az Alkotmány több §-ával, így az 55. § (1) bekezdésével,
az 57. § (2) bekezdésével, az 58. § (1) bekezdésével, valamint a 67. § (1) bekezdésével. Szerinte a kifogásolt rendelkezés
az ideiglenes hatályú elhelyezésre vonatkozó döntés elleni fellebbezés kizárásával nemcsak az Alkotmány megjelölt
rendelkezéseit sérti, hanem Az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november
4-én kelt Egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) 13. cikkét is. Az indítványozó úgy véli, az ideiglenes hatályú
elhelyezés elmaradása esetén esetleg még súlyosabb veszélyhelyzet alakulhat ki, vagy tragédia következhet be, így
a döntés azonnali végrehajthatóságát maga is elengedhetetlennek tartja, azonban a jogorvoslat kizárását
aránytalannak és szükségtelennek érzi. Hivatkozik arra is, hogy a Gyvt. 72. § (4) bekezdése módosításához fűzött
indokolás a fellebbezés kizárását az azonnali végrehajthatóság szükségességével magyarázza, szerinte azonban
az azonnali végrehajthatóság nem azonos a jogorvoslati lehetőség teljes kizárásával.
Az indítványozó szerint „következetlen” a szabály több okból is, egyrészt ha a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi
III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 156. §-a alapján ideiglenes intézkedéssel helyezi el a bíróság a gyermeket, a döntése
ellen helye van fellebbezésnek, viszont ha a bíróság beutaló szervként a Gyvt. 72. §-ára alapítva hoz ideiglenes hatályú
elhelyezésről döntést, a fellebbezés kizárt. Vagyis, ha a bíróság döntése ellen lehet fellebbezni, egy ugyanolyan
tartalmú közigazgatási döntés ellen pedig nem, az szerinte a jogbiztonság követelményébe ütközik (erre vonatkozóan
azonban konkrét alkotmányi rendelkezést nem jelölt meg).
Ezzel összefüggésben sérelmesnek tartja az indítványozó azt is, hogy mivel a Gyvt. 73. § (1) bekezdése értelmében
a gyámhivatal az ideiglenes hatályú elhelyezést – 30 (a hatályos rendelkezések értelmében 22, 27, illetve 45 munka-)
napon belül – kötelezően felülvizsgálja, abban az esetben, ha a bíróság volt a beutaló szerv, a bíróság döntését
a gyámhivatal, azaz közigazgatási szerv fogja felülbírálni, holott rá nézve a bíróság döntése kötelező lenne.
Ellentétesnek tartja az indítványozó a Gyvt. 72. § (4) bekezdését a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás
általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 100. § (2) bekezdésével is, mert az lehetővé
teszi az elsőfokú közigazgatási döntés bírósági felülvizsgálatát akkor, amikor egyébként a fellebbezést a törvény
az ügyben kizárja, míg az ideiglenes hatályú elhelyezésről szóló döntés ellen a támadott rendelkezés szerint
fellebbezésnek nincs helye.
A Gyvt. 72. § (4) bekezdéséhez fűzött indokolás szerint az ideiglenes hatályú elhelyezésről hozott döntés elleni
fellebbezés azért is kizárt, mert a gyámhivatal 30 napon belül felülvizsgálja, és e döntése ellen már az általános
szabályok szerint van jogorvoslat. Ezzel összefüggésben az indítványozó szerint több probléma is felmerül: egyrészt
a Ket. 33. § (5) bekezdése értelmében az ügyintézési határidő a kérelemnek az eljárásra hatáskörrel és illetékességgel
rendelkező hatósághoz történő megérkezése napján, illetve az eljárás hivatalból történő megindításának napján
kezdődik, ez az ügyintézési határidő indokolt esetben meghosszabbítható. Az indítványozó szerint a Ket.-ben szabott
ügyintézési határidő az ideiglenes hatályú elhelyezés elrendelésétől kezdődik, nem pedig az iratoknak
a gyámhivatalhoz való megérkezésétől, így szerinte a határidő akkor sem tartható, ha „optimális esetet” tételez fel.
A Ket. 33. § (3) bekezdése értelmében az ügyintézési határidőbe nem számít bele – többek között – a hiánypótlásra,
illetve a tényállás tisztázásához szükséges adatok közlésére irányuló felhívástól az annak teljesítéséig terjedő idő, így
a gyámhivatal döntéséig eltelő „bruttó időtartam” sokszor a törvényben előírt többszöröse. Fokozottan igaz ez
a külföldi állampolgárságú kiskorúak esetében, ahol a Gyvt. pontos határidőt nem jelöl meg, így az ideiglenes hatályú
elhelyezés gyakorlatilag hónapokig (az indítványozó szerint akár évekig) is fennállhat.
Az indítványozó szerint mivel az ideiglenes hatályú elhelyezés esetén azonnali, akut veszélyhelyzet elhárításáról van
szó, nem mindig van idő alaposabb vizsgálódásra, így előfordulhat, hogy a beutaló szerv nem megalapozott döntést
hoz. Az indítványozó maga is elengedhetetlennek tartja az azonnali végrehajthatóság kimondását, hiszen
az intézkedés elmulasztása esetén még súlyosabb veszélyhelyzet is kialakulhat, azonban a jogorvoslati lehetőség
kizárását szükségtelennek tartja.
2. Az indítványozó szerint mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenes helyzet is fennáll azáltal, hogy a Gyvt. nem
tesz különbséget az ideiglenes hatályú elhelyezés és a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi
IV. törvény (a továbbiakban: Csjt.) 72. § (2) bekezdésében rögzített elhelyezés fogalma között. Ez álláspontja szerint „a
gyermek személyes szabadságának indokolatlan, bírói kontroll nélküli megsértéséhez” vezet.
II. Az Alkotmánybíróság a rendelkező részben foglalt döntését a következő jogszabályi rendelkezésekre alapozta.
1. Az indítványozó által hivatkozott alkotmányi rendelkezések:
„55. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit sem lehet
szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján
megfosztani.”
„57. § (2) A Magyar Köztársaságban senki sem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét
a bíróság jogerős határozata nem állapította meg.”
„57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan
bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati
jogot – a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan – a jelenlévő országgyűlési képviselők
kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.”
„58. § (1) Mindenkit, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén – törvényben meghatározott esetek
kivételével – megillet a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának joga, beleértve a lakóhely vagy
az ország elhagyásához való jogot is.”
„67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra
a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.”
2. A Gyvt. kifogásolt rendelkezése:
„72. § (4) Az ideiglenes hatályú elhelyezéstől kezdődően a szülő gondozási, nevelési joga szünetel. A beutaló szerv
döntése ellen fellebbezésnek helye nincs.”
III. Az indítvány részben megalapozott.
1. Az Alkotmánybíróság elsőként áttekintette a gyermekek védelméről szóló jogszabályok főbb vonásait, és ezen belül
az indítványozó által támadott rendelkezést. 1.1. A gyermekek védelmének alkotmányos alapja az Alkotmány 67. §-a: eszerint minden gyermeknek joga van a családja,
az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi
fejlődéséhez szükséges. A védelem és gondoskodás – a 67. § (1) bekezdésében szereplő sorrend alapján – a család,
az állam és a társadalom kötelessége. Az Alkotmánybíróság szerint az állam szerepe a gyermekek védelmében és
a róluk való gondoskodásban az, hogy meghatározza a gyermekek alapvető jogai érvényesítésének garanciáit,
létrehozza és működtesse a gyermekek védelmét biztosító intézményrendszert. Az Alkotmány az államnak igen tág
szabályozási teret ad a gyermekvédelmi rendszer kialakításában. A szabályozás kereteit elsőként azok a – gyermekek
jogairól megalkotott – nemzetközi egyezmények jelölik ki, amelyekhez a Magyar Köztársaság csatlakozott, és amelyek
meghatározzák a gyermekvédelmi rendszer felépítésére, szervezésének elveire, elemeire vonatkozó szabályokat,
megállapítanak bizonyos aktivitási minimumokat, szabályozásbeli standardokat. (Lásd: 434/E/2000. AB határozat, ABH
2004, 1452.)
A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi
LXIV. törvény 1991. szeptember 22-én lépett hatályba. Erre figyelemmel is került sor egyrészt a Csjt. 1995. évi
módosítására, és született önálló törvény a gyermekek védelme és a gyámügyi igazgatás tárgyában. A Gyvt.
végrehajtását a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról szóló 149/1997. (IX. 10.) Korm.
rendelet (a továbbiakban: Gyer.) szabályozza.
A gyermek családjogi helyzetének alapvető szabályai a Csjt.-ben találhatók, míg a gyermekekről való állami gondoskodás
anyagi jogi és eljárási szabályait a Gyvt. tartalmazza. A Gyvt. 14. § (1) bekezdésében legfontosabb gyermekvédelmi
feladatként (1) a gyermek családban történő nevelkedésének elősegítését, (2) veszélyeztetettségének megelőzését és
megszüntetését, valamint (3) a szülői vagy más hozzátartozói gondoskodásból kikerülő gyermek helyettesítő védelmének
biztosítását jelöli meg. A feladatok meg valósítását pénzbeli, természetbeni és személyes gondoskodást nyújtó
gyermekjóléti alapellátások, illetve gyermekvédelmi szakellátások, valamint hatósági intézkedések biztosítják. Az indítvány
alapján vizsgált jogintézmény a védelembe vétellel, a családbafogadással, az átmeneti nevelésbe vétellel, a tartós
nevelésbe vétellel, a nevelési felügyelet elrendelésével, az utógondozás és az utógondozói ellátás elrendelésével [Gyvt.
15. § (4) bekezdés] együtt az utóbbiak egyike. A Gyer. ezt végrehajtó szabálya szerint az egyes gyermekvédelmi hatósági
intézkedések alkalmazásánál általános szabály, hogy az intézkedések megválasztásánál figyelembe kell venni
a veszélyeztetettség jellegét, okát, mértékét, a gyermek személyiségét, a gyermek családi körülményeit, az intézkedés
várható hatásait, a gyermeknek – a Gyvt. 6. §-ának (1) és (2) bekezdésében meghatározott – saját családi környezetében
történő nevelkedéséhez fűződő jogát [Gyer. 82. § (7) bekezdés].
A Gyvt. „Gyermekvédelmi gondoskodás” című harmadik része azokat a hatósági intézkedéseket tartalmazza,
amelyeket a települési önkormányzat jegyzője, a gyámhivatal, vagy bármely más hatóság haladéktalanul köteles
megtenni, ha azt tapasztalja, hogy a gyermek testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges ellátás a szülő
beleegyezésével nem biztosítható, és ez a helyzet a gyermek fejlődését veszélyezteti.
1.2. A gyermekvédelmi gondoskodás körébe tartozó hatósági intézkedés az itt vizsgált ideiglenes hatályú elhelyezés,
amelyről a Gyvt. 72. §-a rendelkezik. Erre az intézkedésre akkor kerülhet sor, ha a gyermek felügyelet nélkül marad,
vagy testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését családi környezete vagy önmaga súlyosan veszélyezteti, ami miatt
azonnali elhelyezése szükséges. Az ideiglenes hatályú elhelyezés tehát csak azonnali beavatkozást igénylő esetekben
lehetséges: erre az intézkedésre a gyermekkel kapcsolatos krízishelyzetben van szükség. A jogszabályban „beutaló
szervnek” nevezett hatóság gyakorlatilag minden állami szerv lehet, mint a települési önkormányzat jegyzője,
valamint a rend őrség, az ügyészség, a bíróság, a büntetés-végrehajtási intézet parancsnoksága, de maga
a gyámhivatal is, amely ilyenkor a gyermeket ideiglenesen a nevelésére alkalmas, azt vállaló különélő szülőnél, más
hozzátartozónál, illetve személynél, vagy ha erre nincs lehetőség, a legközelebbi nevelőszülőnél, vagy ha erre sincs
lehetőség – az erre is kijelölt – gyermekotthonban helyezi el; és haladéktalanul értesíti a gyámhivatalt (ha nem maga
a gyámhivatal volt a beutaló szerv). A gyakorlatban legtöbbször az önkormányzat jegyzője intézkedik a beutalásról, de
gyakran maga a gyámhivatal kénytelen ilyen módon beavatkozni a gyermek érdekében. A Gyer. 96. § értelmében
a beutaló szerv az ideiglenes hatályú elhelyezésről való döntése előtt – kivéve, ha a súlyos veszélyeztetettség
a gyermek életét közvetlen veszélynek teszi ki – meghallgatja a Gyvt. 128. §-ában felsoroltakat, így a szülőt és más
törvényes képviselőt, a gondozót, a korlátozottan cselekvőképes személyt és az ítélőképessége birtokában levő
cselekvőképtelen gyermeket, továbbá minden esetben azt, akivel szemben kötelezettséget kívánnak megállapítani,
valamint – szükség szerint – a gyermek más közeli hozzátartozóit.
A beutaló szerv az ideiglenes hatályú elhelyezés módjáról a gyermek személyiségének, egészségi állapotának
megfelelően a Gyvt. 72. §-ának (1) bekezdésében meghatározott sorrendiség figyelembevételével dönt [Gyer. 96. §
(2) bekezdés]; azaz a gyermekotthonban való elhelyezés csak mintegy ultima ratióként jöhet szóba. Az ideiglenes
hatályú elhelyezésre vonatkozó végzés rendelkező része tartalmazza a gyermeknek a gondozási helyre viteléről való
rendelkezést, annak a megállapítását, hogy a szülő gondozási, nevelési joga szünetel, a gyermeket gondozásba vevő
személy vagy intézmény felhívását a gondozásba vétel időpontjának közlésére, az illetékes gyámhivatal megkeresését
az ideiglenes hatályú elhelyezés felülvizsgálata céljából, a fellebbezésre tekintet nélküli végrehajthatóság kimondását.
(Három év alatti gyermek esetén a kora miatt szükséges különleges ellátásról is rendelkezni kell.) Az ideiglenes hatályú
elhelyezést elrendelő végzésről értesíteni kell a gyermekétől különélő szülőt és a gondozási helyen működő
gyermekjogi képviselőt [Gyer. 97. § (1)–(2) bekezdés]. Az indítványozó által támadott rendelkezés értelmében
a beutaló szerv döntése ellen fellebbezésnek helye nincs.
A Gyvt. indítványozó által kifogásolt rendelkezését a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános
szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény hatálybalépésével összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2005. évi
LXXXIII. törvény 106. § (2) bekezdése iktatta a Gyvt. 72. § (4) bekezdésébe, és a 2005. november 1. után indult, illetve
megismételt eljárásokban rendelte alkalmazni. Ezt megelőzően a támadott rendelkezés a következőket tartalmazta:
„[a]z ideiglenes hatályú elhelyezéstől kezdődően a szülő gondozási, nevelési joga szünetel. A beutaló szerv határozata
fellebbezésre való tekintet nélkül azonnal végrehajtható.” A módosítás indoka a Ket.-nek a határozatok fellebbezésre
tekintet nélküli végrehajtásának szabályaival való összhang megteremtése volt, ennek érdekében változtak a Gyvt.
határozatok azonnali végrehajthatóságát szabályozó rendelkezései. A módosító törvény indokolása szerint mivel
a gyámhivatal a beutaló szerv intézkedését felül kell, hogy vizsgálja 30 napon (a hatályos szabályozás szerint
22 munkanapon) belül, így indokolatlan a beutaló szerv döntése vonatkozásában külön fellebbezési jogot biztosítani,
hiszen a gyámhivatal hivatalból megvizsgálja az ideiglenes hatályú elhelyezés indokoltságát, és ennek megfelelően
megteszi a szükséges lépéseket. Amennyiben az ügyfél a gyámhivatal döntésével nem ért egyet, azt az általános
szabályok szerint fellebbezésével megtámadhatja.
2. Az Alkotmánybíróság a gyermekek védelmére vonatkozó szabályozás ismertetését követően azt vizsgálta, hogy
az ideiglenes hatályú elhelyezésről szóló döntés elleni fellebbezés kizárása ellentétes-e – amint azt az indítvány
állítja – a jogorvoslathoz való alkotmányos joggal.
2.1. Az Alkotmányban alapjogként biztosított jogorvoslathoz való jog [Alkotmány 57. § (5) bekezdésének első mondata]
tartalma szerint azt biztosítja, hogy mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírói, államigazgatási vagy más hatósági
döntéssel szemben, amely jogát vagy jogos érdekét érinti. Az Alkotmánybíróság több alkalommal vizsgálta, hogy
az Alkotmány milyen határozatok ellen biztosítja a jogorvoslat lehetőségét. Kimondta többek között, hogy e jog nem
terjed ki a nem állami, pl. a munkáltatói (1129/B/1992. AB határozat, ABH 1993, 604, 605.) vagy a tulajdonosi
(1534/B/1990. AB határozat, ABH 1991, 602, 603.) döntésekre, és nem terjed ki az állami, de nem hatósági, pl. a katonai
elöljárói [485/D/1992. AB határozat, ABH 1992, 611, 613.; 578/B/1992. AB határozat, ABH 1993, 590, 591.; 57/1993.
(X. 25.) AB határozat, ABH 1993, 349, 351.] döntésekre sem. Azt, hogy valamely állami vagy nem állami szerv döntése
hatóságinak minősül-e az Alkotmány 57. § (5) bekezdése alkalmazásában, csak a konkrét szabályozási környezetre
tekintettel lehet eldönteni [37/2005. (X. 5.) AB határozat, ABH 2005, 413, 424.].
A jogorvoslathoz való jog lényegi tartalma a jogalkotótól azt követeli meg, hogy a hatóságok érdemi, ügydöntő
határozatai tekintetében tegye lehetővé a valamely más szervhez, vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb
fórumhoz fordulás lehetőségét [5/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 27, 31.; 22/1995. (III. 31.) AB határozat, ABH
1995, 108, 109.]. Az Alkotmánybíróság szerint a jogorvoslat biztosításának követelménye az érdemi határozatokra
vonatkozik. Annak vizsgálata során, hogy mely döntés minősül ilyennek, a döntés tárgya és a személyre gyakorolt
hatása a meghatározó, vagyis az, hogy az érintett helyzetét, jogait a döntés lényegesen befolyásolta-e [részletesen pl.
1636/D/1991. AB határozat, ABH 1992, 515, 516.; 5/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 27, 31.; 4/1993. (II. 12.) AB
határozat, ABH 1993, 48, 74.; 46/2003. (X. 16.) AB határozat, ABH 2003, 488, 502.]. Azaz „[a]z alkotmánybírósági
eljárásban a jogorvoslathoz való alapvető jog szempontjából valamely döntés érdemi, ügydöntő volta a tételes jogok
által ilyennek tartott döntésekhez képest viszonylagos: a vizsgált döntés tárgya és személyekre gyakorolt hatása által
meghatározott” [22/1995. (III. 31.) AB határozat, ABH 1995, 108, 109.]. Így érdemi határozatnak minősülhetnek
kivételesen nem ügydöntő határozatok is.
2.2. Jelen ügyben mindezek alapján az alkotmányjogi kérdés az ideiglenes hatályú elhelyezésről hozott döntés jogi
természete, illetve a döntéssel érintett személyekre gyakorolt hatása, vagyis az, hogy az érintett helyzetét, jogait
a döntés lényegesen befolyásolta-e. Az Alkotmánybíróságnak – fent ismertetett gyakorlatát követve – azt kellett
eldöntenie, hogy a jogorvoslathoz való jog szempontjából érdemi döntésnek tekinthető-e az ideiglenes hatályú
elhelyezés. A jogorvoslati jog kizárása ugyanis csak akkor alkotmányellenes, ha érdemi, ügydöntő határozatról van szó,
egyébként a jogorvoslat hiánya nem jelent alkotmánysértést.
Az „érdemi határozat” tehát (a 2.1. pontban írtak szerint) alkotmányjogi fogalom, így az Alkotmánybíróság nincs
a törvényben adott érdemi vagy nem érdemi határozatnak minősítéshez kötve. A közigazgatási hatósági döntés
(határozat) érdemi vagy nem érdemi mivoltáról a határozat meghozatalát megelőző és követő eljárás,
az alkalmazandó anyagi jog, valamint a döntéssel érintett személyekre, jogaikra gyakorolt hatása együttes
vizsgálatával lehet dönteni.
A Gyvt. 72. § (4) bekezdése kizárja a beutaló szerv ideiglenes hatályú elhelyezést kimondó döntése ellen a fellebbezést.
Ugyanakkor a Gyvt. 73. §-a e döntés kötelező felülvizsgálatáról rendelkezik, amikor kimondja, hogy a gyámhivatal
az ideiglenes hatályú elhelyezést követően – függetlenül attól, hogy arra mely beutaló szerv intézkedése alapján kerül
sor – az elrendelésétől számított 22 munkanapon belül érdemi döntést hoz a gyermek elhelyezéséről: megszünteti
az ideiglenes hatályú elhelyezést, ha okai nem állnak fenn, vagy 27 munkanapon belül elrendeli a gyermek átmeneti
vagy tartós nevelésbe vételét, vagy 45 munkanapon belül pert indít – az ideiglenes hatályú elhelyezés fenntartása
vagy megváltoztatása mellett – a gyermekelhelyezés megváltoztatása, illetve a szülői felügyelet megszüntetése iránt.
A Gyer. 98. § (1) bekezdése értelmében az ideiglenes hatályú elhelyezés felülvizsgálata során az illetékes gyámhivatal
meghallgatja szülőt és más törvényes képviselőt, a gondozót, a korlátozottan cselekvőképes személyt és
az ítélőképessége birtokában levő cselekvőképtelen gyermeket, továbbá minden esetben azt, akivel szemben
kötelezettséget kívánnak megállapítani, valamint – szükség szerint – a gyermek más közeli hozzátartozóit, azaz
mindazokat, akiket az ideiglenes hatályú elhelyezést elrendelő szerv is; környezettanulmányt készít; beszerzi
mindazon szervek véleményét, amelyek a gyermekkel az ideiglenes hatályú elhelyezést megelőzően foglalkoztak.
Az ideiglenes hatályú elhelyezés a veszélyeztetett gyermek gyors biztonságba helyezését szolgálja, ezért jellegzetesen
nem tűr halasztást, és azonnali végrehajtást igényel (amit egyébként az indítványozó sem kifogásol). Az azonnali
intézkedést a gyermek életének, testi épségének, testi-lelki egészségének súlyos veszélyeztetettsége vagy
ellátatlansága, vagy – ritkábban – a gyermek által tanúsított olyan magatartás indokolja, amely életét közvetlen
veszélynek teszi ki, vagy testi, szellemi, értelmi, érzelmi fejlődésében jelentős és helyrehozhatatlan károsodást
okozhat. Tipikusan a szülők, a felnőtt környezet gondozási, nevelési tevékenységében rejlő hiányosságok, felelőtlen
szülői magatartás, a gyermek bántalmazása, életvezetési problémák, italozó életmód, vagy a család kedvezőtlen
szociális körülményei teszik szükségessé az intézkedést.
2.3. Az indítványozó elfogadja az ideiglenes hatályú elhelyezésről hozott végzés azonnali végrehajthatóságának
szükségességét; ennek ellenére a jogorvoslathoz való jog korlátozását látja abban, hogy az ideiglenes hatályú
elhelyezés ellen nincs helye fellebbezésnek, azzal érvelve, hogy – mivel „akut veszélyhelyzet megoldásáról van szó”,
nem mindig van idő az alaposabb kivizsgálásra – a beutaló szerv „nem megalapozott döntést” is hozhat.
A Gyvt. 72. § (4) bekezdése értelmében az ideiglenes hatályú elhelyezéstől kezdődően a szülő gondozási, nevelési joga
szünetel, a gyermek kikerül a szülő felügyelete alól, és máshol kerül elhelyezésre. Az Alkotmánybíróság álláspontja
szerint az ideiglenes hatályú elhelyezésről hozott döntés olyan súlyosan érinti a szülő Alkotmány 67. §
(2) bekezdésében biztosított felügyeleti jogát, azon belül is a gondozás és nevelés jogát, amely megköveteli a végzés
formájában meghozott döntés elleni jogorvoslat biztosítását. Ehhez kapcsolódik az a – gyakorlatban
jelentkező – probléma is, hogy a gyámhivatalok a törvény-szabta határidőt nem mindig tudják betartani, az alapos,
körültekintő, és a korábbi szabályozáshoz képest bonyolultabb eljárás – a kérdéssel foglalkozó szakirodalom tanúsága
szerint – a törvényben előírt többszörösére is nyúlhat, miközben a gyermek – és így a szülő – családjogi helyzete
bizonytalan. Azalatt az idő alatt, melyet a gyermek és szülei egymástól távol, átmeneti állapotban töltenek, az előírt
többszöröse is lehet, ez pedig – gyakorlati tapasztalatok alapján – azt eredményezheti, hogy romlanak a család
együttélésének esélyei. Tovább nehezíti a gyermek és a szülő helyzetét az is, hogy az eljáró hatóság vezetője
az ügyintézési határidőt indokolt esetben egy alkalommal meghosszabbíthatja [Ket. 33. § (7) bekezdés], illetve hogy
az ügyintézési határidőbe a hatásköri vagy illetékességi vita egyeztetésének, valamint az eljáró hatóság kijelölésének
időtartama, a jogsegélyeljárás időtartama, továbbá a 36. § (2) bekezdése alapján adatnak a nyilvántartásból történő
beszerzéséhez szükséges idő, a hiánypótlásra, illetve a tényállás tisztázásához szükséges adatok közlésére irányuló
felhívástól az annak teljesítéséig terjedő idő, a szakhatóság eljárásának időtartama, az eljárás felfüggesztésének
időtartama, a bizonyítékok ismertetésére vonatkozó eljárás időtartama, a hatóság működését legalább egy teljes
napra ellehetetlenítő üzemzavar vagy más elháríthatatlan esemény időtartama, a kérelem, a döntés és egyéb irat
fordításához szükséges idő, az ügygondnok kirendelésére irányuló eljárás időtartama, a szakértői vélemény
elkészítésének időtartama, a hatósági megkeresés vagy a döntés postára adásának napjától annak kézbesítéséig
terjedő időtartam, valamint a hirdetményi, továbbá a kézbesítési meghatalmazott és a kézbesítési ügygondnok útján
történő közlés időtartama nem számít be [Ket. 33. § (3) bekezdés].
Összességében tehát az ideiglenes hatályú elhelyezés minden érintett, mind a gyermek, mind a szülő családjogi
helyzetét lényegesen befolyásolja, rájuk nézve drasztikus beavatkozást jelent, hiszen a szülő a gyermek neveléséből,
gondozásából ezalatt az idő alatt teljes mértékben ki van zárva. Az Alkotmány 57. § (5) bekezdése értelmében a Magyar
Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási
és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. E rendelkezés szempontjából – indokoltságát
nem vitatva – nincs jelentősége annak, hogy a jogszabály a hatóság számára kötelező felülvizsgálatot ír elő, mert
a jogorvoslati jogot annak kell biztosítani, akinek jogát, jogos érdekét a döntés sérti. Az Alkotmánybíróság megítélése
szerint nincsen garancia, amely biztosítaná, hogy a gyámhivatal a kötelező felülvizsgálatot az előírt határidőn belül
lefolytassa, így a szülő és a gyermek – egy utóbb esetleg megalapozatlannak bizonyuló intézkedés
következtében – hetekre, sőt akár hónapokra is távol kerülhet egymástól. Az Alkotmánybíróság megjegyzi továbbá:
a fellebbezés kizárásának jogalkotói indoka – vagyis a Ket. határozatok azonnali végrehajthatóságára vonatkozó
rendelkezéseivel való összhang megteremtésének szándéka – nem fogadható el a fellebbezés kizárását megalapozó
alkotmányos indokként. A jogorvoslathoz való jog biztosítása során is a legfőbb szempont a gyermek érdekeinek
mindenek feletti érvényre juttatása, ezért indokolt az ideiglenes hatályú elhelyezésre vonatkozó döntés azonnali
végrehajtása. A rövid jogorvoslati határidő és a jogorvoslatot elbíráló hatóság rövid ügyintézési határideje pedig
a jogorvoslati jog Alkotmánynak megfelelő korlátai lehetnek.
Az ideiglenes hatályú elhelyezés nem „végleges” döntés, mindazonáltal jelentős mértékben, tartósan korlátoz
alapvető jogokat, így alkotmányjogi szempontból az érdemi döntéssel esik egy tekintet alá. A gyermekvédelmi
eljárásban amúgy is viszonylag kicsi az érdemi („végleges”) és az ideiglenes hatályú döntések közötti különbség, mert
a közigazgatás a gyermek változó helyzetére reagál, így a hatósági határozatok általában is megváltoztathatók.
Minderre tekintettel az Alkotmánybíróság a Gyvt. 72. § (4) bekezdés második mondatát 2010. szeptember 30. napjával
megsemmisítette.
2.4. Az Abtv. 43. § (1) bekezdése szerint azt a jogszabályt vagy az állami irányítás egyéb jogi eszközét, amelyet
az Alkotmánybíróság a határozatában megsemmisít, az erről szóló határozatnak a hivatalos lapban való közzététele
napjától nem lehet alkalmazni. A megsemmisítés időpontját tekintve az Abtv. 43. § (4) bekezdése kivételt enged,
amennyiben kimondja, hogy az Alkotmánybíróság a 43. § (1) bekezdésében meghatározott időponttól eltérően is
meghatározhatja az alkotmányellenes jogszabály hatályon kívül helyezését, ha ezt a jogbiztonság, vagy az eljárást
kezdeményező különösen fontos érdeke indokolja. Az Alkotmánybíróság jelen ügyben úgy ítélte meg, hogy
a jogbiztonság követelménye a vizsgált rendelkezés jövőre nézve történő megsemmisítését teszi indokolttá.
A megsemmisítés időpontjának meghatározása során az Alkotmánybíróság időt kívánt biztosítani a gyámügyi
igazgatás számára, hogy a jogorvoslati rendszerben a megsemmisítés folytán bekövetkező változásokra felkészüljön,
ezért a megsemmisítés időpontját 2010. szeptember 30. napjában határozta meg.
3. Az indítványozó a Gyvt. 72. § (4) bekezdésének az Alkotmány 55. § (1) bekezdésébe, az 57. § (2) bekezdésébe, az 58. §
(1) bekezdésébe, valamint a 67. § (1) bekezdésébe ütközését is állította. Mivel azonban az Alkotmánybíróság
a támadott rendelkezés alkotmányellenességét a fentiek alapján megállapította, e rendelkezésnek az indítványban
felhívott további okokból és más alkotmányi rendelkezésekkel fennálló ellentétét állandó gyakorlata szerint már nem
vizsgálta.
4. Az indítványozó kérte mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítását is, mert szerinte a Gyvt. nem
tesz különbséget az ideiglenes hatályú elhelyezés és Csjt. 72. § (2) bekezdésében szereplő elhelyezés fogalma között.
Ez álláspontja szerint a gyermek szabadságának indokolatlan, bírói kontroll nélküli megsértéséhez vezet.
4.1. Ezzel összefüggésben az Alkotmánybíróság felhívja a figyelmet a következőkre: a fent kifejtettek szerint a Gyvt.
„Gyermekvédelmi gondoskodás” című harmadik része a hatósági intézkedéseket tartalmazza, amelyeket a települési
önkormányzat jegyzője, a gyámhivatal, vagy más hatóság, mint beutaló szerv haladéktalanul köteles megtenni abban
az esetben, ha azt tapasztalja, hogy a gyermek testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges ellátás a szülő
beleegyezésével nem biztosítható és ez a helyzet a gyermek fejlődését veszélyezteti. Ezzel szemben a Csjt. megjelölt
rendelkezése a Csjt.-nek „A szülői felügyelet és a kiskorúakról való állami gondoskodás” című VIII. fejezete „A szülői
felügyelet általában” című 1. pont alatt szerepel. A Csjt. 72. § (2) bekezdése szerint ha a házasság felbontása vagy
a gyermek elhelyezése iránti perben a gyermeket a szülők megegyezése vagy a bíróság döntése alapján valamelyik
szülőnél elhelyezték, a felügyeletet ez a szülő gyakorolja, kivéve, ha a szülők kérelmére a bíróság
a gyermekelhelyezéssel egyidejűleg közös szülői felügyeletet rendelt el, illetve a szülőknek a közös szülői felügyeletre
vonatkozó egyezségét jóváhagyta. A jogszabály idézett szövegéből, annak értelmezéséből megállapítható, hogy
ebben az esetben a gyermek tartós (vagy legalábbis annak szánt) elhelyezéséről van szó, amely iránt pert indítanak.
A két „elhelyezés” terminus tehát eltérő jogi tartalmat jelöl.
4.2. Az Alkotmánybíróságnak a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló hatáskörét
az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 49. §-a szabályozza. Az Abtv. ezen
rendelkezését, valamint az Alkotmánybíróság gyakorlatát is figyelembe véve a mulasztásban megnyilvánuló
alkotmányellenesség megállapításának két együttes feltétele van:
– a jogalkotó jogszabályi felhatalmazáson alapuló, vagy feltétlen jogszabályi rendezést igénylő kérdésben
jogalkotói kötelezettségének nem tesz eleget,
– és a jogalkotói kötelezettség elmulasztásának eredményeként alkotmányellenes helyzet keletkezik.
Az Alkotmánybíróság a 35/2004. (X. 6.) AB határozatában az alábbiakban összegezte az Abtv. 49. § (1) bekezdésében
szereplő jogalkotói mulasztás és alkotmányellenes helyzet egymáshoz való viszonyára vonatkozó álláspontját:
az Alkotmánybíróság következetesen érvényesített álláspontja, hogy a jogalkotói mulasztásnak és
az alkotmányellenes helyzetnek együttesen kell fennállnia [22/1990. (X. 16.) AB határozat, ABH 1990, 83, 86.; 37/1992.
(VI. 10.) AB határozat, ABH 1992, 227, 232.]. A jogalkotói feladat elmulasztása önmagában nem feltétlenül jelent
alkotmányellenességet [14/1996. (IV. 24.) AB határozat, ABH 1996, 56, 58–59.; 479/E/1997. AB határozat, ABH 1998,
967, 968–969.; 1080/D/1997. AB határozat, ABH 1998, 1045, 1046.; 10/2001. (IV. 12.) AB határozat, 2001, 123, 131.],
a mulasztásból eredő alkotmányellenes helyzetet minden esetben csak konkrét vizsgálat eredményeként lehet
megállapítani (ABH 2004, 504, 508.).
4.3. Az Alkotmánybíróság számos ügyben utalt arra, hogy az indítványnak meg kell felelnie az Abtv. 22. § (2) bekezdésében
foglalt követelményeknek. Abban pontosan meg kell jelölni a támadott rendelkezést, az Alkotmány megfelelő
rendelkezését, a kérelem alapjául szolgáló okot (azt, hogy az Alkotmány egyes rendelkezéseit a vitatott jogszabály
miért és mennyiben sérti). Határozott kérelmet kell tartalmaznia a vitatott rendelkezés alkotmányellenességének
megállapítására és megsemmisítésére [összefoglalóan: pl. 31/2007. (V. 30.) AB határozat, ABH 2007, 368, 381–382.].
Az indítványozó kérelmében hivatkozott az Alkotmány megjelölt rendelkezéseire, azonban ezek állított sérelmével
összefüggésben sem indokolást, sem határozott kérelmet nem adott elő. Minderre tekintettel az Alkotmánybíróság
az indítványt ebben a részében az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször
módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január, 3., a továbbiakban:
Ügyrend) 29. § d) pontja alapján érdemi vizsgálat nélkül visszautasította.
5. Az indítványozó szerint a kifogásolt rendelkezés nemcsak az Alkotmány egyes rendelkezéseit sérti, hanem
az Egyezmény 13. cikkét is.
Az Abtv. 20. §-a szerint az Alkotmánybíróság az arra jogosult indítványa alapján jár el. Az Abtv. 21. § (3) bekezdése
értelmében az Abtv. 1. § c) pontjában megjelölt és 47. §-ában szabályozott eljárás —azaz valamely jogszabály
nemzetközi szerződésbe ütközése vizsgálata, illetve nemzetközi szerződésből származó jogalkotói kötelezettség
elmulasztásának indítványozása – kezdeményezésére kizárólag a törvényben felsorolt személyek, illetve szervek – így
az Országgyűlés, annak állandó bizottsága vagy bármely országgyűlési képviselő, a köztársasági elnök, a Kormány
vagy annak tagja, az Állami Számvevőszék elnöke, a Legfelsőbb Bíróság elnöke, a legfőbb ügyész [Abtv. 21. §
(3) bekezdés] – jogosultak.
Mivel a jelen ügyben vizsgált indítványt olyan személy terjesztette elő, akinek az Abtv. 1. § c) pontja vonatkozásában
indítványozói jogosultsága nincsen, az Alkotmánybíróság az indítványt ebben a részében – mint nem jogosulttól
származót – az Ügyrend 29. § c) pontja alapján érdemi vizsgálat nélkül visszautasította.
6. Az indítványozó hivatkozott arra is, hogy a Gyvt. 72. § (4) bekezdése a Pp. 156. §-ában rögzített ideiglenes intézkedés
szabályaihoz képest is „következetlen”, hiszen ha a bíróság a Pp. 156. §-a alapján ideiglenes intézkedéssel helyezi el
a gyermeket, a döntése ellen helye van fellebbezésnek, viszont ha a bíróság beutaló szervként a Gyvt. 72. §-ára alapítva
hoz ideiglenes hatályú elhelyezésről döntést, a fellebbezés kizárt. Vagyis ha a bíróság döntése ellen lehet fellebbezni,
egy ugyanolyan tartalmú közigazgatási döntés ellen pedig nem, az szerinte a jogbiztonság követelményébe ütközik
(erre vonatkozóan azonban konkrét alkotmányi rendelkezést nem jelölt meg).
6.1. A polgári perbeli ideiglenes intézkedéssel való állított ellentét kapcsán az Alkotmánybíróság megjegyzi: nem vonható
párhuzam az ideiglenes hatályú elhelyezés és a Pp. szerinti ideiglenes intézkedés között, mert az utóbbi a keresetlevél
benyújtása előtt nem terjeszthető elő, a kereseti kérelemhez – és így a bírósági eljárás megindításához – szorosan
kapcsolódik, és kizárólag a bíróság határozhat róla, míg az ideiglenes hatályú elhelyezés az esetleges peres eljárást
nyilván valóan megelőzi, és nem is kizárólag a bíróság jogosult az ideiglenes hatályú elhelyezésről dönteni, csak egyike
a lehetséges beutaló szerveknek.
6.2. Ellentétesnek tartotta az indítványozó a kifogásolt rendelkezést a Ket. 100. § (2) bekezdésével is, mert az lehetővé teszi
az elsőfokú közigazgatási döntés bírósági felülvizsgálatát akkor, amikor egyébként a fellebbezést a törvény az ügyben
kizárja.
A Gyvt. hatályos rendelkezése az ideiglenes hatályú elhelyezésről rendelkező végzéssel szemben a fellebbezést nem
teszi lehetővé, mert az ideiglenes hatályú elhelyezésre vonatkozó döntést nem tekinti elsőfokú határozatnak; elrendeli
viszont a döntés kötelező felülvizsgálatát, és annak alapján érdemi elsőfokú közigazgatási határozat hozatalát, amely
ellen már az általános szabályok szerinti jogorvoslat biztosított. Így a jelen ügyben vizsgált szabályozási környezetben
a Gyvt. és a Ket. ellentéte nem állapítható meg.
6.3. Azonos szintű jogszabályok közötti valós vagy vélt kollízióval kapcsolatban utal továbbá az Alkotmánybíróság
a 35/1991. (VI. 20.) AB határozatára, melyben „elvi éllel mutat rá arra, hogy meghatározott életviszonyok, illetőleg
tényállások ellentétes – vagy az értelmezéstől függően ellentétes – törvényi rendezése önmagában nem jelent
alkotmányellenességet. Az ilyen rendezés alkotmányellenessé csak akkor válik, ha az egyben az Alkotmány valamely
rendelkezésének a sérelmével is együtt jár, vagyis, ha az ellentétes tartalmú szabályozás anyagi
alkotmányellenességhez vezet, tehát például, ha a rendelkezések valamelyike meg nem engedett diszkriminációt,
egyéb alkotmányellenes helyzet megteremtését, vagy alkotmányos alapjog korlátozását eredményezi. Két (vagy
több) törvényi rendelkezés esetleges kollíziója folytán előálló értelmezési nehézség azonban magábanvéve még nem
elegendő feltétele az alkotmányellenesség megállapításának. (...) Alkotmányellenesség megállapítására ezért törvényi
rendelkezések kollíziója miatt csak akkor kerülhet sor, ha ezen alkotmányos elvek vagy jogok valamelyike megsérül
annak folytán, hogy a szabályozás ellentmondása jogszabályértelmezéssel nem oldható fel és ez anyagi
alkotmányellenességhez vezet, vagy ha a normaszövegek értelmezhetetlensége valamely konkrét alapjogi sérelmet
okoz. Ennek hiányában azonban az azonos szintű normaszövegek lehetséges értelmezési nehézsége, illetőleg
az értelmezéstől függő ellentéte, összeütközése önmagában nem jelent alkotmányellenességet.” (ABH 1991, 175,
176.) Az adott ügyben az Alkotmánybíróság szerint a támadott rendelkezés és a Pp. 156. §, valamint a Ket. 100. §
(2) bekezdése közötti ellentmondás nincsen.
6.4. A Gyvt., valamint a megjelölt rendelkezések indítványozó által állított ellentmondásaival összefüggésben utal
az Alkotmánybíróság a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló kérelemmel
kapcsolatban a 4.3. pontban kifejtettekre: az Alkotmánybíróság számos ügyben utalt arra, hogy az indítványnak meg
kell felelnie az Abtv. 22. § (2) bekezdésében foglalt követelményeknek. Abban pontosan meg kell jelölni a támadott
rendelkezést, az Alkotmány megfelelő rendelkezését, a kérelem alapjául szolgáló okot (azt, hogy az Alkotmány egyes
rendelkezéseit a vitatott jogszabály miért és mennyiben sérti). Határozott kérelmet kell tartalmaznia a vitatott
rendelkezés alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére [összefoglalóan: pl. 31/2007. (V. 30.) AB
határozat, ABH 2007, 368, 381–382.].
Az indítványozó az állított normakollízióval összefüggésben nem jelölte meg az Alkotmány azon rendelkezését,
melyet a vizsgált rendelkezések közötti ellentmondás sért. Minderre tekintettel az Alkotmánybíróság az indítványt
ebben a részében az Ügyrend 29. § d) pontja alapján visszautasította.
A határozatnak a Magyar Közlönyben való közzététele az Abtv. 41. §-án alapul.
Budapest, 2010. június 28. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1060/2015. (II. 18.) Korm. határozata a 2007–2013 közötti programozási időszak operatív programjainak 2015. eredményes zárásával összefüggő érdekeltségi ösztönző rendszerrel kapcsolatos feladatokról.
A Kormány
 1. felhívja az érintett minisztereket, hogy a 2007–2013 közötti programozási időszak operatív programjai eredményes
zárásával összefüggő érdekeltségi ösztönző rendszert (a továbbiakban: ösztönző rendszer) a  következő alapelvek
mentén alakítsák ki:
a) az ösztönző rendszerben érintett szervezetek köre:
aa) a  minisztériumok és háttérszervezetek, amelyek irányító hatósági, közreműködő szervezeti és
projekt-végrehajtási feladatokat látnak el,
ab) a Belügyminisztérium és a belügyminiszter irányítása, felügyelete alatti háttérintézmények, amelyek
nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű uniós támogatásból finanszírozott projektet
valósítanak meg,
ac) a Miniszterelnökség koordinációs feladatot ellátó szervezeti egységei;
b) az ösztönző rendszer egységes elvárási és értékelési elveken nyugszik és célfeladat (a továbbiakban:
célfeladat) formájában kerül meghatározásra az 1. mellékletnek megfelelően, azaz minden operatív program
esetében a  tervezett vállalt kifizetés és a  tényleges kifizetés arányához (a továbbiakban: terv–tény arány)
kötődik azzal, hogy 90%-os terv–tény arány teljesítése alatt nem történhet kifizetés az ösztönző rendszeren
keresztül;
c) a célfeladat eredményes teljesítéséhez kapcsolódó céljuttatás (a továbbiakban: céljuttatás) mértéke
legfeljebb 8 hónapi, e  Korm. határozat közzétételekor a  célfeladatot teljesítő számára megállapított
illetménynek megfelelő összeg;
d) a célfeladat teljesítésének mérése 2015-ben két alkalommal – május 31. és november 30. – történik a  terv–tény
arány teljesítése alapján;
e) a célfeladat értékelését a  d)  pont szerinti mérést követően az  európai uniós források felhasználásával
kapcsolatos irányító hatósági feladatok ellátására kijelölt miniszterek – az  ab)  alpont esetében
a belügyminiszter – végzik el;
f ) pénzügyi forrás: a  célfeladat pénzügyi keretét a  rendelkezésre állásukig az  uniós források jelentik, ezt
követően – a Kormány erre vonatkozó egyedi döntése alapján – indokolt esetben hazai költségvetési forrás
bevonására kerülhet sor, míg az ab) alpont szerinti esetben hazai forrás bevonása szükséges;
Felelős: belügyminiszter
 emberi erőforrások minisztere
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2015. február 28.
2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert és az  igazságügyi minisztert, hogy a  Miniszterelnökséget vezető miniszter
bevonásával az  1.  pont szerinti alapelvek érvényesíthetősége érdekében kezdeményezze az  államháztartásról
szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet és a közszolgálati tisztviselők részére adható
juttatásokról és egyes illetménypótlékokról szóló 249/2012. (VIII. 31.) Korm. rendelet módosítását.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 igazságügyi miniszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1434/2013. (VII. 11.) Korm. határozata a szakmagyakorlókra vonatkozó ágazati jogszabályok felülvizsgálatáról.
A Kormány a  mérnöki szakma minőségi garanciáinak megtartása és az  egységes, valamennyi szakmagyakorlóra érvényes
szabályozás kialakítása érdekében elrendeli a  Magyar Mérnöki Kamarával együttműködve az  alábbi tevékenységek
felülvizsgálatát:
a) közlekedési auditor, közúti biztonsági auditor, útburkolat technológus és energetikai auditor,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2013. november 1.
b) geodéziai tervezési tevékenység, birtokrendezői tevékenység.
Felelős: vidékfejlesztési miniszter
Határidő: 2013. november 1.
Dr. Semjén Zsolt s. k.,
 miniszterelnök-helyettes


text:
116/2011. (VI. 7.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdése j) pontja, valamint a Magyar Köztársaság kitüntetéseiről szóló 1991. évi XXXI. törvény
2. § (1) bekezdése alapján a külügyminiszter előterjesztésére
Stefan Detvai ügyvédnek a MAGYAR KÖZTÁRSASÁGI ARANY ÉRDEMKERESZT
(polgári tagozat)
kitüntetést adományozom. Budapest, 2011. május 24. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
54/2013. (I. 29.) KE határozata rendkívüli követ és meghatalmazott miniszter kinevezéséről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés b) pontja alapján, a külügyminiszter előterjesztésére, dr. Balázs Ádámot kinevezem rendkívüli
követté és meghatalmazott miniszterré.
Budapest, 2012. február 2. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
36/2003. (IV. 9.) OGY határozata a kormányzati szerveknél, illetve a Kormány felügyelete alá tartozó szerveknél, különös tekintettel az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatalnál elrendelt adatmásolással, esetleges jogosulatlan adatkezeléssel, adatátadással, illetve az APEH informatikai rendszerének megismerésével, valamint az APEH által különböző adóalanyok felé történő információkéréssel összefüggő tevékenységek körülményeit vizsgáló bizottság tisztségviselőinek és tagjainak megválasztásáról.
Az Országgyűlés 34/2003. (IV. 3.) OGY határozatának
6. és 7. pontja alapján a kormányzati szerveknél, illetve a
Kormány felügyelete alá tartozó szerveknél, különös tekintettel az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatalnál elrendelt
adatmásolással, esetleges jogosulatlan adatkezeléssel,
adatátadással, illetve az APEH informatikai rendszerének
megismerésével, valamint az APEH által különböző adóalanyok felé történő információkéréssel összefüggő tevékenységek körülményeit vizsgáló bizottság tisztségviselőinek és tagjainak a következőket választja meg:
Elnök: Font Sándor (MDF)
Alelnök: Dr. Wiener György (MSZP)
Tagok: Demeter Ervin (Fidesz)
Dr. Hargitai János (Fidesz)
Szíjjártó Péter (Fidesz)
Dr. Szabó Zoltán (MSZP)
Török Zsolt (MSZP)
Dr. Böhm András (SZDSZ)
Dr. Szili Katalin s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
38/2013. (VII. 12.) HM utasítása a bélyegzőellátásról és a bélyegzők használatáról.
A honvédelemről és a  Magyar Honvédségről, valamint a  különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló 2011. évi
CXIII. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet 2. § (2) bekezdés g) pontja alapján
a bélyegzőellátásról és bélyegzők használatáról a következő utasítást adom ki:
1. Általános rendelkezések 1. § (1) Az  utasítás hatálya a  Honvédelmi Minisztériumra (a továbbiakban: HM), a  honvédelemért felelős miniszter
(a továbbiakban: miniszter) közvetlen alárendeltségébe tartozó szervezetekre, a Katonai Nemzetbiztonsági Szolgálatra
(a továbbiakban: KNBSZ), továbbá a Magyar Honvédség (a továbbiakban: MH) katonai szervezeteire (a továbbiakban
együtt: szervezetek) terjed ki.
(2) A szervezetek bélyegzővel való ellátását, a bélyegző központi nyilvántartás vezetését, a bélyegzők felhasználásának
ellenőrzését és a selejtezést az MH Hadkiegészítő és Központi Nyilvántartó Parancsnokság (a továbbiakban: MH HKNYP)
végzi. A  tevékenység szakmai felügyeletét a  Honvéd Vezérkar Haderőtervezési Csoportfőnökség (a továbbiakban:
HVK HTCSF) csoportfőnöke látja el.
(3) A HM tulajdonosi joggyakorlása alatt álló gazdasági társaságok irányába a miniszter a bélyegzőellátással és a bélyegzők
használatával kapcsolatos feladatok végrehajtása érdekében tulajdonosi határozatban intézkedik.
2. A bélyegzők felosztása 2. § (1) A bélyegzők feliratuk szerint hivatalos és nem hivatalos, felhasználásuk szerint alap-, segéd- és kisegítő bélyegzők,
típusuk szerint nedves-, száraz-, viaszbélyegzők, személyi pecsétnyomók lehetnek. A  száraz-, a  viaszbélyegzők és
a személyi pecsétnyomók fém vagy kemény műanyag alapanyagúak.
(2) Hivatalos az a bélyegző, amelyen a szervezet alapító okiratában szereplő megnevezése teljes terjedelmében, vagy
hivatalos rövidítésével szerepel.
(3) A hivatalos alapbélyegzők közé tartoznak a címeres és címer nélküli, kör-, valamint a más alakú bélyegzők, amelyeket
az  iratok hitelesítésére lehet felhasználni, így különösen: kör alakú címeres nagy és kis méretű, négyszögletes
anyagbeszerző, négyszögletes átvevő, négyszögletes kiadó bélyegzők, a  szervezeteknél szolgálatot teljesítő
jogtanácsosok önfestékező házas jogtanácsosi bélyegzője és a háromszögletes műszaki ellenőrző állomás bélyegző.
(4) A hivatalos segédbélyegzők közé tartoznak a címer nélküli, szögletes alakú bélyegzők, amelyeket nyomtatványok,
iratok, kiadványok azonosításához lehet felhasználni, így különösen: a  fej, az  iktató, az  érkeztető, az  átjáró,
a mellékletazonosító, a térkép és a könyvnyilvántartó bélyegzők, valamint a számmal vagy betűjellel ellátott személyi
pecsétnyomók. A segédbélyegzők hitelesítésre nem használhatók.
(5) A nem hivatalos, kisegítő bélyegzők közé tartoznak a minősítési, az iratkezelési és postai, tábori postakezelési jelzések,
a  névaláírást helyettesítő, valamint a  záradékbélyegzők. A  kisegítő bélyegzők hitelesítésre, kiadmányozásra nem
használhatók.
(6) Minden hivatalos bélyegzőt iratnak kell tekinteni, kezelésükre ezen utasítás előírásain túl az iratkezelési szabályokat
kell alkalmazni.
(7) A  bélyegzők elkészítésénél a  szervezetek vezetői, helyettesei, törzsfőnökei és anyagbeszerzői, valamint a  katonai
attasé beosztást betöltők részére engedélyezett az önfestékező változat, az egyéb bélyegzőket fafogós változatban
kell elkészíteni. A kör önfestékező változatok kizárólag lila festékpárnával adhatók ki.
(8) A  bélyegzők eltérő színű festékpárnával és kivitelben, kizárólag indokolt esetben, a  HVK HTCSF csoportfőnöke
engedélyével adhatók ki.
3. A bélyegzők felirata 3. § (1) A hivatalos bélyegző a jogszabályokban, az alapító okiratokban vagy a szervezési alapokmányokban meghatározottak
szerinti megnevezéssel készíthető el.
(2) A bélyegző első, külső sora:
a) a  Honvéd Vezérkar (a továbbiakban: HVK) kivételével a  HM-nél és a  HM szervezeteinél a  „HONVÉDELMI
MINISZTÉRIUM” feliratot,
b) a HVK-nál a „HONVÉD VEZÉRKAR” feliratot,
c) a KNBSZ esetében a „KATONAI NEMZETBIZTONSÁGI SZOLGÁLAT” feliratot,
d) a katonai szervezeteknél a „MAGYAR HONVÉDSÉG” feliratot,
e) ettől eltérő esetben az alapító okiratban meghatározott feliratot
tartalmazza magyar vagy angol, vagy más idegen nyelven.
(3) Az  ügyvitel részére kiadott nagy alakú címeres körbélyegző a  szervezet megnevezését és az „Ügyvitel” feliratot
tartalmazza.
(4) A  pénzügy részére kiadott nagy alakú címeres körbélyegző a  szervezet megnevezését és a  „Pénzügy” feliratot
tartalmazza.
(5) A jogszabályban, az alapító okiratokban, a (3) és (4) bekezdésben, vagy a szervezési alapokmányokban meghatározott
megnevezésen kívül valamely szervezeti egység megnevezésével ellátott és egyéb feliratú hivatalos alapbélyegző
használatára a  szervezetek a  HVK HTCSF csoportfőnöke engedélye alapján jogosultak. A  szervezeti egységeket
a munkaköri jegyzék és az állománytábla szerinti névvel kell jelölni.
(6) Beosztás megnevezését tartalmazó bélyegzővel elláthatók:
a) a miniszter,
b) a Honvéd Vezérkar főnöke (a továbbiakban: HVKF),
c) Magyarország nagykövetségéhez beosztott attasék, és
d) azon szervezetek, beosztások, munkakörök, ahol jogszabály hatósági, képviseleti jogkört ír elő.
(7) A (6) bekezdésben meghatározott bélyegzők hivatalos bélyegzőnek minősülnek.
 (8) A  HVK HTCSF csoportfőnöke az  (5) és (6)  bekezdésben felsorolt eseteken túl, különösen indokolt esetben, egyedi
elbírálás alapján engedélyezheti a beosztás megnevezésével ellátott bélyegzők kiadását.
 (9) A több telephellyel rendelkező szervezetek részére kiadott érkeztető, átjáró, iktató és mellékletazonosító bélyegzők
a szervezet hivatalos neve mellett az adott telephelyen működő szervezeti elem megnevezést is tartalmazhatják.
4. A hivatalos bélyegzők használata 4. § (1) Címeres, nagyméretű, szám nélküli körbélyegző használatának joga csak a  szervezetek vezetőjét, parancsnokát
(a továbbiakban együtt: vezető) illeti meg. A bélyegző felhasználható:
a) harci okmányok,
b) személyügyi javaslatok, minősítések és szolgálati jellemzések,
c) nyíltparancsok, megbízólevelek,
d) menetlevelek,
e) igazolások,
f ) katonai és nem katonai szervezetekkel való levelezés,
g) szabályzatban, utasításban, belső rendelkezésben előírt, kitöltött és aláírt nyomtatványok, utalványok és
minden elszámolási okmány, és
h) a szervezeti vezetők által hozott határozatok
hitelesítésére.
(2) Az  ellátásra jogosult szervezetek – a  szervezet vezetője kivételével – feladataik ellátásához elsősorban számmal
ellátott körbélyegzőt használhatnak, az ettől eltérő, a 3. § (5) és (6) bekezdése szerinti bélyegző csak indokolt esetben
adható ki. A 3. § (3)–(8) bekezdése alapján kiadott bélyegzők esetén az első bélyegző sorszám nélkül, az ezt követő
bélyegzők sorszámmal ellátva adhatók ki.
(3) Címeres, nagyméretű, számmal ellátott, illetve egyéb címeres körbélyegzők elosztását a szervezet vezetője növekvő
sorrendben, a munkaköri jegyzék és az állománytábla szervezeti sorrendjének megfelelően határozza meg.
(4) Címeres, nagyméretű körbélyegző ø40 mm-es méretben kerül legyártásra és kiadásra.
5. § (1) A címeres, kisméretű körbélyegzők az alábbiak szerint használhatók fel:
a) az 1. számú a személyügyi okmányok hitelesítésére,
b) a 2. számú a belépési, behajtási engedélyek hitelesítésére,
c) a 3. számú a honvédségi gépjárművek forgalmi okmányainak hitelesítésére, valamint a környezetvédelmi és
műszaki vizsgák igazolására.
 (2) Címeres, kisméretű körbélyegző ø20 mm-es méretben kerül legyártásra és kiadásra.
 (3) A további sorszámmal ellátott bélyegzők használatát a szervezet vezetője határozza meg.
6. § A címer nélküli, különböző formájú bélyegzők használatát a következő szervezetek vezetői határozzák meg:
a) a térképnyilvántartó bélyegzőket az MH Geoinformációs Szolgálat szolgálatfőnök,
b) az  ügyviteli segédbélyegzőket a  HVK Híradó, Informatikai és Információvédelmi Csoportfőnökség
csoportfőnöke,
c) az  egészségügyi alkalmasságot megállapító orvosi, valamint a  közegészségügyi, járványügyi felügyelők
bélyegzőit az MH egészségügyi főnök,
d) a pénzügyi és számviteli bélyegzőket a szakmai illetékességgel rendelkező HM szervezet, és
e) az  anyagátvevők, anyagbeszerzők, a  műszaki ellenőrző és technikai kiszolgáló állomások bélyegzőit
a szervezetek vezetői. 7. § (1) A  szervezeti egység megjelölésével ellátott, valamint az  előzőekben nem szabályozott bélyegzők használatára
a szervezet vezetője, a HM vonatkozásában a HM iratkezelési rendjéért felelős vezető intézkedik.
(2) A futár és tábori posta feliratú, sorszámozott bélyegzőkön feltüntetett törzsszámot rendkívüli állapot idején tábori
postaszámként kell használni.
(3) A szervezetek rövidített megnevezését kell használni az összes kisméretű körbélyegzőn, ügyviteli érkeztető, átjáró,
mellékletazonosító és térképnyilvántartó bélyegzőn.
5. Különleges jogrendi bélyegzők használata 8. § (1) A  katonai szervezet a  magasabb készenlétbe helyezése esetén a  készenléti idő elérésétől kezdve használhatja
különleges jogrendi bélyegzőit.
(2) A  katonai szervezet a  tábori postaszám használatára történő áttérés után a  minősített és a  nyílt küldeményeik
borítékjainak, csomagjainak címzésekor a feladó feltüntetésére a „MAGYAR HONVÉDSÉG Tpsz: ….” feliratú fejbélyegzőt
használja.
(3) Kizárólag a békeidőszakban használt bélyegzőket a készenlét elérése után a katonai szervezetek – lenyomat alapján
elkészített jegyzéken – megküldik az MH HKNYP részére. Ezt a  feladatot a pénzügyi és számviteli szervezetek által
használt bélyegzőkkel kapcsolatban az új bélyegzőknek a bankoknál történt bejelentése után kell végrehajtani.
6. A hivatalos bélyegzők kiadása és elosztása 9. § (1) A szervezetek részére a címeres, nagy- és kisméretű körbélyegzőket sorszám nélkül, illetve több példány esetén arab
számmal megkülönböztetve kell kiadni. A hivatalos bélyegzők elosztását és felhasználásának rendjét a HM-nél a szerv
vezetője, a katonai szervezeteknél azok vezetői az utasítás alapján állapítják meg.
(2) A címeres, nagyméretű, szám nélküli körbélyegzőt a vezető részére kell kiadni.
 (3) Az  ügyviteli szervezetek részére minden 3 fő után egy-egy bélyegző készlet adható ki, amelytől eltérni indokolt
esetben a HVK HTCSF csoportfőnöke engedélyével lehet.
 (4) A  HM, a  HVK több szervezeti elemét kiszolgáló ügyvitel részére „HONVÉDELMI MINISZTÉRIUM” „Ügyvitel”, illetve
„HONVÉD VEZÉRKAR” „Ügyvitel” feliratú, címeres nagyméretű körbélyegzőket kell kiadni.
 (5) A címeres, kisméretű, szám nélküli körbélyegzőt a vezetőnek vagy helyettesének kell kiadni.
 (6) A címeres, kisméretű, számozott körbélyegzőket a következők szerint kell kiadni:
a) az 1. számút a személyzeti szervezeti egység vezetőjének,
b) a 2. számút a belépési és a behajtási engedélyek kiadásáért felelős személy részére,
c) a  3. számút az  MH ÖHP által kijelölt katonai szervezetek 5.  § (1)  bekezdés c)  pontjában meghatározott
feladatokat végrehajtó szervezeti egységének vezetője részére. (7) Az anyagbeszerzők, anyagátvevők részére kiadott sorszámos bélyegzők elosztását a vezető sorszámos rendelkezésben
szabályozza.
(8) A  vezető hatáskörébe utalt, a  4–7.  §-ban nem szabályozott hivatalos bélyegzők elosztását, kiadását, tárolását és
felhasználását, valamint a lenyomat alapján történő éves ellenőrzést sorszámos rendelkezésben kell szabályozni.
7. A hivatalos bélyegzők nyilvántartása és tárolása 10. § (1) A szervezetek kizárólag az MH HKNYP által központilag kiadott és nyilvántartásba vett bélyegzőket használhatják.
 (2) Az  ügyviteli szerveknél „Bélyegző és pecsétnyomó nyilvántartás”-t kell felfektetni, azt főnyilvántartó könyvben
nyilvántartásba venni, amelynek vezetésére az MH minősített adat védelméről szóló, valamint az MH iratkezeléséről
szóló szabályzatának vonatkozó pontjai az  irányadók. A nyilvántartásba vett hivatalos bélyegzők kizárólag eredeti
formájukban használhatók fel. A  bélyegző nem változtatható meg, felirata nem módosítható és nem csonkítható
meg.
(3) Az  MH HKNYP által központilag kiadott és nyilvántartásba vett bélyegzőket a  (2)  bekezdésben meghatározottak
szerint lenyomat alapján kell nyilvántartani. A bélyegzők központi nyilvántartású iratok, azokra a nyilvántartási számot
nem kell rávezetni. A különleges jogrendben megalakítandó szervezet nyilvántartásának elkészítéséért és tárolásáért
a felállításáért felelős szervezet vezetője a felelős.
(4) A  szervezetek elöljárói, szakmai felügyeleti ellenőrzéséhez az  MH HKNYP biztosítja a  bélyegzőkről és személyi
pecsétnyomókról központilag nyilvántartott adatokat.
(5) A  szervezetek szervezetelemzése során vizsgálni kell – a  központi nyilvántartásból származó adatok alapján –
az igényelt bélyegzők szükséges és elégséges mennyiségét.
11. § (1) A hivatalos bélyegző használatáért és biztonságos őrzéséért a használatra jogosult személy felelősséggel tartozik.
A bélyegzők és a személyi pecsétnyomók használati joga másra át nem ruházható.
(2) A használatra jogosult személy a bélyegzőt:
a) kizárólag hivatali munkával kapcsolatban használhatja,
b) a  szervezet hivatali helyiségéből csak a  szervezet vezetőjének engedélyével viheti ki, feladat végrehajtása
közben nem bízhatja rá más személyre és nem hagyhatja őrizetlenül,
c) a  munkaidő befejezése után és a  hivatalos helyiségből való távozáskor elzárja, biztonságos őrzéséről
gondoskodik és törekszik arra, hogy ahhoz illetéktelen személy ne férjen hozzá, a  hivatalos bélyegzőket
munkaidő után vasiratszekrényben, vagy jól zárható, egyszerű sorozat kulccsal nem nyitható irodabútorban
zárja el,
d) vezénylés, áthelyezés, a szolgálati viszony megszűnése, szabadság és betegség esetén is kizárólag az ügyviteli
szerv útján adhatja át sorszámos rendelkezésben kijelölt másik ügyintézőnek.
(3) Amennyiben valamely szolgálat ellátásához bélyegzőt rendszeresítettek, akkor az  a  bélyegző szolgálatváltásakor
átadás-átvétel tárgyát képezi, a  váltásra kijelölt személynek a  szolgálat belső leírásában, vagy külön erre a  célra
használt és a bélyegző nyilvántartására megjelölt munkafüzetben, könyvben adhatja át.
(4) A használatra jogosult személy a bélyegző elvesztését vagy eltűnését a közvetlen elöljárójának, felettesének azonnal
jelenti.
8. A bélyegzőellátás rendje 12. § (1) Az  MH HKNYP a  szervezetek igénylése és a  HVK HTCSF csoportfőnöke engedélye alapján hivatalos bélyegzőkkel,
személyi pecsétnyomókkal, valamint egyes kisegítő bélyegzőkkel közvetlenül látja el:
a) az újonnan felálló, megalakuló szervezeteket a hadrendbe lépés, megalakítás időpontjáig a jogelőd szervezet
igénylése alapján,
b) az átszervezés folytán megváltozott megnevezésű szervezeteket az új adatok érvénybelépésének időpontjáig
a szervezet igénylése alapján,
c) a névadományozás folytán megváltozott megnevezésű szervezeteket az erről szóló határozatnak a Honvédelmi
Közlönyben (a továbbiakban: HK) történő megjelenését követő 15 napon belül, a szervezet igénylése alapján.
(2) A bélyegzőigénylés legalább az alábbi adatokat tartalmazza:
a) az igényelt bélyegző felirata és típusa a 2. § szerint,
b) az igényelt bélyegző kivitele, önfestékező ház esetén indoklással,
c) kisegítő bélyegző esetén a 2. mellékletben szereplő minta sorszáma,
d) amennyiben a 2. melléklet nem tartalmazza a szükséges bélyegző feliratot, az igényelt bélyegző pontos felirata
és mérete, és
e) több darab esetén az igényelt bélyegzők mennyisége.
(3) Amennyiben a felhasználás során a bélyegző hitelesítésre is szolgál, azt az igényléskor fel kell tüntetni;
 (4) A  hitelesítésre szolgáló címeres körbélyegzők igénylésekor törekedni kell arra, hogy egy személy részére – több
hitelesítési feladatot tartalmazó feladatkör esetén is – egy bélyegző kerüljön igénylésre és kiadásra. Ilyen esetben
a  hatásköri jegyzékben és a  bélyegzők elosztásáról, kiadásáról, tárolásáról szóló parancsban kell rögzíteni azon
feladatokat, ahol az adott bélyegző felhasználható.
13. § (1) Az  igényelt bélyegzők kiadását a  HM, a  HM szervezetei, a  KNBSZ és MH Összhaderőnemi Parancsnokság
(a továbbiakban: MH ÖHP) részére a HVK HTCSF csoportfőnöke engedélyezi.
(2) A katonai szervezetek által igényelt bélyegzők kiadására közvetlenül az MH HKNYP parancsnoka jogosult.
 (3) A személyi pecsétnyomók darabszáma a katonai szervezeteknél a hadi állománytáblában rendszeresített hivatásos
és szerződéses katona, valamint honvédségi közalkalmazotti állomány létszáma, a  HM-nél és a  HM szervezeteinél
a  munkaköri jegyzékben rögzített létszám alapján kerül meghatározásra. A  megállapított létszámon felül 10%-os
tartalékot kell képezni.
(4) A  kisegítő bélyegzőket a  központi és helyi nyilvántartásban megjeleníteni nem kell. Kiadásuk első ellátmányként
térítésmentesen, pótlásuk térítés ellenében történik.
(5) A  hivatalos bélyegzőigényléseket a  katonai szervezetek közvetlenül az  MH HKNYP parancsnoknak, a  HM,
a HM szervezetei, a KNBSZ és az MH ÖHP a HVK HTCSF csoportfőnökének küldik meg.
(6) A 2. mellékletben található kisegítő bélyegző igényléseket minden szervezet az MH HKNYP parancsnokának küldi
meg. Az attól eltérő igényeket minden szervezet a HVK HTCSF csoportfőnökének küldi meg.
(7) Az  MH HKNYP a  költségvetési tervezési utasítási rendnek megfelelően tervezi a  bélyegzőellátás és -készítés éves
költségvetési előirányzat-szükségletét.
9. Csoportos bélyegzőellátás 14. § (1) Amennyiben a szakterületért felelős szervek által a szakterület egészére igényelt bélyegzők kiadása egyszerre történik,
az igénylő szervezetek gondoskodnak a bélyegzők elosztásáról, központi nyilvántartásáról és kiadásáról. A bélyegzők
első elosztásáról és az abban történt jelentősebb változásokról a szervezetek az MH HKNYP-t értesítik.
(2) Amennyiben a szakterületért felelős szervek által a szakterületük egészére igényelt bélyegzők külön-külön kerülnek
kiadásra, a bélyegzők központi nyilvántartása és kiadása az MH HKNYP feladata.
(3) A bélyegzőigénylést a HVK HTCSF csoportfőnökéhez írásban, indoklással kell felterjeszteni. Az igénylés tartalmazza
a bélyegző feliratát, formáját, méretét, továbbá a (2) bekezdésben foglalt esetben a részletes elosztási tervet is.
(4) A szakterületért felelős szervek a szakterületük egészére igényelt bélyegzők használatának rendjét saját hatáskörben
szabályozzák, vagy hatáskör hiányában kezdeményezik az arra vonatkozó szabályozó kiadását. A bélyegzők bevonására
és módosítására az igénylő szervezet vezetője intézkedik, hatáskör hiányában kezdeményezi az intézkedés kiadását.
10. Az elhasználódott bélyegzők cseréje 15. § (1) A  természetes elhasználódás miatt szükségessé vált bélyegzőcserét a  szervezetek közvetlenül az  MH HKNYP-től
igénylik. A HM, a HM szervezetei, a KNBSZ és az MH ÖHP és katonai szervezetek bélyegzőcseréi térítésmentesek.
(2) A  bélyegzők használhatóságának állapotát a  vezetők az  éves ügyviteli ellenőrzés során tételesen ellenőriztetik.
Amennyiben a bélyegzők állapota nem megfelelő, helyettük újat igényelnek. A békeidőszakban használt bélyegzőket
azonnal, a különleges jogrendben hadihasználatra kiadottakat minden év március 1. és április 30. között kell igényelni.
(3) A cserét igénylő iraton fel kell tüntetni az elhasználódott bélyegzők lenyomatát. Ha az elhasználódás olyan mértékű,
hogy a felirat olvashatatlan, akkor a lenyomat mellé a bélyegző eredeti feliratát géppel ki kell írni.
(4) A személyi pecsétnyomók cseréjére vonatkozó kérelmet minden év március 1. és április 30. között kell megküldeni
az MH HKNYP-nek.
11. Az érvénytelen bélyegzők visszaküldése 16. § (1) A szervezetek közvetlenül az MH HKNYP részére küldik meg:
a) a hatályát vesztett bélyegzőt, azonnal,
b) az elhasználódott bélyegzőt, a pótlás megérkezése után, és
c) a pénzügyi és számviteli szolgálat által használt bélyegzőt, az új bélyegző banknál történt bejelentése után.
(2) A megszüntetett szervezet valamennyi bélyegzőjét a szervezési intézkedésben, vagy parancsban előírt felszámolási
időpontig közvetlenül küldi meg az MH HKNYP részére.
(3) Bélyegző hiánya esetén az  MH HKNYP értesíti a  megszüntetett szervezet jogutódját, ha az  nem került kijelölésre,
akkor a megszüntetett szervezet volt szolgálati elöljáróját, aki a 17. § és 18. §-ban foglaltak szerint jár el.
(4) A  központi ellátás keretében térítésmentesen biztosított bélyegzők állami tulajdonú, HM vagyonkezelésű
vagyontárgynak minősülnek. A  bélyegzőket az  MH HKNYP-től kapott formátumban kell visszaszolgáltatni.
A bélyegzőkön bizonyíthatóan végrehajtott módosításért az érintettek fegyelmi és anyagi felelősséggel tartoznak.
(5) A  jogutód kijelölésével megszüntetett szervezetek a  részükre kiadott személyi pecsétnyomót a  jogutód szervezet
részére közvetlenül átadhatják. Az  átadás-átvételi jegyzőkönyv MH HKNYP részére történő megküldése után
a központi nyilvántartásban a személyi pecsétnyomók átvezethetők az átvevő szervezet nyilvántartásába.
(6) A megszüntetett szervezetek által leadott személyi pecsétnyomók központi készletbe kerülnek, ahonnan a leadástól
számított 5 év elteltével adhatók ki ismételten.
12. Eljárás bélyegzők elvesztése esetén 17. § (1) A  hivatalos bélyegző elvesztése esetén a  vezető minden szükséges intézkedést megtesz a  bélyegző felkutatása
érdekében.
(2) A  megnevezést tartalmazó, hivatalos alap- és segédbélyegzők elvesztését a  szervezet vezetője kivizsgáltatja és
– a központi nyilvántartásból való törléstől függetlenül – saját hatáskörében intézkedik legalább két helyi, megyei és
országos napilapban az elveszett bélyegző használatának letiltására.
(3) A hivatalos bélyegző elvesztése esetén a jelentést az iratok elvesztésére vonatkozó szabályok szerint kell megtenni.
Az  elveszett bélyegző törlésére a  HVK HTCSF csoportfőnöke jogosult. A  szolgálati út betartásával a  HVK HTCSF
csoportfőnökétől kell kérni a bélyegző törlését, aki a törléssel együtt intézkedik annak pótlására is.
(4) A hivatalos bélyegző elvesztése esetén az észleléstől számított nyolc napon belül jegyzőkönyvet kell készíteni, amely
tartalmazza az elvesztésért felelős személy nevét, rendfokozatát, beosztását és az elvesztés körülményeit. A kísérőirat
tartalmazza a vezetői intézkedést.
(5) A jegyzőkönyv egy példányát a szervezetek a HVK HTCSF csoportfőnökének küldik meg. A jegyzőkönyv kísérő iratában
kérni kell a bélyegző érvénytelenítését és pótlását.
(6) A HVK HTCSF csoportfőnöke engedélye alapján az MH HKNYP a bélyegzőt a HK-ban érvénytelennek nyilvánítja és
megkülönböztetett jelzéssel új bélyegzőt ad ki.
(7) A hivatalos bélyegző „Bélyegző és pecsétnyomó nyilvántartás”-ból történő kivezetése az érvénytelenítés tényének
HK-ban való megjelenése után, a vezető sorszámos rendelkezésére való hivatkozással történik.
18. § (1) A bélyegző és személyi pecsétnyomó elvesztéséből eredő károk megtérítésére a kártérítési felelősségre vonatkozó
jogszabályi rendelkezéseket kell alkalmazni, valamint a  fegyelmi felelősséget is vizsgálni kell. A  kártérítési összeg
megállapítása bélyegző és személyi pecsétnyomó esetén az MH HKNYP által a HK-ban közzétett térítési díj alapján
történik.
(2) Személyi pecsétnyomó elvesztése esetén jegyzőkönyvet felvenni nem kell. A  vezető a  személyi pecsétnyomót
–  a  sorszámos rendelkezésre való hivatkozással – a  ”Bélyegzők és pecsétnyomók nyilvántartásából” törölteti.
Az  elveszett személyi pecsétnyomó központi nyilvántartásból való törlésének kérésével egyidejűleg igényelhető
az elveszett pecsétnyomó pótlása. A pótlás megérkezéséig tartalékból kell a szükségletet kielégíteni.
(3) A szervezetek vezetői az MH HKNYP-val minden év március 1. és április 30. között szolgálati úton közlik az elveszett
személyi pecsétnyomók mennyiségét, sorszámát és a bevételi pénztárbizonylat számát.
(4) A 3. §-ban leírtaktól való eltérés – így különösen: csonkítás, máshol készíttetés – esetén a vezető a bélyegző elvesztésére
vonatkozó kivizsgálási és jelentési szabályok alapján jár el.
13. Bélyegzők rendszeresítése 19. § (1) Az  új bélyegzőtípusok rendszeresítésével és az  utasításban részletesen nem szabályozott, a  bélyegzők formáját,
feliratát és használatát érintő kérdésekkel kapcsolatos döntések előkészítésére Bélyegzőrendszeresítési Munkacsoport
kerül létrehozásra, amely szakmai segítséget nyújt az MH HKNYP parancsnokának.
(2) A  Bélyegzőrendszeresítési Munkacsoport titkárát az  MH HKNYP állományából kell kijelölni, tagjaira az  MH HKNYP
parancsnoka kér javaslatot a haderőszervezési, ügyviteli és a jogi szakterületek vezetőitől.
14. Záró rendelkezések 20. § (1) Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
 (2) Az új feliratot tartalmazó ügyviteli körbélyegzőkkel az MH HKNYP 2014. december 31-ig látja el a szervezeteket.
 (3) A bélyegzőellátásról és a bélyegzők használatáról szóló 56/2008. HM utasítás alapján kiadott bélyegzőnormák nem
használhatók, azokat az utasítás hatályba lépését követő évben irattározni kell.
 (4) A használatban lévő beosztás megnevezésével ellátott bélyegzők a miniszter és a HVKF bélyegzői kivételével addig
használhatók, amíg a jelenlegi használó tölti be azt a beosztást, amelyhez kiadták.
 (5) A  használatban lévő névaláírást helyettesítő bélyegzők addig használhatók, amíg a  jelenlegi használó tölti be azt
a beosztást, amelyhez kiadták.
 (6) A  használatban lévő, teljes megnevezést tartalmazó kisméretű körbélyegzők, ügyviteli érkeztető, átjáró,
mellékletazonosító és térképnyilvántartó bélyegzők – bármilyen okból, így különösen: elhasználódás, szervezeti
változás miatt történő – leadásukig tovább használhatók.
(7) Hatályát veszti a bélyegzőellátásról és a bélyegzők használatáról szóló 56/2008. (HK 12.) HM utasítás.
Dr. Hende Csaba s. k.,
 honvédelmi miniszter


text:
1558/2016. (X. 13.) Korm. határozata a Szociális Családiház-építési Programról szóló 1279/2011. (VIII. 10.) Korm. határozat hatályon kívül helyezéséről.
1. Hatályát veszti a Szociális Családiház-építési Programról szóló 1279/2011. (VIII. 10.) Korm. határozat.
 2. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
52/2013. (VI. 12.) OGY határozata Scheiring Gábor országgyűlési képviselő mentelmi ügyében.
Az Országgyűlés Scheiring Gábor országgyűlési képviselő mentelmi jogát a  Budapesti XX., XXI. és XXIII. Kerületi
Bíróság 15. B. XX.1550/2012. számú megkeresésével érintett ügyben nem függeszti fel.
Kövér László s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
47/2013. (VI. 12.) OGY határozata Csenger-Zalán Zsolt országgyűlési képviselő mentelmi ügyében.
Az Országgyűlés Csenger-Zalán Zsolt országgyűlési képviselő mentelmi jogát a  Budakörnyéki Járásbíróság
19. B. 1108/2010/17. számú megkeresésével érintett ügyben nem függeszti fel.
Kövér László s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
8/2012. (II. 21.) NEFMI rendelete a foglalkozási rehabilitációs szakértőkről.
A megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXCI. törvény
28. § (4) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár
feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 41. § m) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva,
az 5. alcím tekintetében a megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi
CXCI. törvény 28. § (6) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető
államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 41. § m) pontjában meghatározott feladatkörömben
eljárva – az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.)
Korm. rendelet 73. § c) pontjában meghatározott feladatkörében eljáró nemzetgazdasági miniszterrel egyetértésben
– a következőket rendelem el: 1. A foglalkozási rehabilitációs szakértői tevékenység végzésének feltételei
1. § (1) Foglalkozási rehabilitációs szakértői tevékenység végzésére az jogosult, aki – a megváltozott munkaképességű
személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXCI. törvény 27. § (1) bekezdésében
meghatározott feltételeken túlmenően – a) cselekvőképes, b) egyetemi vagy főiskolai végzettséggel rendelkezik,
c) a bejelentett szakterületen megszerzett 3 év szakmai gyakorlattal rendelkezik és
d) az e rendeletben meghatározott továbbképzési kötelezettséget teljesíti.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltak mellett a szakértőnek rendelkeznie kell
a) a 3. § (1) bekezdés c) pontja szerinti szakterület esetében az adott szolgáltatás nyújtásához jogszabályban előírt
képesítéssel, és teljesítenie kell a szolgáltatás nyújtásához jogszabályban meghatározott egyéb feltételeket,
b) a 3. § (1) bekezdés d) pontja szerinti szakterület esetében egyetemi jogi képesítéssel,
c) a 3. § (1) bekezdés e) pontja szerinti szakterület esetében mérnök alapvégzettséggel és az épített környezet
akadálymentességére irányuló szakirányú szakképesítéssel, d) a 3. § (1) bekezdés f) pontja szerinti szakterület esetében a tárgyi környezet, a szolgáltatások, illetve az
információs és kommunikációs rendszerek akadálymentességére irányuló szakirányú szakképesítéssel,
e) a 3. § (1) bekezdés g) pontja szerinti szakterület esetében informatikus alapvégzettséggel és a szolgáltatások,
illetve az információs és kommunikációs rendszerek akadálymentességére irányuló szakirányú szakképesítéssel.
2. § (1) Szakmai gyakorlatként csak a bejelentést megelőző 10 évben megszerzett gyakorlatot lehet elfogadni.
(2) A szakmai gyakorlatot az igazolja, aki vagy akinek a jogelődje a bejelentőt foglalkoztatja vagy foglalkoztatta. Ha
a foglalkoztató jogutód nélkül megszűnt, vagy a szakmai gyakorlatot a bejelentő nem foglalkoztatottként teljesítette,
a gyakorlatot szerződéssel és annak teljesítését igazoló dokumentummal kell igazolni.
(3) A (2) bekezdés szerinti igazolásnak tartalmaznia kell a kiállítójának nevét, székhelyét, a bejelentő nevét, lakcímét,
a betöltött munkakör megnevezését és a foglalkoztatás időtartamát.
3. § (1) Foglalkozási rehabilitációs szakértői tevékenység végzését a következő szakterületekre lehet bejelenteni:
a) minősítés, b) akkreditáció, c) rehabilitációs szolgáltatás, d) foglalkozási rehabilitációs jog,
e) fizikai akadálymentesítés, f) infokommunikációs akadálymentesítés, g) informatikai akadálymentesítés.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában 1. akkreditáció: a megváltozott munkaképességű személyt foglalkoztató munkáltatók jogszabályban meghatározott
akkreditációjával, illetve a szociális foglalkoztatás engedélyezésével kapcsolatos tevékenység;
2. fizikai akadálymentesítés: a tárgyi környezet akadálymentesítésére irányuló, a megváltozott munkaképességű
személy foglalkozási rehabilitációját szolgáló tevékenység; 3. foglalkozási rehabilitációs jog: az (1) bekezdés a)–c) pontjában meghatározott valamennyi szakterület tekintetében
folytatott, jogi egyetemi végzettséghez kötött tevékenység; 4. infokommunikációs akadálymentesítés: információs és kommunikációs rendszerek akadálymentesítésére irányuló,
a megváltozott munkaképességű személy foglalkozási rehabilitációját szolgáló tevékenység;
5. informatikai akadálymentesítés: információtechnológiai eszköz használatához kötött szolgáltatások
akadálymentesítésére irányuló, a megváltozott munkaképességű személy foglalkozási rehabilitációját szolgáló
tevékenység; 6. minősítés: a külön törvényben meghatározott komplex minősítés során ellátott foglalkozási rehabilitációs szakértői
feladatok; 7. rehabilitációs szolgáltatás: a megváltozott munkaképességű személy foglalkozási rehabilitációjára irányuló
szolgáltatás, ideértve a foglalkoztatás keretében nyújtott szolgáltatásokat, továbbá a rehabilitációs szolgáltatásokhoz
kapcsolódó kutatási, szolgáltatásfejlesztési és módszertani tevékenységet is. 2. A bejelentéssel összefüggő eljárás
4. § (1) A foglalkozási rehabilitációs szakértői tevékenységgel kapcsolatos – a szolgáltatási tevékenység megkezdésének és
folytatásának általános szabályairól szóló 2009. évi LXXVI. törvény (a továbbiakban: Szolgtv.) szerinti – bejelentést
a Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatalhoz (a továbbiakban: Hivatal) az 1. melléklet szerinti adatlapon kell
benyújtani. (2) A bejelentéshez mellékelni kell a) a végzettséget, képesítést igazoló okiratok másolatát,
b) a szakmai gyakorlatot tanúsító igazolást, c) az igazgatási szolgáltatási díj megfizetését tanúsító, 8. § szerinti igazolást,
d) a bejelentő nyilatkozatát arról, hogy nem áll cselekvőképességet kizáró vagy korlátozó gondnokság hatálya alatt.
(3) A bejelentés 5 évre szól. A bejelentés időtartama alatt benyújtott, a szakterület kibővítésére irányuló bejelentésben
a (2) bekezdés szerinti dokumentumok közül csak az új szakterülettel kapcsolatos dokumentumokat kell mellékelni.
3. A foglalkozási rehabilitációs szakértők névjegyzéke 5. § (1) A Hivatal a foglalkozási rehabilitációs szakértői tevékenységre jogosult személyekről nyilvántartást vezet
(a továbbiakban: névjegyzék). (2) A névjegyzék az alábbi adatokat tartalmazza:
a) az 1. melléklet a)–b) és f)–j) pontjában foglalt adatok,
b) a 6. § szerinti szüneteltetés kezdő és záró időpontja,
c) a bejelentés lejártának időpontja. (3) A Hivatal a névjegyzékben szereplő adatokat a honlapján naprakészen közzéteszi.
(4) A Hivatal a Szolgtv. 28. §-ában foglaltakon túl a névjegyzékből törli a szolgáltatót a szolgáltató halála esetén.
(5) A Hivatal a rehabilitációs szakértőnek a névjegyzékből való törléséről – a névjegyzék módosításával egyidejűleg –
közleményt jelentet meg honlapján. 6. § A foglalkozási rehabilitációs szakértő a Hivatalnál – legfeljebb 3 évre – kérheti tevékenységének szüneteltetését
a kérelem benyújtását követő kezdő és záró időpontjának megjelölésével. A bejelentés időtartama a szüneteltetés
időtartamával meghosszabbodik. A szüneteltetés időtartama a szüneteltetés alatt módosítható.
4. A foglalkozási rehabilitációs szakértők továbbképzése 7. § (1) A foglalkozási rehabilitációs szakértő köteles legalább 25 óra időtartamú, a foglalkozási szakértők képzése érdekében
szervezett továbbképzésen (a továbbiakban: továbbképzés) részt venni a) a névjegyzékbe vétel időpontját követő 1 éven belül, valamint
b) az a) pont szerinti kötelezettség teljesítését követő év első napjától számítva 3 évenként.
(2) A 6. § szerinti szüneteltetés időtartama a továbbképzési kötelezettséget nem érinti.
(3) A foglalkozási rehabilitációs szakértőt törölni kell a névjegyzékből, ha továbbképzési kötelezettségét nem teljesíti.
5. A névjegyzékbe vételi eljárás igazgatási szolgáltatási díja
8. § (1) A foglalkozási rehabilitációs szakértőnek a névjegyzékbe történő felvétele, a bejelentés megújítása, illetve további
szakterület bejelentése során igazgatási szolgáltatási díjat (a továbbiakban: díj) kell fizetnie. A díj mértéke 5000 Ft.
(2) A díjat a Hivatal 10032000-01493043-00000000 számú számlájára átutalással vagy fizetési számlára történő
készpénzbefizetéssel kell megfizetni. (3) A díj megfizetését a fizetési számla megterhelését tartalmazó napi kivonattal, a fizetési számlára történő
készpénzbefizetést igazoló szelvényrésszel, vagy ezek másolatával kell igazolni.
(4) Túlfizetés esetén a díjtöbbletet harminc napon belül vissza kell téríteni.
(5) A díj nyilvántartására, kezelésére és elszámolására az államháztartás szervezetei beszámolási és könyvvezetési
kötelezettségének sajátosságairól szóló rendelet rendelkezéseit kell alkalmazni. (6) A díjfizetéssel kapcsolatos – e rendeletben nem szabályozott – kérdésekben az illetékekről szóló 1990. évi
XCIII. törvény 28. § (2) bekezdésében és 31. § (1) bekezdés első mondatában foglaltakat kell alkalmazni.
6. Záró rendelkezések 9. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő 3. napon lép hatályba.
(2) Az a szakértő, aki a Foglalkoztatáspolitikai és Munkaügyi Minisztérium ügykörét érintő szakterületeken a szakértői
tevékenység szabályozásáról szóló 10/2003. (VII. 31.) FMM rendelet (a továbbiakban R1.) alapján foglalkozási
rehabilitáció szakterületre kiadott érvényes engedéllyel rendelkezik, szakértői tevékenységét 2012. április 30-át
követően csak a (3) bekezdés szerinti bejelentés alapján folytathatja.
(3) Ha a (2) bekezdésben meghatározott szakértő, valamint az a szakértő, akinek az R1. alapján foglalkozási rehabilitáció
szakterület tekintetében kiadott engedélye 2010. január 1-jét követően járt le, 2012. április 30-ig az R1. alapján kiadott
engedélyben meghatározott részterületnek – a 2. melléklet szerint – megfelelő szakterület tekintetében bejelentést
tesz, a) a bejelentéshez mellékelni kell az R1. alapján kiadott engedély másolatát,
b) a bejelentéshez nem kell mellékelni a szakmai gyakorlattal és az igazgatási szolgáltatási díj megfizetésével
kapcsolatos, a 4. § (2) bekezdés b)–c) pontjában foglalt dokumentumokat,
c) a bejelentőnek a 8. § szerinti igazgatási szolgáltatási díjat nem kell megfizetnie,
d) a Hivatal a bejelentés során nem vizsgálja a szakmai gyakorlatra vonatkozó, az 1. § (1) bekezdés c) pontjában
foglalt feltétel teljesülését. (4) Ha a (3) bekezdés szerinti szakértő olyan szakterületre tesz bejelentést, amely az R1. szerint kiadott engedélyben
meghatározott részterületnek – a 2. melléklet alapján – nem felel meg, a bejelentésre a (3) bekezdéstől eltérően az
általános szabályokat kell alkalmazni. (5) A 2012. június 30-ig névjegyzékbe vett foglalkozási rehabilitációs szakértő tekintetében a 7. §-ban foglaltakat azzal az
eltéréssel kell alkalmazni, hogy a szakértő első alkalommal a 7. § (1) bekezdés a) pontjától eltérően a 2012. július
1-jétől 2012. december 31-ig terjedő időszakban köteles a továbbképzésen részt venni.
(6) Ez a rendelet a belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12-i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi
irányelvnek való megfelelést szolgálja. Dr. Réthelyi Miklós s. k.,
nemzeti erőforrás miniszter


text:
1344/2014. (VI. 18.) Korm. határozata a 2014–2020-as programozási időszak tervezésének koordinációjáért felelős uniós főtárgyaló feladat- és hatásköréről, valamint személyének kijelöléséről.
A Kormány
 1. annak érdekében, hogy hazánk a  2014–2020-as programozási időszak tervezése során egységesen lépjen fel
és a  tervezésben közreműködő minisztériumok közötti további koordinációt biztosítsa, uniós főtárgyalóként
Lázár  János Miniszterelnökséget vezető minisztert bízza meg a  Közös Stratégiai Keret alá tartozó alapok
vonatkozásában a  bilaterális tárgyalás keretében az  Európai Bizottsággal történő egyeztetések elvégzésével,
a tárgyalások vezetésével, a magyar álláspont képviseletével;
2. visszavonja
a) a 2014–2020-as programozási időszak előkészítéséért felelős uniós főtárgyaló feladat- és hatásköréről,
valamint személyének kijelöléséről szóló 1518/2012. (XI. 22.) Korm. határozatot, valamint
b) a 2014–2020-as programozási időszak előkészítéséért felelős uniós főtárgyaló személyének változásáról szóló
1227/2013. (IV. 23.) Korm. határozatot. Dr. Semjén Zsolt s. k.,
 miniszterelnök-helyettes


text:
37/2013. (XII. 5.) KIM utasítása a Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatala Szervezeti és Működési Szabályzatáról.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény
73. § (1) bekezdésében meghatározott hatáskörömben eljárva – a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés
c) pontjára figyelemmel – a következő utasítást adom ki:
1. § A Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatala Szervezeti és Működési Szabályzatát az utasítás
1. mellékletében foglaltak szerint állapítom meg.
2. § Hatályát veszti a Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatala Szervezeti és Működési
Szabályzatáról szóló 42/2011. (IV. 20.) KIM utasítás.
3. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Dr. Navracsics Tibor s. k.,
 közigazgatási és igazságügyi miniszter