text:
26/2015. (VII. 21.) AB határozata a polgári perrendtartásról szóló 1952. III. törvény 155/A. §-ában szabályozott előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésével kapcsolatos mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenesség megállapításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Czine Ágnes alkotmánybíró párhuzamos
indokolásával, dr. Dienes-Oehm Egon, dr. Salamon László és dr. Sulyok Tamás alkotmánybírók különvéleményével –
meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság – hivatalból eljárva – megállapítja, hogy az  Országgyűlés mulasztásban megnyilvánuló
alaptörvény-ellenességet idézett elő, mivel nem rendelkezett arról, hogy a  polgári perrendtartásról szóló 1952.
évi III. törvény 155/A.  §-ában szabályozott előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésére irányuló kérelem
elutasítása tárgyában a bíróságnak döntenie kell és azt legkésőbb az ügydöntő határozatban köteles megindokolni.
Az Alkotmánybíróság ezért felhívja az  Országgyűlést, hogy jogalkotási feladatának 2015. december 31-ig tegyen
eleget.
2. Az  Alkotmánybíróság a  Fővárosi Törvényszék 1.Gf.75.791/2011/4. számú ítéletének megsemmisítésére irányuló
indítványt elutasítja.
3. Az  Alkotmánybíróság a  Fővárosi Törvényszék 1.Gf.75.791/2011/4. számú ítélete végrehajtásának felfüggesztése
tárgyában az eljárását okafogyottság címén megszünteti.
4. Az Alkotmánybíróság a 24/2009. (V. 11.) Főv. Kgy. rendeletnek a Fővárosi Törvényszék előtt 1.Gf.75.791/2011. számon
lefolytatott eljárásban való alkalmazásának kizárására irányuló indítványt visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Az indítványozó gazdasági társaság képviseletében eljáró ügyvéd 2012. június 21. napján alkotmányjogi panaszt
terjesztett elő a Pesti Központi Kerületi Bíróságnál.
[2] Az indítványozó tulajdonában álló gépjárművel 2009 augusztusában négy alkalommal érvényes parkolójegy
nélkül várakoztak parkolási zónában. Mivel az  indítványozó a Budapest főváros közigazgatási területén a  járművel
várakozás rendjének egységes kialakításáról, a  várakozás díjáról és az  üzemképtelen járművek tárolásának
szabályozásáról szóló 24/2009. (V. 11.) Főv. Kgy. rendelet (a  továbbiakban: Ör.) szerinti pótdíjat nem fizette meg,
a  Fővárosi Közterületi Parkolási Társulás követelését fizetési meghagyás útján érvényesítette. Az  indítványozó
ellentmondása folytán a  fizetési meghagyásos eljárás perré alakult, amelyben a  felperes parkolási társulás
keresetében várakozási díjkülönbözet és pótdíj megfizetésére kérte kötelezni az alperes indítványozót. Az első fokon
eljárt Pesti Központi Kerületi Bíróság 18.G.303.604/2010/11. számú ítéletével a keresetet elutasította, a  fellebbezés
folytán másodfokon eljárt Fővárosi Törvényszék azonban 1.Gf.75.791/2011/4. számú ítéletével megváltozatta
az elsőfokú ítéletet és helyt adott a felperes keresetének.
[3] A perben alperesi pozícióban lévő indítványozó ezt követően fordult alkotmányjogi panasszal
az  Alkotmánybírósághoz. Egyrészt az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a  továbbiakban: Abtv.)
26.  § (1)  bekezdése alapján kérte annak megállapítását, hogy a  bíróságok nyilvánvalóan alkotmányellenes
jogszabályt alkalmaztak az  ügyében, ezért indítványozta az  Ör. alkalmazásának kizárását a  peres eljárásban.
Az  Alkotmánybíróság ugyanis 109/2009. (XI. 18.) AB határozatában – pro futuro hatállyal – 2010. június 30.
napjával megsemmisítette az  Ör.-t, amelynek alapján őt a  bíróság elmarasztalta. Az  indítványozó a  35/2011.
(V. 6.) AB határozatra hivatkozva úgy véli, hogy a bíróságnak alkalmazási tilalom kimondása miatt meg kellett volna
keresnie az Alkotmánybíróságot. Ennek elmaradása azt eredményezte, hogy a rendes bíróság döntött az alkalmazás
kérdésében, azaz törvényes bírájától (ti. az  Alkotmánybíróságtól) vonta el az  indítványozót, ami az  Alaptörvény
XXVIII.  cikk (1)  bekezdésének (tisztességes eljáráshoz való jog) sérelmét okozta. A  már alkotmányellenesnek talált
jogszabály alkalmazása pedig súlyosan sérti a jogbiztonságot [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés].
[4] Másrészt az Abtv. 27. §-ára hivatkozva kérte a Fővárosi Törvényszék 1.Gf.75.791/2011/4. számú ítélete alaptörvényellenességének megállapítását és megsemmisítését. Tekintettel arra, hogy a másodfokú jogerős ítélet végrehajtható,
az indítványozó az Abtv. 53. § (4) bekezdése alapján kérte a végrehajtás felfüggesztését az alkotmánybírósági eljárás
befejezéséig.
[5] Az indítványozó a perben azt állította, hogy az Ör. ellentétes az EK Szerződés 49. cikkével, amely jelenleg az Európai
Unió Működéséről szóló szerződés (a  továbbiakban: EUMSZ) 56.  cikkének felel meg. Ez  a  cikk rendelkezik a  négy
alapszabadság egyikéről: a  szolgáltatások szabad áramlásáról. Az  indítványozó szerint a  szolgáltatásnyújtás
szabadságát sérti a  túl magas parkolási (pót)díj. Álláspontja alátámasztására hivatkozott az  Európai Unió Bírósága
(a  továbbiakban: Bíróság) Gebhard-ügyben hozott ítéletére [C-55/94. számú Reinhard Gebhard kontra Consiglio
dell’Ordine degli Avvocati e  Procuratori di Milano ügyben 1995. november 30-án hozott ítélet, (EU:C:1995:411,
37.  pont)], amely szerint: „Azoknak a  nemzeti rendelkezéseknek, amelyek a  Szerződés által biztosított alapvető
szabadságok gyakorlását akadályozhatják, vagy kevésbé vonzóvá tehetik, négy feltételnek kell megfelelniük:
alkalmazásuk hátrányos megkülönböztetéstől mentes, a  közérdeken alapuló kényszerítő indok által igazoltak,
alkalmasak az  általuk elérni kívánt célok megvalósításának biztosítására, és nem lépnek túl az  elérni kívánt cél
megvalósításához szükséges mértéken.”
[6] Úgy véli, hogy a  parkolási pótdíj mértéke közvetett diszkriminációt jelent, mivel a  külföldi szolgáltató nagyobb
valószínűséggel kényszerül fizetett parkoló igénybevételére, ami versenyhátrányba hozza őt a  belföldi
szolgáltatóhoz képest. A  Bíróság gyakorlata szerint azonban a  közvetett diszkrimináció is sérti a  szolgáltatások
szabad áramlását [C-148/02. számú Carlos Garcia Avello kontra Belga állam ügyben 2003. október 2-án hozott ítélet,
(EU:C:2003:539)]. Ráadásul a Bíróság esetjoga alapján a „külföldi szolgáltatókat sértő tagállami szabállyal szemben
a belföldi szolgáltató is hivatkozhat a közösségi jogra”, állítja az indítványozó.
[7] Mindezekre tekintettel a  panaszos a  perben indítványozta, hogy az  eljáró bíróság kezdeményezzen előzetes
döntéshozatali eljárást a  Bíróságnál, amennyiben nem tudja eldönteni, hogy a  perben alkalmazni kívánt magyar
jogszabályok ellentétesek-e a  közösségi joggal. A  panaszos indítványa szerint az  előzetes döntéshozatal során
a  Bíróságnak arra kellett volna választ adnia, hogy a  perben alkalmazott tagállami jogszabályokhoz hasonló
szabályok azzal, hogy rendkívül magas parkolási díjat (pótdíjat) állapítanak meg, ellentétesek-e a közösségi joggal,
különösen az EUMSZ-nek a szolgáltatások szabad áramlását garantáló rendelkezéseivel.
[8] Mind az  első, mind a  másodfokú bíróság figyelmen kívül hagyta az  indítványozó közösségi joggal kapcsolatos
felvetését, anélkül, hogy ezt ítéletében megindokolta volna. Az  indítványozó álláspontja szerint a  fentiek miatt
a támadott másodfokú bírósági határozat sérti egyrészt a tisztességes eljáráshoz való jogát [Alaptörvény XXVIII. cikk
(1)  bekezdés], másrészt az  Alaptörvény Q)  cikkének (2)  bekezdését, amely szerint Magyarország biztosítja
a nemzetközi jog és a belső jog összhangját, valamint az Alaptörvény E) cikk (2) bekezdését (európai uniós klauzula).
II. [9] 1. Az Alaptörvény érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„E) cikk (2) Magyarország az Európai Unióban tagállamként való részvétele érdekében nemzetközi szerződés alapján
– az  alapító szerződésekből fakadó jogok gyakorlásához és kötelezettségek teljesítéséhez szükséges mértékig  –
az  Alaptörvényből eredő egyes hatásköreit a  többi tagállammal közösen, az  Európai Unió intézményei útján
gyakorolhatja.”
„Q) cikk (2) Magyarország nemzetközi jogi kötelezettségeinek teljesítése érdekében biztosítja a nemzetközi jog és
a magyar jog összhangját.”
„XXVIII. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és
kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű
határidőn belül bírálja el.”
[10] 2. Az Európai Unió Működéséről szóló Szerződés érintett rendelkezései:
„267. cikk (az EKSz. korábbi 234. cikke)
Az Európai Unió Bírósága hatáskörrel rendelkezik előzetes döntés meghozatalára a következő kérdésekben:
a) a Szerződések értelmezése;
b) az uniós intézmények, szervek vagy hivatalok jogi aktusainak érvényessége és értelmezése;
Ha egy tagállam bírósága előtt ilyen kérdés merül fel, és ez a bíróság úgy ítéli meg, hogy ítélete meghozatalához
szükség van a kérdés eldöntésére, kérheti az Európai Unió Bíróságát, hogy hozzon ebben a kérdésben döntést.
Ha egy tagállam olyan bírósága előtt folyamatban lévő ügyben merül fel ilyen kérdés, amelynek határozatai ellen
a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, e bíróság köteles az Európai Unió Bíróságához fordulni.
Ha egy tagállami bíróság előtt folyamatban lévő ügyben olyan kérdés merül fel, amely valamely fogva tartott
személyt érint, az Európai Unió Bírósága a lehető legrövidebb időn belül határoz.”
[11] 3. Az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény érintett rendelkezései:
„8. Bírói kezdeményezés egyedi normakontroll eljárás iránt
25.  § Ha a  bírónak az  előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt kell alkalmazni,
amelynek alaptörvény-ellenességét észleli, vagy alaptörvény-ellenességét az  Alkotmánybíróság már
megállapította, – a bírósági eljárás felfüggesztése mellett – az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés b) pontja alapján
az  Alkotmánybíróságnál kezdeményezi a  jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességének
megállapítását, illetve az alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazásának kizárását.”
[12] 4. A polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény érintett rendelkezései:
„3. § (1) A bíróság a polgári ügyek körében felmerült jogvitát erre irányuló kérelem esetén bírálja el. Ilyen kérelmet
– ha törvény eltérően nem rendelkezik – csak a vitában érdekelt fél terjeszthet elő.
(2) A  bíróság – törvény eltérő rendelkezése hiányában – a  felek által előterjesztett kérelmekhez és
jognyilatkozatokhoz kötve van. A  bíróság a  fél által előadott kérelmeket, nyilatkozatokat nem alakszerű
megjelölésük, hanem tartalmuk szerint veszi figyelembe.”
„Az Európai Bíróság előzetes döntéshozatali eljárásának kezdeményezése
155/A.  § (1) A  bíróság az  Európai Bíróság előzetes döntéshozatali eljárását az  Európai Közösséget létrehozó
Szerződésben foglalt szabályok szerint kezdeményezheti.
(2) Az  Európai Bíróság előzetes döntéshozatali eljárásának kezdeményezéséről a  bíróság végzéssel határoz,
egyidejűleg a  per tárgyalását felfüggeszti. A  bíróság a  végzésben meghatározza azt a  kérdést, amely az  Európai
Bíróság előzetes döntését igényli, valamint – a  feltett kérdés megválaszolásához szükséges mértékben – ismerteti
a tényállást és az érintett magyar jogszabályokat. A bíróság végzését az Európai Bíróság számára való kézbesítéssel
egyidejűleg tájékoztatásul megküldi az igazságügyért felelős miniszter részére is.
(3) Az  előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményező végzés és az  előzetes döntéshozatali eljárás
kezdeményezésére irányuló kérelem elutasítása ellen nincs helye külön fellebbezésnek.”
„221.  § (1) Az  ítélet indokolásában röviden elő kell adni a  bíróság által megállapított tényállást az  arra vonatkozó
bizonyítékok megjelölésével, hivatkozni kell azokra a jogszabályokra, amelyeken a bíróság ítélete alapszik. Meg kell
röviden említeni azokat a  körülményeket, amelyeket a  bíróság a  bizonyítékok mérlegelésénél irányadónak vett,
végül utalni kell azokra az okokra, amelyek miatt a bíróság valamely tényt nem talált bizonyítottnak, vagy amelyek
miatt a felajánlott bizonyítást mellőzte.”
III. [13] Az Abtv. 56.  § (1)  bekezdése alapján az  Alkotmánybíróság először az  alkotmányjogi panasz befogadásáról dönt,
melynek során az eljáró tanács vizsgálja, hogy az indítvány megfelel-e az alkotmányjogi panasz befogadhatóságára
vonatkozó törvényi – formai és tartalmi – feltételeknek. Az  Alkotmánybíróság a  jelen ügyben a  befogadási
eljárás során megállapította azt, hogy az  alkotmányjogi panasz megfelel a  fent említett feltételeknek, ezért azt
az Alkotmánybíróság befogadta.
IV. [14] 1. Az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt a  közösségi jog vonatkozó rendelkezéseit tekintette át, mivel az  indítvány
vizsgálata – tekintettel annak tárgyára – nem végezhető el azok ismertetése nélkül. Ezzel kapcsolatban
az  Alkotmánybíróság rámutat, hogy Magyarország 2004. május 1-je óta tagja az  Európai Uniónak, és ezzel együtt
részese az  Unió alapját képező szerződéseknek (beleértve azok módosításait és kiegészítéseit). A  csatlakozás
időpontjától tehát a fenti szerződések közvetlenül alkalmazandóak Magyarországon, így az EUMSZ-nek az előzetes
döntéshozatalra vonatkozó rendelkezései is. A  közvetlen hatály elvéből fakadóan a  szerződéseket nem kell
átültetni (implementálni) a  hazai jogba, így a  magyar bíróságok közvetlenül az  EUMSZ alapján, abból fakadóan
kezdeményezhetnek előzetes döntéshozatali eljárást.
[15] Más oldalról megközelítve ez  Magyarország, és végső soron a  magyar bíróság kötelezettsége is, amely
egyrészt az  Európai Unióról szóló Szerződés 5.  cikkéből, másrészt az  Alaptörvény E)  cikk (2)  bekezdéséből
fakad. Az  uniós szerződés 5.  cikke rendelkezik az  Unión belüli hatáskör-átruházásról, illetve a  hatáskörök közös
gyakorlásáról, amelyek az  arányosság és szubszidiaritás talaján állnak. Az  Alaptörvény E)  cikke pedig kimondja,
hogy Magyarország az  Európai Unióban tagállamként való részvétele érdekében nemzetközi szerződés alapján
– az  alapító szerződésekből fakadó jogok gyakorlásához és kötelezettségek teljesítéséhez szükséges mértékig  –
az  Alaptörvényből eredő egyes hatásköreit a  többi tagállammal közösen, az  Európai Unió intézményei útján
gyakorolhatja. Mindezek alapján az előzetes döntéshozatali eljárás során a magyar bíróság köteles ellátni az EUMSZ
267. cikke által ráruházott feladatokat.
[16] Ezért az Alkotmánybíróság fontosnak tartotta röviden áttekinteni az előzetes döntéshozatalra vonatkozó közösségi
jogot, beleértve a Bíróság esetjogát is.
[17] 1.1. Az  Európai Unió működéséről szóló szerződés 267.  cikke szerint előzetes döntéshozatali eljárást lehet
kezdeményezni a Bíróságánál a Szerződések (az Európai Unióról Szóló Szerződés és az Európai Unió Működéséről
Szóló Szerződés), valamint az  uniós intézmények, szervek vagy hivatalok jogi aktusainak érvényessége és
értelmezése miatt. Az előzetes döntéshozatali eljárás célja a közösségi jog egységes értelmezésének a biztosítása.
Az EUMSZ erre tekintettel a Bíróságot hatalmazza fel a közösségi jog értelmezésének monopóliumával. Ugyanakkor
a  tagállami bíróságok is alkalmazhatják a  közösségi jogot és ennek során értelmezési (érvényességi) problémák
merülhetnek fel. Amennyiben tehát egy tagállami bíróság előtti ügyben közösségi jogot kell alkalmazni és ésszerű
kétely merül fel annak érvényességét, értelmezését illetően, a  tagállami bíró kezdeményezésére a  Bíróság egy
közbenső eljárás keretében megválaszolja a nemzeti bíró szerint jelentékeny közösségi jogi kérdést. Az EUMSZ tehát
az  előzetes döntéshozatali eljárás révén megakadályozza, hogy a  tagállami bíróságok a  közösség jogot eltérően
értelmezzék, ugyanakkor szervezeti értelemben nem teremt alá-fölérendeltségi viszonyt a  Bíróság és a  tagállami
bíróságok között.
[18] Fontos kiemelni, hogy az EUMSZ a tagállami bíróságok és a Bíróság között teremt kapcsolatot, ebből következően
a  tagállami bíróság előtt folyó eljárásban a  felek nem kezdeményezhetnek előzetes döntéshozatali eljárást. Erre
a  következtetésre a  Sirena Srl contra Eda Srl és társai ügyben [C–40/70. számú, Sirena Srl contra Eda Srl és társai
ügyben 1979. október 18-án hozott ítélet EU:C:1979:236] jutott a  Bíróság, kimondta továbbá, hogy az  előzetes
döntéshozatali eljárás során a  peres feleknek csupán arra van lehetősége, hogy észrevételeket tegyenek
a kezdeményezéssel kapcsolatosan, de ez is csak a megkereső bíróság által kijelölt jogi keretek között történhet.
[19] A peres felek indítványozhatják ugyan a  nemzeti bíróságnál a  kezdeményezést, azonban a  bírót nem köti
a  felek kérelme, a  bírónak diszkrecionális joga van annak eldöntésére, hogy megkeresi-e a  Bíróságot előzetes
döntéshozatalt kérve, ahogy azt a CILFIT-ügyben [C-283/81. számú, Srl CILFIT kontra Ministero della Sanità ügyben
1982. október 6-án hozott ítélet, EU:C:1982:335, 9] a  Bíróság megállapította: „a [EGKSZ] 177.  cikk [jelenleg EUMSZ
267.  cikk] nem jelent jogorvoslati lehetőséget a  felek számára valamely nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő
ügyben. Az, hogy az egyik fél állítása szerint a jogvita a közösségi jog értelmezésének kérdését veti fel, önmagában
nem elegendő tehát ahhoz, hogy az  érintett bíróság köteles legyen a  kérdést a  177.  cikk értelmében felmerült
kérdésnek tekinteni. Másrészről – adott esetben – hivatalból is a Bírósághoz fordulhat.”
[20] További kérdésként merül fel, hogy a  tagállami bíróságok számára az  előzetes döntéshozatal kezdeményezése
lehetőség vagy kötelezettség. Az  EUMSZ 267.  cikkének (2)  bekezdése szerint, ha egy tagállam bírósága előtt
a(z elsődleges vagy másodlagos) közösségi jog érvényességére/értelmezésére vonatkozó kérdés merül fel, és
ez  a  bíróság úgy ítéli meg, hogy ítélete meghozatalához szükség van a  kérdés eldöntésére, kérheti a  Bíróságot,
hogy hozzon ebben a kérdésben döntést. Az EUMSZ tehát főszabályként az eljáró tagállami bíró belátására bízza,
hogy az  előtte folyamatban lévő per eldöntéséhez szükség van-e a  közösségi jogszabály értelmezésére vagy
érvényességének vizsgálatára. A  tagállami bíró ennek alapján lényegében korlátlan mérlegelési jogkörrel bír
az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezése körében.
[21] Ezzel szemben a  267.  cikk (3)  bekezdése szerint, ha egy tagállam olyan bírósága előtt folyamatban lévő ügyben
merül fel ilyen kérdés, amelynek határozatai ellen a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, e bíróság
köteles a Bírósághoz fordulni (ún. kötelezett bíróság).
[22] A (3) bekezdés két jelentős értelmezési kérdést vet fel: 1. Mely tagállami bíróságot kell az előzetes döntéshozatali
eljárás kezdeményezésére kötelezett bíróságnak tekinteni?, továbbá 2. A  kötelezett bíróságnak van-e mérlegelési
lehetősége, vagy feltétel nélkül köteles előzetes döntéshozatalt kezdeményezni minden olyan esetben, amikor
az előtte folyó perben szükséges a közösségi jog érvényességének vizsgálata, vagy értelmezése?
[23] Az első kérdés kapcsán egyértelműnek tűnhet, hogy ilyen kötelezett bíróságnak a  tagállami legfelsőbb bírói
fórumokat kell tekinteni, hiszen ezen bíróságok döntése ellen a  nemzeti jog alapján már nincs jogorvoslati
lehetőség. A  szakirodalom ezt a  megközelítést intézményi (absztrakt vagy objektív) jelzővel illeti, szemben
a  működési (konkrét vagy szubjektív) elvvel. Ez  utóbbi alapján minden olyan tagállami bíróság köteles előzetes
döntéshozatali eljárást kezdeményezni, amelynek az  előtte folyamatban lévő konkrét ügyben hozott ügydöntő
határozat ellen nincs helye további jogorvoslatnak.
[24] A Bíróság gyakorlata a  működési elv irányába mozdult el, a  Costa kontra Enel-ügyben [C-6/64. számú, Flamino
Costa kontra Enel, 1964. július 15-én hozott ítélet (EU:C:1964:66)] befogadta és elbírálta az előzetes döntéshozatali
kérelmet, holott azt nem az  olasz legfelsőbb bíróság, hanem egy milánói alsóbb bíróság terjesztette elő. Majd
konkrét kérdés alapján a  Lyckeskog-ügyben [C-99/00. számú Kenny Roland Lyckeskog elleni büntetőeljárás,
2002. június 4-én hozott ítélet, (EU:C:2002:329)] megállapította, hogy nem tekinthető előzetes döntéshozatal
kezdeményezésére kötelezett bíróságnak az  a  tagállami bíróság, amelynek határozata a  legfelsőbb bíróság előtt
megtámadható. Ugyanebben az ítéletben a Bíróság kimondta azt is, hogy a közösségi jog egysége csak úgy tartható
fenn, ha a  tagállami legfelsőbb bíróságok, illetve valamennyi olyan bíróság, amelynek a  határozata ellen nincs
bírósági jogorvoslat előzetes döntéshozatal kezdeményezésére kötelezettek.
[25] Az Intermodal Transports BV-ügyben [C-495/03. számú, Intermodal Transports BV kontra Staatssecretaris van
Financiën, 2005. szeptember 15-én hozott ítélet (EU:C:2005:552)] a  Bíróság már egyértelműen úgy fogalmazott,
hogy az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésének kötelezettsége a legfelsőbb bíróságokat, valamint azon
nemzeti bíróságokat terheli, amelyek határozatai ellen nincs jogorvoslati lehetőség.
[26] Az Alkotmánybíróság a fentiek alapján azt a bíróságot tekinti az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésére
köteles bíróságnak, amelynek ügydöntő határozata ellen nincs helye további hazai jogorvoslatnak (a továbbiakban:
kötelezett bíróság).
[27] A második kérdés: az EUMSZ 267. cikk (3) bekezdése értelmezhető-e úgy, hogy a kötelezett bíróságok mérlegelés
nélkül kötelesek a  Bírósághoz fordulni, ha az  előttük folyamatban lévő per eldöntéséhez a  közösségi jogszabály
érvényessége, értelmezése szükséges. A  Bíróság gyakorlata nem tekinti az  előterjesztési kötelezettséget
automatikusnak. A  Da Costa-ügyben [C-28-30/62. számú, Da Costa en Schaake NV, Jacob Meijer NV, HoechstHolland NV kontra Administration fiscale néerlandaise, 1963. március 27-én hozott ítélet (EU:C:1963:6)] a  Bíróság
kimondta, hogy amennyiben egy korábbi, azonos tényálláson alapuló előzetes döntéshozatali eljárásban már
értelmezésre került a  közösségi jogszabály, az  az előterjesztési kötelezettség lényegét szüntetheti meg. A  Bíróság
e döntése nem zárta ki, hogy megegyező tényállások alapján ugyanazoknak a közösségi szabályoknak a vizsgálatát
kezdeményezze egy tagállami bíróság előzetes döntéshozatal keretében, viszont az  előterjesztési kötelezettséget
megszüntette.
[28] A korábban már idézett CILFIT-ügyben a  Bíróság egyrészt megállapította, hogy az  EUMSZ 267.  cikk [EGKSZ
177. cikk] (3) bekezdésében említett bíróságok abban a kérdésben, hogy határozatuk meghozatalához szükséges-e
valamely közösségi jogi kérdés eldöntése, ugyanolyan mérlegelési joggal rendelkeznek, mint bármely más
nemzeti bíróság. Másrészt a  Bíróság konkrétan meghatározta mely esetekben mentesülnek a  fenti bíróságok
az  előterjesztési kötelezettség alól. Így a  kötelezett bíróságoknak nem kell előzetes döntéshozatali eljárást
kezdeményezniük, ha (1) azt állapították meg, hogy a felmerült kérdés nem releváns, vagyis a kérdésre adott válasz
nem befolyásolhatná érdemben a  jogvita megoldását; (2) a  szóban forgó közösségi jogi rendelkezést a  Bíróság
már értelmezte; (3) a  közösségi jog helyes alkalmazása annyira nyilvánvaló, hogy az  minden ésszerű kétséget
kizár (az egyértelműség körében azonban tekintettel kell lenni arra, hogy: a) a  valamennyi nyelvi változat hiteles,
így azok eltéréseit is figyelembe kell venni; b) a közösségi jog és a tagállami jogok eltérő terminus technicus-okat
használnak; c) a  közösségi jogot szövegösszefüggésében, a  közösségi jog rendelkezéseinek összessége tükrében,
céljára tekintettel, a közösségi jognak az alkalmazás időpontjában fennálló fejlődési állapota alapján kell megítélni
(EU:C:1982:335, 15–21.  pont). Az  EUMSZ 267.  cikk (3)  bekezdése szerinti bíróságoknak is van tehát mérlegelési
lehetősége a  tekintetben, hogy a  Bírósághoz fordulnak-e előzetes döntéshozatalt kérve, de csak a  fentebb
ismertetett szűk körben.
[29] Az Alkotmánybíróság e tekintetben osztja a Bíróság álláspontját, azaz az előterjesztési kötelezettséget nem tekinti
automatikusnak és feltétlennek. A  tagállami bíró mérlegelési jogkörébe tartozik tehát annak eldöntése, hogy
előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményez, avagy sem.
[30] 1.2. A  fentiek alapján egyértelmű, hogy a  közösségi jog alapján a  tagállami bíróságok nemzeti szabályozás
nélkül, önmagában az  EUMSZ 267.  cikke alapján is jogosultak előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményezni.
Az  Országgyűlés a  2003. évi XXX. törvénnyel mégis módosította a  polgári perrendtartásról szóló 1952. évi
III. törvényt (a  továbbiakban: Pp.), előzetes döntéshozatalra vonatkozó szabályokat iktatva be a  polgári eljárásjogi
kódexbe. A törvényjavaslathoz fűzött miniszteri indokolás is megállapítja, hogy: „az előzetes döntési mechanizmust
az  alapító szerződések, részleteiben pedig az  Európai Bíróság joggyakorlata alakította ki. Ezek a  szabályok és
az  azokhoz kapcsolódó bírói gyakorlat a  hazai jogalkalmazókra nézve közvetlenül kötelezőek.” Ugyanakkor
a  jogalkotó szerint a  kodifikációra: „szükség van, mert az  előzetes döntés jogintézményét a  belső eljárásjogi
szabályok rendszerébe szervesen be kell illeszteni. Ez  azért is hasznos, mert míg az  Európai Unió tagállamai
bíróságainak igen hosszú idő állt rendelkezésükre az  előzetes döntési mechanizmus elsajátítására, az  újonnan
csatlakozó államok bíróságainak a  csatlakozás pillanatától ismerniük és alkalmazniuk kell ezt a  jogintézményt.
Ebben a belső jogi megjelenítés nagymértékben segítséget nyújthat.”
[31] A Pp.-ben önálló – az  Európai Bíróság előzetes döntéshozatali eljárásának kezdeményezése alcímet viselő – §-t
(Pp. 155/A. §) szentel a jogalkotó az előzetes döntéshozatalnak.
[32] A Pp. előírásai szerint az  előzetes döntéshozatal kezdeményezéséről végzésben kell dönteni és ezzel egyidejűleg
fel kell függeszteni a per tárgyalását. A végzésben a bíróságnak meg kell határoznia azt a kérdést, amely a Bíróság
előzetes döntését igényli, ismertetni kell a  tényállást (a  kérdés megválaszolásához szükséges mértékben) és
az  érintett magyar jogszabályokat. A  végzés Bíróságnak való kézbesítésével egyidejűleg azt tájékoztatásul meg
kell küldeni az igazságügyért felelős miniszternek is. Végezetül a  jogalkotó kizárta a külön fellebbezés lehetőségét
az  előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményező, illetve az  eljárás kezdeményezésére irányuló kérelmet elutasító
döntés ellen.
[33] A Legfelsőbb Bíróság 1/2009. (VI. 24.) PK–KK számon közös véleményt bocsátott ki, amely a  Bíróság gyakorlatára
is tekintettel kívánt útmutatót nyújtani az  előzetes döntéshozatal kezdeményezésével kapcsolatban. A  közös
kollégiumi vélemény alapján főszabály szerint a  Legfelsőbb Bíróságot kell annak a  fórumnak tekinteni, amelyet
a  Szerződés alapján az  előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésének kötelezettsége terhel. Amennyiben
azonban a  jogerős ítélet ellen nincs helye felülvizsgálatnak [Pp. 235.  § (4)  bekezdés, 271.  §], úgy a  másodfokú
– közigazgatási perekben a Pp. 340. § (1) bekezdése alá tartozó perekben az elsőfokú – bíróságot terheli az előzetes
döntéshozatali eljárás kezdeményezésnek kötelezettsége. Ugyanakkor a  kezdeményezésre kötelezett bíróság
önállóan mérlegelheti, hogy az  érdemi döntés elleni felülvizsgálati (fellebbezési) eljárásban a  jogvita eldöntése
szempontjából szükséges-e előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményeznie. (A fenti kollégiumi véleményt a Kúria
nem helyezte hatályon kívül, így jelenleg is irányadónak kell tekinteni.)
[34] 2. Az  előzetes döntéshozatali eljárásra vonatkozó szabályozás áttekintését követően az  Alkotmánybíróság azt
vizsgálta, hogy a  Fővárosi Törvényszék (a  továbbiakban: Törvényszék) az  előtte 1.Gf.75.791/2011. számon folyt
eljárásban az EUMSZ 267. cikk (3) bekezdése szerinti kötelezett bíróságnak minősül-e vagy sem.
[35] A fenti perben a  pertárgy értéke nem haladta meg az  egymillió forintot (egészen pontosan hetvenhatezer
ötszáz forint volt a  felperes követelése), ezért a  Törvényszék a  Pp. kisértékű perekre vonatkozó XVII. fejezetének
alkalmazásával járt el. A  másodfokon eljárt Törvényszék a  Pp. 394.  § (3)  bekezdése alapján megváltozatta az  első
fokon eljárt Pesti Központi Kerületi Bíróság 18.G.303.604/2010/11. számú ítéletét. A Törvényszék ítélete ellen a Pp.
233.  §-a alapján fellebbezésnek helye nincs. A  Pp. 271.  § (2)  bekezdése pedig kizárja a  felülvizsgálat lehetőségét
a kisértékű perek – így a jelen ügy – esetében is.
[36] Tekintettel a  Bíróságnak az  EUMSZ 267.  cikkéhez fűződő gyakorlatára és az  azt leképező magyar szabályozásra –
jelen ügyben a Fővárosi Törvényszék az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésére kötelezett bíróság.
V. [37] A bírói döntés alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítvány az  alábbiak
szerint nem megalapozott.
[38] 1. A panaszos a Fővárosi Törvényszék 1.Gf.75.791/2011/4. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását
és megsemmisítését kérte. Álláspontja szerint a  Fővárosi Törvényszék mint előzetes döntéshozatali eljárás
kezdeményezésére kötelezett bíróság megsértette a  tisztességes eljáráshoz való jogot, amikor döntésében nem
indokolta meg, miért hagyta figyelmen kívül az alkalmazott magyar jogszabály közösségi joggal ellentétes voltára
való alperesi hivatkozást. A  perben a  panaszos azt állította, hogy az  Ör. ellentétes az  EUMSZ 56.  cikkével, amely
a szolgáltatások szabad áramlását garantálja, ezért indítványozta, hogy a bíróság – a közösségi jog elsődlegessége
okán – utasítsa el a  keresetet, illetve kezdeményezzen előzetes döntéshozatali eljárást a  Bíróságnál, amennyiben
nem tudja eldönteni, hogy a perben alkalmazni kívánt magyar jogszabály ellentétes-e a közösségi joggal.
[39] 2. Az  Alkotmánybíróság fentebb – az  indokolás IV/2.  pontjában (Indokolás [34]–[36]) – megállapította, hogy
a  Fővárosi Törvényszék a  konkrét ügyben előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésére kötelezett bíróság
volt. Ez a kötelezettség az előzetes döntéshozatali eljárás természeténél fogva azonban csak akkor köti a bíróságot,
ha ténylegesen felmerül az  előzetes döntéshozatal lehetősége. E  lehetőség mérlegelése a  kötelezett (tagállami)
bíróság kompetenciájába tartozik. Az  előzetes döntéshozatali eljárásban a  Bíróság a  közösségi jog értelmezése,
érvényessége kérdésben dönt, nem tárgya viszont az eljárásnak a tagállami (nemzeti) és a közösségi jog esetleges
kollíziójának vizsgálata. Ezt a  Bíróság gyakorlata is tükrözi, amikor az  előzetes döntéshozatali kezdeményezéseket
hatáskörének hiányára alapozva elutasítja, azon esetekben, amikor a feltett kérdés a tagállami jogszabály közösségi
joggal való összeegyeztethetőségének megállapítására irányul. [C-30/70., Otto Scheer kontra Einfuhr- und
Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel-ügyben 1970. december 17-én hozott ítélet (EU:C:1970:117); C-134/95.
számú Unità Socio-Sanitaria Locale nº 47 di Biella (USSL) kontra Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli
infortuni sul lavoro (INAIL), 1997. január 16-n hozott ítélet (EU:C:1997:409)]
[40] A magyar bírói gyakorlat követi a  Bíróság precedensjogát, amikor megállapítja, hogy nincs helye előzetes
döntéshozatali eljárás kezdeményezésének, ha a fél nem a közösségi jog értelmezését, hanem annak megállapítását
kéri, hogy az irányadó magyar jog nem felel meg a közösségi jog által védett alapelveknek (EBH2005.1320, BH2006.
18.).
[41] A perben alperes indítványozó azonban – az  általa megfogalmazottak szerint – ténylegesen nem a  közösségi jog
értelmezését, hanem annak megállapítását kérte, hogy az  Ör. nem felel meg a  közösségi jog által védett egyik
alapszabadságnak [az EUMSZ 56.  cikke által garantált szolgáltatásnyújtás (vállalkozás) szabadságának]. A  nemzeti
jog értelmezése azonban nem a Bíróság, hanem a tagállami bíróságok hatáskörébe tartozik.
[42] A konkrét ügyben a  közösségi jogot nem kellett alkalmazni, így tehát előzetes döntéshozatali eljárás
kezdeményezésére sem volt lehetőség.
[43] Mindezekre tekintettel az  Alkotmánybíróság a  rendelkező részben foglaltak szerint elutasította a  Fővárosi
Törvényszék 1.Gf.75.791/2011/4. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére
irányuló alkotmányjogi panaszt.
VI. [44] 1. Az  Abtv. 46.  § (1)  bekezdése szerint az  Alkotmánybíróság hatáskörei gyakorlása során – hivatalból eljárva –
megállapíthatja, hogy a  jogalkotó jogalkotói feladatának elmulasztása következtében alaptörvény-ellenes helyzet
áll fenn. Az  Abtv. e  rendelkezése alapján az  Alkotmánybíróság megvizsgálta, hogy sérülhet-e a  tisztességes
eljáráshoz való jog amiatt, hogy a jogalkotó nem szabályozta a polgári peres eljárás során az előzetes döntéshozatali
eljárás kezdeményezését elutasító bírói döntés részletes szabályait.
[45] Az Alaptörvény negyedik módosítása 2013. április 1. napjával hatályon kívül helyezte az Alaptörvény 2012. január
1-jei hatálybalépése előtt meghozott alkotmánybírósági határozatokat. Ezért az  Alkotmánybíróságnak elsőként
azt kellett vizsgálnia, hogy felhasználhatja-e a  fenti időpontot megelőzően hozott határozatainak a  tisztességes
eljáráshoz való joggal összefüggő megállapításait. Az  Alkotmánybíróság a  13/2013. (VI. 17.) AB határozatában
megállapította, hogy a  hatályon kívül helyezett alkotmánybírósági határozatokban kidolgozott érvek, jogelvek
és alkotmányossági összefüggések felhasználhatóak az  újabb ügyekben vizsgálandó alkotmányjogi kérdések
elbírálásakor is: „ha az Alaptörvény adott szakaszának az Alkotmánnyal fennálló tartalmi egyezése, az Alaptörvény
egészét illető kontextuális egyezősége, az Alaptörvény értelmezési szabályainak figyelembevétele és a konkrét ügy
alapján a megállapítások alkalmazhatóságának nincs akadálya és szükségesnek mutatkozik azoknak meghozandó
döntés indokolásába történő illesztése.” {13/2013. (VI. 17.) AB határozat, Indokolás [32]}
[46] Amennyiben tehát a fenti feltételek fennállnak, az Alkotmánybíróság a hatályukat vesztett határozatait figyelembe
veheti, azokat az adott ügyben felmerülő lényeges alkotmányossági kérdés eldöntéséhez szükséges mértékben és
terjedelemben idézheti vagy hivatkozhatja.
[47] Az Alaptörvény R)  cikk (3)  bekezdése szerinti értelmezési szabályok alapján az  Alaptörvény rendelkezéseit azok
céljával, a benne foglalt Nemzeti hitvallással és a történeti alkotmányunk vívmányaival összhangban kell értelmezni.
[48] A Nemzeti hitvallás deklarálja, hogy: „népuralom csak ott van, ahol az  állam szolgálja polgárait, ügyeiket
méltányosan, visszaélés és részrehajlás nélkül intézi”. Ennek értelmében a  demokratikus jogállammal szembeni
elvárás, hogy polgárai számára biztosítsa a  tisztességes eljárást, amelynek során az  eljáró szerveknek részrehajlás
nélkül, azaz pártatlanul és ésszerű határidőn belül kell dönteniük. Az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése a hatósági
ügyintézés során biztosítja, hogy a  hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn
belül hozzák meg döntésüket. Az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdése pedig a  bírósági eljárásokkal szemben
fogalmazza meg követelményként a pártatlanságot, a tisztességes és nyilvános eljárást, valamint a jogviták ésszerű
határidőn belüli elbírálását.
[49] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdése az  eldöntendő kérdés
szempontjából tartalmilag és kontextuálisan is megegyezik az Alkotmány 57. § (1) bekezdésében foglaltakkal. Ezért
az Alkotmánybíróság az alapvető jog célját érintően figyelembe vette az Alkotmányban azonos módon biztosított
alapjog rendeltetésével kapcsolatban korábban megállapított szempontokat.
[50] A polgári átalakulást konstituáló törvények – amelyek kétségkívül történeti alkotmányunk részét képezik – sorában
a  nagy eljárásjogi kódexek (1868. évi LVI. törvénycikk a  polgári törvénykezési rendtartás tárgyában, a  polgári
perrendtartásról szóló 1911. évi I. törvénycikk, a  bűnvádi perrendtartásról szóló 1896. évi XXXII. törvénycikk)
mindegyike biztosította a  bírósághoz fordulás jogát, a  bírák pártatlanságát és függetlenségét – a  kizárási és
összeférhetetlenségi szabályokon keresztül – valamint a  jogorvoslathoz való jogot. A  jelenleg alaptörvényi és
alapelvi szinten szabályozott tisztességes eljáráshoz való jog tehát elemeiben már jelen volt a  kartális alkotmány
előtti magyar jogrendszerben is.
[51] Az Alkotmánybíróság – tekintettel a Nemzeti Hitvallásra, történeti alkotmányunk vívmányaira, és az Alaptörvényben
biztosított tisztességes eljáráshoz való jog céljára – a tisztességes eljárással összefüggő korábbi – lentebb idézett –
határozatait irányadónak tekintette jelen ügyben is.
[52] A tisztességes eljáráshoz való jog a  korábbi alkotmánybírósági gyakorlatban is alkotmányos védelemben
részesült, annak ellenére, hogy szövegszerűen nem szerepelt az Alkotmányban. Az Alkotmánybíróság az 1993. évi
XXXI. törvénnyel kihirdetett, az  emberi jogok és az  alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában 1950.
november 4-én kelt Egyezmény (a  továbbiakban: Egyezmény) 6.  cikkében foglalt tisztességes eljáráshoz való
jog védelmét az  Alkotmány 57.  § (1)  bekezdésébe fogalt független és pártatlan bírósághoz való jog, valamint
az  Alkotmány 2.  § (1)  bekezdéséből eredő eljárásjogi garanciák egymásra vonatkoztatása útján alakította ki.
Az  Alkotmánybíróság a  6/1998. (III. 11.) AB határozatban (ABH 1998, 91., a  továbbiakban: Abh.) foglalta össze
a  tisztességes eljáráshoz való jog lényegéről kialakított álláspontját. E  szerint a  tisztességes eljárás (fair trial)
követelménye nem pusztán a  tisztességes (igazságos) tárgyalást foglalja magában, hanem kiterjed az  eljárás
egészének és körülményeinek figyelembevételére is. Az  Abh.-t követő döntéseiben az  Alkotmánybíróság
esetről-esetre határozta meg a  tisztességes eljárás által megkövetelt konkrét ismérveket. Az  Alkotmánybíróság
eddigi gyakorlata szerint az  összes részletszabály betartása, vagy egyesek megszegése ellenére lehet az  eljárás
igazságtalan, méltánytalan vagy nem tisztességes. (ABH 1998, 91, 95.)
[53] 2. Az Alkotmánybíróság ezt követően azt vizsgálta, hogy sérül-e a perbeli felek tisztességes eljáráshoz való joga, ha
előzetes döntéshozatalra irányuló indítványuk ellenére a bíróság nem dönt a kérdésben, illetve nemleges döntését
nem indokolja.
[54] 2.1. A fentiekben kifejtettek szerint a közösségi jog alapján még a kötelezett bírót sem köti a peres felek indítványa,
így a  bírói mérlegelés körébe tartozik annak megítélése, hogy szükség van-e egyáltalán az  ügy eldöntéséhez
a  felhívott közösségi norma alkalmazására. A  kötelezett bíróság csak szigorúan meghatározott feltételek mellett
dönthet úgy, hogy nem kéri előzetes döntéshozatali eljárás lefolytatását a  Bíróságtól. Ezzel szemben a  nem
kötelezett bíróságot széles mérlegelési jog illeti meg, a  tekintetben, hogy a  felek kérelme alapján él-e az előzetes
döntéshozatali eljárás kezdeményezésének lehetőségével. A közösségi jog tehát megadja a tagállami bíróságoknak
a  kezdeményezésről való döntési lehetőséget, de annak formájáról nem szól, továbbá nem foglalkozik azzal
a kérdéssel sem, hogy a felek indítványát elutasító bírói döntést kell-e indokolni.
[55] 2.2. A  Pp. vonatkozó 155/A.  § (2)  bekezdése szerint a  bíróság végzéssel határoz az  előzetes döntéshozatali
eljárás kezdeményezéséről, a  (3)  bekezdés szerint pedig e  végzés, illetve az  előzetes döntéshozatali eljárás
kezdeményezésére irányuló kérelem elutasítása ellen nincs helye külön fellebbezésnek. Ha a  bíró úgy dönt, hogy
előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményez, erről végzést hoz, amelynek kötelező tartalmi elemeit a  155/A.  §
(2)  bekezdése határozza meg. E  szerint a  végzésnek tartalmaznia kell a  kérdést, amely a  Bíróság döntését igényli,
illetve a  tényállás és az  érintett magyar jogszabályok ismertetését. Ebből következően a  kérelem elutasítása
tárgyában is döntenie kell a  bíróságnak, azonban a  Pp. nem határozza meg expressis verbis a  döntés formáját.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint azonban a hivatkozott rendelkezés sem értelmezhető másként, minthogy
a bíróságnak a kezdeményezés elutasítása tárgyában is végzést kell hoznia. Ezt az értelmezést támasztja alá a Pp.
212.  §-a is, amely szerint a  bíróság a  per érdemében ítélettel, míg a  per során felmerült minden más kérdésben
végzéssel határoz.
[56] Megvizsgálva továbbá a Pp.-nek az ún. pervezető végzésekre vonatkozó szabályait, a következők állapíthatóak meg.
A  Pp. 233.  § (3)  bekezdés b)  pontja szerint nincs helye fellebbezésnek az  eljárás folyamán hozott végzések ellen
(kivéve a  perköltségben vagy pénzbírságban marasztaló végzéseket, valamint azokat a  végzéseket, amelyekkel
szemben a  törvény a  fellebbezést külön megengedi). Fontos kiemelni, hogy eljárásjogi szempontból az  előzetes
döntéshozatali eljárás kezdeményezése lényegében nem más, mint egy speciális felfüggesztési ok (erre utal
a  szabály Pp.-n belüli elhelyezése is, hiszen közvetlenül a  tárgyalás felfüggesztésére vonatkozó passzusok után
került szabályozásra, az  Alkotmánybíróság eljárásának kezdeményezésére vonatkozó rendelkezésekkel együtt,
amely szintén az  eljárás felfüggesztését vonja maga után). Ennek hangsúlyozása azért lényeges, mert a  Pp.
155.  §-a (3)  bekezdése a  felfüggesztést elutasító végzés ellen nem, csak az  elrendelő végzés elleni teszi lehetővé
a  fellebbezést. (A bírói gyakorlat is ebbe az  irányba mutat, lásd BH1990.303.) A  Pp. 222.  § (1)  bekezdése pedig
kimondja, hogy csak azokat a végzéseket kell megindokolni, amelyek külön fellebbezéssel támadhatóak.
[57] Mindezekből az  következik tehát, hogy a  kezdeményezés elutasítása esetén a  Pp. szerint a  bíró nem köteles
megindokolni nemleges döntését.
[58] 2.3. Ugyanakkor az Alkotmánybíróság a 7/2013. (III. 1.) AB határozatban – az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdését
értelmezve – az  indokolási kötelezettséget a  tisztességes eljárás egyik összetevőjeként határozta meg.
Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  indokolási kötelezettség a  tisztességes eljárásból fakadó olyan
alkotmányos követelmény, amely abszolút korlátot állít a  bírói döntési szabadság elé. A  bíró ugyanis köteles
döntésének indokairól az  eljárási törvények keretei között számot adni, az  indokolási kötelezettség elmulasztása
lényegében az eljárási szabályok alaptörvény-ellenes alkalmazását jelenti.
[59] Az Alkotmánybíróság fenti határozatában rámutatott, hogy: „[a] tisztességes eljárásból fakadó elvárás tehát
az  eljárási szabályok Alaptörvénynek megfelelő alkalmazása, ami a  jogállami keretek között működő bíróságok
feladata. Az  eljárási törvény rendelkezéseire is figyelemmel, a  tisztességes eljárás alkotmányos követelménye
a bírói döntésekkel szemben azt a minimális elvárást mindenképpen megfogalmazza, hogy a bíróság az eljárásban
szereplő feleknek az  ügy lényegi részeire vonatkozó észrevételeit kellő alapossággal megvizsgálja, és ennek
értékeléséről határozatában számot adjon.” {7/2013. (III. 1.) AB határozat, Indokolás [34]}
[60] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint, ha egy előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésére kötelezett
bíróság előtt merül fel a  felek részéről a  közösségi jog alkalmazásának, érvényessége megállapításának, illetve
értelmezésének a  kérdése, és a  bíróság a  kezdeményezésére irányuló indítvány elutasítása tárgyában nem hoz
indokolt döntést, az egyértelműen alappal veti fel a tisztességes eljáráshoz való jog sérelmét. A bíróság mérlegelési
lehetősége ugyanis nagymértékben korlátozott, főszabály szerint a  Bírósághoz kell fordulnia és csak akkor
mentesül e kötelezettsége alól, ha a közösségi jog nem releváns az adott ügyben vagy a közösségi szabály helyes
értelmezése a  bíró szerint egyértelmű, illetve ha az  érintett jogkérdésben a  Bíróságnak kialakult gyakorlata van.
A kezdeményezésre kötelezett bírónak tehát számot kell adnia arról, hogy kötelezettsége ellenére miért nem fordul
a Bírósághoz. Ugyanakkor bármely – nem kötelezett – tagállami bíróság is dönthet úgy akár saját meggyőződése,
akár a  felek kérelme alapján, hogy él az  előzetes döntéshozatal-kezdeményezés lehetőségével, illetve dönthet
úgy is, hogy nem kezdeményez ilyen eljárást. Az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint – a  tisztességes eljáráshoz
való jogból fakadóan – az  eljáró bíróságnak függetlenül attól, hogy kötelezettnek minősült-e vagy sem, továbbá
függetlenül attól, hogy helyt ad-e a  kezdeményezésre irányuló kérelemnek, avagy sem, alakszerű döntést kell
hoznia a  kezdeményezésről, és azt legkésőbb az  ügydöntő határozatban meg kell indokolnia. Az  indítványozó
peres fél ugyanis joggal számíthat arra, hogy az ügye kapcsán felmerült és annak eldöntése szempontjából releváns
közösségi jogi probléma a Bíróság elé kerül. Ennek elmaradása érdemi kihatással lehet a  jogvita végeredményére,
ezért a  bíróság köteles megindokolni az  indítvány elutasítását, mivel egyrészt ez  garantálja, hogy megalapozott
döntést hozott a kezdeményezés tárgyában, másrészt a peres fél innen ismerheti meg a döntés okát.
[61] Az Alkotmánybíróság eljárása során észlelte, hogy a  Pp. – fentebb ismertetett – szabályai alapján a  bíróság
a  kezdeményezés elutasítása tárgyában nem köteles alakszerű és indokolt döntést hozni. Ez  a  szabályozási
hiányosság az  Alkotmánybíróság megítélése szerint az  előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezését
indítványozó peres fél tisztességes eljáráshoz való jogának sérelmével jár.
[62] Az Alkotmánybíróság szerint ugyanis a bírósági úthoz, a bíróság általi döntéshez való jognak szerves része az eljárás
minősége: ez adja a bírósághoz fordulás értelmét. [35/2002. (VII. 19.) AB határozatban ABH 2002, 199, 211.] Az eljárás
tisztességességének önmagában ugyanis nem elégséges feltétele a  bírósági út igénybevételének lehetővé tétele,
az csak akkor biztosított, ha a bíróság érdemben reagál (dönt) a perben előterjesztett kérelmekre.
[63] Az Alkotmánybíróság mindezek alapján úgy ítélte meg, hogy sérül a  felek tisztességes eljáráshoz való joga,
amennyiben az  előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezése esetén az  eljáró bíróság a  kezdeményezés
elutasítása tárgyában nem dönt, és döntését nem indokolja.
[64] Ezért az Alkotmánybíróság – az Abtv. 46. § (2) bekezdése c) pontja alapján hivatalból eljárva – a rendelkező részben
foglaltak szerint mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenességet állapított meg. Az Alkotmánybíróság szerint
ugyanis a  jogalkotó nem biztosította a  tisztességes eljáráshoz való jog [Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdése)]
érvényesülését (azaz az  indokolt bírói döntést), mivel nem írt elő sem határozati formában történő döntési, sem
indokolási kötelezettséget az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésének elutasítása tárgyában hozott bírói
döntés tekintetében.
[65] 3. A  panaszos az  alkotmányellenessége folytán megsemmisített Ör. perbeli alkalmazásának kizárását is kérte
az  Alkotmánybíróságtól. Az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdése szerint alkotmányjogi panasszal az  Alkotmánybírósághoz
fordulhat az  egyedi ügyben érintett személy vagy szervezet, ha az  ügyben folytatott bírósági eljárásban
alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazása folytán az Alaptörvényben biztosított jogának sérelme következett be,
és jogorvoslati lehetőségeit már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az  Abtv. 41.  §
(1) bekezdése szerint, ha az Alkotmánybíróság az Abtv. 26. §-a alapján lefolytatott eljárásában a hatályos jogszabály
vagy jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességét megállapítja, a  jogszabályt vagy jogszabályi rendelkezést
teljesen vagy részben megsemmisíti. A (3) bekezdés szerint az Alkotmánybíróság hatályon kívül helyezett jogszabály
alaptörvény-ellenességét akkor állapíthatja meg, ha a jogszabályt konkrét esetben még alkalmazni kellene.
[66] A 109/2009. (XI. 18.) AB határozattal az Alkotmánybíróság pro futuro hatállyal semmisítette meg az Ör.-t, ugyanakkor
alkalmazását nem zárta ki a  folyamatban lévő perekben. Az  1813/B/2010. AB végzésben a  megsemmisített
Ör. alkalmazásának kizárását kérő bírói kezdeményezések alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy:
„[a]mennyiben az Alkotmánybíróság az alkotmányellenes jogszabály alkalmazhatóságát meghatározott időtartamra
kifejezett rendelkezésével a  jövőre nézve alkalmazandónak nyilvánította, úgy az  alkotmányellenes jogszabály
alkalmazhatósága tekintetében nincs mód sem egyedi, sem generális jelleggel annak ismételt elbírálására.”
(ABH 2011, 2936, 2939.) A fentiekre tekintettel az Alkotmánybíróság végzésében az Ör. alkalmazásával kapcsolatos
bírói kezdeményezéseket ítélt dolognak minősítette és az eljárást megszüntette.
[67] Tekintettel az  Alaptörvény 2012. január 1-jei hatálybalépésére, valamint arra, hogy az  Alaptörvény negyedik
módosítása 2013. április 1-jével hatályon kívül helyezte az  Alaptörvény hatálybalépése előtt született
alkotmánybírósági határozatokat, az  Alkotmánybíróságnak ítélt dolog megállapítására jelen ügyben már nincs
lehetősége.
[68] Ugyanakkor az  Alkotmánybíróság a  3043/2012. (II. 28.) AB végzésben már vizsgálta azt az  elvi kérdést, hogy egy
jogszabályi rendelkezés pro futuro megsemmisítését követően egy újabb indítványban lehet-e önálló alkalmazási
tilalom kimondását kérni. Ennek kapcsán az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Alkotmánybíróságról szóló
1989. évi XXXII. törvény (a  továbbiakban: régi Abtv.) és az  Abtv. tartalmilag csaknem azonosan szabályozza a  pro
futuro megsemmisítést. Mindkét törvény úgy rendelkezik, hogy a pro futuro hatállyal megsemmisített jogszabályt
(jogszabályi rendelkezést) az  adott alkotmánybírósági határozat indokolásában a  pro futuro megsemmisítés
meghatározott okától függetlenül, minden esetben alkalmazni kell, amíg a  megsemmisített jogszabály hatályát
nem veszti, hacsak az  Alkotmánybíróság az  adott alkotmánybírósági határozat indokolásában másként nem
rendelkezik. Ebből következik, hogy ha a régi Abtv. hatálya alatt pro futuro megsemmisített jogszabályi rendelkezést
az  Alkotmánybíróság a  határozatban megjelölt időpontig alkalmazni rendelte, akkor annak hatályvesztéséig sem
a régi Abtv, sem az Abtv. alapján nincs helye önálló alkalmazási tilalom megállapításának. (Indokolás [11])
[69] Az Alkotmánybíróság a  pro futuro megsemmisítés esetén tehát egyrészt dönt a  vizsgált jogszabályi rendelkezés
alkotmányosságáról, másrészt az  alaptörvény-ellenesnek talált rendelkezés alkalmazhatóságának időtartamát
– tekintettel az  Alaptörvény védelmére, a  jogbiztonságra vagy az  eljárást kezdeményező különösen fontos
érdekére – kiterjeszti.
[70] A hivatkozott végzés visszautal a  3302/2012. (XI. 12.) AB határozatra, amelyben alkalmazási tilalom kimondására
irányuló bírói kezdeményezés alapján mondta ki az  Alkotmánybíróság, hogy ha egy korábbi határozata konkrét
ügyben vagy ügyekben nem rendelt el semmilyen alkalmazási tilalmat, és bírói kezdeményezésről vagy
alkotmányjogi panaszról nem kellett döntenie, akkor a  hasonló ténybeli alapból származó, azonos jog alapján
keletkezett jogviszonyok úgy nyerhetnek el hasonló elbírálást a  rendes bíróság előtt, ha az  Alkotmánybíróság
az  utóbb benyújtott kezdeményezés alapján sem mondja ki a  jogszabály alkalmazhatatlanságát. A  végzés szerint
azonban az  önálló alkalmazási tilalom nemcsak bírói kezdeményezések esetén, hanem alkotmányjogi panaszok
esetében is kizárt, mivel a  pro futuro megsemmisítéssel az  Alkotmánybíróság az  érintett jogszabályi rendelkezés
továbbalkalmazásáról is döntött, így annak alkalmazásától a bíróságok nem tekinthetnek el. (Indokolás [15])
[71] Mindezek alapján megállapítható, hogy az  Alkotmánybíróság a  109/2009. (XI. 18.) AB határozatban már döntött
az  Ör. alkotmányosságának és továbbalkalmazhatóságának kérdésében, ezért az  alkotmányjogi panasz nem vet
fel az Abtv. 29. §-a szerinti új alapvető jelentőségű alkotmányjogi kérdést és a bírói döntést érdemben befolyásoló
alaptörvény-ellenességet sem. Az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdésére hivatkozással előterjesztett alkotmányjogi panasz
tehát nem felel meg ezen törvényi feltételeknek.
[72] Az Alkotmánybíróság – a fentiekben kifejtettekre hivatkozással – az Abtv. 26. § (1) bekezdése szerinti alkotmányjogi
panaszt az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
[73] 4. Tekintettel arra, hogy az Alkotmánybíróság a Fővárosi Törvényszék 1.Gf.75.791/2011/4. számú ítélete alaptörvényellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt elutasította, a  határozat
végrehajtásának felfüggesztésére irányuló indítvány tárgyában az  eljárást okafogyottság címén – az  Abtv. 59.  §-a
alapján, az Ügyrend 67. § (1) bekezdésére és (2) bekezdés e) pontjára hivatkozva – megszüntette.
[74] 5. Az Alkotmánybíróság e határozatának a Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdésének
második mondata alapján, az ügy elvi jelentőségére tekintettel rendelte el.
Budapest, 2015. július 14. Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
50/2013. (VIII. 27.) BM rendelete „Itthon vagy – Magyarország, szeretlek” programsorozat támogatása felhasználásának részletes szabályairól.
A Magyarország 2013. évi központi költségvetéséről szóló 2012. évi CCIV. törvény 77. § (2) bekezdés j) pont ja) alpontjában kapott
felhatalmazás alapján, az  egyes miniszterek, valamint a  Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló
212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 37.  § p)  pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva – az  egyes miniszterek, valamint
a  Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 73.  § b)  pontjában
meghatározott feladatkörében eljáró nemzetgazdasági miniszter egyetértésével – a következőket rendelem el:
1. Általános rendelkezések 1. § (1) A  helyi önkormányzatokért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter) vissza nem térítendő támogatást
(a továbbiakban: támogatás) nyújt a  települési önkormányzatoknak a  Magyarország 2013. évi központi
költségvetéséről szóló 2012. évi CCIV. törvény 1. melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezet, 23. „Itthon
vagy – Magyarország szeretlek” programsorozat cím előirányzatának terhére a  2013. szeptember 28–29-én
megrendezésre kerülő „Itthon vagy – Magyarország, szeretlek” programsorozatban való részvételhez.
(2) Támogatásra az a települési önkormányzat jogosult, amely vállalja, hogy
a) csatlakozik a  2013. szeptember 28–29-én az „Itthon vagy – Magyarország, szeretlek” programsorozathoz,
amelynek keretében a  településen napközbeni programokkal rendezvényt szervez és csatlakozik
az országosan összehangolt tűzgyújtáshoz,
b) egy programelemet egy országosan meghatározott időpontban kezd meg,
c) a programsorozat arculati elemeit tartalmazó plakátot a rendezvények időtartama alatt közzéteszi.
2. § (1) A  települési önkormányzat az  1.  § (2)  bekezdése szerinti rendezvények megszervezéséhez és az  országosan
összehangolt tűzgyújtáshoz történő csatlakozáshoz
a) 1001 fő alatti lakosságszámú település esetén legfeljebb 150 000 forint,
b) 1001–5000 fő lakosságszám közötti település esetén legfeljebb 250 000 forint,
c) 5001–10 000 fő lakosságszám közötti település esetén legfeljebb 400 000 forint,
d) 10 001–20 000 fő lakosságszám közötti település esetén legfeljebb 650 000 forint,
e) 20 001–50 000 fő lakosságszám közötti település esetén legfeljebb 750 000 forint,
f ) 50 000 fő feletti lakosságszámú település esetén legfeljebb 1 500 000 forint
összegű támogatást igényelhet.
(2) A  települési önkormányzatok lakosságszámát a  2013. január 1-jei állapotnak megfelelően, a  Közigazgatási és
Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatala adatai alapján kell figyelembe venni.
2. A támogatás igénylése, döntési rendszere, folyósítása 3. § (1) A  települési önkormányzat az  1.  melléklet szerinti adatlapon jelzett támogatási kérelmét 2013. szeptember 5-éig
rögzíti és zárja le az ebr42 információs rendszerben, továbbá a lezárt és kinyomtatott adatlapot két eredeti és egy
hitelesített másolati példányban, a  kincstár területileg illetékes igazgatóságához (a továbbiakban: Igazgatóság)
nyújtja be. A  kizárólag papír alapon benyújtott adatlap érvénytelen. A  papír alapú dokumentáció benyújtásának
a határideje legkésőbb az elektronikus rögzítés határidejét követő munkanap. A határidő elmulasztása jogvesztő.
(2) Az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 59. § (1) bekezdése, valamint az államháztartásról szóló törvény
végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 110.  §-a szerint felülvizsgált adatlap egy-egy eredeti
példányát az Igazgatóság 2013. szeptember 12-éig továbbítja a miniszter részére.
(3) Ha a miniszter a támogatási igények vizsgálata során további tájékoztatást vagy dokumentumok megküldését tartja
szükségesnek, ezeket a pályázó – külön felhívásra – köteles teljesíteni.
4. § (1) A támogatásról a benyújtott igények alapján a miniszter – a miniszterelnök által felkért munkacsoport vezetőjével
konzultálva – dönt.
(2) A  támogatást elnyert települési önkormányzatok (a továbbiakban: kedvezményezett) a  miniszter döntéséről
támogatói okiratban értesülnek.
5. § A támogatást a 4. § (1) bekezdés szerinti döntést követően a miniszter utalványozása alapján a kincstár folyósítja.
3. A támogatás felhasználásának és elszámolásának szabályai 6. § (1) A támogatás felett a kedvezményezett rendelkezik, és felelős annak jogszerű felhasználásáért.
 (2) A  kedvezményezett a  támogatás felhasználásáról elkülönített, naprakész nyilvántartást vezet, melyet
2015. december 31-éig köteles teljes körűen megőrizni.
 (3) A  kedvezményezett a  támogatást kizárólag az „Itthon vagy – Magyarország, szeretlek” programsorozat keretében
megvalósított rendezvénnyel összefüggő kiadásokra használhatja fel. 7. § (1) A  kedvezményezett a  támogatást 2013. november 29-éig használhatja fel, az  e  határidőig fel nem használt
támogatásrészt vissza kell fizetni a központi költségvetésbe.
(2) A  támogatás felhasználásáról a  kedvezményezett 2013. december 4-éig a  2.  melléklet szerinti számlaösszesítő
adatlapon számol el a  kincstár által üzemeltetett elektronikus rendszerben, továbbá a  kinyomtatott adatlapot
két eredeti példányban 2013. december 4-éig megküldi az  Igazgatóság felé, amihez csatolja a  támogatás
felhasználásáról kiállított számlák, továbbá a  fel nem használt támogatásrész központi költségvetésbe történő
visszafizetése teljesítéséről szóló pénzügyi szolgáltatói igazolás hitelesített másolatát két példányban.
(3) Az  Igazgatóság 2013. december 13-áig felülvizsgálja az  elszámolásokat és a  felülvizsgálat eredményét, valamint
az elszámolási dokumentáció egy példányát továbbítja a miniszter részére.
(4) A  kedvezményezett a  támogatás felhasználásáról tárgyév december 31-ei fordulónappal, az  éves beszámoló
keretében és rendje szerint számol el.
4. Záró rendelkezések 8. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Dr. Pintér Sándor s. k.,
 belügyminiszter