text:
36/2019. (II. 18.) KE határozata államtitkári felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés j)  pontja, a  kormányzati igazgatásról szóló 2018.  évi CXXV.  törvény 283.  §
(4)  bekezdés b)  pontja és a  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok
jogállásáról szóló 2010.  évi XLIII.  törvény 55.  §-a alapján – a  miniszterelnök javaslatára – dr.  Bitay Márton Örsöt,
az Agrárminisztérium államtitkárát e megbízatása alól 2019. február 18-ai hatállyal felmentem.
Budapest, 2019. február 15. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
2011. CXLIV. törvény a Magyar Köztársaság és Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága között a jövedelemés a tőkenyereség-adók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról szóló, Budapesten, 2011. szeptember 7. napján aláírt Egyezmény kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés e törvénnyel felhatalmazást ad a Magyar Köztársaság és Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült
Királysága között a jövedelem- és a tőkenyereség-adók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás
kijátszásának megakadályozásáról szóló, Budapesten, 2011. szeptember 7. napján aláírt Egyezmény (a továbbiakban:
Egyezmény) kötelező hatályának elismerésére. 2. § Az Országgyűlés az Egyezményt e törvénnyel kihirdeti.
3. § Az Egyezmény hiteles magyar és angol nyelvű szövege a következő:
„EGYEZMÉNY A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ÉS NAGY-BRITANNIA ÉS ÉSZAK-ÍRORSZÁG EGYESÜLT KIRÁLYSÁGA
KÖZÖTT A KETTŐS ADÓZTATÁS ELKERÜLÉSÉRŐL ÉS AZ ADÓZTATÁS KIJÁTSZÁSÁNAK
MEGAKADÁLYOZÁSÁRÓL A JÖVEDELEM- ÉS A TŐKENYERESÉG-ADÓK TERÜLETÉN A Magyar Köztársaság és Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága, attól az óhajtól vezérelve, hogy
Egyezményt kössenek a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról a jövedelem
és a tőkenyereség-adók területén, az alábbiak szerint állapodtak meg:
1. CIKK SZEMÉLYI HATÁLY
Az Egyezmény azokra a személyekre terjed ki, akik az egyik vagy mindkét Szerződő Államban belföldi illetőségűek.
2. CIKK AZ EGYEZMÉNY HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ ADÓK
(1) Az Egyezmény azokra a jövedelem- és tőkenyereség-adókra terjed ki, amelyeket az egyik Szerződő Állam, vagy annak
közigazgatási alegységei vagy helyi hatóságai vetnek ki, a beszedés módjára való tekintet nélkül.
A törvényt az Országgyűlés a 2011. október 24-i ülésnapján fogadta el.
(2) Jövedelem- és tőkenyereség-adóknak tekintendők mindazok az adók, amelyeket a teljes jövedelem vagy a jövedelem
részei után vetnek ki, beleértve az ingó vagy ingatlan vagyon elidegenítéséből származó nyereség utáni adókat,
a vállalkozások által fizetett bérek és fizetések teljes összege utáni adókat, valamint a tőke értéknövekedésének adóját.
(3) Azok a jelenleg létező adók, amelyekre az Egyezmény különösen kiterjed:
a) Magyarország esetében: (i) a személyi jövedelemadó; és
(ii) a társasági adó; (a továbbiakban: „magyar adó”);
b) az Egyesült Királyság esetében: (i) a jövedelemadó;
(ii) a társasági adó; és (iii) a tőkenyereség-adó;
(a továbbiakban: „az egyesült királyságbeli adó”). (4) Az Egyezmény kiterjed minden olyan azonos vagy lényegét tekintve hasonló adóra is, amelyet az Egyezmény aláírása
után a jelenleg létező adók mellett vagy azok helyett vetnek ki. A Szerződő Államok illetékes hatóságai értesíteni
fogják egymást a vonatkozó adójogszabályaikban végrehajtott bármely lényeges változásról.
3. CIKK ÁLTALÁNOS MEGHATÁROZÁSOK
(1) Az Egyezmény alkalmazásában, ha a szövegösszefüggés mást nem kíván:
a) a „Magyarország” kifejezés a Magyar Köztársaságot és földrajzi értelemben használva a Magyar Köztársaság
területét jelenti; b) az „Egyesült Királyság” kifejezés Nagy-Britanniát és Észak-Írországot jelenti, beleértve az Egyesült Királyság parti
tengerén kívüli bármely területet, amely a kontinentális talapzatra vonatkozó joga szerint és a nemzetközi joggal
összhangban olyan területként van kijelölve, amelyen belül az Egyesült Királyság jogai a tengerfenékre és az
altalajra és ezek természeti kincseire tekintettel gyakorolhatók; c) az „egyik Szerződő Állam” és a „másik Szerződő Állam” kifejezés Magyarországot vagy az Egyesült Királyságot
jelenti a szövegösszefüggésnek megfelelően; d) a „személy” kifejezés magában foglalja a természetes személyt, a társaságot és bármely más személyi egyesülést;
e) a „társaság” kifejezés bármely jogi személyt vagy bármely jogalanyt jelent, amely az adóztatás szempontjából jogi
személyként kezelendő; f) a „vállalkozás” kifejezés bármely üzleti tevékenység végzésére vonatkozik;
g) az „egyik Szerződő Állam vállalkozása” és „a másik Szerződő Állam vállalkozása” kifejezések az egyik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személy, illetve a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által folytatott
vállalkozást jelentik; h) a „nemzetközi forgalom” kifejezés az egyik Szerződő Állam vállalkozása által üzemeltetett hajó vagy légi jármű
igénybevételével végzett bármilyen szállítást jelent, kivéve, ha a hajót vagy a légi járművet kizárólag a másik
Szerződő Államban lévő helyek között üzemeltetik; i) az „illetékes hatóság” kifejezés jelenti:
(i) Magyarország esetében a nemzetgazdasági minisztert vagy meghatalmazott képviselőjét;
(ii) az Egyesült Királyság esetében Őfelsége Bevételi- és Vámbiztosait vagy azok meghatalmazott képviselőjét;
j) az „állampolgár” kifejezés jelenti: (i) Magyarország viszonylatában bármely természetes személyt, aki magyar állampolgársággal rendelkezik;
vagy bármely jogi személyt, személyegyesítő társaságot, egyesülést vagy más jogalanyt, amely ezt
a jogállását Magyarország hatályos jogszabályaiból nyeri; (ii) az Egyesült Királyság viszonylatában bármely brit állampolgárt vagy bármely brit alattvalót, aki bármely
más nemzetközösségi országnak vagy területnek nem állampolgára, feltéve, hogy joga van az Egyesült
Királyságban tartózkodni; és bármely jogi személyt, személyegyesítő társaságot, egyesülést vagy más
jogalanyt, amely ezt a jogállását az Egyesült Királyság hatályos jogszabályaiból nyeri;
k) az „üzleti tevékenység” kifejezés magában foglalja a szabad foglalkozás vagy más önálló jellegű tevékenység
végzését; l) a „nyugdíjrendszer” kifejezés az egyik Szerződő Államban létrehozott bármely tervet, rendszert, alapot, trust-ot
vagy más olyan szervezetet jelent, amely: (i) általánosan mentes a jövedelemadóztatás alól abban az államban; és
(ii) döntően nyugdíj vagy nyugdíjjuttatások kezelésére vagy nyújtására, vagy egy vagy több ilyen szervezet
részére jövedelem szerzésére működtetik. (2) Az Egyezménynek az egyik Szerződő Állam által bármely időpontban történő alkalmazásánál az Egyezményben
meghatározás nélkül szereplő bármely kifejezésnek – amennyiben a szövegösszefüggés mást nem kíván – olyan
jelentése van, mint amit ennek az államnak a jogszabályaiban abban az időpontban jelent azokra az adókra
vonatkozóan, amelyekre az Egyezmény alkalmazást nyer; ennek az államnak az alkalmazandó adójogszabályaiban
foglalt bármely meghatározás az irányadó ennek az államnak a más jogszabályaiban foglalt meghatározással
szemben. 4. CIKK BELFÖLDI ILLETŐSÉGŰ SZEMÉLY
(1) Az Egyezmény alkalmazásában az „egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy” kifejezés olyan személyt
jelent, aki ennek az államnak a jogszabályai szerint lakóhelye, székhelye, üzletvezetési helye, bejegyzési helye vagy
bármely más hasonló ismérv alapján adóköteles, és ugyancsak magában foglalja azt az államot és annak bármely más
közigazgatási alegységét vagy helyi hatóságát. Ez a kifejezés azonban nem foglalja magában az olyan személyt, aki
ebben az államban kizárólag az ebben az államban lévő forrásokból származó jövedelem vagy tőkenyereség alapján
adóköteles. (2) Az „egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy” kifejezés magában foglalja:
a) a nyugdíjrendszert, amelyet abban az államban hoztak létre; és
b) az olyan szervezetet, amelyet kizárólag vallási, jótékonysági, tudományos, kulturális vagy oktatási célra (vagy ezek
közül több mint egy célra) hoztak létre és működtetnek, és amely ebben az államban annak jogszabályai szerint
belföldi illetőségű, tekintet nélkül arra, hogy jövedelmének vagy nyereségének egésze vagy része mentes lehet az
adó alól ennek az államnak a belső joga szerint.
(3) Amennyiben egy természetes személy az (1) bekezdés rendelkezései értelmében mindkét Szerződő Államban belföldi
illetőségű, helyzetét az alábbiak szerint kell meghatározni: a) csak abban a Szerződő Államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben állandó lakóhellyel rendelkezik;
amennyiben mindkét államban rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az államban tekintendő belföldi
illetőségűnek, amellyel személyi és gazdasági kapcsolatai szorosabbak (a létérdekek központja);
b) amennyiben nem határozható meg, hogy melyik Szerződő Államban van létérdekeinek a központja, vagy ha
egyik államban sem rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek,
amelyben szokásos tartózkodási helye van; c) amennyiben mindkét Szerződő Államban van szokásos tartózkodási helye, vagy egyikben sincs, csak abban az
államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelynek állampolgára; d) amennyiben mindkét Szerződő Állam állampolgára, vagy egyiké sem, a Szerződő Államok illetékes hatóságai
kölcsönös egyetértéssel rendezik a kérdést. (4) Amennyiben az (1) bekezdés rendelkezései értelmében valamely nem természetes személy mindkét Szerződő
Államban belföldi illetőségű, akkor a Szerződő Államok illetékes hatóságai kölcsönös egyetértéssel határozzák meg azt
a Szerződő Államot, amelyben ez a személy az Egyezmény alkalmazásában belföldi illetőségűnek tekintendő.
A Szerződő Államok illetékes hatóságainak kölcsönös egyetértése hiányában a személy az Egyezmény által nyújtott
bármely kedvezmény igénylése céljából egyik Szerződő Államban sem tekintendő belföldi illetőségűnek, kivéve a
24. és a 25. cikkek által nyújtottakat. 5. CIKK
TELEPHELY
(1) Az Egyezmény alkalmazásában a „telephely” kifejezés olyan állandó üzleti helyet jelent, amelyen keresztül
a vállalkozás üzleti tevékenységét egészben vagy részben kifejti.
(2) A „telephely” kifejezés magában foglalja különösen: a) az üzletvezetés helyét;
b) a fióktelepet; c) az irodát; d) a gyártelepet;
e) a műhelyt; és f) a bányát, az olaj- és a földgázkutat, a kőfejtőt és a természeti kincsek kiaknázására szolgáló bármely más telepet.
(3) Az építési terület vagy építkezési vagy beszerelési munkálatok csak akkor képeznek telephelyet, ha tizenkét hónapnál
tovább tartanak. (4) E cikk előző rendelkezéseire tekintet nélkül nem minősül „telephelynek”:
a) létesítmények használata kizárólag a vállalkozás javainak vagy áruinak raktározása, kiállítása vagy kiszolgáltatása
céljára; b) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag raktározás, kiállítás vagy kiszolgáltatás céljára;
c) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag abból a célból, hogy azokat egy másik vállalkozás
feldolgozza; d) állandó üzleti hely fenntartása, kizárólag arra a célra, hogy a vállalkozás részére javakat vagy árukat vásároljanak,
vagy információkat szerezzenek; e) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy a vállalkozás részére bármilyen más előkészítő vagy
kisegítő jellegű tevékenységet folytassanak; f) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy az a)–e) alpontokban említett tevékenységek
valamilyen kombinációját végezze, feltéve, hogy az állandó üzleti helynek az ilyen kombinációból származó teljes
tevékenysége előkészítő vagy kisegítő jellegű. (5) Tekintet nélkül az (1) és (2) bekezdések rendelkezéseire, ha egy személy – kivéve a független képviselőt, akire a
(6) bekezdés rendelkezése alkalmazandó – egy vállalkozás számára tevékenykedik és az egyik Szerződő Államban
meghatalmazása van arra, amellyel ott rendszeresen él, hogy a vállalkozás nevében szerződéseket kössön, úgy ez a
vállalkozás telephellyel bírónak tekintendő ebben az államban minden olyan tevékenység tekintetében, amelyet ez
a személy a vállalkozás részére kifejt, kivéve, ha az ilyen személy tevékenysége a (4) bekezdésben említett
tevékenységekre korlátozódik, amelyek, ha azokat egy állandó üzleti helyen keresztül fejtenék ki, az említett bekezdés
rendelkezései értelmében nem tennék ezt az állandó üzleti helyet telephellyé.
(6) Egy vállalkozást nem lehet úgy tekinteni, mintha annak az egyik Szerződő Államban telephelye lenne csupán azért,
mert tevékenységét ebben az államban alkusz, bizományos vagy más független képviselő útján fejti ki, feltéve, hogy
ezek a személyek rendes üzleti tevékenységük keretében járnak el.
(7) Az a tény, hogy az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság olyan társaságot ellenőriz, vagy olyan társaság
ellenőrzése alatt áll, amely a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű, vagy üzleti tevékenységet fejt ki ebben
a másik államban (akár telephely útján, akár más módon), önmagában még nem teszi egyik társaságot sem a másik
telephelyévé. 6. CIKK INGATLAN VAGYONBÓL SZÁRMAZÓ JÖVEDELEM
(1) Az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy a másik Szerződő Államban fekvő
ingatlan vagyonból szerez (beleértve a mezőgazdaságból és az erdőgazdálkodásból származó jövedelmet),
megadóztatható ebben a másik államban. (2) Az „ingatlan vagyon” kifejezésnek olyan jelentése van, amit annak a Szerződő Államnak jogszabályai szerint jelent,
amelyikben a szóban forgó vagyon fekszik. Ez a kifejezés minden esetben magában foglalja az ingatlan vagyon
tartozékának minősülő vagyont, a mezőgazdaságban és az erdőgazdálkodásban használatos berendezéseket és az
állatállományt, azokat a jogokat, amelyekre a földtulajdonra vonatkozó magánjogi rendelkezések nyernek
alkalmazást, az ingatlan vagyon haszonélvezeti jogát, valamint az ásványlelőhelyek, források és más természeti
erőforrások kitermelésének vagy kitermelési jogának ellenértékeként járó változó vagy állandó térítésekhez való
jogot; hajók és légi járművek nem tekintendők ingatlan vagyonnak.
(3) Az (1) bekezdés rendelkezései ingatlan vagyon közvetlen használatából, bérbeadásából vagy hasznosításának minden
más formájából származó jövedelemre is alkalmazandók. (4) Az (1) és (3) bekezdés rendelkezései a vállalkozás ingatlan vagyonából származó jövedelemre is alkalmazandók.
7. CIKK VÁLLALKOZÁSI NYERESÉG
(1) Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának nyeresége csak ebben az államban adóztatható, kivéve, ha a vállalkozás a
másik Szerződő Államban egy ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki. Amennyiben a vállalkozás ily módon
fejt ki üzleti tevékenységet, a vállalkozás nyeresége megadóztatható a másik államban, de csak olyan mértékben,
amilyen mértékben az ennek a telephelynek tudható be.
(2) A (3) bekezdés rendelkezéseinek fenntartásával, ha az egyik Szerződő Állam vállalkozása a másik Szerződő Államban
egy ott lévő telephelye útján üzleti tevékenységet fejt ki, akkor mindkét Szerződő Államban azt a nyereséget kell
ennek a telephelynek betudni, amelyet akkor érhetne el, ha önálló és elkülönült vállalkozásként azonos vagy hasonló
tevékenységet végezne azonos vagy hasonló feltételek mellett, és teljesen függetlenként tartana fenn üzleti
kapcsolatot azzal a vállalkozással, amelynek telephelye. (3) A telephely nyereségének megállapításánál levonhatók a telephely miatt felmerült költségek, beleértve az így
felmerült üzletvezetési és általános ügyviteli költségeket, függetlenül attól, hogy abban a Szerződő Államban
merültek-e fel, ahol a telephely található, vagy máshol.
(4) Nem tudható be nyereség a telephelynek csupán azért, mert a telephely javakat vagy árukat vásárol a vállalkozásnak.
(5) Az előző bekezdések alkalmazásában a telephelynek betudható nyereséget évről évre azonos módon kell
megállapítani, hacsak elégséges és alapos ok nincs az ellenkezőjére.
(6) Amennyiben a nyereség olyan jövedelem- vagy tőkenyereség tételeket tartalmaz, amelyekkel a jelen Egyezmény más
cikkei külön foglalkoznak, úgy azoknak a cikkeknek a rendelkezéseit e cikk rendelkezései nem érintik.
8. CIKK HAJÓZÁS ÉS LÉGI SZÁLLÍTÁS
(1) Az a nyereség, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy hajók vagy légi járművek nemzetközi
forgalomban történő üzemeltetéséből szerez, csak ebben az államban adóztatható.
(2) E cikk alkalmazásában a hajók vagy légi járművek nemzetközi forgalomban történő üzemeltetéséből származó
nyereség magában foglalja: a) a hajók vagy légi járművek személyzet nélkül történő bérbeadásából származó nyereséget; és
b) a javak vagy áruk szállítására használt konténerek (beleértve a konténerek szállítására szolgáló pótkocsikat és
kapcsolódó felszereléseket) használatából, fenntartásából vagy bérbeadásából származó nyereséget;
amennyiben az ilyen bérbeadás vagy az ilyen használat, fenntartás vagy bérbeadás – az esettől függően – esetleges
a hajók vagy légi járművek nemzetközi forgalomban történő üzemeltetéséhez képest.
(3) Az (1) bekezdés rendelkezései alkalmazandók azokra a nyereségekre is, amelyek valamely poolban, közös
üzemeltetésben vagy nemzetközi üzemeltetésű szervezetben való részvételből származnak.
9. CIKK KAPCSOLT VÁLLALKOZÁSOK
(1) Amennyiben a) az egyik Szerződő Állam vállalkozása közvetlenül vagy közvetve a másik Szerződő Állam vállalkozásának
vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesedik; vagy b) ugyanazok a személyek közvetlenül vagy közvetve az egyik Szerződő Állam vállalkozásának és a másik Szerződő
Állam vállalkozásának vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesednek; és bármelyik esetben a két vállalkozás egymás közötti kereskedelmi vagy pénzügyi kapcsolataiban olyan feltételekben
állapodik meg vagy olyan feltételeket szab, amelyek eltérnek azoktól, amelyekben független vállalkozások egymással
megállapodnának, úgy az a nyereség, amelyet a vállalkozások egyike e feltételek nélkül elért volna, de e feltételek
miatt nem ért el, beszámítható ennek a vállalkozásnak a nyereségébe, és megfelelően megadóztatható.
(2) Ha az egyik Szerződő Állam ezen állam valamely vállalkozásának a nyereségéhez olyan nyereséget számít hozzá – és
adóztat meg ennek megfelelően –, amelyet a másik Szerződő Állam vállalkozásánál megadóztattak ebben a másik
államban, és az így hozzászámított nyereség olyan nyereség, amelyet az elsőként említett állam vállalkozása ért volna
el, ha a két vállalkozás olyan feltételekben állapodott volna meg, mint amelyekben független vállalkozások egymással
megállapodnának, úgy ez a másik állam megfelelően kiigazítja az ilyen nyereségre ott kivetett adó összegét. Az ilyen
kiigazítás megállapításánál kellően figyelembe kell venni az Egyezmény egyéb rendelkezéseit, és a Szerződő Államok
illetékes hatóságai szükség esetén egyeztetnek egymással. 10. CIKK
OSZTALÉK
(1) Az osztalék, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személynek fizet, megadóztatható ebben a másik államban.
(2) Mindazonáltal ez az osztalék: a) megadóztatható abban a Szerződő Államban is, amelyikben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű és
ennek az államnak a jogszabályai szerint, de ha az osztalék haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű, az így megállapított adó nem haladhatja meg:
(i) az osztalék bruttó összegének 10 százalékát, az a) (ii) albekezdésben meghatározottak kivételével;
(ii) az osztalék bruttó összegének 15 százalékát, amennyiben az ilyen osztalékot a 6. cikk szerinti ingatlan
vagyonból közvetlenül vagy közvetve származó jövedelemből (beleértve a nyereséget) olyan befektetési
eszköz fizeti, amely évente felosztja ennek a jövedelemnek a többségét és amelynek az ilyen ingatlan
vagyonból származó jövedelme mentes az adó alól; b) az a) albekezdés rendelkezéseire tekintet nélkül, mentes az adó alól abban a Szerződő Államban, amelyikben az
osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, ha az osztalék haszonhúzója:
(i) olyan társaság, amely a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű és az osztalékot fizető társaságban
a szavazati jog legalább 10%-át – közvetlenül vagy közvetve – ellenőrzi (kivéve amennyiben az osztalékot az
a) (ii) albekezdésben említett befektetési eszköz fizeti); vagy
(ii) egy nyugdíjrendszer. E bekezdés rendelkezései nem érintik a társaság adóztatását azon nyereség után, amelyből az osztalékot fizetik.
(3) E cikk alkalmazásában az „osztalék” kifejezés részvényekből vagy más nyereségből való részesedést biztosító más
jogokból – kivéve a hitelköveteléseket – származó jövedelmet, valamint bármilyen más tételt jelent, amelyet annak az
államnak a jogszabályai, amelyben a nyereséget felosztó társaság belföldi illetőségű, a részvényekből származó
jövedelemmel azonos adóztatási elbánás alá vetnek. (4) Az (1) és (2) bekezdések rendelkezései nem alkalmazandók, ha az osztaléknak egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, egy ott
lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki, és az érdekeltség, amelyre tekintettel az osztalékot fizetik,
ténylegesen ehhez a telephelyhez kapcsolódik. Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
(5) Ha az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság nyereséget vagy jövedelmet élvez a másik Szerződő
Államból, úgy ez a másik állam nem adóztathatja meg a társaság által kifizetett osztalékot, kivéve, ha az osztalékot
ebben a másik államban belföldi illetőségű személynek fizetik, vagy ha az érdekeltség, amelyre tekintettel az
osztalékot fizetik, ténylegesen a másik államban lévő telephelyhez kapcsolódik, sem pedig a társaság fel nem osztott
nyereségét nem terhelheti a társaság fel nem osztott nyeresége után kivetett adóval, még akkor sem, ha a kifizetett
osztalék vagy a fel nem osztott nyereség egészben vagy részben ebben a másik államban keletkező nyereségből vagy
jövedelemből áll. (6) Nem vehető igénybe könnyítés e cikk alapján, ha a részvények vagy egyéb jogok – amelyekre tekintettel az osztalékot
kifizetik – létrehozásával vagy átruházásával érintett bármely személynek a fő célja vagy fő céljainak egyike az ezen
cikkből származó előny szerzése volt e létrehozás vagy átruházás által.
11. CIKK KAMAT
(1) A kamat, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelynek haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy, csak ebben a másik államban adóztatható.
(2) E cikk alkalmazásában a „kamat” kifejezés mindenfajta követelésből származó jövedelmet jelent, akár van jelzáloggal
biztosítva, akár nincs, és akár ad jogot az adós nyereségéből való részesedésre, akár nem, és magában foglalja
különösen az állami értékpapírokból származó jövedelmet, a kötvényekből és az adósságlevelekből származó
jövedelmet, beleértve az ilyen értékpapírokhoz, kötvényekhez vagy adósságlevelekhez kapcsolódó prémiumokat és
díjakat. A kifejezés nem foglal magában semmilyen tételt, amely a 10. cikk rendelkezései szerint osztalékként
kezelendő. E cikk alkalmazásában a késedelmes fizetés utáni büntető terhek nem tekintendők kamatnak.
(3) Az (1) bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a kamat egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben a kamat keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat, és a követelés, amely után a kamatot fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez kapcsolódik.
Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
(4) Ha a kamatot fizető személy és a kamat haszonhúzója közötti, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti
különleges kapcsolat miatt a fizetett kamat összege bármilyen ok miatt meghaladja azt az összeget, amelyben a
kamatot fizető személy és a kamat haszonhúzója ilyen kapcsolatok hiányában megállapodtak volna, e cikk
rendelkezéseit csak az utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az esetben a kifizetett többletösszeg mindkét
Szerződő Állam jogszabályai szerint adóztatható marad, az Egyezmény egyéb rendelkezéseinek kellő
figyelembevételével. (5) Nem vehető igénybe könnyítés e cikk alapján, ha a hitelkövetelés – amelyre tekintettel a kamatot kifizetik –
létrehozásával vagy átruházásával érintett bármely személynek a fő célja vagy fő céljainak egyike az ezen cikkből
származó előny szerzése volt e létrehozás vagy átruházás által.
12. CIKK JOGDÍJ
(1) A jogdíj, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelynek haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy, csak ebben a másik államban adóztatható.
(2) E cikk alkalmazásában a „jogdíj” kifejezés minden olyan jellegű kifizetést jelent, amelyet irodalmi, művészeti vagy
tudományos művek szerzői jogának, ideértve a filmalkotásokat, bármilyen szabadalomnak, védjegynek,
formatervezési vagy más mintának, tervnek, titkos formulának vagy eljárásnak használatáért vagy hasznosítási jogáért,
valamint ipari, kereskedelmi vagy tudományos tapasztalatokra vonatkozó információért (know-how) ellenértékként
kapnak. (3) Az (1) bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a jogdíj egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben a jogdíj keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat, és a jog vagy vagyoni érték, amely után a jogdíjat fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez
kapcsolódik. Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
(4) Ha a jogdíjat fizető személy és a jogdíj haszonhúzója közötti, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti
különleges kapcsolat miatt a jogdíj összege bármilyen ok miatt meghaladja azt az összeget, amelyben a jogdíjat fizető
és a jogdíj haszonhúzója ilyen kapcsolatok hiányában megállapodott volna, e cikk rendelkezéseit csak az utóbb
említett összegre kell alkalmazni. Ebben az esetben a kifizetett többletösszeg mindkét Szerződő Állam jogszabályai
szerint adóztatható marad, az Egyezmény egyéb rendelkezéseinek kellő figyelembevételével.
(5) Nem vehető igénybe könnyítés e cikk alapján, ha a jogok – amelyekre tekintettel a jogdíjat kifizetik – létrehozásával
vagy átruházásával érintett bármely személynek a fő célja vagy fő céljainak egyike az ezen cikkből származó előny
szerzése volt e létrehozás vagy átruházás által. 13. CIKK
ELIDEGENÍTÉSBŐL SZÁRMAZÓ NYERESÉG
(1) Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek a 6. cikkben meghatározott és a másik Szerződő Államban
fekvő ingatlan vagyona elidegenítéséből származó nyeresége megadóztatható ebben a másik államban.
(2) Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek olyan részvények vagy hasonló érdekeltségek
elidegenítéséből származó nyeresége, amelyek értékének több mint 50 százaléka közvetlenül vagy közvetve a másik
Szerződő Államban fekvő ingatlan vagyonból származik, megadóztatható abban a másik Szerződő Államban.
(3) A (2) bekezdésben nem említett egyéb nyereség, amely olyan ingó vagyon elidegenítéséből származik, amely az egyik
Szerződő Állam vállalkozása másik Szerződő Államban levő telephelye üzleti vagyonának része, beleértve az ilyen
telephelynek (akár a vállalkozással együttesen, akár attól függetlenül történő) az elidegenítéséből elért nyereséget,
megadóztatható ebben a másik államban. (4) Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek az ennek az államnak a vállalkozása által nemzetközi
forgalomban üzemeltetett hajók vagy légi járművek vagy ilyen hajók vagy légi járművek üzemeltetését szolgáló ingó
vagyon elidegenítéséből származó nyeresége csak ebben az államban adóztatható.
(5) Az (1), (2), (3) és (4) bekezdésekben nem említett bármely vagyon elidegenítéséből származó nyereség csak abban
a Szerződő Államban adóztatható, amelyben az elidegenítő belföldi illetőségű.
14. CIKK MUNKAVISZONYBÓL SZÁRMAZÓ JÖVEDELEM
(1) A 15., 17., 18. és 20. cikkek rendelkezéseinek fenntartásával a fizetés, a bér és más hasonló díjazás, amelyet az egyik
Szerződő Államban belföldi illetőségű személy munkaviszonyra tekintettel kap, csak ebben az államban adóztatható,
kivéve, ha a munkát a másik Szerződő Államban végzik. Amennyiben a munkát ott végzik, úgy az ezért kapott díjazás
megadóztatható ebben a másik államban. (2) Tekintet nélkül az (1) bekezdés rendelkezéseire, az a díjazás, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
személy a másik Szerződő Államban gyakorolt munkaviszonyra tekintettel kap, csak az elsőként említett államban
adóztatható, ha: a) a kedvezményezett a másik államban nem tartózkodik egyfolytában vagy megszakításokkal összesen 183 napnál
hosszabb időszakot az adott pénzügyi évben kezdődő vagy végződő bármely tizenkét hónapos időtartamon
belül; és b) a díjazást olyan munkaadó fizeti, vagy azt olyan munkaadó nevében fizetik, aki nem belföldi illetőségű a másik
államban; és c) a díjazást nem a munkaadónak a másik államban lévő telephelye viseli.
(3) Tekintet nélkül e cikk előző rendelkezéseire, a nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajó vagy légi jármű fedélzetén
végzett munkaviszonyra tekintettel az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által kapott díjazás csak
ebben az államban adóztatható. 15. CIKK IGAZGATÓK TISZTELETDÍJA
Az igazgatók tiszteletdíja és más hasonló kifizetés, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság igazgatótanácsának vagy felügyelőbizottságának tagjaként
kap, megadóztatható ebben a másik államban. 16. CIKK
MŰVÉSZEK ÉS SPORTOLÓK
(1) Tekintet nélkül a 7. és a 14. cikkek rendelkezéseire, az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy előadóművészként, mint színpadi, film-, rádió- vagy televíziós művész vagy zeneművész, vagy
sportolóként élvez a másik Szerződő Államban ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből,
megadóztatható ebben a másik államban. (2) Amennyiben egy előadóművész vagy egy sportoló által ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből
származó jövedelem nem az előadóművésznél vagy sportolónál magánál, hanem egy másik személynél jelentkezik,
úgy ez a jövedelem, tekintet nélkül a 7. és a 14. cikkek rendelkezéseire, megadóztatható abban a Szerződő Államban,
amelyben az előadóművész vagy a sportoló a tevékenységét kifejti.
(3) Tekintet nélkül az (1) és (2) bekezdések rendelkezéseire, az e cikkben említett jövedelem mentes az adó alól abban a
Szerződő Államban, amelyikben a művész vagy a sportoló a tevékenységét kifejti, feltéve, hogy a látogatást ebbe az
államba teljesen vagy főként bármelyik Szerződő Államnak, vagy annak közigazgatási alegységének vagy helyi
hatóságának a közalapjaiból támogatják. Ebben az esetben a jövedelem csak abban a Szerződő Államban
adóztatható, amelyikben a művésznek vagy a sportolónak illetősége van.
17. CIKK NYUGDÍJAK
A 18. cikk (2) bekezdése rendelkezéseinek fenntartásával, a nyugdíj és más hasonló díjazás, amelyet az egyik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személynek fizetnek, csak ebben az államban adóztatható.
18. CIKK KÖZSZOLGÁLAT
(1) a) A fizetések, bérek és más hasonló díjazások, amelyeket az egyik Szerződő Állam, vagy annak közigazgatási
alegysége vagy helyi hatósága fizet egy természetes személynek az ezen államnak, vagy közigazgatási
alegységnek vagy hatóságának teljesített szolgálatért, csak ebben az államban adóztathatók.
b) Ezen fizetések, bérek és más hasonló díjazások azonban csak a másik Szerződő Államban adóztathatók, ha
a szolgálatot ebben az államban teljesítették, és a természetes személy ebben az államban olyan belföldi
illetőségű személy, aki: (i) ennek az államnak az állampolgára; vagy
(ii) nem kizárólag a szolgálat teljesítése céljából vált ebben az államban belföldi illetőségű személlyé,
és adónak van alávetve ebben az államban az ilyen fizetések, bérek és más hasonló díjazások után.
(2) a) Tekintet nélkül az (1) bekezdés rendelkezéseire, a nyugdíj és más hasonló díjazás, amelyet az egyik Szerződő
Állam, vagy annak közigazgatási alegysége vagy helyi hatósága fizet, vagy az általuk létrehozott alapból fizetnek
egy természetes személynek az ennek az államnak vagy alegységnek vagy hatóságnak teljesített szolgálatért,
csak ebben az államban adóztatható. b) Ez a nyugdíj és más hasonló díjazás azonban csak a másik Szerződő Államban adóztatható, ha a természetes
személy ebben az államban belföldi illetőségű és ennek az államnak állampolgára.
(3) Az egyik Szerződő Állam, vagy annak közigazgatási alegysége vagy helyi hatósága által folytatott üzleti
tevékenységgel kapcsolatosan teljesített szolgálat utáni fizetésekre, bérekre, nyugdíjakra és más hasonló díjazásokra a
14., 15., 16. és 17. cikkek rendelkezései alkalmazandók.
19. CIKK TANULÓK
Azok a kifizetések, amelyeket olyan tanuló vagy kereskedelmi tanuló kap ellátására, tanulmányi vagy képzési célokra,
aki közvetlenül az egyik Szerződő Államba való látogatása előtt a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű volt,
vagy jelenleg is az, és aki az elsőként említett államban kizárólag tanulmányi vagy képzési célból tartózkodik, nem
adóztatható meg ebben az államban, amennyiben az ilyen kifizetések ezen az államon kívüli forrásokból származnak.
20. CIKK ELŐADÓK ÉS KUTATÓK
(1) Az a természetes személy, aki két évet meg nem haladó időszakra ellátogat az egyik Szerződő Államba abból a célból,
hogy ebben a Szerződő Államban egyetemen, főiskolán vagy más elismert kutatóintézetben vagy felsőoktatási
intézményben tanítson vagy felsőfokú tanulmányokat folytasson (beleértve a kutatást), és aki közvetlenül ezen
látogatás előtt a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy volt, az elsőként említett Szerződő Államban
mentes az adó alól az ilyen tanításért vagy kutatásért kapott díjazás után két évet meg nem haladó időtartamra attól az
időponttól kezdve, amikor ilyen célból először látogatja meg ezt a Szerződő Államot.
(2) E cikk előző rendelkezései nem alkalmazandók az olyan díjazásra, amelyet egy természetes személy kutatás
folytatásáért kap, ha a kutatást elsősorban egy meghatározott személy vagy személyek egyéni haszna érdekében
végzik. 21. CIKK EGYÉB JÖVEDELEM
(1) Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy jövedelmének az Egyezmény előző cikkeiben nem tárgyalt
részei, ha azoknak ez a személy haszonhúzója – kivéve a trust-ból vagy az elhunyt személy hagyatékából a kezelés
során kifizetett jövedelmet – bárhol is keletkeznek, csak ebben az államban adóztathatók.
(2) Az (1) bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók a 6. cikk (2) bekezdésében meghatározott ingatlan vagyonból
származó jövedelmen kívüli jövedelemre, ha az ilyen jövedelemnek az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban egy ott levő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki, és a jog vagy
vagyoni érték, amelyre tekintettel a jövedelmet fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez kapcsolódik. Ebben az
esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni. (3) Ha az (1) bekezdésben említett belföldi illetőségű személy és valamely más személy közötti, vagy kettejük és egy
harmadik személy közötti különleges kapcsolat miatt az abban a bekezdésben említett jövedelem összege
meghaladja azt az összeget (ha egyáltalán van ilyen), amelyben ők ilyen kapcsolatok hiányában megállapodtak volna,
úgy e cikk rendelkezéseit csak az utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az esetben a jövedelem
többletösszege mindkét Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, ezen Egyezmény más
alkalmazandó rendelkezéseinek kellő figyelembevételével. (4) Nem vehető igénybe enyhítés e cikk alapján, ha a jogok – amelyekre tekintettel a jövedelmet kifizették –
létrehozásával vagy átruházásával érintett bármely személynek a fő célja vagy fő céljainak egyike az ezen cikkből
származó előny húzása volt e létrehozás vagy átruházás által.
22. CIKK A KETTŐS ADÓZTATÁS ELKERÜLÉSE
(1) Magyarországon a kettős adóztatást a következő módon kell elkerülni:
a) Amennyiben a Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelmet élvez, amely ezen Egyezmény
rendelkezései szerint megadóztatható az Egyesült Királyságban és így az Egyesült Királyságban megadóztatták,
Magyarország a b) albekezdésben és a (4) bekezdésben foglalt rendelkezések fenntartásával mentesíti az ilyen
jövedelmet az adó alól. b) Amennyiben a Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelemtételeket élvez, amelyek a 10. cikk
rendelkezései szerint megadóztathatók az Egyesült Királyságban, Magyarország lehetővé teszi az ilyen belföldi
illetőségű személy jövedelmét terhelő adóból azon összeg levonását, amely megegyezik az Egyesült Királyságban
megfizetett adóval. Az így levont összeg azonban nem haladhatja meg a levonás előtt számított adónak azt
a részét, amely az Egyesült Királyságból származó ilyen jövedelemtételekre esik.
(2) Az Egyesült Királyságnak az Egyesült Királyság területén kívül fizetendő adónak az egyesült királyságbeli adóval
szemben történő beszámításra, vagy, az esettől függően, az Egyesült Királyság területén kívül keletkező osztaléknak az
egyesült királyságbeli adó alól történő mentesítésre vonatkozó jogszabályi rendelkezéseinek fenntartásával (amely
nem érinti ezen általános elvet): a) a magyar jogszabályok szerint és ezen Egyezménnyel összhangban, akár közvetlenül, akár levonás által,
a Magyarországon lévő forrásból származó nyereségre, jövedelemre vagy megterhelhető nyereségre fizetendő
magyar adó (kivéve az osztalék esetében azon nyereség tekintetében fizetendő adót, amelyből az osztalékot
fizetik) beszámításra kerül bármilyen ugyanazon nyereségre, jövedelemre és megterhelhető nyereségre
számított egyesült királyságbeli adóval szemben, amelyre tekintettel a magyar adót számították;
b) az Egyesült Királyságban belföldi illetőségű társaság által egy Magyarországon belföldi illetőségű társaságtól
szerzett osztalék mentes az adó alól az Egyesült Királyságban;
c) a fenti b) albekezdés szerint (mivel az Egyesült Királyság jogában a mentesítésre előírt feltételek nem teljesülnek)
az adó alól nem mentesített olyan osztalék esetében, amelyet Magyarországon belföldi illetőségű társaság fizet az
Egyesült Királyságban belföldi illetőségű társaságnak és amely közvetlenül vagy közvetve az osztalékot fizető
társaság szavazati jogának legalább 10 százalékát ellenőrzi, a fenti a) albekezdésben említett beszámítás
figyelembe veszi a társaság által azon nyereség tekintetében fizetendő magyar adót is, amelyből az ilyen
osztalékot fizetik. (3) Az (1) és (2) bekezdések alkalmazásában az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy nyereségét,
jövedelmét és tőkenyereségét, amely ezen Egyezménnyel összhangban a másik Szerződő Államban megadóztatható,
ebben a másik államban lévő forrásból származónak kell tekinteni.
(4) Amennyiben az Egyezmény bármely rendelkezése szerint az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által
élvezett jövedelem mentesül az adó alól abban az államban, ez az állam mindazonáltal ennek a belföldi illetőségű
személynek a többi jövedelme utáni adó kiszámításánál figyelembe veheti a mentesített jövedelmet.
23. CIKK VEGYES RENDELKEZÉSEK
(1) Amennyiben ezen Egyezmény bármely rendelkezése bármely jövedelem vagy nyereség adóját mérsékeli az egyik
Szerződő Államban, és a másik Szerződő Államban hatályban lévő jogszabály szerint egy személy e jövedelmet vagy
nyereséget illetően arra az összegre vonatkozóan van adónak alávetve, amelyet abba a másik államba átutaltak, vagy
amelyet abban a másik államban megkaptak, és nem annak teljes összegére vonatkozóan, akkor az elsőként említett
államban az ezen Egyezmény alapján megadandó mérséklés a jövedelemből vagy nyereségből csak annyira
alkalmazandó, amennyit a másik Szerződő Államban megadóztatnak. (2) Tekintet nélkül ezen Egyezmény bármely más rendelkezésére, ha az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik
Szerződő Államból jövedelme származik és ez a jövedelem ennek a vállalkozásnak egy harmadik államban lévő
telephelyének tudható be, az adókedvezmények – amelyeket egyébként az Egyezmény más rendelkezései szerint
alkalmaznának – nem alkalmazandók erre a jövedelemre, ha az egyesített adó, amelyet az elsőként említett Szerződő
Államban és a harmadik államban az ilyen jövedelem tekintetében ténylegesen fizetnek, kevesebb, mint annak az
adónak a 60 százaléka, amely az elsőként említett államban fizetendő lett volna, ha a jövedelmet a vállalkozás ebben
a Szerződő Államban szerezné meg és nem lenne betudható a harmadik államban levő telephelynek. Bármely
osztalék, kamat vagy jogdíj, amelyre ezen bekezdés rendelkezései alkalmazandók, olyan mértékű adónak lesz
alávetve, amely nem haladhatja meg azok bruttó összegének a 15 százalékát. Bármely más jövedelem, amelyre ezen
bekezdés rendelkezései alkalmazandók, a másik Szerződő Állam belső jogának a rendelkezései szerint lesz adónak
alávetve, tekintet nélkül az Egyezmény bármely más rendelkezésére. Ennek a bekezdésnek a rendelkezései nem
alkalmazandók, ha: a) a jogdíj esetében a jogdíjat maga a telephely által előállított vagy kifejlesztett immateriális vagyon használatáért
vagy használati jogáért ellenértékként kapják; vagy b) bármilyen más jövedelem esetében a másik Szerződő Államból szerzett jövedelmet a telephely által harmadik
államban folytatott aktív kereskedelmi vagy üzleti tevékenységgel (amely más, mint a vállalkozás saját számlájára
befektetések végzésének, menedzselésének vagy egyszerű tartásának az üzleti tevékenysége, kivéve, ha ezek
a tevékenységek bank vagy bejegyzett értékpapír forgalmazó által folytatott banki vagy értékpapír
tevékenységek) kapcsolatban szerezték, vagy a jövedelem ezek tekintetében esetleges.
24. CIKK EGYENLŐ ELBÁNÁS
(1) Az egyik Szerződő Állam állampolgárai nem vethetők a másik Szerződő Államban olyan adóztatás, vagy azzal
összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy terhesebb, mint az az adóztatás és azzal összefüggő kötelezettség,
amelynek e másik állam állampolgárai azonos körülmények között – különös tekintettel a belföldi illetőségre – alá
vannak vagy alá lehetnek vetve. Ez a rendelkezés az 1. cikk rendelkezéseire tekintet nélkül azokra a személyekre is
alkalmazandó, akik nem belföldi illetőségűek az egyik vagy mindkét Szerződő Államban.
(2) Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik Szerződő Államban lévő telephelyét ebben a másik államban nem
lehet kedvezőtlenebb adóztatás alá vetni, mint ennek a másik államnak azonos tevékenységet folytató vállalkozásait.
(3) Az egyik Szerződő Állam vállalkozása által a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek fizetett kamat,
jogdíj és más kifizetések az ilyen vállalkozás adóköteles nyereségének megállapításánál ugyanolyan feltételek mellett
vonhatók le, mintha azokat az elsőként említett államban belföldi illetőségű személy részére fizették volna, kivéve, ha a
9. cikk (1) bekezdésének, a 11. cikk (4) vagy (5) bekezdésének, a 12. cikk (4) vagy (5) bekezdésének, vagy a 21. cikk
(3) vagy (4) bekezdésének rendelkezései alkalmazandók. (4) Az egyik Szerződő Állam olyan vállalkozásai, amelyeknek tőkéje teljesen vagy részben, közvetlenül vagy közvetve a
másik Szerződő Államban belföldi illetőségű egy vagy több személy tulajdonában vagy ellenőrzése alatt van, nem
vethetők az elsőként említett államban olyan adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy
terhesebb, mint az az adóztatás és azzal összefüggő kötelezettségek, amelyeknek az elsőként említett állam más
hasonló vállalkozásai alá vannak vagy alá lehetnek vetve.
(5) E cikkben foglaltak közül semmi sem értelmezhető úgy, mintha bármelyik Szerződő Államot arra kötelezné, hogy az
abban az államban nem belföldi illetőségű természetes személyeknek adózási célból bármilyen olyan személyi
kedvezményeket, mentességeket és levonásokat nyújtson, amelyeket az ilyen belföldi illetőségű természetes
személyeinek vagy állampolgárainak nyújt. 25. CIKK KÖLCSÖNÖS EGYEZTETÉSI ELJÁRÁS
(1) Ha egy személy véleménye szerint az egyik vagy mindkét Szerződő Állam intézkedései rá nézve olyan adóztatáshoz
vezetnek vagy fognak vezetni, amely nem felel meg az Egyezmény rendelkezéseinek, úgy ezeknek az államoknak
a belső jogszabályai által biztosított jogorvoslati lehetőségektől függetlenül, ügyét előterjesztheti annak a Szerződő
Államnak az illetékes hatóságához, amelyben belföldi illetőségű, vagy ha ügye a 24. cikk (1) bekezdése alá tartozik,
annak a Szerződő Államnak az illetékes hatóságához, amelynek állampolgára.
(2) Az illetékes hatóság, amennyiben a kifogást megalapozottnak találja, és önmaga nem képes kielégítő megoldást
találni, törekedni fog arra, hogy az ügyet a másik Szerződő Állam illetékes hatóságával együtt kölcsönös egyetértéssel
rendezze azzal a céllal, hogy elkerüljék az olyan adóztatást, amely nem áll összhangban ezzel az Egyezménnyel. Az így
létrejött megállapodást a Szerződő Államok belső jogszabályaiban előírt határidőktől vagy más eljárási
korlátozásoktól függetlenül végre kell hajtani, kivéve az olyan korlátozásokat, amelyeket az ilyen megállapodás
végrehajtása céljából alkalmaznak. (3) A Szerződő Államok illetékes hatóságai törekedni fognak arra, hogy az Egyezmény értelmezésével vagy
alkalmazásával kapcsolatos nehézségeket és kétségeket kölcsönös egyetértéssel oldják fel. Közös tanácskozásokat
tarthatnak annak érdekében, hogy olyan esetekben is elkerüljék a kettős adóztatást, amelyekről az Egyezmény nem
rendelkezik. (4) A Szerződő Államok illetékes hatóságai közvetlenül érintkezhetnek egymással abból a célból, hogy az előző
bekezdések értelmében egyetértésre jussanak. 26. CIKK INFORMÁCIÓCSERE
(1) A Szerződő Államok illetékes hatóságai tájékoztatni fogják egymást ezen Egyezmény rendelkezéseinek
végrehajtásához, vagy a Szerződő Államok, vagy azok közigazgatási alegységei vagy helyi hatóságai által kivetett,
bármilyen fajtájú vagy megnevezésű adóra vonatkozó belső jogszabályi rendelkezések végrehajtásához és
érvényesítéséhez előreláthatóan fontos információról, amennyiben az ezek alapján való adóztatás nem ellentétes az
Egyezménnyel, különösen hogy megelőzzék a kijátszást és elősegítsék az adóelkerüléssel szembeni törvényes
rendelkezések alkalmazását. Az információcserét az 1. és a 2. cikk nem korlátozza.
(2) A Szerződő Államnak az 1. bekezdés alapján kapott bármely információt ugyanúgy titokként kell kezelnie, mint az
ennek az államnak a saját belső jogszabályai alapján megszerzett információkat és csak olyan személyek vagy
hatóságok (beleértve a bíróságokat és a közigazgatási szerveket) részére szabad felfedni, amelyek az (1) bekezdésben
említett adók megállapításával vagy beszedésével, ezek érvényesítésével és a vonatkozó peres eljárással, vagy az
ezekkel az adókkal kapcsolatos jogorvoslat elbírálásával vagy a fentiek felügyeletével foglalkoznak. Ezek a személyek
vagy hatóságok az információt csak ilyen célokra használhatják fel. Nyilvános bírósági tárgyalásokon vagy bírósági
határozatokban az információt nyilvánosságra hozhatják. (3) Az (1) és (2) bekezdések rendelkezései semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, mintha valamelyik Szerződő
Államot arra köteleznék, hogy: a) az egyik vagy a másik Szerződő Állam jogszabályaitól vagy államigazgatási gyakorlatától eltérő államigazgatási
intézkedést hozzon; b) olyan információt nyújtson, amely az egyik vagy másik Szerződő Állam jogszabályai szerint, vagy az
államigazgatás szokásos rendjében nem szerezhető be; c) olyan információt nyújtson, amely bármely szakmai, üzleti, ipari, kereskedelmi vagy foglalkozási titkot vagy
szakmai eljárást fedne fel, vagy amelynek felfedése sértené a közrendet.
(4) Ha az egyik Szerződő Állam jelen cikknek megfelelően információt kér, a másik Szerződő Állam saját
információszerzési intézkedéseit alkalmazza a kért információ megszerzése érdekében, még akkor is, ha e másik
államnak az információra saját adóügyi céljaira nincs szüksége. Az előző mondatban foglalt kötelezettségre a
(3) bekezdés korlátozásai vonatkoznak, de ezek a korlátozások semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, hogy
a Szerződő Állam számára megengedik az információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert az
információhoz nem kapcsolódik hazai érdeke. (5) A (3) bekezdés rendelkezései semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, hogy a Szerződő Állam számára
megengedik az információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert az információ banknak, más
pénzintézetnek, kijelölt személynek vagy képviselői vagy bizalmi minőségben eljáró személynek áll rendelkezésére,
vagy mert az egy személyben lévő tulajdonosi érdekeltségre vonatkozik.
27. CIKK DIPLOMÁCIAI VAGY ÁLLANDÓ KÉPVISELETEK ÉS KONZULI KÉPVISELETEK TAGJAI
Az Egyezmény semmilyen módon nem érinti a diplomáciai vagy állandó képviseletek vagy konzuli képviseletek tagjait
a nemzetközi jog általános szabályai szerint, vagy külön egyezmények rendelkezései alapján megillető adózási
kiváltságokat. 28. CIKK HATÁLYBALÉPÉS
(1) Mindegyik Szerződő Állam diplomáciai úton értesíti a másikat arról, hogy az Egyezmény hatálybalépéséhez
jogszabályaik szerint szükséges eljárásnak eleget tettek. Ez az Egyezmény ezen értesítések közül a későbbinek
a kézhezvételét követő 30. napon lép hatályba és rendelkezései alkalmazandók:
a) Magyarországon: (i) a forrásnál levont adók tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének naptári évét közvetlenül követő
naptári év január 1-jén vagy azt követően keletkezett jövedelmekre;
(ii) az egyéb jövedelemadók tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének naptári évét közvetlenül követő
naptári év január 1-jén vagy azt követően kezdődő bármely adóévre kivethető adókra;
b) az Egyesült Királyságban: (i) a forrásnál levont adók tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének naptári évét közvetlenül követő
naptári év január 1-jén vagy azt követően keletkezett jövedelmekre;
(ii) a fenti b) (i) albekezdés rendelkezéseinek fenntartásával, a jövedelemadó és a tőkenyereség-adó
tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének naptári évét közvetlenül követő naptári év április 6-án vagy
azt követően kezdődő bármely adómegállapítási évre; (iii) a társasági adó tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének naptári évét közvetlenül követő naptári év
április 1-jén vagy azt követően kezdődő bármely pénzügyi évre.
(2) A Magyar Népköztársaság és Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyság között Budapesten, 1977. évi
november hó 28-án aláírt Egyezmény („a korábbi Egyezmény”) nem alkalmazható attól a naptól kezdve, amelyen ezen
Egyezmény alkalmazandó az (1) bekezdés rendelkezéseinek megfelelően és megszűnik az utolsó ilyen napon.
(3) Tekintet nélkül ezen Egyezmény hatálybalépésére, egy természetes személy, aki a korábbi Egyezmény 21. Cikkének
(Tanárok) kedvezményeire jogosult ezen Egyezmény hatálybalépésének az időpontjában továbbra is jogosult lesz az
ilyen kedvezményekre addig az időpontig, ameddig a természetes személy nem szűnne meg jogosult lenni az ilyen
kedvezményekre, ha a korábbi Egyezmény hatályban maradna. 29. CIKK
FELMONDÁS
Az Egyezmény mindaddig hatályban marad, ameddig az egyik Szerződő Állam fel nem mondja. Ezt az Egyezményt
annak hatálybalépésétől számított öt év eltelte után diplomáciai úton bármelyik Szerződő Állam felmondhatja úgy,
hogy bármelyik naptári év vége előtt legalább hat hónappal megelőzően a felmondásról értesítést küld. Ebben az
esetben az Egyezmény nem alkalmazható: a) Magyarországon: (i) a forrásnál levont adók tekintetében az értesítés adásának naptári évét közvetlenül követő naptári év január
1-jén vagy azt követően keletkezett jövedelemre; (ii) az egyéb jövedelemadók tekintetében az értesítés adásának naptári évét közvetlenül követő naptári év
január 1-jén vagy azt követően kezdődő bármely adóévre kivethető adókra;
b) az Egyesült Királyságban: (i) a forrásnál levont adók tekintetében az értesítés adásának naptári évét közvetlenül követő naptári év január
1-jén vagy azt követően keletkezett jövedelemre; (ii) a fenti b) (i) albekezdés rendelkezéseinek fenntartásával, a jövedelemadó és a tőkenyereség-adó
tekintetében az értesítés adásának naptári évét közvetlenül követő naptári év április 6-án vagy azt követően
kezdődő bármely adómegállapítási évre; (iii) a társasági adó tekintetében az értesítés adásának naptári évét közvetlenül követő naptári év április 1-jén
vagy azt követően kezdődő bármely pénzügyi évre. Ennek hiteléül az arra kellő meghatalmazással rendelkező alulírottak ezt az Egyezményt aláírták.
Készült két példányban, Budapesten, 2011. szeptember 7. napján magyar és angol nyelven, mindegyik szöveg
egyaránt hiteles. a Magyar Köztársaság Nagy-Britannia és Észak-Írország
nevében Egyesült Királysága nevében (aláírások) JEGYZŐKÖNYV A jövedelem- és a tőkenyereség-adók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának
megakadályozásáról szóló, Magyarország és az Egyesült Királyság között a mai napon megkötött Egyezmény
aláírásának időpontjában az alulírottak megállapodtak a következő rendelkezésekben, amelyek az Egyezmény
elválaszthatatlan részét képezik: (1) Hivatkozással a 4. és a 25. cikkekre:
Megállapítást nyert, hogy a 4. cikk (4) bekezdésében említett kölcsönös egyetértés létrejöttének hiányában az illetékes
hatóságok ettől függetlenül konzultálhatnak egymással a kettős adóztatás elkerüléséről a 25. cikk (3) bekezdése
alapján. (2) Hivatkozással a 17. cikkre: A Magyar Kormánynak azon szándékára tekintettel, hogy módosítja a nyugdíjak adóügyi kezelését, a két Kormány
képviselői 2013 előtt konzultálni fognak a 17. cikk rendelkezéseinek felülvizsgálatáról annak érdekében, hogy
megállapítsák, azok még megfelelően foglalkoznak-e bármilyen új adóügyi kezeléssel, és amennyiben szükséges,
megbeszélést folytassanak egy, a jelen Egyezményt módosító Jegyzőkönyvről.
(3) Hivatkozással a 25. cikk (1) bekezdésére: Megállapítást nyert, hogy a kölcsönös egyeztetési eljáráshoz való hozzáférés a Szerződő Államok belső jogában
meghatározott időkorlátozások alá esik. Ennek hiteléül az arra kellő meghatalmazással rendelkező alulírottak ezt a Jegyzőkönyvet aláírták.
Készült két példányban, Budapesten, 2011. szeptember 7. napján magyar és angol nyelven, mindegyik szöveg
egyaránt hiteles. a Magyar Köztársaság Nagy-Britannia és Észak-Írország
and Northern Ireland: (signatures)” 4. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) A 2. és 3. § az Egyezmény 28. Cikk (1) bekezdésében meghatározott időpontban lép hatályba.
(3) A Magyar Népköztársaság és Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyság között a kettős adóztatás
elkerülésére a jövedelemadók területén Budapesten, az 1977. évi november hó 28. napján aláírt egyezmény
kihirdetéséről szóló 1978. évi 15. törvényerejű rendelet (a továbbiakban: Tvr.) a Magyar Népköztársaság és
Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyság között a kettős adóztatás elkerülésére a jövedelemadók területén
Budapesten, az 1977. évi november hó 28. napján aláírt egyezmény (a továbbiakban: korábbi egyezmény)
megszűnésének az Egyezmény 28. Cikkének 2. bekezdésében meghatározott napján hatályát veszti.
(4) Az Egyezmény, valamint a 2. és 3. § hatálybalépésének, továbbá a korábbi egyezmény megszűnésének és a Tvr.
hatályvesztésének naptári napját a külpolitikáért felelős miniszter – annak ismertté válását követően – a Magyar
Közlönyben haladéktalanul közzétett egyedi határozatával állapítja meg. (5) E törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről az adópolitikáért felelős miniszter gondoskodik.
Dr. Schmitt Pál s. k., Lezsák Sándor s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés alelnöke


text:
107/2010. (VI. 10.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabályi rendelkezés alkot mány elle nességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy Zalaapáti Önkormányzata Képviselő-testületének a külterületi útépítési
hozzájárulásról szóló 16/2004. (XII. 22.) számú rendelete 2. § (2) bekezdése, a 3. § első mondatának „mely függ
az ingatlan elhelyezkedésétől, nagyságától és művelési ágától” szövegrésze, a 3. § második mondatának
„a hozzájárulásból adandó kedvezményeket” szövegrésze, az 1. sz. melléklet 1. pontjának b), c) és d) alpontjai, 2. és
3. pontjai alkot mány elle nesek, ezért azokat e határozat közzétételének napjával megsemmisíti.
A rendelet 3. §-a a megsemmisítést köve tően az alábbi szöveggel marad hatályban:
„A képviselő-testület az egyes útépítések során esetenként határozza meg az útépítési hozzájárulás mértékét.
A hozzájárulás mértékét e rendelet melléklete tartalmazza.”
Az Alkotmánybíróság a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. A Nyugat-dunántúli Regionális Közigazgatási Hivatal Zala Megyei Kirendeltsége kirendeltségvezetője
(a továb biak ban: kirendeltségvezető) – miután törvényességi észrevételét Zalaapáti Község Önkormányzatának
Képviselő-testülete (a továb biak ban: Képviselő-testület) nem fogadta el – a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi
LXV. törvény (a továb biak ban: Ötv.) 99. § (2) bekezdés a) pontja alapján kezdeményezte Zalaapáti Önkormányzata
Képviselő-testületének – Zalaapáti Önkormányzata Képviselő-testületének a közműfejlesztési hozzájárulás
megállapításáról szóló 16/2004. (XII. 22.) számú önkormányzati rendelet módosításáról szóló 7/2005. (VII. 22.) számú
rendeletével (a továb biak ban: Örm.) módosított – a külterületi útépítési hozzájárulásról szóló 16/2004. (XII. 22.) számú
rendelete (a továb biak ban: Ör.) 1. számú mellékletének megsemmisítését. (Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy
az Örm. megjelölésében az Ör. címe pontatlanul lett hivatkozva, amely azonban érdemben nem befolyásolta az Ör.
módosítását.)
A kirendeltségvezető az Ör. hatályos mellékletét az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi
LXXVIII. törvény (a továb biak ban: Ét.) 28. § (2) bekezdésével és a közúti közlekedésről szóló 1998. évi I. törvény
(a továb biak ban: Kkt.) 47. § p) pontjával tartotta ellentétesnek. Álláspontja szerint a Képviselő-testület az útépítési
érdekeltségi hozzájárulás mértékét és a megfizetés módját csak az Ét. és KKt. keretei között szabályozhatja, és
az útépítési hozzájárulás kiszabásakor az ingatlantulajdonosok között nem tehet különbséget az ingatlan fekvése
(a kiépített úttal közvetlenül, illetve nem közvetlenül érintett), az ingatlanok mérete, a tulajdonosok lakóhelye (helyi,
 illetve vidéken lakóhellyel rendelkezők) szerint. Véleménye szerint az Ét. és a Kkt. értelmében az útépítési hozzájárulást
csak a közút mentén ingatlannal rendelkező személyekre lehet kivetni.
II. 1. Az Alkotmány indítványozó által hivatkozott rendelkezései:
„44/A. § (2) A helyi képviselőtestület a feladatkörében rendeletet alkothat, amely nem lehet ellentétes a magasabb
szintű jogszabállyal.”
„70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve
az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más
vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.”
2. Az Ét. indítvánnyal érintett rendelkezése:
„28. § (2) Ha a kiszolgáló utat, ille tő leg közművet a települési önkormányzat meg valósította, annak költségét részben
vagy egészben az érintett ingatlanok tulajdonosaira átháríthatja. A hozzájárulás mértékéről és a megfizetés módjáról
a települési önkormányzat képviselő-testülete hatósági határozatban dönt. Az útépítési és közművesítési hozzájárulás
nem róható ki, ha az út- és közműépítéshez szükséges terület kialakítása érdekében korábban lejegyzett telekrészért
járó kártalanítás összegének megállapítása során az út és a közmű megépítéséből eredő értéknövekedést figye lembe
vették.”
3. A Kkt. indítvánnyal érintett rendelkezése:
„47. § A törvény alkalmazásában: (…)
p) Útépítési érdekeltségi hozzájárulás [31. § (2) bek.] szempontjából a közút használatában érdekeltek: a közút
mentén ingatlantulajdonnal, földhasználati joggal, ipari, közlekedési, kereskedelmi vagy mezőgazdasági tevékenység
céljára szolgáló telephellyel rendelkező magánszemélyek és jogi személyek.”
4. Az Ör. indítvánnyal támadott és érintett rendelkezései:
„2. §
Mentességek az útépítési hozzájárulás fizetése alól
(…)
(2) Az önálló helyrajzi számmal rendelkező, 500 m2 alatti területű külterületi (zártkerti) ingatlanok.
3. §
A hozzájárulás mértéke
A képviselő-testület az egyes útépítések során esetenként határozza meg az útépítési hozzájárulás mértékét, mely
függ az ingatlan elhelyezkedésétől, nagyságától és művelési ágától.
A hozzájárulás mértékét, a hozzájárulásból adandó kedvezményeket e rendelet melléklete tartalmazza.”
„1. számú melléklet a 7/2005. (VII. 22.) számú önkormányzati rendelethez.
A külterületi útépítési hozzájárulás mértéke:
1. Kiépített utakkal közvetlenül érintett ingatlanok:
a) Alapdíj: 30 000 Ft. (nem változik)
b) Helyi lakóhellyel rendelkező tulajdonosok ingatlanonként 100% kedvezményre jogosultak.
c) Vidéki ingatlan tulajdonosok az 1500 m2 alatti ingatlanaik esetében 50%-os kedvezményre jogosultak. (15 000 Ft-ot
kell fizetni kettő részletben).
d) 500 m2 alatti ingatlan mentes.
2. Kiépített utakon elérhető, de nem közvetlenül érintett ingatlanok:
a) Alapdíj: 20 000 Ft. (nem változik)
b) Helyi lakóhellyel rendelkező tulajdonosok ingatlanonként 100% kedvezményre jogosultak.
c) Vidéki ingatlan tulajdonosok az 1500 m2 alatti ingatlanaik esetében 50%-os kedvezményre jogosultak (10 000 Ft-ot
kell fizetni kettő részletben)
d) 500 m2 alatti ingatlan mentes.
3. Külterületi (nem hagyományos zártkerti művelésű) ingatlanok:
Ingatlanok számától függetlenül 1 db ingatlan után az 1., 2. pont szerinti alapdíjat kell fizetni. Helyi lakóhellyel
rendelkező ingatlan tulajdonosok 100% kedvezményre jogosultak.”
III. Az indítvány megalapozott.
Az Alkotmánybíróság már több határozatában foglalkozott az útépítési és közművesítési hozzájárulásra vonatkozó
önkormányzati rendeletalkotás alkotmányos kereteivel. A 9/2005. (III. 31.) AB határozatában – visszautalva
a 914/B/2000. AB határozatra – a következőket állapította meg: „Az utak és a közművek kiépítése az érintett ingatlanok
tulajdonosainak alapvető érdeke, ugyanakkor a települési önkormányzatok feladata is. Az Ötv. 8. § (1) bekezdése
a települési önkormányzatok általános feladatai között külön kiemeli a településfejlesztést, a helyi közutak és
közterületek fenntartását, a vízrendezést és a csapadékvíz elvezetését, a csatornázást. Az Ötv. 8. § (2) bekezdése
hangsúlyozza, hogy az (1) bekezdésben foglalt feladatokban a települési önkormányzat maga határozza meg
– a lakosság igényei alapján, anyagi lehetőségeitől függően –, mely feladatokat, milyen mértékben és módon lát el.
Az Ötv. 1. § (5) bekezdése alapján törvény a helyi önkormányzatnak kötelező feladat- és hatáskört is megállapíthat.
Az Ötv. 8. § (3) bekezdése szerint törvény a települési önkormányzatokat kötelezheti arra, hogy egyes
közszolgáltatásokról és közhatalmi helyi feladatok ellátásáról gondoskodjanak.” (ABH 2001, 1438, 1442.)
Az Ötv. 8. § (2) bekezdése tehát lehetővé teszi a települési önkormányzat számára, hogy maga határozza meg az egyes
önkormányzati feladatok ellátásának módját és mértékét a lakossági igényeknek és a település anyagi lehetőségeinek
figye lembe véte lével. Az Ötv. 8. §-a nem zárja ki annak a lehetőségét, hogy az önkormányzat egyes feladatainak ellátása
során ne vehetné igénybe a lakosság hozzájárulását. A közutak építésével, valamint fenntartásával kapcsolatban törvényi
szinten rendezte a jogalkotó a lakosság hozzájárulásának kérdését. Az útépítési együttműködés létrehozására a Kkt. 31. §-a
kifejezetten lehetőséget ad a helyi önkormányzatok számára. Az önkormányzati beruházással meg valósuló úthálózat
építésének szabályaira az Ét. 28. § (2) bekezdése tartalmaz rendelkezést. Mind a Ktv. 31. §-a, mind az Ét. 28. §-a lehetővé teszi
az önkormányzat számára, hogy a lakosságot (az érintett ingatlanok tulajdonosait, illetve az érdekelteket) hozzájárulás
fizetésére kötelezze. Az Alkotmánybíróság a 12/2002. (III. 20.) AB határozatában azt is megállapította, hogy az Ét.-ben
meghatározott feltételek szerinti útépítési hozzájárulás nem azonos a Kkt. 31. § (2) bekezdése szerinti útépítési érdekeltségi
hozzájárulással. (ABH 2002, 487, 493.) „Közút építése esetén a két jogintézmény egymás mellett él, egymással nem
ellentétes, a gyakorlati megoldásban választási lehetőséget nyújt a települési önkormányzatoknak, illetve az érintett
ingatlanok tulajdonosainak. Az Ét. 28. § (2) bekezdése általános felhatalmazást ad a települési önkormányzatoknak, nem
szűkíti a költségek részben vagy egészben történő áthárításának a lehetőségét az (1) bekezdés szerinti területekre.”
(914/B/2000. AB határozat, ABH 2001, 1438, 1443.)
A Képviselő-testület az Ör.-t az Ét. 28. § (2) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján alkotta meg. Az Ét. 28. §
(2) bekezdése általános felhatalmazást ad arra, ha a helyi közutat, ille tő leg közművet a települési önkormányzat
létesíti, annak költségét részben vagy egészben az érintett ingatlanok tulajdonosaira háríthatja. „Az Ét. 28. §
(2) bekezdése a költségek áthárítását nem köti feltételekhez, törvényi felhatalmazás alapján a költségek áthárítása
történik a közművesítési hozzájárulás fizetési kötelezettségének a megállapításával.” (431/B/2003. AB határozat ABH
2005, 1443, 1449.)
A közutak létesítésével kapcsolatban az Alkotmánybíróság korábban rámutatott már arra, hogy azok „létesítése és
fenntartása olyan helyi közügy, amelynek megoldására részben törvény kötelezi a települési önkormányzatokat,
részben a települési önkormányzatok a lakossági igények és a saját, valamint a lakosság anyagi teherbírása szerint
vállalják a meg valósítást”, illetve a közutak megépítése „az együttműködésben részt nem vevő érintett ingatlanok
tulajdonosainak is érdeke (a közút használatától el nem zárhatók), ez növeli ingatlanjaik értékét”. (914/B/2000. AB
határozat, ABH 2001, 1438, 1442–1443.)
Az Alkotmánybíróság a továb biak ban azt vizsgálta, hogy megállapítható-e az Alkotmány 70/A. §-ának sérelme.
„Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy
számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv,
vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti
különbségtétel nélkül. Az Alkotmánybíróság több határozatában kifejtette már álláspontját a diszkrimináció tilalma
vonatkozásában. Így a 61/1992. (XI. 20.) AB határozatában (ABH 1992, 280.) az Alkotmánybíróság rámutatott arra, hogy
alkot mány elle nes megkülönböztetés csak akkor állapítható meg, ha összehasonlítható helyzetben levő személyek
között tesz a jogalkotó olyan különbséget, mely alapjogsérelmet okoz, ille tő leg azzal az egyenlő méltóság
alkotmányos követelményét sérti”. [50/1996. (X. 30.) AB határozat, ABH 1996, 156.]
Az Ör. által elrendelt hozzájárulás fizetési kötelezettség mindazon ingatlantulajdonosra vonatkozik – függetlenül attól,
hogy helyi vagy vidéki lakóhellyel rendelkezik, és függetlenül az ingatlan mértékétől –, akinek ingatlana a közút
építésében érintett, és aki, mint az ingatlan tulajdonosa érdekelt annak megépülésében, hiszen az ingatlan értéke
a közút révén emelkedik, valamint az utat bármikor használhatja. A diszkrimináció szempontjából tehát ők alkotnak
homogén csoportot (vannak összehasonlítható helyzetben).
Az Ét. 28. § (2) bekezdése alapján a települési önkormányzat a kiszolgáló út meg valósítását köve tően, annak költségét
részben vagy egészben a kiszolgáló úttal közvetlenül érintett ingatlantulajdonosokra átháríthatja. Az Ét. nem ad arra
felhatalmazást a települési önkormányzat számára, hogy az ingatlan kiszolgáló úttal való érintettségén túl
a hozzájárulási fizetési kötelezettség megállapítására további feltételeket állapítson meg, s így az egy ingatlanra eső
költség nagyságát olyan, az ingatlan forgalmi értékét befolyásoló tényezőtől (a megépített kiszolgáló úttal való
érintettség) független további feltételhez kösse, mint az ingatlan nagysága, vagy a tulajdonos lakóhelye. Az ingatlan
forgalmi értékét a kiszolgáló út megépítése automatikusan megnöveli, amely értéknövekedés a tulajdonos
személyétől vagy az ingatlan nagyságától függetlenül áll be. Ezért az Alkotmánybíróság álláspontja szerint – törvényi
felhatalmazás hiányában – az ingatlanokként fizetendő hozzájárulás mértéke megállapításának egyrészt a tulajdonos
lakóhelyéhez való kötése és ezzel az összehasonlítható helyzetben lévő ingatlantulajdonosok közül – a bizonyítható
értéknövekedés ellenére – a helyi lakos ingatlantulajdonos mentesítése a hozzájárulás fizetési kötelezettség alól,
másrészt az ingatlan nagyságához kötése hátrányos megkülönböztetést eredményez a kiszolgáló úttal érintett
ingatlantulajdonosok között, sérti a nem helyi lakos és 500 m2-nél, illetve 1500 m2-nél nagyobb területű ingatlannal
rendelkező tulajdonosok vonatkozásában az egyenlő méltóságú személyként való kezelés alkotmányos
követelményét, így ellentétes az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésének rendelkezésével, és ezért az Ör. 1. számú
mellékletének 1. pont b), c) és d) alpontja, 2. pont b), c), d) alpontja és 3. pont harmadik mondata alkot mány elle nes.
Az Ét. abban a vonatkozásban sem tartalmaz felhatalmazást, hogy a települési önkormányzat az ingatlan művelési
ágához kösse a fizetendő hozzájárulás mértékét. A kiszolgáló úttal érintett ingatlan forgalmi értékének növekedése
jelen esetben független az ingatlan művelési ágától, az a kiszolgáló út megépítésével következik be. Ezért
az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az Ör. 1. számú mellékletének 3. pont második mondata a kiszolgáló út
építésével érintett ingatlantulajdonosok közül a nem külterületi (nem hagyományos zártkerti művelési) ingatlanok
tulajdonosai vonatkozásában is sérti az egyenlő méltóság alkotmányos követelményét, így ellentétes az Alkotmány
70/A. § (1) bekezdésének rendelkezésével, s ezért alkot mány elle nes.
Az Ét. 28. § (2) bekezdése a kiszolgáló úttal érintett ingatlanok vonatkozásában teszi lehetővé, hogy a települési
önkormányzat az útépítés költségét az ingatlanok tulajdonosaira részben vagy egészben áthárítsa. Az Ét. szabályozási
koncepciójából következően a hozzájárulás átháríthatósága szempontjából kiszolgáló úton csak az érintett
ingatlannal határos, másképpen az ingatlannal közvetlenül érintett utat kell érteni (Ét. 27. §). Az Ét. nem tartalmaz
törvényi felhatalmazást arra vonatkozóan, hogy a 28. § (2) bekezdésében foglaltakon túl a települési önkormányzat
olyan ingatlanok vonatkozásában is átháríthassa az útépítés költségét részben vagy egészben, amely a megépített
úton túl még további út, utak használatával közelíthető meg (kiszolgáló úttal közvetlenül nem érintett ingatlanok).
Ezért az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Ör. 1. számú mellékletének 2. pontja ellentétes az Ét. 28. §
(2) bekezdésének rendelkezésével és így sérti az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdését.
Az Alkotmánybíróság megállapította továbbá, hogy az Ör. 1. számú mellékletének alkot mány elle nes rendelkezései
szoros tartalmi összefüggésben vannak az Ör. 2. § (2) bekezdésével és a 3. § első mondatának „mely függ az ingatlan
elhelyezkedésétől, nagyságától és művelési ágától” szövegrészével, valamint a 3. § második mondatának
„a hozzájárulásból adandó kedvezményeket” szövegrészével.
A fentiekre tekintettel az Alkotmánybíróság az Ör. 2. § (2) bekezdését, a 3. § első mondatának „mely függ az ingatlan
elhelyezkedésétől, nagyságától és művelési ágától” szövegrészét, a 3. § második mondatának „a hozzájárulásból
adandó kedvezményeket” szövegrészét, az 1. sz. melléklet 1. pontjának b), c) és d) alpontját, 2. és 3. pontját, mint
alkot mány elle nes rendelkezéseket, a rendelkező részben foglaltak szerint megsemmisítette.
A határozatnak a Magyar Közlönyben való közzététele az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény 41. §-án
alapul.
Budapest, 2010. június 7. Dr. Holló András s. k., Dr. Kiss László s. k.,
alkotmánybíró előadó alkotmánybíró


text:
320/2013. (VII. 4.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Láposiné dr. Kicsák
Tündét 2013. július 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2013. június 24. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
65/2004. (IV. 27.) FVM–ESZCSM–GKM együttes rendelete a természetes ásványvíz, a forrásvíz, az ivóvíz, az ásványi anyaggal dúsított ivóvíz és az ízesített víz palackozásának és forgalomba hozatalának szabályairól.
Az élelmiszerekről szóló 2003. évi LXXXII. törvény
20. §-a (3) bekezdésének d) pontjában kapott felhatalmazás alapján a következőket rendeljük el:
Általános rendelkezések 1. § (1) E rendelet előírásait a palackozott természetes ásványvíz, forrásvíz, ivóvíz, ásványi anyaggal dúsított ivóvíz,
továbbá ízesített víz előállítására és forgalomba hozatalára
kell alkalmazni.
(2) E rendeletet nem kell alkalmazni
a) azokra a vizekre, amelyek a természetes gyógyténye
zőkről szóló 74/1999. (XII. 25.) EüM rendelet szerint
gyógyvíznek minősülnek,
b) azokra a természetes ásványvizekre, amelyeket a vízkivételi helynél palackozás nélkül fogyasztanak vagy a fenti
rendelet szerinti gyógyfürdőkben, klíma-gyógyintézetekben gyógyító célra használnak, valamint
c) azokra a természetes ásványvizekre, amelyeket az
Európai Unió tagállamain kívüli országba (a továbbiakban: harmadik ország) történő exportra szántak.
2. § E rendelet alkalmazásában:
a) természetes ásványvíz: természetes állapotában em
beri fogyasztásra szánt, a 3. § szerint hivatalosan elismert
víz, amely
1. védett, felszín alatti vízadó rétegből — egy vagy
több természetes vagy mesterségesen feltárt forrásból vagy kútból — származik,
2. eredendően szennyeződésmentes,
3. ásványianyag-, és nyomelem-tartalma, valamint
egyéb összetevőinek következtében egészségügyi
szempontból előnyös tulajdonságokkal rendelkezik,
4. összetétele és hőmérséklete közel állandó, vagy a
természetes ingadozás határain belül van,
5. az 1. számú mellékletben felsorolt összetevőinek
mennyisége palackozáskor nem haladja meg az
ott megengedett határértékeket,
6. mikrobiológiai szempontból megfelel az 5. § előírásainak;
b) forrásvíz: természetes állapotában emberi fogyasztásra szánt víz, amely megfelel a 10. § előírásainak;
c) ivóvíz: emberi fogyasztásra szánt víz, amely megfelel
az ivóvíz minőségi követelményeiről és az ellenőrzés rendjéről szóló 201/2001. (X. 25.) Korm. rendelet előírásainak,
d) szikvíz: olyan szén-dioxiddal dúsított ivóvíz, amelyet
szifonfejes palackban hoznak forgalomba;
e) ásványi anyaggal dúsított ivóvíz: emberi fogyasztásra
szánt víz, amelynek ásványi anyag tartalmát mesterséges
módon alakították ki;
f) ízesített víz: emberi fogyasztásra szánt víz, amelyet
természetes ásványvíz, forrásvíz, ivóvíz vagy ásványi anyaggal dúsított ivóvíz ízesítésével állítottak elő.
Természetes ásványvíz 3. § (1) Magyarországon természetes ásványvíz megnevezéssel csak hivatalosan elismert víz hozható forgalomba.
(2) A víz természetes ásványvízként való elismerését
kérelemre az Országos Tisztifőorvosi Hivatal Országos
Gyógyhelyi és Gyógyfürdőügyi Főigazgatósága (a továbbiakban: OGYFI) végzi.
(3) Az Európai Unió tagállamaiban (a továbbiakban:
tagállamok) hivatalosan elismert természetes ásványvíz
Magyarországon az OGYFI elismerése nélkül forgalomba
hozható.
(4) Az elismerés feltételei:
a) a víz — az e rendelet szerint esetlegesen engedélye
zett kezelés után — kémiai és mikrobiológiai jellemzői
alapján megfelel az 1. számú mellékletben és az 5. §-ban
foglalt követelményeknek,
b) a víz jellemző tulajdonságait a 2. számú melléklet
szerint megállapították, és azok megfelelnek a 2. §-ban
foglaltaknak.
(5) Az elismerés iránti kérelemhez csatolni kell a 3. számú melléklet szerinti engedélyeket és dokumentumokat.
(6) A harmadik országban kinyert természetes ásványvizet az OGYFI akkor ismeri el, ha a kérelmező benyújtotta
a harmadik országban hatáskörrel rendelkező hatóság fél
évnél nem régebbi igazolását arról, hogy a természetes
ásványvíz megfelel a (4) bekezdésben előírt követelményeknek, és a harmadik ország rendszeresen ellenőrzi a
6. §-ban foglalt előírások betartását.
(7) Az elismerés öt évre szól. Az elismerést az OGYFI
az elismerési eljárás megismétlése nélkül további öt évre
meghosszabbítja, amennyiben az elismerési idő lejárta
előtt a (6) bekezdés szerinti, fél évnél nem régebbi igazolást nyújtanak be.
(8) A természetes ásványvíz elismerését, illetve az elismerés visszavonását a forrás, illetve a kút nevének, a vízkivételi hely nevének és a vízjogi üzemeltetési engedély számának megjelölésével az OGYFI az Egészségügyi, Szociális és Családügyi Minisztérium hivatalos lapjában közzéteszi.
(9) Az OGYFI az elismerésről, illetve az elismerés visszavonásáról 15 napon belül tájékoztatja a Földművelésügyi és
Vidékfejlesztési Minisztériumot (a továbbiakban: minisztérium). A minisztérium tájékoztatja az Európai Bizottságot
(a továbbiakban: Bizottság) az elismerés megadásáról vagy
visszavonásáról. A tagállamokban elismert természetes ásványvizek listája az Európai Unió Hivatalos Lapjában kerül közzétételre.
4. § (1) A természetes ásványvíz kizárólag a következő kezelési eljárásoknak vethető alá:
a) a nem stabil elemeknek, a vas- és kénvegyületeknek
szűréssel vagy ülepítéssel (dekantálással) történő kiválasztása, amelyet esetlegesen előzetesen oxigénnel való telítéssel lehet elősegíteni, feltéve, hogy a kezelés nem változtatja
meg a víz összetételét, jellegzetes tulajdonságait meghatározó összetevőit,
b) a vas-, mangán- és kénvegyületek, valamint az arzén
kiválasztása a természetes ásványvizekből ózonnal dúsított
levegőt felhasználó kezelési eljárással,
c) az a) és a b) pontokban meghatározott alkotóelemektől eltérő, egyéb nemkívánatos alkotóelemek kiválasztása,
d) a szabad szén-dioxid, kizárólag fizikai módon történő teljes vagy részleges eltávolítása.
(2) A természetes ásványvizek ózonnal dúsított levegőt
alkalmazó, az (1) bekezdés b) pontja szerinti kezelését előzetesen, kérelemre az előállítás helye szerint illetékes megyei (fővárosi) állategészségügyi és élelmiszer-ellenőrző
állomás (a továbbiakban: Állomás) engedélyezi. Az Állomás megvizsgálja, hogy
a) az ilyen kezelés alkalmazását a víz összetétele (vas-,
mangán-, kén- és arzéntartalom vonatkozásában) indokolja,
b) az üzemeltető minden szükséges lépést megtesz annak garantálására, hogy a kezelés hatásos és biztonságos
legyen, és hozzájárul a kezelés Állomás általi vizsgálatához.
(3) A természetes ásványvizek ózonnal dúsított levegőt
alkalmazó kezelése a következő feltételek fennállta esetén
lehetséges:
a) a természetes ásványvizek fizikai-kémiai összetétele
lényeges összetevőit tekintve a kezelés hatására nem módosulhat,
b) a kezelést megelőzően a természetes ásványvíznek
meg kell felelnie az 5. § (1) és (2) bekezdésében foglalt
mikrobiológiai követelményeknek,
c) a kezelés után a vízben maradt anyagok mennyisége
nem lehet több, mint amennyit a 4. számú melléklet megenged, illetve a kezelés nem eredményezheti olyan anyagok
képződését, amelyek veszélyt jelenthetnek az emberi
egészségre.
(4) Az (1) bekezdés c) pontja szerinti kezelést az Állomás engedélyezi, ha
a) a kezelés alkalmazását a víz összetétele indokolja, és
b) az üzemeltető garantálja a kezelés hatásosságát és
biztonságát, valamint hozzájárul ahhoz, hogy az Állomás a
kezelést folyamatosan ellenőrizze.
(5) Az Állomás az (1) bekezdés c) pontja szerinti kezelést a Bizottság hozzájárulása alapján engedélyezi. Az alkalmazni kívánt kezelés leírását a minisztérium továbbítja
a Bizottság felé.
(6) A kezelést megelőzően a természetes ásványvíznek
meg kell felelnie az 5. § (1) és (2) bekezdésében meghatározott mikrobiológiai követelményeknek. A kezelés nem
változtathatja meg a víz összetételét, jellegzetes tulajdonságait meghatározó összetevőit, és nem eredményezheti
olyan anyagok képződését, amelyek az emberi egészségre
veszélyt jelenthetnek.
(7) A természetes ásványvízhez csak szén-dioxid hozzáadása engedélyezett a következő módszerekkel:
a) a kezelés során esetleg eltávozott szén-dioxidnak
legfeljebb a kinyerés helyén mért szintig történő pótlása
ugyanazon vízadó rétegből származó szén-dioxid felhasználásával,
b) a vízadó rétegből származó szén-dioxid felhasználásával úgy, hogy az esetleges szűrés és palackozás után a
szén-dioxid tartalom több mint a vízkivételi helyen volt,
c) nem a vízadó rétegből származó szén-dioxid felhasználásával.
(8) Tilos bármilyen fertőtlenítési kezelés alkalmazása,
vagy bakteriosztatikus anyagok hozzáadása, illetve bármely olyan kezelési eljárás, amely várhatóan megváltoztathatja a természetes ásványvíz életképes mikrobáinak telepszámát.
(9) A természetes ásványvizek és forrásvizek üdítőitalok
készítéséhez is felhasználhatóak.
5. § (1) A vízkivételi helynél a természetes ásványvíz visszanyerhető összes telepszámát csak az eredeti mikroflóra
tagjai okozhatják, ezért a vízkivételi helyet megfelelően
védeni kell mindenféle szennyeződéssel szemben.
Az összes telepszámot a 3. számú melléklet II. fejezetének
3.3. pontjában megadott körülmények között kell meghatározni.
(2) A palackozást követően az összes telepszám nem
lehet több mint 100/milliliter 20—22 ˚C-on, 72 órán belül,
agar-agar vagy agar-zselatin keverék táptalajon vizsgálva,
és 20/milliliter 37 ˚C-on, 24 órán belül, agar-agar táptalajon vizsgálva. Az összes telepszámot a palackozást követő
12 órán belül kell mérni, és a tárolási idő alatt a vizet
4 ˚C ± 1 ˚C-on kell tartani.
(3) A vízkivételi helynél az összes telepszám nem haladhatja meg a 20/milliliter értéket 20—22 ˚C-on, 72 órán
belül vizsgálva, illetve az 5/milliliter értéket 37 ˚C-on,
24 órán belül vizsgálva. Ezek az értékek irányszámok, nem
legnagyobb megengedett koncentrációk.
(4) A vízkivételi helynél és a forgalomba hozatal során
a természetes ásványvíz nem tartalmazhat
a) parazitákat és kórokozó mikroorganizmusokat,
b) Escherichia coli-t és egyéb coliformokat, valamint
Enterococcus-t egyik vizsgált 250 ml-es mintában sem,
c) Spórás szulfit-redukáló anaerobokat egyik vizsgált
50 ml-es mintában sem (beleértve a Clostridium perfringens fajt is),
d) Pseudomonas aeruginosa-t egyik vizsgált 250 ml-es
mintában sem.
(5) Az (1)—(4) bekezdésekben foglaltak és a 6. §-ban
meghatározott kinyerési követelményekre is figyelemmel
a forgalmazás során
a) a természetes ásványvíz összes visszanyerhető telepszáma csak annyi lehet, mint ami a vízkivételi helynél
meglevő baktérium-tartalom normál növekedéséből következik,
b) a természetes ásványvíznek nem lehet az ásványvíz
jellegétől eltérő érzékszervi hibája.
6. § (1) Természetes ásványvizet csak a vízkivételi hely környezetében szabad palackozni. A vízkivételi helynek és a
palackozó helynek egybefüggő zárt rendszert kell alkotnia.
(2) A víz kinyerésére szolgáló berendezést úgy kell beépíteni, hogy elkerülhető legyen a víz bármiféle szennyeződésének a lehetősége, és megőrizhetők legyenek a víznek
tulajdonított azon tulajdonságok és jellegzetességek, melyekkel a víz a vízkivételi helynél rendelkezik. Ennek érdekében
a) a vízkivételi helyet védeni kell a szennyeződéstől,
illetve annak veszélyétől,
b) a kitermeléshez szükséges berendezéseket, csöveket
és tárolókat a víznek megfelelő anyagból és úgy kell elkészíteni, illetve beépíteni, hogy elkerülhető legyen a víz
bármiféle kémiai, fiziko-kémiai vagy mikrobiológiai jellemzőinek a megváltozása,
c) a kitermelés körülményeinek, különös tekintettel a
mosó és palackozó üzemre, meg kell felelnie a higiéniai
követelményeknek; elsősorban a tárolóedényeket kell oly
módon kezelni és legyártani, hogy elkerülhetők legyenek a
természetes ásványvíz mikrobiológiai és kémiai jellemzőit
befolyásoló kedvezőtlen hatások,
d) tilos a természetes ásványvíz szállítása a végső fogyasztónak történő forgalmazásra engedélyezett palackokon kívül más edényekben.
(3) Ha a kitermelés során kiderül, hogy a természetes
ásványvíz szennyezett, és már nem rendelkezik az előírt
mikrobiológiai jellemzőkkel, akkor a víz palackozását haladéktalanul fel kell függeszteni mindaddig, amíg meg nem
szüntetik a szennyezés okát, és a víz ismét meg nem felel az
előírásoknak.
(4) Az élelmiszer-ellenőrző hatóságoknak rendszeresen
ellenőrizniük kell, hogy
a) a természetes ásványvíz — az engedélyezett kezelés
után — kémiai és mikrobiológiai jellemzői alapján megfelel az 1. számú mellékletben és az 5. §-ban foglalt követelményeknek,
b) a víz kinyerése során betartják-e a (2)—(3) bekezdés
előírásait.
(5) A természetes ásványvizek csomagolásához használt
palackokat úgy kell lezárni, hogy megakadályozzák a víz
esetleges hamisítását vagy szennyeződését.
7. § (1) A forgalomba hozatal során a ,,természetes ásványvíz’’ megnevezést kell használni.
(2) Szén-dioxid hozzáadását jelölésként fel kell tüntetni
a következők szerint:
a) ,,természetes szénsavat tartalmazó természetes ásványvíz’’ megnevezés használata a 4. § (7) bekezdés
a) pontjában foglalt kezelési módszer esetén,
b) ,,természetes ásványvíz a forrásból származó széndioxiddal dúsítva’’ megnevezés használata a 4. § (7) bekezdés b) pontjában foglalt kezelési módszer esetén,
c) ,,szén-dioxiddal dúsított természetes ásványvíz’’
megnevezés használata a 4. § (7) bekezdés c) pontjában
foglalt kezelési módszer esetén.
(3) A szén-dioxidot természetes módon, külön hozzáadás nélkül tartalmazó ásványvíz esetén a (2) bekezdés
a) pontja szerinti megnevezést kell használni.
(4) A 4. § (1) bekezdésének d) pontja szerinti eljárással
kezelt természetes ásványvizek megnevezésének tartalmaznia kell a következő megfelelő kiegészítéseket is: ,,teljesen szénsav-mentesített’’ vagy ,,részben szénsav-mentesített’’.
(5) Palackozott természetes ásványvíz esetén jelölésként az élelmiszerekre vonatkozó általános előírásokon túl
alkalmazni kell a következő kötelező információkat is:
a) a víz összes oldott ásványianyag-tartalma, valamint a
jellemző összetevők mennyisége,
b) a víznyerő hely és a forrás/kút neve,
c) a 4. § (1) bekezdésének a)—c) pontja szerinti keze
lési eljárásról szóló információt a következők szerint:
— ,,vastalanítva’’;
— ,,ózonnal dúsított levegőt alkalmazó, engedélyezett
oxidációs eljárással kezelt’’,
— ,,engedélyezett (az eljárás megnevezése) eljárással
kezelt’’. (6) Az 1,5 mg/l értéket meghaladó fluorid-koncentrációjú természetes ásványvizeknél jelölésként az ,,1,5 mg/l
értéknél több fluoridot tartalmaz: csecsemők és 7 évesnél
fiatalabb gyermekek általi rendszeres fogyasztásra nem alkalmas’’ feliratnak kell szerepelnie.
(7) A (6) bekezdésben előírt jelölést jól olvasható betűkkel, a termék kereskedelmi nevének közvetlen közelében kell feltüntetni.
(8) Az 1,5 mg/l értéket meghaladó fluorid-koncentrációjú természetes ásványvizeknél jelölésként a tényleges
fluorid-tartalmat is fel kell tüntetni.
(9) A természetes ásványvíz kereskedelmi elnevezésében feltüntethető a víznyerő hely földrajzi neve, feltéve,
hogy a forrás, illetve kút, amelyből a természetes ásványvízet kitermelik, az elnevezésben jelzett helyen van, és nem
félrevezető a forrás, illetve kút helyét illetően.
(10) Tilos az ugyanazon forrásból származó természetes
ásványvizet egynél több kereskedelmi név alatt forgalomba
hozni.
(11) Ha a természetes ásványvíz forgalomba hozatalára
szolgáló palackok jelölése vagy feliratai olyan kereskedelmi elnevezést tartalmaznak, amely nem egyezik meg a
forrás, illetve kút vagy a kitermelés helyének a nevével,
akkor ezen hely vagy a forrás, illetve kút nevét a kereskedelmi elnevezés betűinél legalább másfélszer magasabb és
szélesebb betűkkel kell feltüntetni.
(12) A (11) bekezdés rendelkezéseit kell alkalmazni a
természetes ásványvizekkel kapcsolatos reklámban használt kereskedelmi elnevezés esetében is.
8. § (1) Tilos jelölésként, illetve a reklámokban olyan megnevezések, védjegyek, kereskedelmi nevek, márkanevek,
illusztrációk, illetve egyéb emblémák vagy más jelölések
használata, amelyek a természetes ásványvíz esetében
olyan jellegzetes tulajdonságot sugallnak, amellyel a víz
nem rendelkezik, különös tekintettel a víz eredetére, a
kitermelési engedély megadásának a dátumára, az elemzések eredményére, vagy bármely más hasonló, az eredetiséget garantáló utalásokra.
(2) Tilos minden olyan állítás, amely a természetes ásványvíznek az emberi megbetegedésekkel kapcsolatosan
preventív, kezelési jellegű vagy gyógyító tulajdonságokat
tulajdonít.
(3) Az 5. számú mellékletben felsorolt állításokat akkor
lehet feltüntetni, ha a természetes ásványvíz megfelel az ott
meghatározott követelményeknek.
(4) Megengedett az ,,elősegíti az emésztést’’, ,,segítheti
a máj- és epefunkciókat’’, vagy a hasonló állítások használata. Egyéb állítások is használhatóak, feltéve, hogy azok
nem ellentétesek a (2) bekezdésben foglalt rendelkezésekkel és a 3. számú melléklet II. fejezetének 4. pontja szerint
bizonyítottak.
9. § (1) Az élelmiszer-ellenőrző hatóság a valamely tagállamban jogszerűen forgalmazható természetes ásványvíz forgalmazását Magyarországon átmenetileg korlátozhatja vagy felfüggesztheti, ha a természetes ásványvíz nem felel meg e rendelet előírásainak vagy veszélyezteti az emberi egészséget.
Erről az élelmiszer-ellenőrző hatóság haladéktalanul tájékoztatja a minisztériumot, amely értesíti a Bizottságot és a
többi tagállamot a döntés indokainak megadásával.
(2) Az 1. számú mellékletben felsorolt összetevőket
meghatározó hivatalos vizsgálati módszereknek meg kell
felelniük a 6. számú mellékletben meghatározott követelményeknek.
Forrásvíz 10. § A forrásvíznek meg kell felelnie
a) a 6. § (1)—(3) bekezdésében foglalt palackozási elő
írásoknak,
b) az 5. §-ban foglalt mikrobiológiai követelmények
nek,
c) a 7. § (5) bekezdésének b) és c) pontjaiban,
(9)—(12) bekezdéseiben foglalt követelményeknek,
d) a 4. § kezelési eljárásra vonatkozó előírásainak,
e) az ivóvíz minőségi követelményeiről és az ellenőrzés
rendjéről szóló 201/2001. (X. 25.) Korm. rendelet előírásainak.
Ivóvíz 11. § (1) Ivóvízként kizárólag az ivóvíz minőségi követelményeiről és az ellenőrzés rendjéről szóló 201/2001. (X. 25.)
Korm. rendelet előírásainak megfelelő víz palackozható.
(2) Az ivóvíz palackozása során csak szén-dioxid (E 290)
használható fel.
(3) Palackozott ivóvíz esetén jelölésként
a) fel kell tüntetni az ,,ivóvíz’’ vagy ,,szikvíz’’ megneve
zést,
b) utalni kell a szén-dioxid-tartalomra. (4) Tilos jelölésként, illetve a reklámokban olyan megnevezések, védjegyek, kereskedelmi nevek, márkanevek,
illusztrációk, egyéb emblémák vagy más állítások használata, amelyek alapján az ivóvíz a természetes ásványvízzel
vagy a forrásvízzel összetéveszthető, különös tekintettel az
,,ásványvíz’’ vagy ,,forrásvíz’’ megnevezésre.
Ásványi anyaggal dúsított ivóvíz 12. § (1) Az ásványi anyaggal dúsított ivóvíz kezelésére az
ivóvízre engedélyezett kezelések, valamint ioncserés és fordított ozmózisos technológia alkalmazható.
(2) Az ásványi anyaggal dúsított ivóvíz palackozása során felhasználható anyagok:
a) nátrium-klorid (MSZ—01—10007),
b) kálium-klorid (E 508),
c) kalcium-klorid (E 509),
d) nátrium-karbonát és nátrium-hidrogénkarbonát
(E 500),
e) kalcium-karbonát (E 170),
f) kalcium-citrát (E 333),
g) magnézium-karbonát (E 504),
h) magnézium-szulfát (MSZ 8769),
i) szén-dioxid (E 290).
(3) Az ásványi anyaggal dúsított ivóvíz összes oldott
ásványianyag-tartalma legfeljebb 2500 mg/l lehet, és meg
kell felelnie az 1. számú mellékletben meghatározott határértékeknek.
(4) Az ásványi anyaggal dúsított ivóvíz mikrobiológiai
állapotának meg kell felelnie az 5. § előírásainak.
(5) Ásványi anyaggal dúsított ivóvíz esetén jelölésként
a) fel kell tüntetni az ,,ásványi anyaggal dúsított ivóvíz’’
megnevezést,
b) utalni kell a szén-dioxid-tartalomra. (6) Tilos jelölésként, illetve a reklámokban olyan megnevezések, védjegyek, kereskedelmi nevek, márkanevek,
illusztrációk, egyéb emblémák vagy más állítások használata, amelyek alapján az ásványi anyaggal dúsított ivóvíz
összetéveszthető a természetes ásványvízzel vagy a forrásvízzel, különös tekintettel ,,ásványvíz’’ vagy ,,forrásvíz’’
megnevezésre.
Ízesített víz 13. § (1) Az ízesített víz alapanyagaként felhasznált vizet az
adott vízre vonatkozó kezelési eljárásokkal szabad kezelni.
(2) Az ízesített víz készítéséhez felhasználható anyagok:
a) az alapanyagaként felhasznált víz palackozásához
megengedett anyagok,
b) természetes és természetazonos aromaanyagok, koncentrátumok és étkezési savak.
(3) Az ízesített víz minőségére és mikrobiológiai állapotára az alapanyagaként felhasznált vízre vonatkozó előírások érvényesek.
(4) Az ízesített víznél jelölésként
a) fel kell tüntetni az alapanyagaként felhasznált víz
megnevezését,
b) természetes ásványvíz ízesítése esetén a termék meg
nevezése ,,ízesített ásványvíz’’,
c) utalni kell a szén-dioxid-tartalomra, valamint
d) be kell tartani a 7. § (5)—(8) bekezdésében foglalt
előírásokat. (5) Tilos jelölésként, illetve a reklámokban olyan megnevezések, védjegyek, kereskedelmi nevek, márkanevek,
illusztrációk, egyéb emblémák vagy más állítások használata, amelyek alapján az ízesített víz összetéveszthető a
természetes ásványvízzel vagy a forrásvízzel.
Záró rendelkezések 14. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő 15. napon lép
hatályba, ezzel egyidejűleg a természetes ásványvíz, a forrásvíz, az ivóvíz és az ásványi anyaggal dúsított ivóvíz palackozásáról és forgalmazásáról szóló 97/1999. (XI. 18.)
FVM—EüM—GM együttes rendelet (a továbbiakban: R.)
hatályát veszti.
(2) Az R. határérték előírásainak megfelelő természetes
ásványvizek 2005. december 31-ig, a flourid és a nikkel
határértékei esetén pedig 2007. december 31-ig palackozhatóak és forgalmazhatóak.
(3) Az e rendelet hatálybalépése előtt legyártott, az
R. előírásainak megfelelő csomagolóanyagok 2005.
december 31-ig használhatók fel. A rendelet hatálybalépését megelőzően csomagolt és jelöléssel ellátott termékek
minőségmegőrzési idejük lejártáig forgalomban tarthatók.
15. § Ez a rendelet a Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai között társulás létesítéséről
szóló, Brüsszelben, 1991. december 16-án aláírt Európai
Megállapodás tárgykörében, a Megállapodást kihirdető
1994. évi I. törvény 3. §-ával összhangban az Európai Közösségek következő jogszabályaival összeegyeztethető szabályozást tartalmaz:
a) a Tanács 80/777/EGK irányelve a természetes ásványvizek kinyerésére és forgalmazására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről, valamint az azt módosító,
az Európai Parlament és a Tanács 96/70/EK irányelve,
b) a Bizottság 2003/40/EK irányelve a természetes ásványvizek jegyzékének, koncentrációs határértékeinek és
címkézési követelményeinek, valamint a természetes ásványvizek és forrásvizek ózonnal dúsított levegővel való
kezelésére vonatkozó feltételeknek a megállapításáról.
Dr. Németh Imre s. k., Dr. Kökény Mihály s. k.,
földművelésügyi és vidékfejlesztési egészségügyi, szociális