text:
196/2007. (VII. 30.) Korm. rendelete a hitelezési kockázat kezeléséről és tőkekövetelményéről.
A Kormány az Alkotmány 35. § (1) bekezdésének
b) pontjában foglalt feladatkörében eljárva, a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi
CXII. törvény (a továbbiakban: Hpt.) 235. §-a (1) bekezdésének g)–i) pontjában, valamint a számvitelről szóló
2000. évi C. törvény 178. §-a (1) bekezdésének b) pontjában kapott felhatalmazás alapján, figyelembe véve a számviteli törvényhez kapcsolódó, sajátos számviteli szabályokat tartalmazó kormányrendeletek módosításáról szóló
357/2006. (XII. 27.) Korm. rendelet 24. §-a
(3) bekezdésében foglalt rendelkezéseket az alábbiakat
rendeli el:
ELSŐ RÉSZ ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK I. Fejezet HATÁLY 1. §
E rendelet hatálya a Hpt. szerinti hitelintézetre, hitelintézettel egyenértékű prudenciális szabályozásnak megfelelő pénzügyi vállalkozásra (a továbbiakban együtt: hitelintézetre), az elismert külső hitelminősítő szervezetre, valamint az elismert külső hitelminősítő szervezet és export
hitel ügynökség hitelminősítésének elismerésére terjed ki.
2. § (1) E rendelet célja, hogy a hitelintézet számára meghatározza
a) a hitelezési kockázat tőkekövetelményének sztenderd módszerrel (Hpt. 76/A. §), illetőleg belső minősítésen
alapuló módszerrel (Hpt. 76/B–76/D. §) történő
kiszámításának,
b) az elismert külső hitelminősítő szervezet, illetőleg
az export hitel ügynökség hitelminősítési besorolása
alkalmazásának,
c) a hitelezési kockázat tőkekövetelményének meghatározásához alkalmazható belső minősítési módszer alkalmazása feltételeinek, valamint
d) a hitelezésikockázat-mérséklés során figyelembe vehető hitelkockázati fedezetnek és a hitelezésikockázat-mérséklés mértéke meghatározásának
részletes szabályait.
(2) Az (1) bekezdésen kívül e rendelet célja, hogy meghatározza az elismert külső hitelminősítő szervezetre, valamint az export hitel ügynökség hitelminősítésének alkalmazhatóságára vonatkozó részletes szabályokat.
II. Fejezet FOGALMAK 3. § E rendelet alkalmazásában
1. fedezett kölcsönügylet: olyan, biztosítékkal fedezett
kitettséget eredményező megállapodás, amely nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely lehetővé teszi a hitelintézet
számára, hogy az ügyfelet a fedezet rendszeres – akár napi
gyakorisággal történő – kiegészítésére kötelezze;
2. tőkepiac vezérelt ügylet: olyan, biztosítékkal fedezett kitettséget eredményező megállapodás, amely tartalmaz olyan rendelkezést, amely lehetővé teszi a hitelintézet
számára, hogy az ügyfelet a fedezet rendszeres – akár napi
gyakorisággal történő – kiegészítésére kötelezze;
3. független ingatlanvagyon-értékelő: aki rendelkezik
a külön jogszabályban előírt szakmai végzettséggel és a hitelezési döntéssel kapcsolatos folyamatoktól független;
4. meghatározó piaci szereplő:
a) a központi kormány, a központi bank, az 5. § (3) be
kezdésében meghatározottnak megfelelő regionális kormány vagy helyi önkormányzat, a 6. § (3) bekezdésében
meghatározottnak megfelelő közszektorbeli intézmény, a
7. § (5) bekezdése szerinti multilaterális fejlesztési bank és
a 8. § szerinti nemzetközi szervezet, ha arra a sztenderd
módszer alapján 0%-os kockázati súlyt kell alkalmazni,
b) a hitelintézet és a befektetési vállalkozás,
c) a pénzügyi vállalkozás, a biztosító, valamint a vi
szontbiztosító, ha arra a sztenderd módszer alapján
20%-os kockázati súly alkalmazható,
d) elismert külső hitelminősítő szervezet hitelminősítésével nem rendelkező pénzügyi vállalkozás, biztosító, valamint viszontbiztosító, ha a kockázattal súlyozott kitettség értékét és a várható veszteség értékét belső minősítésen alapuló módszer szerint számító hitelintézet legalább a
Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete (továbbiakban:
Felügyelet) által elismert külső hitelminősítő szervezet
2-es hitelminősítési besorolásához tartozó nemteljesítési
valószínűséget rendelt,
e) tőkekövetelmény vagy tőkeáttételi szabályok tekintetében szabályozott kollektív befektetési forma,
f) szabályozott nyugdíjalap, vagy
g) elfogadott elszámolóház;
5. referencia eszköz: olyan eszköz, index vagy több
eszközből álló kosár, amely származtatott ügylet esetén a
viszonyítás alapját képezi;
6. banki munkanap: az a munkanap, amelyen a hitelintézet üzletvitel céljából nyitva tart;
7. elfogadott tőzsde: olyan tőzsde, amely kielégíti a következő feltételeket:
a) rendszeresen működik,
b) a székhelye szerinti ország felügyeleti hatósága által
kibocsátott vagy elfogadott előírások szabályozzák a tőzsde működését, a tőzsdéhez való hozzáférést, a tőzsdére lépést és a tőzsdei szerződéskötés feltételeit,
c) olyan elszámolási rendszert működtet, vagy olyan
elfogadott elszámolóházzal áll kapcsolatban, amely a
székhely szerinti ország felügyeleti hatóságának véleménye szerint biztosítja, hogy a származtatott tőzsdei ügyletek esetében a tőzsdei résztvevő a kötelezettségének megfelelő napi letét elhelyezési követelménynek megfelel;
8. elfogadott elszámolóház: a székhelye szerinti ország
jogszabálya vagy felügyeleti hatósága által elismertnek
minősített, az elszámolásforgalom lebonyolítását végző
hitelintézet, pénzügyi vállalkozás, illetve a tőkepiacról
szóló 2001. évi CXX. törvényben (a továbbiakban: Tpt.)
meghatározott elszámolóházi tevékenységet végző szervezet. A származtatott ügyletek elszámolásával foglalkozó
elszámolóházi tevékenységet végző szervezetek közül az,
amelynek az elszámolási rendszere a székhelye szerinti ország felügyeleti hatósága szerint biztosítja, hogy a származtatott ügyletek esetében az elszámolóházi szolgáltatást
igénybe vevő a kötelezettségének megfelelő napi letét
elhelyezési követelményének eleget tegyen;
9. mikro-, kis- és középvállalkozás: a Hpt.-ben ilyenként meghatározott fogalom;
10. hitelderivatíva: származtatott ügyletre vonatkozó
olyan megállapodás, amelynek keretében az egyik fél számára lehetővé teszi a megállapodásban szereplő (azaz alapul szolgáló) eszköz hitelkockázatának a másik félre hárítását, aki a megállapodás alapján a hitelkockázatot anélkül
vállalja át, hogy az alapul szolgáló eszközt az ügylet
megkötésekor ténylegesen megvásárolná;
11. pénzügyi biztosíték: készpénz, betét, hitelviszonyt
megtestesítő értékpapír, részvény, átváltoztatható kötvény, kollektív befektetési értékpapír, fedezett kötvény és
arany;
12. ingatlan piaci értéke: az az érték, amelyen eladási
szándék esetén az ingatlan – attól az ügylettől függetlenül,
amelynek a fedezetét képezi – az értékelés időpontjában
értékesíthető lenne, feltételezve a megfelelő hirdetést, a
felek jól értesültségét és körültekintését;
13. ingatlan fedezeti értéke: az az érték, amelyet az ingatlan jövőbeni értékesíthetőségének gondos értékelésével állapítanak meg, számításba véve az ingatlan hosszú
távú fenntarthatósági szempontjait, a rendes és helyi piaci
viszonyokat, az ingatlan jelenlegi használatát és megfelelő
alternatív felhasználási módjait;
14. betét: a Hpt. 2. számú melléklet 4. Fejezet 1. pontjában meghatározott fogalom;
15. nemteljesítéskori csereügylet: olyan szerződés,
amelyben a hitelkockázati fedezetet nyújtó félnek a szerződésben foglalt fizetési kötelezettsége a kielégítési jog
megnyíltát eredményező hitelesemény bekövetkezésekor
áll fenn;
16. teljes hozamcsere-ügylet: olyan megállapodás,
amelynek keretében az egyik fél a referencia eszköznek a
futamidő alatti kamathozamból és tőkehozamából származó kifizetést átadja a referencia eszköz tulajdonosának, és
a referencia eszköznek a tulajdonosa a szerződésben meghatározott – a referencia eszköz hozamához nem kötött –
értékpapír hozamát fizeti meg a másik félnek;
17. kollektív befektetési értékpapír: a Tpt.-ben ilyenként meghatározott fogalom;
18. kollektív befektetési forma: a Tpt.-ben ilyenként
meghatározott fogalom (ideértve a befektetési alapot is);
19. központi szerződő fél: a fizetési, illetve értékpapír-elszámolási rendszerekben történő teljesítés véglegességéről szóló 2003. évi XXIII. törvényben ilyenként
meghatározott fogalom;
20. hosszú elszámolási idejű ügylet: a partnerkockázatról szóló kormányrendeletben ilyenként meghatározott
fogalom.
MÁSODIK RÉSZ SZTENDERD MÓDSZER III. Fejezet KOCKÁZATI SÚLYOZÁS
Központi kormánnyal és központi bankkal szembeni
kitettség 4. §
(1) A központi kormánnyal és a központi bankkal szembeni kitettségre – a (2)–(5) bekezdésben meghatározott eltéréssel – száz százalékos kockázati súlyt kell alkalmazni.
(2) Ha van elismert külső hitelminősítő szervezet hitelminősítése, akkor a központi kormánnyal és a központi
bankkal szembeni kitettségnél a Felügyelet által a hitelminősítéshez hozzárendelt besorolás alapján az egyes besorolásokhoz a következő kockázati súlyok alkalmazhatóak:
Hitelminősítési
besorolás 1 2 3 4 5 6
(3) Az Európai Unió tagállamának központi kormányával és központi bankjával szembeni, ezen központi kormány és központi bank nemzeti pénznemében fennálló
(denominált) és finanszírozott kitettséghez nulla százalékos kockázati súlyt kell rendelni.
(4) Ha a harmadik ország a magyar szabályozással legalább egyenértékű felügyeleti és prudenciális szabályokat
alkalmaz, és ezen harmadik ország illetékes hatósága a
központi kormányával és központi bankjával szembeni, a
saját nemzeti pénznemében fennálló (denominált) és finanszírozott kitettséghez az (1) vagy (2) bekezdésben
meghatározott kockázati súlynál kedvezőbb kockázati
súlyt rendel, akkor ezen központi kormány és központi
bank nemzeti pénznemében fennálló (denominált) és
finanszírozott kitettséghez ezen kedvezőbb kockázati súly
rendelhető.
(5) Az Európai Központi Bankkal szembeni kitettséghez nulla százalékos kockázati súlyt kell rendelni.
(6) A központi kormánnyal és a központi bankkal szembeni kitettségre az exporthitel-ügynökség hitelminősítéséhez rendelt hitelminősítési besoroláshoz tartozó – VII. Fejezetben meghatározott – kockázati súly is alkalmazható.
Regionális kormánnyal és helyi önkormányzattal
szembeni kitettség 5. §
(1) A regionális kormánnyal és a helyi önkormányzattal
szembeni kitettségre – a (2)–(6) bekezdésben meghatározott eltéréssel – a hitelintézettel és a befektetési vállalkozással szembeni kitettségre alkalmazott kockázati súlyt
kell alkalmazni.
(2) A regionális kormánnyal és a helyi önkormányzattal
szembeni kitettségre nem alkalmazható a 9. § (5) bekezdése szerinti – alacsonyabb – kockázati súly.
(3) Ha a regionális kormány és a helyi önkormányzat – a
nemteljesítési kockázatának a központi kormány kockázati szintjére történő csökkentését is biztosító – szuverén
adómegállapítási jogkörrel (önálló adókivetési jogkörrel)
és annak érvényesítéséhez szükséges intézményi háttérrel
rendelkezik, akkor a kitettségével szemben a központi
kormányával azonos kockázati súly alkalmazható.
(4) Ha a harmadik ország a magyar szabályozással legalább egyenértékű felügyeleti és prudenciális szabályokat
alkalmaz, valamint a regionális kormányával és a helyi önkormányzatával szembeni kitettség súlyozása megegyezik
a központi kormányával szembeni kitettség súlyozásával,
akkor a harmadik ország regionális kormányával és helyi
önkormányzatával szembeni kitettség súlyozására annak
központi kormányával szembeni kitettség kockázati
súlyozása alkalmazható.
(5) Azon regionális kormányok és helyi önkormányzatok listáját, amelyekkel szemben a központi kormányukkal
azonos kockázati súly alkalmazható, a Felügyelet a
honlapján közzéteszi.
(6) Ha a jogi személyiséggel rendelkező egyház vagy
annak jogi személyiséggel rendelkező egysége szuverén
adómegállapítási joggal (önálló adókivetési jogkörrel)
rendelkezik, akkor a kitettségére – a (3) bekezdés alkalmazásának kivételével – a regionális kormánnyal és a helyi
önkormányzattal szembeni kitettségre alkalmazott
kockázati súlyozást kell alkalmazni.
Közszektorbeli intézménnyel szembeni kitettség 6. § (1) A közszektorbeli intézménnyel szembeni kitettségre
– a (2)–(5) bekezdésben meghatározott eltéréssel – száz
százalékos kockázati súlyt kell alkalmazni.
(2) A közszektorbeli intézménnyel szembeni kitettségre
a hitelintézettel és a befektetési vállalkozással szembeni
kitettségre vonatkozó kockázati súlyozást kell alkalmazni,
ha
a) a közszektorbeli intézmény döntő mértékben helyi
önkormányzat számára és a helyi önkormányzattól származó bevételből végzi tevékenységét, és
b) a többségi fenntartó helyi önkormányzathoz nem
száz százalékos kockázati súlyt kell rendelni
azzal, hogy nem alkalmazható a 9. § (5) bekezdése szerinti
besorolás-csökkentés.
(3) Ha a közszektorbeli intézmény a központi kormányának irányítása alá tartozik és
a) a központi kormány a közszektorbeli intézmény tartozásaiért jogszabály vagy szerződés erejénél fogva kezességet vagy garanciát vállal, és
b) döntő mértékben a központi kormány számára és a
központi kormánytól származó bevételből végzi
tevékenységét,
akkor a kitettségével szemben a központi kormánnyal azonos kockázati súlyozás alkalmazható.
(4) Ha az Európai Unió tagállamában annak közszektorbeli intézményével szembeni kitettségre a tagállam központi kormányával vagy a hitelintézettel és a befektetési
vállalkozással szembeni kitettségre alkalmazott kockázati
súlyozást kell alkalmazni, akkor ezen kockázati súlyozás
Magyarországon is alkalmazható.
(5) Ha a harmadik ország a magyar szabályozással legalább egyenértékű felügyeleti és prudenciális szabályokat
alkalmaz, valamint a közszektorbeli intézményével szembeni kitettség súlyozása megegyezik a hitelintézettel és a
befektetési vállalkozással szembeni kitettség súlyozásával, akkor a harmadik ország közszektorbeli intézményével szembeni kitettség súlyozására a harmadik országban
alkalmazott súlyozás alkalmazható.
Multilaterális fejlesztési bankkal szembeni kitettség 7. § (1) A multilaterális fejlesztési bankkal szembeni kitettségre – a (3)–(6) bekezdésben meghatározott eltéréssel –
a) az elismert külső hitelminősítő szervezet hitelminősítési kategóriájának a (2) bekezdés szerinti hitelminősítési besorolásnak megfelelő kockázati súlyt, vagy
b) az elismert külső hitelminősítő szervezet hitelminősítése hiányában ötven százalékos kockázati súlyt
kell alkalmazni.
(2) Elismert külső hitelminősítő szervezet hitelminősítése esetén a multilaterális fejlesztési bankkal szembeni kitettséghez – a Felügyelet által a hitelminősítéshez rendelt
besorolás alapján – a következő táblázat szerinti kockázati
súly alkalmazandó:
Hitelminősítési besorolás 1 2 3 4 5 6
(3) A multilaterális fejlesztési bankkal szembeni kitettségre nem alkalmazható a 9. § (5) bekezdése szerinti
besorolás-csökkentés.
(4) A sztenderd módszer alkalmazása során multilaterális fejlesztési banknak minősül az Amerika-közi Befektetési Társaság, a Fekete-tengeri Kereskedelmi és Fejlesztési
Bank, valamint a Közép-amerikai Gazdasági Integrációs
Bank.
(5) A következő multilaterális fejlesztési bankokkal
szembeni kitettséghez nulla százalékos kockázati súlyt
kell alkalmazni:
1. Afrikai Fejlesztési Bank,
2. Amerika-közi Fejlesztési Bank,
3. Ázsiai Fejlesztési Bank,
4. Európai Beruházási Alap,
5. Európai Beruházási Bank,
6. Európa Tanács Fejlesztési Bankja,
7. Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank,
8. Északi Beruházási Bank,
9. Iszlám Fejlesztési Bank,
10. Karibi Fejlesztési Bank,
11. Nemzetközi Beruházás-biztosítási Ügynökség
12. Nemzetközi Pénzügyi Eszköz a Védőoltásokért,
13. Nemzetközi Pénzügyi Társaság,
14. Nemzetközi Újjáépítési és Fejlesztési Bank.
(6) Az Európai Beruházási Alapnál jegyzett, de be nem
fizetett tőkére húsz százalékos kockázati súlyt kell alkalmazni.
Nemzetközi szervezettel szembeni kitettség 8. § A következő nemzetközi szervezetekkel szembeni kitettségek esetében nulla százalékos kockázati súly
alkalmazandó:
a) az Európai Közösség,
b) a Nemzetközi Valutaalap,
c) a Nemzetközi Fizetések Bankja.
Hitelintézettel vagy befektetési vállalkozással szembeni
kitettség 9. §
(1) A hitelintézettel vagy a befektetési vállalkozással
szembeni kitettséghez a székhelye szerinti központi kormány hitelminősítési besorolásához tartozó, alábbi táblázat szerinti kockázati súlyt kell rendelni:
Központi
kormány
hitelminősítési
besorolása 1 2 3 4 5 6
Kitettség
kockázati súlya 20% 50% 100% 100% 100% 150%
(2) Ha a hitelintézet vagy a befektetési vállalkozás székhelye szerinti központi kormányt elismert külső hitelminősítő szervezet vagy exporthitel-ügynökség nem minősítette, akkor az adott hitelintézettel vagy befektetési vállalkozással szembeni kitettség kockázati súlya száz százalék.
(3) Az eredetileg legfeljebb három hónapos tényleges
futamidejű, hitelintézettel vagy befektetési vállalkozással
szembeni kitettséghez húsz százalékos kockázati súlyt kell
rendelni.
(4) A hitelintézettel egyenértékű prudenciális szabályozásnak megfelelő pénzügyi vállalkozással szembeni kitettségnél a pénzügyi vállalkozás székhelye szerinti hitelintézettel vagy befektetési vállalkozással szembeni kitettség
esetében alkalmazott kockázati súlyt kell alkalmazni.
(5) A legfeljebb három hónapos hátralévő futamidejű, a
hitelintézet székhelye szerinti tagállam nemzeti pénznemében fennálló (denominált) és finanszírozott, hitelintézettel vagy befektetési vállalkozással szembeni kitettséghez a 4. § (3)–(4) bekezdése alapján a központi kormánnyal szembeni kitettséghez rendelt kedvezőbb kockázati súlyhoz tartozó hitelminősítési besorolásnál egy besorolással kedvezőtlenebb besoroláshoz kapcsolódó
kockázati súlyt – de legalább húsz százalékot – kell
alkalmazni.
(6) A hitelintézet szavatoló tőke elemébe történő – a
szavatoló tőkéből le nem vont – befektetéshez száz százalék kockázati súly alkalmazandó.
(7) A jegybanki kötelező tartalékra vonatkozó előírást
levelező bankon keresztül teljesítő hitelintézet által elhelyezett kötelező tartalék összegéhez rendelt kockázati súly
nulla százalék.
Vállalkozással szembeni kitettség 10. § (1) Elismert külső hitelminősítő szervezet hitelminősítése esetén a vállalkozással szembeni kitettségre – a Felügyelet által a hitelminősítéshez rendelt besorolás alapján
– a következő táblázat szerinti kockázati súly
alkalmazandó:
Hitelminősítési besorolás 1 2 3 4 5 6
(2) Ha van elismert külső hitelminősítő szervezet hitelminősítése és a vállalkozással szembeni kitettség tényleges futamideje legfeljebb egy év, akkor az (1) bekezdéstől
eltérően a következő táblázat szerinti kockázati súly
alkalmazandó:
Hitelminősítési besorolás 1 2 3 4 5 6
(3) Elismert külső hitelminősítő szervezet hitelminősítése hiányában a vállalkozással szembeni kitettséghez a
száz százalékos kockázati súly és a vállalkozás székhelye
szerinti központi kormányhoz tartozó kockázati súly közül
a magasabbat kell rendelni.
Lakossággal szembeni kitettség 11. § (1) Egy kitettség a lakossággal szembeni kitettségi osztályba tartozik, ha
a) természetes személlyel, mikro-, kis- vagy középvállalkozással szemben áll fenn;
b) a kitettség egy jelentős számú, hasonló jellemzőkkel
rendelkező kitettségből álló csoporthoz sorolható, amely
lehetővé teszi a kölcsönnyújtáshoz kapcsolódó kockázat
csökkenését;
c) az adós ügyfélnek vagy egymással kapcsolatban álló
ügyfelek csoportjának a hitelintézettel, valamint annak
anyavállalatával és az anyavállalat leányvállalatával
szembeni tartozásának – ideértve a késedelmes kitettséget,
ide nem értve a lakóingatlannal fedezett kitettséget –
együttes összege a hitelintézet tudomása szerint nem haladja meg az egymillió eurot, és annak érdekében, hogy a
szükséges adatokat megszerezze, a hitelintézet ésszerű
lépéseket tesz, valamint
d) nem értékpapír. (2) A lakossággal szembeni kitettségi osztályba tartozik
az (1) bekezdés a) pontja szerinti személlyel szembeni lízingszerződés szerinti minimális lízingdíjak jelenértéke is
azzal, hogy a kitettséget bele kell számítani az (1) bekezdés c) pontja szerinti összegbe.
(3) A lakossággal szembeni kitettségi osztályba tartozik
az e § rendelkezéseit kielégítő, olyan ingatlannal fedezett
kitettség, amely ingatlan tekintetében nem teljesülnek a
12. §-ban meghatározott feltételek.
(4) A lakossággal szembeni kitettségi osztályba tartozik
az e § rendelkezéseit kielégítő és a 12. § szerint jelzálogjoggal nem fedezett kitettség-rész.
(5) A lakossággal szembeni kitettségi osztályba tartozó
kitettséghez hetvenöt százalékos kockázati súlyt kell
rendelni.
Ingatlannal fedezett kitettség 12. § (1) Az ingatlannal fedezett kitettségre – a (3)–(8) bekezdésben meghatározott eltéréssel – száz százalékos kockázati súlyt kell alkalmazni.
(2) A kitettség – e § vonatkozásában – kizárólag akkor
tekinthető ingatlannal fedezett kitettségnek, ha az ingatlan
– mint fedezet – elismert hitelezésikockázat-mérséklő
tétel.
(3) A bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény 147. §-a (4) bekezdésének a) pontja szerinti lakóingatlant (a továbbiakban: lakóingatlan) terhelő jelzálogjoggal fedezett kitettség-részhez harmincöt százalékos
kockázati súlyt kell rendelni, ha
a) a lakóingatlanban a tulajdonos lakik (vagy lakni fog)
vagy bérbe adja (bérbe fogja adni) azt,
b) az ügyfél minősítése és a lakóingatlan fedezeti értéke független egymástól,
c) a kötelezettség törlesztése legalább nyolcvan százalékban nem a lakóingatlanból származó bevételtől függ,
valamint
d) a kitettség értéke nem haladja meg a lakóingatlan
piaci értékének hetven százalékát.
(4) A lakóingatlannal kapcsolatos pénzügyi lízing ügylethez harmincöt százalékos kockázati súlyt kell rendelni,
ha
a) az ügyfél minősítése és a lakóingatlan fedezeti értéke független egymástól,
b) a kötelezettség törlesztése legalább nyolcvan százalékban nem a lakóingatlanból származó bevételtől függ,
valamint
c) a kitettség értéke nem haladja meg a lakóingatlan
piaci értékének hetven százalékát.
(5) A lakóingatlannak nem minősülő ingatlanon alapított jelzálogjoggal fedezett kitettség-részhez ötven százalékos kockázati súlyt kell rendelni, ha
a) az ingatlan a Magyar Köztársaság területén helyezkedik el,
b) az ügyfél minősítése és az ingatlan fedezeti értéke
független egymástól, valamint
c) a kötelezettség törlesztése legalább nyolcvan százalékban nem az ingatlanból származó bevételtől függ.
(6) A lakóingatlannak nem minősülő ingatlannal kapcsolatos pénzügyi lízing ügylethez ötven százalékos kockázati súlyt kell rendelni, ha
a) az ingatlan a Magyar Köztársaság területén helyezkedik el,
b) az ügyfél minősítése és az ingatlan fedezeti értéke
független egymástól, valamint
c) a kötelezettség törlesztése legalább nyolcvan százalékban nem az ingatlanból származó bevételtől függ.
(7) Az (5)–(6) bekezdésben meghatározott ötven százalékos kockázati súly a lakóingatlannak nem minősülő ingatlannal fedezett kitettségnek arra a részére vonatkozik,
amelyik nem haladja meg az alábbi feltételek szerint kiszámított határértékek közül az alacsonyabb értéket:
a) az ingatlan piaci értékének ötven százaléka vagy
b) az ingatlan hitelbiztosítéki értékének hatvan
százaléka. (8) Ha az Európai Unió másik tagállama alkalmazza a
lakóingatlannak nem minősülő ingatlannal fedezett kitettség esetén az (5)–(6) bekezdés szerinti ötven százalékos
kockázati súlyt, és a kitettség megfelel az (5)–(6) bekezdésben meghatározott további feltételeknek, akkor ezen
tagállamban lévő, lakóingatlannak nem minősülő ingatlannal fedezett kitettség esetén ezen kockázati súlyozás
Magyarországon is alkalmazható.
(9) A jelzálog-hitelintézet ingatlanon alapított önálló
zálogjog visszavásárlási vételárból származó követelését
ingatlannal fedezett kitettség kategóriába sorolhatja, ha az
önálló zálogjog a (3) vagy (5) bekezdésben foglalt feltételeknek megfelelő követelés fedezetéül szolgál.
Késedelmes tétel 13. § (1) A kilencven napot meghaladóan késedelembe esett
és a 68. § (5) bekezdése szerinti feltételeknek is megfelelő
tételnek az (egyedileg) elszámolt értékvesztés és kockázati
céltartalék értékével csökkentett összegéhez – a
(2)–(6) bekezdésben meghatározott eltéréssel – a következő kockázati súlyt kell alkalmazni:
a) százötven százalékot, ha az elszámolt értékvesztés
és kockázati céltartalék értéke kevesebb, mint a kitettség
értékvesztés elszámolása és kockázati céltartalék képzése
előtti bruttó értéke – elismert hitelkockázati fedezettel –
nem biztosított részének húsz százaléka,
b) száz százalékot, ha az elszámolt értékvesztés és kockázati céltartalék értéke legalább a kitettség értékvesztés
elszámolása és kockázati céltartalék képzése előtti bruttó
értéke – elismert hitelkockázati fedezettel – nem biztosított részének húsz százaléka.
(2) A kilencven napot meghaladóan késedelembe esett,
lakóingatlanon alapított jelzálogjoggal fedezett kitettség
elszámolt értékvesztés és kockázati céltartalék értékével
csökkentett részéhez száz százalékos kockázati súlyt kell
rendelni.
(3) A (2) bekezdéstől eltérően ötven százalékos kockázati súly alkalmazható, ha az elszámolt értékvesztés és
kockázati céltartalék értéke legalább a kitettség értékvesztés elszámolása és kockázati céltartalék képzése előtti
bruttó értékének húsz százaléka.
(4) A kilencven napot meghaladóan késedelembe esett,
és lakóingatlannak nem minősülő ingatlanon alapított jelzálogjoggal fedezett kitettséghez száz százalékos
kockázati súlyt kell rendelni.
(5) A késedelmes tétel fedezettel ellátott részének meghatározása esetében elismert hitelezésikockázat-mérséklő
tétel vehető figyelembe.
(6) Ha a késedelmes tétel nem elismert, de a Felügyelet
által a negyedik részben meghatározottak szerint megfelelőnek tekintett, hitelkockázat-mérséklő tétellel teljesen fedezett, valamint az elszámolt értékvesztés és kockázati
céltartalék értéke legalább az értékvesztés elszámolása és
kockázati céltartalék képzése előtti bruttó értéknek a tizenöt százaléka, akkor száz százalékos kockázati súlyt kell alkalmazni.
Fedezett kötvény formájában fennálló kitettség 14. § (1) A fedezett kötvény a Tpt. 285/A. § (5) bekezdésében
szereplő értékpapír, amelynek fedezetét kizárólag a következő eszközök valamelyike képezheti:
a) az Európai Unió tagállamának központi kormányával, központi bankjával, közszektorbeli intézményével,
regionális kormányával és helyi önkormányzatával szembeni vagy általa garantált kitettség,
b) a kibocsátó hitelintézet vagy befektetési vállalkozás
fennálló fedezett kötvény állománya értékének legfeljebb
húsz százalékig
1. hitelminősítési besorolás 1-es kategóriájába tartozó harmadik ország központi kormányával vagy
központi bankjával, multilaterális fejlesztési bankkal, nemzetközi intézménnyel szembeni vagy általa garantált kitettség, és
2. központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel vagy befektetési vállalkozással azonos kockázati súllyal súlyozott és a hitelminősítési besorolás 1-es kategóriájába tartozó harmadik országbeli
közszektorbeli intézménnyel, regionális kormánnyal vagy helyi önkormányzattal szembeni
vagy általa garantált kitettség,
c) a hitelintézettel vagy a befektetési vállalkozással
szembeni kitettség, ha annak székhelye szerinti központi
kormány 1. hitelminősítési besorolású és a hitelintézettel
vagy a befektetési vállalkozással szembeni kitettség teljes
összege a kibocsátó hitelintézet vagy befektetési vállalkozás fedezett kötvény állománya értékének legfeljebb tizenöt százaléka, amely értékkorlát esetében nem lehet figyelembe venni az ingatlannal fedezett kölcsön felvevője által
a fedezett kötvény tulajdonosának továbbított kifizetést
vagy a vonatkozásukban végzett felszámolási eljárást azzal, hogy a tagállamban székhellyel rendelkező hitelintézettel és befektetési vállalkozással szembeni kitettség száz
napnál nem későbbi lejárat esetén nem tartozik az 1.
hitelminősítési besorolás követelménye alá, hanem 2.
hitelminősítési besorolás minimális követelményének kell
megfelelnie,
d) lakóingatlanon alapított zálogjoggal biztosított hitelek esetében a zálogjogok értékének – ideértve bármely
korábbi zálogjogot is – és a fedezetül szolgáló lakóingatlan fedezeti értékének nyolcvan százaléka közül a kisebb
értékig, bármely tagállam jogszabályában meghatározott,
lakóingatlannal kapcsolatos kitettség értékpapírosítását
végző hitelintézet vagy befektetési vállalkozás által kibocsátott értékpapírral fedezett hitel, ha az értékpapírosító
hitelintézet, befektetési vállalkozás vagy vállalkozás eszközeinek legalább kilencven százaléka – amely értékkorlát
esetében nem lehet figyelembe venni a fedezett kölcsön
felvevője által az értékpapír tulajdonosának továbbított kifizetést vagy a vonatkozásukban végzett felszámolási eljárást – jelzáloghitelhez kötődik, és a kibocsátott értékpapír
értéke a kibocsátó hitelintézet vagy befektetési vállalkozás
fennálló fedezett kötvény állománya értékének legfeljebb
húsz százaléka,
e) a Felügyelet által a negyedik részben meghatározottak szerint elismert olyan, nem lakóingatlannal biztosított,
hetven százalékos hitelbiztosítékiérték-arányt meg nem
haladó hitel, ahol a fedezett kötvény biztosítékának összértéke legalább tíz százalékkal meghaladja a fedezett köt
vény névleges értékét és valamennyi irányadó joghatóság
előtt érvényes és érvényesíthető,
f) hajóval biztosított hitel, ahol a zálogjog elsőbbségi
zálogjogokkal kombinált teljes értéke legfeljebb a biztosítékként nyújtott hajó értékének hatvan százaléka.
(2) Az (1) bekezdés értelmében a fedezett kötvény az
említett eszközök valamelyike által biztosítékkal ellátottnak akkor tekinthető, ha az (1) bekezdés szerinti eszközök
a kötvény tulajdonosának kizárólag a veszteséggel
szembeni védelmére szolgálnak.
(3) A fedezett kötvény biztosítékát jelentő ingatlanon
alapított zálogjog hitelkockázati fedezeteként – e § vonatkozásában – kizárólag elismert hitelezésikockázat-mérséklő tétel vehető figyelembe.
(4) A fedezett kötvényhez rendelt kockázati súlyt a kibocsátó hitelintézet vagy befektetési vállalkozás – hitelkockázati fedezettel nem ellátott és nem hátrasorolt – kitettségéhez rendelt kockázati súlya alapján kell meghatározni úgy, hogy ha a kibocsátó hitelintézettel vagy
befektetési vállalkozással szembeni kitettséghez
a) húsz százalékos kockázati súlyt rendelnek, akkor a
fedezett kötvényre tíz százalékos kockázati súlyt kell
alkalmazni,
b) ötven százalékos kockázati súlyt rendelnek, akkor a
fedezett kötvényre húsz százalékos kockázati súlyt kell
alkalmazni,
c) száz százalékos kockázati súlyt rendelnek, akkor a
fedezett kötvényre ötven százalékos kockázati súlyt kell
alkalmazni,
d) százötven százalékos kockázati súlyt rendelnek, akkor a fedezett kötvényre száz százalékos kockázati súlyt
kell alkalmazni.
Kollektív befektetési értékpapírban fennálló kitettség 15. § (1) A kollektív befektetési értékpapírban fennálló kitettségre – a (2)–(7) bekezdésben meghatározott eltéréssel –
száz százalékos kockázati súlyt kell alkalmazni.
(2) Ha a kollektív befektetési értékpapírban fennálló kitettség esetében van elismert külső hitelminősítő intézmény hitelminősítése, akkor a kollektív befektetési értékpapírban fennálló kitettséghez – a Felügyelet által a hitelminősítéshez rendelt besorolás alapján – a következő táblázat szerinti kockázati súly alkalmazandó:
Hitelminősítési besorolás 1 2 3 4 5 6
(3) Ha a kollektív befektetési értékpapírban fennálló kitettséget különösen magas kockázatúnak minősül, akkor a
kitettséghez százötven százalékos kockázati súly alkalma
zandó. Különösen magas kockázatúnak minősül a kockázati tőkealapban lévő, a tőzsdén nem forgalmazott és szavatoló tőkéből le nem vont magántőke-befektetés, valamint a Tpt. 38. §-ának (4) bekezdése szerinti szokásostól
eltérő kockázatú értékpapír.
(4) A hitelintézet az (5)–(7) bekezdés szerint is meghatározhatja a kollektív befektetési értékpapír esetén alkalmazandó kockázati súlyt, ha
a) a kollektív befektetési értékpapírt kezelő társaság a
Felügyelet vagy az Európai Unió másik tagállama felügyeleti hatóságának illetékessége alá tartozik,
b) a kollektív befektetési értékpapír tájékoztatója tartalmazza azokat az eszközkategóriákat, amelyekbe a kollektív befektetési forma befektethet, valamint – ha a hitelintézet befektetési korlátot alkalmaz – a befektetési korlátokat és azok kiszámítására szolgáló módszereket, és
c) a kollektív befektetési értékpapírhoz kapcsolódó
kollektív befektetési formának a gazdasági tevékenységéről évente legalább egyszer jelentés készül a tárgyidőszakra vonatkozóan az eszközök és források, valamint a
bevétel és a működés értékelésének érdekében.
(5) Ha a hitelintézet számára ismert a kollektív befektetési forma portfóliója, akkor a portfólióban lévő kitettségek kockázati súlyait kell figyelembe venni azzal, hogy a
kollektív befektetési forma kockázati súlyát a portfólió
eszközkategóriái kockázati súlyainak súlyozott átlagaként
kell kiszámítani.
(6) Ha a hitelintézet számára nem ismert a kollektív befektetési forma portfóliója, akkor a kitettség kockázati súlyának meghatározásakor úgy kell a kollektív befektetési
forma portfólióját figyelembe venni, mintha a kollektív
befektetési forma kezelési szabályzata által megengedett
legnagyobb mértékig először a legmagasabb kockázati súlyozású kitettségi osztályba fektetne be, majd egyre alacsonyabb kockázati súlyozású kitettségi osztályba
fektetne be, amíg el nem éri a befektetésre vonatkozó
befektetési korlátot.
(7) A hitelintézet harmadik fél közreműködését is
igénybe veheti az (5)–(6) bekezdés szerinti számítások elvégzésre, ha biztosított a számítás és az arról szóló jelentés
megfelelő elkészítése.
(8) Ha a harmadik ország kollektív befektetési értékpapírját az Európai Unió másik tagállama – az Európai Unió
szabályozásával legalább egyenértékű felügyeleti és prudenciális szabályozás miatt – elismertként jóváhagyja, akkor a (4) bekezdés a) pontjának vonatkozásában Magyarországon is elismertnek tekintendő.
Egyéb tétel 16. § (1) A kockázati tőketársaságban lévő befektetéshez, a
kockázati tőkealap jegyéhez és az ezekhez kapcsolódó ma
gántőke-befektetés kitettségére százötven százalékos
kockázati súlyt kell alkalmazni.
(2) Az olyan – egyébként százötven százalékos kockázati súlyozású – nem késedelmes tétel esetén, amelyre értékvesztést számoltak el, illetőleg kockázati céltartalékot
képeztek
a) száz százalékos kockázati súly alkalmazandó, ha az
elszámolt értékvesztés, illetőleg kockázati céltartalék értéke legalább a kitettség értékvesztés elszámolása és kockázati céltartalék képzése előtti bruttó értékének húsz százaléka,
b) ötven százalékos kockázati súly alkalmazandó, ha az
elszámolt értékvesztés, illetőleg kockázati céltartalék értéke legalább a kitettség értékvesztés elszámolása és kockázati céltartalék képzése előtti bruttó értékének ötven százaléka.
(3) A tárgyi eszközre száz százalékos kockázati súlyt
kell alkalmazni.
(4) Ha az aktív időbeli elhatárolás tételéhez nem rendelhető egyértelműen ügyfél, akkor száz százalékos kockázati súlyt kell alkalmazni.
(5) A készpénz-állományhoz és az azzal egyenértékűnek minősülő tételhez nulla százalékos, a beszedés alatt
lévő tételhez húsz százalékos kockázati súlyt kell
alkalmazni.
(6) Szavatoló tőkéből le nem vont részesedési viszony
értékére száz százalékos kockázati súlyt kell alkalmazni.
(7) Saját széfben tárolt, illetve letétbe helyezett arany
esetében nulla százalékos kockázati súlyt kell alkalmazni.
(8) Repóügylet és határidős vásárlás esetén az eszköz
kockázati súlyát és nem az ügyfél kockázati súlyát kell a
kitettség esetében alkalmazni.
(9) Ha az ügyletnek nincs elismert külső hitelminősítő
szervezet általi hitelminősítése, akkor az ügylet kockázattal súlyozott kitettség értéke az ügylethez kapcsolódó kitettségek – (n–1)-dik kitettség kivétele mellett – kockázati
súlyának legfeljebb egyezerkettőszázötven százalékig történő összesítése szorozva a hitelderivatíva által nyújtott fedezet névértékével. Az ügylethez kapcsolódó és kizárandó
(n–1)-dik kitettség meghatározásakor a kitettségek mindegyikének kisebb kockázattal súlyozott kitettség értéket
kell eredményeznie, mint az összesítésbe bekerülő bármely kitettség kockázattal súlyozott kitettség értéke.
IV. Fejezet MÉRLEGEN KÍVÜLI TÉTELEK KITETTSÉG
ÉRTÉKÉNEK MEGHATÁROZÁSA
17. § (1) A mérlegen kívüli tételekhez – a (2)–(4) bekezdésben foglalt eltéréssel – száz százalékos (teljes) ügyletkockázati súlyt kell rendelni.
(2) Közepes kockázatú tételnek, azaz ötven százalékos
ügyletkockázati súllyal szorzandónak minősül
a) a nem hitelhelyettesítő jellegű garancia, b) az értékpapír kibocsátásához vállalt jegyzési garancia, jegyzési garanciavállalásra vonatkozó ígérvény,
c) a visszavonhatatlan készenléti (stand-by) hitellevél,
amely nem hitelhelyettesítő jellegű,
d) a kölcsönnyújtásra, értékpapír-vásárlásra, bankgarancia és bankkezesség nyújtására, váltóleszámítolásra,
váltókezesség nyújtására és egyéb kockázatvállalásra vonatkozó le nem hívott ígérvény és hitelkeret, amelynek
eredeti lejárata az egy évet meghaladja,
e) a rulírozó hitelmegállapodás rövid lejáratú pénzpiaci
eszköz jegyzésére (note issuance facilities, NIF), valamint
középtávú rulírozó megállapodás rövid lejáratú pénzpiaci
eszköz jegyzésére és a kibocsátásban való közreműködésre (revolving underwriting facilities, RUF), és
f) a kibocsátott akkreditív és a megerősített akkreditív.
(3) Húsz százalékos (alacsony) ügyletkockázati súllyal
szorzandónak minősül
a) az okmányos meghitelezés, amelynél az érintett
szállítmány a hitelintézet rendeletére van feladva, és
b) az eredeti lejárata szerint legfeljebb egy éves, a kölcsönnyújtásra, értékpapír-vásárlásra, bankgarancia és
bankkezesség nyújtására, váltóleszámítolásra, váltókezesség nyújtására és egyéb kockázatvállalásra vonatkozó le
nem hívott ígérvény és hitelkeret, amely feltétel nélkül
nem mondható fel, vagy amelynél a hitelfelvevő hitelképességében bekövetkező minőségromlás nem eredményezi automatikusan a megállapodás felmondását.
(4) Kockázatmentes tételnek, azaz nulla százalékos
ügyletkockázati súllyal szorzandónak minősül
a) a hitelintézet által nem saját kockázatra nyújtott hitel
alapján fennálló követelés,
b) a kölcsönnyújtásra, értékpapír-vásárlásra, bankgarancia és bankkezesség nyújtására, váltóleszámítolásra,
váltókezesség nyújtására és egyéb kockázatvállalásra vonatkozó le nem hívott ígérvény és hitelkeret, amely eredeti
lejárata nem haladja meg az egy évet, amely bármikor, feltétel nélkül, azonnali hatállyal felmondható, vagy amelynél a hitelfelvevő hitelképességében bekövetkező minőségromlás automatikusan a megállapodás felmondását
eredményezi,
c) a Hpt. 79. §-ának (2) és (7) bekezdésében, illetőleg a
Tpt. 178. §-nak (3) bekezdésében foglalt korlát túllépéseinek a szavatoló tőke számítás során levont összege, és
d) a bármikor feltétel nélkül visszavonható készenléti
(stand-by) hitellevél.
V. Fejezet SZÁRMAZTATOTT ÜGYLET SÚLYOZÁSA
ÉS A NETTÓSÍTOTT TÉTELEK
18. § (1) Származtatott ügylet
a) a kamatlábszerződés, amely lehet
1. egyvalutás kamatláb swapügylet,
2. bázis swapügylet,
3. tőzsdén kívüli határidős kamatláb-megállapodás,
4. tőzsdei határidős kamatlábügylet,
5. vásárolt kamatlábopció és
6. egyéb, hasonló jellegű szerződés;
b) a devizaügylet és az arannyal kapcsolatos szerződés,
amely lehet
1. egy időpontra vonatkozó, devizás kamatláb swap
ügylet,
2. tőzsdén kívüli határidős devizaszerződés,
3. tőzsdei határidős devizaügylet,
4. megvásárolt devizaopció,
5. egyéb, hasonló jellegű szerződés és
6. az 1–5. alpontban szereplőhöz hasonló jellegű,
arannyal kapcsolatos szerződés; valamint
c) az a) pont 1–5. alpontjához és a b) pont 1–4. alpont
jához hasonló jellegű, más referencia eszközt tartalmazó
szerződés.
(2) A származtatott ügylet értékelését és kockázati súlyozását a partnerkockázatról szóló kormányrendelet
határozza meg.
VI. Fejezet ELISMERT KÜLSŐ HITELMINŐSÍTŐ
SZERVEZETEKKEL SZEMBENI KÖVETELMÉNYEK
ÉS HITELMINŐSÍTÉSEIK MEGFELELTETÉSE 19. § (1) A külső hitelminősítő szervezet által a hitelminősítési kategóriákba sorolásra alkalmazott módszernek a múltbeli tapasztalatok érvényesítése mellett szigorúnak, rendszeresnek és folyamatosnak kell lennie (tárgyilagosság
követelménye).
(2) A külső hitelminősítő szervezet által alkalmazott
módszernek politikai befolyástól vagy kényszertől, valamint gazdasági nyomásgyakorlástól mentesnek kell lennie
(függetlenség követelménye). Ennek érdekében vizsgálni
kell a szervezet
a) tulajdonosi szerkezetét és szervezeti felépítését,
b) pénzügyi erőforrásait,
c) alkalmazottait és
d) vállalatirányítását. (3) A külső hitelminősítő szervezetnek a hitelminősítéseit rendszeresen, minden jelentősebb esemény után, de
évente legalább egyszer felül kell vizsgálnia (folyamatos
felülvizsgálat követelménye).
(4) A külső hitelminősítő szervezet a Felügyelet által
akkor ismerhető el, ha a piaci területekre vonatkozó értékelési módszerei az alábbi feltételeknek megfelelnek:
a) az utótesztelést legalább egy évre visszamenőleg elvégzi,
b) a (3) bekezdés szerinti rendszeres felülvizsgálatot a
Felügyelet ellenőrzi és
c) a külső hitelminősítő szervezet és az általa minősített
szervezet közötti kapcsolat a Felügyelet által
ellenőrizhető.
(5) A külső hitelminősítő szervezetnek az általa alkalmazott módszerek alapelveit az összes lehetséges felhasználó részére nyilvánossá kell tennie (átláthatóság és nyilvánosságra hozatal követelménye).
20. § (1) A külső hitelminősítő szervezet akkor tekinthető elismerhetőnek, ha a hitelminősítéseit annak felhasználói hitelesnek és megbízhatónak tekintik. A hitelességet alá kell
támasztania a külső hitelminősítő szervezet piaci részesedésének, minősítési tevékenységéből származó bevételeinek, a minősítésén alapuló piaci árképzésnek, valamint hitelminősítését legalább kettő hitelintézetnek használnia
kell a kötvénykibocsátása vagy a hitelkockázat
meghatározása során (hitelesség és piaci elfogadás
követelménye).
(2) Az elismert külső hitelminősítő szervezet hitelminősítésének minden felhasználó számára – akinek jogos érdeke fűződik a hitelminősítés megismeréséhez – azonos
feltételekkel rendelkezésre kell állnia (átláthatóság és
nyilvánosságra hozatal követelménye).
21. § (1) A hitelminősítési kategória hitelminősítési besoroláshoz rendelése során a Felügyelet a következő mennyiségi és minőségi tényezőket veszi figyelembe:
a) az azonos hitelminősítési kategóriába tartozó elemek hosszú távú nemteljesítésének arányát,
b) a külső hitelminősítő szervezet által minősített kibocsátók körét,
c) a külső hitelminősítő szervezet hitelminősítési kategóriáinak tartományát,
d) az alkalmazott hitelminősítési kategóriák értelmezését, és e) a nemteljesítésnek a külső hitelminősítő szervezet
által alkalmazott meghatározását.
(2) Ha a külső hitelminősítő szervezet kevés nemteljesítési adattal rendelkezik, akkor az azonos hitelminősítési
kategóriába tartozó elemek hosszú távú nemteljesítésének
arányára becslést kell készítenie a rendelkezésre álló
nemteljesítési adatok alapján.
(3) A Felügyeletnek össze kell vetnie az adott külső hitelminősítő szervezet egyes hitelminősítési kategóriájába
tartozó elemek nemteljesítésének arányát más külső hitelminősítő szervezetek által minősített, a Felügyelet által
egyenértékű hitelkockázatot képviselőnek minősített, a kibocsátókkal szembeni kitettségeknél tapasztalt
nemteljesítési arányokkal.
(4) Ha a Felügyelet megítélése szerint a nemteljesítések
aránya egy külső hitelminősítő szervezet valamely hitelminősítési kategóriája esetében lényegesen és rendszeresen magasabb a viszonyítási alapnál, akkor a külső hitelminősítő szervezetnek a hitelminősítési kategóriájához a
Felügyelet magasabb hitelminősítési besorolást rendel.
(5) Ha a (4) bekezdésben meghatározott feltételek már
nem állnak fenn, akkor a Felügyelet kérelemre vagy hivatalból visszaállítja a külső hitelminősítő szervezet hitelminősítési kategóriájának – az eggyel korábban alkalmazott
– hitelminősítési besoroláshoz történő rendelését.
22. § (1) A hitelintézet egy vagy több elismert külső hitelminősítő szervezet besorolásait is alkalmazhatja az eszközök
és a mérlegen kívüli tételek kockázati súlyainak
meghatározására.
(2) Ha a hitelintézet egy kitettségi osztályhoz tartozó kitettségek kockázati súlyának meghatározására valamely
elismert külső hitelminősítő szervezet hitelminősítését
használja, akkor az adott kitettségi osztályba tartozó valamennyi kitettségre ezen külső hitelminősítő szervezet
hitelminősítését kell használnia.
(3) Ha a hitelintézet egy elismert külső hitelminősítő
szervezet hitelminősítésének alkalmazása mellett dönt, akkor ezeket a hitelminősítéseket folyamatosan és
következetesen kell alkalmaznia.
(4) A hitelintézet a tőke- és kamatösszeget is magában
foglaló – elismert külső hitelminősítő szervezet által készített – hitelminősítéseket használhat.
(5) Ha a minősített tétel esetében csak egy elismert külső hitelminősítő szervezet hitelminősítése van, akkor ezen
hitelminősítést kell alkalmazni a kockázati súly
meghatározására.
(6) Ha a minősített tétel esetében két elismert külső hitelminősítő szervezet hitelminősítése van, és ezekhez kü
lönböző kockázati súlyok tartoznak, akkor ezen kockázati
súlyok közül a magasabbat kell alkalmazni.
(7) Ha a minősített tétel esetében kettőnél több elismert
külső hitelminősítő szervezet hitelminősítése van, akkor a
két legalacsonyabb kockázati súlyt eredményező hitelminősítéshez tartozó kockázati súlyok közül a magasabbat
kell alkalmazni.
(8) Ha egy kibocsátási programnak vagy ügyletnek,
amihez a kitettség tartozik, van hitelminősítése, akkor az
adott kitettség kockázati súlyának meghatározásához ezen
hitelminősítést kell alkalmazni.
(9) Ha egy kitettségnek nincs hitelminősítése, de a kibocsátó egy kibocsátási programjának vagy ügyletének –
amihez a kitettség nem tartozik – van, vagy a kibocsátónak
van egy általános hitelminősítése, akkor ezen hitelminősítést abban az esetben kell az említett kitettségre alkalmazni, ha
a) az magasabb kockázati súlyt képez, mint amekkora
kockázati súlyt egyébként az adott kitettség kapna, vagy
b) az alacsonyabb kockázati súlyt képez, mint amekkora kockázati súlyt egyébként az adott kitettség kapna, de az
említett kitettség az adott kibocsátási programmal vagy
ügylettel, illetve a kibocsátó nem alárendelt, fedezetlen kitettségével minden tekintetben egyező vagy jobb szinten
van.
(10) Fedezett kötvény esetében – a (8)–(9) bekezdéstől
eltérően – a 14. §-t kell alkalmazni.
(11) Egy vállalkozási csoporton belüli kibocsátóra vonatkozó hitelminősítés nem alkalmazható a vállalkozási
csoporthoz tartozó másik kibocsátó hitelminősítéseként.
(12) A rövid távú hitelminősítés vállalkozással szembeni, kizárólag rövid lejáratú eszköz vagy mérlegen kívüli tétel esetében alkalmazható.
(13) A 10. § (2) bekezdése szerinti rövid távú hitelminősítés – a (14)–(15) bekezdésben meghatározott eltéréssel –
kizárólag arra a kitettségre alkalmazható, amelyre a hitelminősítés vonatkozik.
(14) Ha egy rövid távú, minősített ügylethez százötven
százalékos kockázati súlyt kell rendelni, akkor az ügylethez tartozó ügyfél összes, nem minősített, fedezetlen és rövid vagy hosszú távú kitettségére vonatkozóan is százötven százalékos kockázati súlyt kell alkalmazni.
(15) Ha egy rövid távú, minősített ügylethez ötven százalékos kockázati súlyt kell rendelni, akkor a nem minősített, rövid lejáratú kitettség esetében legalább száz százalékos kockázati súlyt kell alkalmazni.
(16) Egy ügyféllel szembeni, hazai pénznemben fennálló (denominált) kitettségre vonatkozó hitelminősítés
nem használható fel ugyanezen ügyfél más devizában
fennálló (denominált) kitettségéhez tartozó kockázati súly
meghatározására.
VII. Fejezet EXPORTHITEL-ÜGYNÖKSÉG
HITELMINŐSÍTÉSÉNEK ALKALMAZÁSA 23. § Az exporthitel-ügynökség hitelminősítését a Felügyelet
elismeri, ha:
a) a hitelminősítése a Gazdasági Együttműködési és
Fejlesztési Szervezet (a továbbiakban: OECD) „Hivatalosan támogatott exporthitelekről szóló megállapodásban”
részt vevő exporthitel-ügynökségek konszenzusos
kockázati pontozásának megfelel, vagy
b) az exporthitel-ügynökség közzéteszi hitelminősítéseit, az exporthitel-ügynökség az a) pontban elfogadott
módszereket alkalmazza, illetve a hitelminősítéshez – az
OECD által elfogadott módszerek által meghatározott –
nyolc hitelminősítési besorolás egyikét rendeli, amelyhez
a következő táblázat szerinti kockázati súlyt kell alkalmazni:
Hitelminősítési
besorolás 0 1 2 3 4 5 6 7
HARMADIK RÉSZ BELSŐ MINŐSÍTÉSEN ALAPULÓ MÓDSZER VIII. Fejezet
EGYES KITETTSÉGI OSZTÁLYOK TARTALMA Központi kormánnyal vagy központi bankkal szembeni
kitettség
24. § Egy kitettség a központi kormánnyal vagy központi
bankkal szembeni kitettségi osztályba tartozik, ha az
a) központi kormánnyal vagy központi bankkal szembeni kitettség,
b) regionális kormánnyal, helyi önkormányzattal vagy
közszektorbeli intézménnyel szembeni kitettség és a
sztenderd módszer szerint a központi kormánnyal szembeni kitettségként értékelhető, vagy
c) multilaterális fejlesztési bankkal vagy nemzetközi
szervezettel szembeni kitettség és a sztenderd módszer
szerint nulla százalékos kockázati súllyal lehet figyelembe
venni.
Hitelintézettel vagy befektetési vállalkozással szembeni
kitettség 25. §
(1) Egy kitettség a hitelintézettel vagy a befektetési vállalkozással szembeni kitettségi osztályba tartozik, ha
a) az hitelintézettel vagy befektetési vállalkozással
szembeni kitettség,
b) az regionális kormánnyal vagy helyi önkormányzattal szembeni kitettség és a sztenderd módszer szerint nem a
központi kormánnyal szembeni kitettségként értékelhető,
c) az közszektorbeli intézménnyel szembeni kitettség
és a sztenderd módszer szerint a hitelintézettel vagy a befektetési vállalkozással szembeni kitettségként értékelhető, vagy
d) az multilaterális fejlesztési bankkal szembeni kitettség és a sztenderd módszer szerint nem lehet nulla százalékos kockázati súllyal figyelembe venni.
(2) Az (1) bekezdés a) pontja szerinti kitettségi osztályba tartozik a jelzálog-hitelintézet ingatlanon alapított önálló zálogjog visszavásárlási vételárából származó
követelése.
Vállalkozással szembeni kitettség 26. § (1) Vállalkozással szembeni kitettségi osztályba tartozik a vállalkozással szembeni kitettségen túl minden olyan
hitelkötelezettség jellegű kitettség, amely nem sorolható
be a Hpt. 76/C. §-a (1) bekezdésének a)–b) és d)–f) pontja
szerinti kitettségi osztályok valamelyikébe.
(2) A hitelintézet a vállalkozással szembeni kitettségi
osztályon belül – mint különleges hitelezési kitettséget –
azonosítja és elkülönített alosztályba sorolja az olyan
kitettséget, amely
a) tárgyi eszköz finanszírozására, illetőleg működtetésére létrehozott vállalkozással szemben áll fenn,
b) vonatkozásában a hitelintézet szerződés alapján jelentős mértékű ellenőrzéssel rendelkezik az eszköz és az
általa termelt jövedelem felett, és
c) alapján fennálló kötelezettség visszafizetésének elsődleges forrása a finanszírozott eszköz által termelt
jövedelem.
Lakossággal szembeni kitettség 27. § (1) Egy kitettség a lakossággal szembeni kitettségi osztályba tartozik, ha
a) természetes személlyel, mikro-, kis- vagy középvállalkozással szemben áll fenn,
b) a kitettség egy jelentős számú, hasonló jellemzőkkel
rendelkező, valamint következetes és hasonló kockázatkezelés alatt álló kitettségeket magában foglaló csoportba sorolható, így lehetővé téve a kölcsönnyújtáshoz kapcsolódó
kockázat csökkenését,
c) mikro-, kis- és középvállalkozás esetében az adós
ügyfélnek vagy egymással kapcsolatban álló ügyfelek csoportjának a hitelintézettel, valamint annak anyavállalatával és leányvállalatával szembeni tartozása – ideértve minden késedelmes kitettséget, ide nem értve a lakóingatlannal fedezett kitettséget – együttes összege a hitelintézet tudomása szerint nem haladja meg az egymillió eurot vagy
annak megfelelő összeget, és annak érdekében, hogy a
szükséges adatokat megszerezze, a hitelintézet ésszerű lépéseket tesz, és
d) a kitettséget nem kezelik egyedileg, a vállalkozással
szembeni kitettségi osztályba tartozó kitettséghez hasonló
módon.
(2) A lakossággal szembeni kitettségi osztályba tartozik
a (1) bekezdés a) pontja szerinti személlyel szembeni lízingszerződés szerinti minimális lízingdíjak jelenértéken
meghatározott értéke is, ha a kitettség megfelel az (1) bekezdés c) és d) pontjának.
(3) A hitelintézet vásárolt követelése a lakossággal
szembeni kitettségi osztályba tartozik, ha
a) megfelel a 83–87. §-ban meghatározott követelményeknek, b) a hitelintézet a követelést nem kapcsolódó harmadik
féltől vásárolta és a kitettség nem tartalmaz a hitelintézettel szembeni közvetlen vagy közvetett kitettséget,
c) a vásárolt követelések a kötelezett és ügyfél közti
független üzleti kapcsolat révén jönnek létre,
d) a hitelintézet követelése a vásárolt követelésből
származó teljes bevételre vagy annak arányos részére áll
fenn, és
e) a vásárolt követelések portfóliója jól diverzifikált. (4) A (3) bekezdés c) pontjában meghatározottnak nem
felel meg a közös vállalati számlákra vonatkozó követelés,
és az olyan követelés, amelyhez egymás közti vásárlási és
eladási ügyletekre vonatkozó ellenszámlák alá tartoznak.
Részesedések 28. § Egy kitettség a részesedések kitettségi osztályba tartozik, ha az a kibocsátó eszközeivel vagy jövedelmével
szembeni, hátrasorolt maradványkövetelés.
Egyéb, nem hitelkötelezettséget megtestesítő eszköz 29. § Egy kitettség az egyéb, nem hitelkötelezettséget megtestesítő eszközök kitettségi osztályba tartozik, ha
a) az a Hpt. 76/C. §-a (1) bekezdésének a)–f) pontja
szerinti kitettségi osztályba nem sorolható és nem hitelkötelezettséget megtestesítő kitettség, vagy
b) az egy vagyontárgyra vonatkozó lízingszerződés
maradványértéke, ide nem értve az 51. § (4) bekezdésében
meghatározott értéket.
IX. Fejezet KOCKÁZATTAL SÚLYOZOTT KITETTSÉG ÉRTÉK Központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel,
befektetési vállalkozással vagy vállalkozással szembeni
kitettség 30. § (1) A központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel, befektetési vállalkozással vagy vállalkozással
szembeni kitettség kockázattal súlyozott kitettség értékét a
következő képlet szerint kell kiszámítani:
Kockázattal súlyozott kitettség érték = kockázati súly
kitettség értéke
ahol Korreláció (R) = 0,12(1–EXP(–50PD))/(1–EXP
(–50))+0,24[1–(1–EXP(–50PD))/(1–EXP(–50))]; Lejárati tényező (b) = (0,11852–0,05478ln(PD))2;
Kockázati súly = (LGDN[(1–R)–0,5G(PD)+
(R/(1–R))0,5G(0,999)]–PDLGD)(1–1,5b)–1(1+(M–2,5)
b)12,51,06; N(x): sztenderd normál eloszlású valószínűségi változó
eloszlásfüggvénye (ahol annak a valószínűsége, hogy egy
nulla várható értékű, egy szórású valószínűségi változó értéke kisebb vagy egyenlő x-szel);
G(z): sztenderd normál eloszlású valószínűségi változó
inverz eloszlásfüggvénye (ahol az x olyan értéket vesz fel,
amely esetén teljesül, hogy N(x)=z).
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott kockázati súlyra
vonatkozó képlet alkalmazásakor, ha
a) a PD = 0, akkor a kockázati súly értéke nulla,
b) a PD = 1, és
1. ha a hitelintézet a 45. § (1) bekezdése szerinti
nemteljesítéskori veszteségráta értéket alkalmazza, a kockázati súly értéke nulla, vagy
2. ha a hitelintézet saját nemteljesítéskori veszteségrátára becslést alkalmaz, akkor a kockázati súlyt a
következők szerint kell meghatározni: max{0,
12,5(LGD–ELBE)} azzal, hogy ELBE a hitelintézetnek a nemteljesített kitettségekből származó,
várható veszteségre vonatkozó 74. § (8) bekezdése
szerinti legjobb becslése.
(3) A 109. §-ban és a 126. §-ban megállapított követelményeknek megfelelő kitettségre vonatkozó kockázattal
súlyozott kitettség értéket a következő képlet szerint kell
kiszámítani:
Kockázattal súlyozott kitettség érték = kockázati súly
kitettség érték (0.15 + 160PDpp)
ahol
PDpp: a fedezet nyújtója nemteljesítési valószínűségének az értéke,
kockázati súly: az ügyfél nemteljesítési valószínűsége
értékének és a hitelkockázati védelem nyújtójával szembeni összehasonlítható, közvetlen kitettség nemteljesítéskori
veszteségráta értékének az (1) bekezdésben megállapított
képletbe történő helyettesítésével számított érték,
lejárati tényező (b): a hitelkockázati védelem nyújtója
nemteljesítési valószínűségének és az ügyfél nemteljesítési valószínűségének értéke közül az alacsonyabb értékkel
számítandó.
(4) Vállalkozással szembeni kitettség esetén, ha a vállalkozás ötvenmillió euronál vagy annak megfelelő
összegnél kevesebb éves árbevétellel rendelkező vállalatcsoport tagja, a hitelintézet alkalmazhatja az adott vállalkozással szembeni kitettségre a következő képletet:
Korreláció (R) = 0,12(1–EXP(–50PD))/(1–EXP
(–50))+0,24[1–(1–EXP(–50PD))/(1–EXP(–50))]–
0,04(1–(S–5)/45) ahol
S: a vállalatcsoport éves árbevétele, ha az eléri az ötmil
lió eurot, illetőleg ötmillió euro, ha a vállalatcsoport éves
árbevétele nem éri el az ötmillió eurot. Ha a vállalatcsoport
méretét a vállalatcsoport éves árbevétele helyett annak
konszolidált mérlegfőösszege jobban jellemzi, akkor az
éves árbevétel helyett a konszolidált mérlegfőösszeget kell
figyelembe venni. Vásárolt követelés esetén az éves összes
árbevétel a poolban (halmazban) szereplő egyes
kitettségek súlyozott átlaga.
(5) A vállalkozással szembeni kitettségi osztályon belül, mint különleges hitelezési kitettség alosztályba sorolt
kitettség kockázati súlyát, ha a hitelintézet nemteljesítési
valószínűségre vonatkozó becslései nem tesznek eleget a
XIII. Fejezetben meghatározott minimumkövetelményeknek, akkor a következők szerint kell meghatározni:
Fennmaradó
lejárat 1. kategória 2. kategória 3. kategória
4. kategória 5. kategória Kevesebb,
mint 2,5 év
50% 70% 115% 250% 0% Legalább
2,5 év
70% 90% 115% 250% 0% (6) A hitelintézet az (5) bekezdés alkalmazásában – a
legalább 2,5 év fennmaradó lejárat esetén – a Felügyelet
engedélyével alkalmazhat
a) az 1. kategóriába tartozó kitettség esetében az ötven
százalékos, és
b) a 2. kategóriába tartozó kitettség esetében a hetven
százalékos
kockázati súlyt, ha az adott kategóriába tartozó kitettség
esetében a hitelintézet hitelnyújtási feltételei és a (7) bekezdés szerinti tényezőket teljeskörűen figyelembe veszi.
(7) A hitelintézetnek a különleges hitelezési kitettségek
kockázati súlyhoz történő hozzárendelése során az alábbi
tényezőket kell figyelembe vennie:
a) pénzügyi erő [mérlegfőösszeg, üzemi (üzleti) eredmény, adózott eredmény, rövid lejáratú kötelezettség,
hosszú lejáratú kötelezettség, rövid lejáratú követelés,
hosszú lejáratú követelés],
b) politikai és jogi környezet [szerződés elemeinek érvényessége és érvényesíthetősége, országkockázat,
árfolyamkockázat],
c) ügylet, illetőleg eszköz jellemzői [lejárata, fedezettsége], d) a Tpt. szerinti szponzor, fejlesztő és kivitelező pénzügyi ereje, ideértve a magán- és közszféra közti partnerség
bevételei és
e) fedezet összetétele és mértéke. (8) A hitelintézet a 27. § (3) bekezdésében meghatározottaknak megfelelő vállalkozással szembeni vásárolt követelése esetén – ha indokolatlan terhet jelentene számára
a 72. §, a 75. § és a 78. § alkalmazása – a 73. §-t, a 76. §-t és
a 79. §-t alkalmazhatja.
Lakossággal szembeni kitettség 31. § (1) A lakossággal szembeni kitettség kockázattal súlyozott kitettség értékét a következő képlet szerint kell
kiszámítani:
Kockázattal súlyozott kitettség érték = kockázati súly
kitettség értéke
(R/(1–R))0,5G(0,999)]–PDLGD}12,51,06;
N(x): sztenderd normál eloszlású valószínűségi változó eloszlásfüggvénye (ahol annak a valószínűsége, hogy egy
nulla várható értékű, egy szórású valószínűségi változó értéke kisebb vagy egyenlő x-szel);
G(z): sztenderd normál eloszlású valószínűségi változó
inverz eloszlásfüggvénye (ahol az x olyan értéket vesz fel,
amely esetén teljesül, hogy N(x)=z).
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott képlet alkalmazásakor, ha a PD=1, akkor a kockázati súly meghatározására a következő képletet kell alkalmazni: kockázati súly =
max{0, 12,5(LGD–ELBE)} azzal, hogy ELBE a hitelintézetnek a nemteljesített kitettségekből származó várható
veszteségre vonatkozó 74. § (8) bekezdése szerinti legjobb
becslése.
(3) A 109. §-ban és a 126. §-ban megállapított követelményeknek megfelelő, mikro-, kis- vagy középvállalkozással szembeni kitettségre a kockázattal súlyozott kitettség érték a 30. § (3) bekezdése szerint számítható ki.
(4) Ingatlannal fedezett, lakossággal szembeni kitettségi alosztályba tartozó kitettség esetén az (1) bekezdésben
szereplő korreláció-képlet alkalmazása helyett a korreláció értékét 0,15-nek kell tekinteni.
(5) A (6) bekezdés szerinti rulírozó, lakossággal szembeni kitettségi alosztályba tartozó kitettség esetén az
(1) bekezdésben szereplő korreláció-képlet alkalmazása
helyett a korreláció értékét 0,04-nek kell tekinteni.
(6) Egy kitettség rulírozó, lakossággal szembeni kitettség, ha
a) természetes személlyel szemben áll fenn,
b) rulírozó, azaz az ügyfél tartozásának összege a lehí
vások és visszafizetés eredményeként a hitelintézet által
meghatározott határértékig ingadozhat,
c) fedezetlen,
d) a hitelintézet a szerződést lehívásig feltétel nélkül és
azonnal felmondhatja,
e) az egy ügyféllel szembeni kitettség legfeljebb
100 000 euro vagy annak megfelelő összeg,
f) a veszteségráta volatilitása a lakossággal szembeni
kitettségek átlagos veszteségráta értékéhez képest alacsonyabb, különösen ha az alacsony nemteljesítési
valószínűségű minősítési kategóriába tartozik, és
g) a rulírozó, lakossággal szembeni kitettségként való
kezelése összhangban van az alosztály kitettségeinek kockázati jellemzőivel.
(7) A Felügyelet – a Hpt. 145/A. § szerinti felügyeleti
felülvizsgálat keretében – értékeli a rulírozó, lakossággal
szembeni kitettségi alosztály és a teljes lakossággal szembeni kitettségi osztály veszteségrátájának relatív volatilitását, valamint felülvizsgálja az alosztály rulírozó, lakossági
kitettségként való kezelésének és az alosztály
kitettségeinek kockázati jellemzőivel való összhangját.
(8) A Felügyelet a rulírozó, lakossággal szembeni kitettségi alosztály jellemzőire vonatkozó információkról kérelemre tájékoztatja az illetékes felügyeleti hatóságokat.
(9) Ha egy bankszámlára munkabérből származó rendszeres jövedelem érkezik, az ezen bankszámlához kapcsolódó hitelkeret esetén a Felügyelet eltekinthet a (6) bekezdés c) pontjában meghatározott fedezetlenségre vonatkozó
feltételtől. Ebben az esetben a biztosítékból behajtható
összeg a nemteljesítéskori veszteségráta becslésében nem
vehető figyelembe.
(10) Ha a vásárolt lakossági követelések pooljai (halmazai) esetében nem különíthető el az ingatlannal fedezett és
a rulírozó, lakossággal szembeni kitettség az egyéb lakossággal szembeni kitettségtől, akkor ezekre a kitettségekre
azon lakossággal szembeni kitettségi alosztályhoz tartozó
kockázati súlyt kell alkalmazni, amely a legmagasabb tőkekövetelményt eredményezi.
Részesedések 32. § (1) A hitelintézet – a Felügyelet engedélyével – a részesedések kitettségi osztály esetében különböző portfóliók
tőkekövetelményének meghatározására a 34–36. §-ban
foglalt különböző módszereket alkalmazhatja. A különböző módszerek alkalmazásához az engedélyt a Felügyelet
akkor adja meg, ha a hitelintézet a különböző módszerek
alkalmazását következetesen hajtja végre, és annak célja
nem kizárólag a tőkekövetelmény csökkentése.
(2) A hitelintézet a járulékos vállalkozásban fennálló részesedések esetén – a Felügyelet engedélyével – alkalmazhatja a részesedések kockázattal súlyozott kitettség értékének meghatározásakor az egyéb, nem hitelkötelezettséget
megtestesítő eszközre vonatkozó szabályokat, ha a járulékos vállalkozás saját tőkéjének a mérlegfőösszegére
vetített aránya meghaladja az ötven százalékot.
33. § (1) Ha a kitettség megfelel a 15. § (4) és (8) bekezdésében meghatározottnak, valamint a hitelintézet ismeri a kollektív befektetési forma portfólióját, akkor a hitelintézet a
portfólióban lévő kitettségeket veszi figyelembe a kockázattal súlyozott kitettség érték és a várható veszteség érték
meghatározásakor.
(2) Ha a kitettség megfelel a 15. § (4) és (8) bekezdésében meghatározottnak, de a hitelintézet nem felel meg a
belső minősítésen alapuló módszer alkalmazási feltételeinek, akkor a kockázattal súlyozott kitettség érték és a várható veszteség értékének meghatározásakor
a) a részesedések kitettségi osztályba tarozó kitettsége
esetén a 34. §-ban meghatározottak szerint jár el azzal,
hogyha egy kitettségről a hitelintézet nem tudja megállapítani, hogy tőzsdei vagy nem tőzsdei, akkor egyéb részvénykitettségként kell kezelni, vagy
b) az a) ponttól eltérően a kollektív befektetési forma
portfólióját képező kitettség esetén a Második Részben
meghatározottakat kell alkalmazni azzal, hogy
1. a kitettség kitettségi osztályhoz rendelését követően a kitettségi osztályhoz tartozó hitelminősítési
besorolásnál egy besorolással kedvezőtlenebb besoroláshoz kapcsolódó kockázati súlyt kell alkalmazni és
2. amely kitettséghez százötven százalékos kockázat
súlyt kellene alkalmazni, ahhoz kettőszáz százalékos kockázati súlyt kell rendelni.
(3) Ha a kitettség nem felel meg a 15. § (4) és (8) bekezdésében meghatározottnak, vagy a hitelintézet nem ismeri
a kollektív befektetési forma portfólióját, akkor a kockázattal súlyozott kitettség érték és a várható veszteség értékének meghatározásakor a 34. §-ban meghatározottak szerint jár el azzal, hogy ha egy kitettségről nem tudja megállapítani, hogy tőzsdei vagy nem tőzsdei, akkor egyéb
részvény-kitettségként kell kezelnie.
(4) A hitelintézet a kollektív befektetési forma portfóliójában lévő kitettség átlagos, kockázattal súlyozott kitettség értékét a (2) bekezdésben foglaltak szerint harmadik fél közreműködését is igénybe véve kiszámíthatja, ha
biztosított a számítás és az arról szóló jelentés megfelelősége.
1. Egyszerű súlyozási módszer 34. § (1) Az egyszerű súlyozási módszer alkalmazásakor a részesedések kockázattal súlyozott kitettség értékét a következő képlet szerint kell kiszámítani:
Kockázattal súlyozott kitettség érték = kockázati súly
kitettség értéke
ahol a kockázati súly
a) a jól diverzifikált portfólióban lévő, 16. § (1) bekez
dése szerinti magántőke-befektetés kitettsége esetében
190%, b) tőzsdén forgalmazott részvénykitettség esetében
290%, vagy
c) egyéb részvénykitettség esetében 370%. (2) A rövid készpénz pozíció és a kereskedési könyvben
nyilvántartott pozíciók, kockázatvállalások, a devizaárfolyam kockázat és nagykockázatok fedezetéhez szükséges
tőkekövetelmény megállapításának szabályairól és a kereskedési könyv vezetésének részletes szabályairól szóló
244/2000. (XII. 24.) Korm. rendelet (a továbbiakban:
Kkr.) szerinti kereskedési könyvben nem nyilvántartott
származtatott (derivatív) ügylet az ugyanazon részvényben lévő hosszú pozícióval akkor fedezhető, ha az egyértelműen hozzárendelhető, és a fedezet legalább egyéves
időtartamra kiterjed. Az egyéb rövid pozíciókat hosszú pozícióként kell kezelni úgy, hogy az egyes pozíciók abszolút értékét megszorozzák a vonatkozó kockázati súllyal.
Lejárati eltéréssel rendelkező pozíció esetében a Hpt.
76/E–76/F. § szerint kell eljárni.
(3) A hitelintézet a Hpt. 76/E–76/F. §-ban foglaltak szerint elismerheti hitelkockázati fedezetként a részesedése
kitettségre nyújtott előre nem rendelkezésre bocsátott
hitelkockázati fedezetet.
2. PD/LGD módszer 35. § (1) A PD/LGD módszer alkalmazásakor, ha a hitelintézet nem rendelkezik elegendő információval a nemteljesí
tés 68–69. §-ban meghatározott fogalmának használatához, akkor a részesedések kockázattal súlyozott kitettség
értékét a 30. § (1)–(2) bekezdésében meghatározott képlet
szerint kell kiszámítani azzal, hogy a 30. § (1) bekezdés
szerinti kockázati súly értékét 1,5-del meg kell szorozni.
(2) A részesedések várható veszteség értéke 12,5-szeresének és a kockázattal súlyozott kitettség értékének az
összege nem haladhatja meg a kitettség érték
12,5-szeresét.
(3) A részesedések kitettségre nyújtott előre nem rendelkezésre bocsátott fedezet a Hpt. 76/E–76/F. §-a szerint
akkor ismerhető el, ha
a) a lejárat öt év és a fedezet nyújtójával szembeni kitettség esetében a nemteljesítéskori veszteségráta 90%,
vagy
b) a lejárat öt év és a jól diverzifikált portfólióban lévő,
16. § (1) bekezdése szerinti magántőke-befektetés kitettsége esetében a nemteljesítéskori veszteségráta 65%.
3. Belső modellek módszere 36. § (1) A belső modellek módszer alkalmazásakor a kockázattal súlyozott kitettség érték a hitelintézet részesedésekre vonatkozó, a negyedéves hozam és egy megfelelően
megválasztott kockázatmentes kamatláb hosszú távú mintaidőszakra számított különbségének 99%-os megbízhatósági szinthez tartozó, egyoldali konfidencia intervallumú
becslését adó belső kockáztatott érték modellből levezetett
potenciális veszteség 12,5-del szorzott értéke. Egyedi kitettség kockázattal súlyozott kitettség értéke nem lehet kisebb a 35. §-ban meghatározott módszerrel kiszámított minimális kockázattal súlyozott kitettség értéknek és a várható veszteség 12,5-del szorzott értékének az összegénél. A
nemteljesítési valószínűség értéket az 50. § (2) bekezdése,
a nemteljesítéskori veszteségráta értéket az 50. §
(6)–(7) bekezdése alapján kell kiszámítani.
(2) Az (1) bekezdés szerinti módszert a Felügyelet engedélyezi, ha a hitelintézet megfelel a 90–92. §-ban foglalt
rendelkezéseknek.
(3) A hitelintézet a Hpt. 76/E–76/F. §-ban foglaltak szerint elismerheti hitelkockázati fedezetként a részesedések
kitettségre nyújtott előre nem rendelkezésre bocsátott
hitelkockázati fedezetet.
Egyéb, nem hitelkötelezettséget megtestesítő eszköz 37. § (1) Az egyéb, nem hitelkötelezettséget megtestesítő
eszköz esetében a kitettség kockázattal súlyozott kitettség
értékét a következő képlet szerint kell kiszámítani:
Kockázattal súlyozott kitettség érték = 100% kitettség
értéke.
(2) Az (1) bekezdéstől eltérően, ha a kitettség maradványérték, akkor
Kockázattal súlyozott kitettség érték = 1/t100% kitettség értéke,
ahol t a lízingszerződés hátralévő időtartama években
kifejezve.
Vásárolt követelés felhígulási kockázatára vonatkozó
kockázattal súlyozott kitettség érték
38. § A vásárolt követelés felhígulási kockázatának kockázattal súlyozott kitettség értékét 30. § (1)–(2) bekezdésében meghatározott képlet szerint kell kiszámítani azzal,
hogy a nemteljesítés valószínűségét a XI. Fejezet, a nemteljesítéskori veszteségráta értékét az XII. Fejezet szerint
kell meghatározni, és a lejáratot egy évnek kell tekinteni.
A hitelintézetnek nem kell figyelembe vennie a kockázattal súlyozott kitettség érték számítása során a vásárolt
követelés felhígulási kockázatát, ha az nem jelentős.
X. Fejezet VÁRHATÓ VESZTESÉG ÉRTÉKE Központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel,
befektetési vállalkozással, vállalkozással vagy
lakossággal szembeni kitettség 39. § (1) A központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel, befektetési vállalkozással, vállalkozással vagy lakossággal szembeni kitettség várható veszteség értékét a
következő képlet szerint kell kiszámítani:
várható veszteség = nemteljesítési valószínűség nemteljesítéskori veszteségráta, várható veszteség értéke = várható veszteség kitettség
értéke.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott képlet alkalmazásakor az olyan nemteljesített kitettség (PD=1) esetén,
amelyre a hitelintézet saját nemteljesítéskori veszteségráta
becslést alkalmaz, a várható veszteség értéknek a meghatározásakor a hitelintézetnek a várható értékre vonatkozó,
a 74. § (8) bekezdése szerinti legjobb becslését kell figyelembe vennie. A 30. § (3) bekezdése szerinti kitettség
várható vesztesége nulla.
(3) Ha a hitelintézet a vállalkozással szembeni kitettségi
osztályon belül a különleges hitelezési kitettség kockázati
súlyának meghatározását a 30. § (5) bekezdése szerint
végzi, akkor a várható veszteséget a következő táblázat
szerint számítja ki:
Fennmaradó
lejárat 1. kategória 2. kategória 3. kategória
4. kategória 5. kategória Kevesebb,
mint 2,5 év
0% 0,4% 2,8% 8% 50% Legalább
2,5 év
0,4% 0,8% 2,8% 8% 50% (4) Ha a Felügyelet engedélyezte a 30. § (6) bekezdésének alkalmazását, akkor a várható veszteség értéke az
1. kategóriába tartozó kitettség esetén 0%, a 2. kategóriába
tartozó kitettség esetén 0,4%.
(5) A vásárolt követelés esetében a felhígulási kockázat
várható veszteségének értékét a következő képlet szerint
kell kiszámítani:
várható veszteség = nemteljesítési valószínűség nemteljesítéskori veszteségráta, várható veszteség értéke = várható veszteség kitettség
értéke.
Részesedések 40. § (1) Ha a hitelintézet a részesedések kockázattal súlyozott kitettség értékét a 34. § szerint számítja ki, akkor a
várható veszteséget a következő képlet szerint kell
kiszámítani:
várható veszteség értéke = várható veszteség kitettség
értéke,
ahol a várható veszteség
a) a jól diverzifikált portfólióban lévő, 16. § (1) bekez
dése szerinti magántőke-befektetés kitettsége esetében
0,8%, b) tőzsdén forgalmazott részvénykitettség esetében
0,8%, vagy
c) egyéb részvénykitettség esetében 2,4%. (2) Ha a hitelintézet a részesedések kockázattal súlyozott kitettség értékét a 35. § szerint számítja ki, akkor a
várható veszteséget a következő képlet szerint kell
kiszámítani:
várható veszteség = nemteljesítési valószínűség nemteljesítéskori veszteségráta, várható veszteség értéke = várható veszteség kitettség
értéke.
(3) Ha a hitelintézet a részesedések kockázattal súlyozott kitettség értékét a 36. § szerint számítja ki, akkor a
várható veszteség 0%.
(4) A 33. §-ban említett kitettség esetén a várható veszteség értékét a 39. § szerint kell kiszámítani.
Értékpapírosítási pozíciókban megtestesülő kitettség 41. § A Hpt. 76/C. §-a (1) bekezdésének f) pontjában meghatározott kitettségi osztályba tartozó kitettség esetén a várható veszteség értéke nulla.
Egyéb, nem hitelkötelezettséget megtestesítő kitettség 42. § Az egyéb, nem hitelkötelezettséget megtestesítő eszköz
várható veszteség értéke nulla.
Várható veszteség kezelése 43. § (1) A 39. § (1)–(3) és (5) bekezdése szerint számított
várható veszteség értékét ki kell vonni az ezen kitettségre
elszámolt értékvesztés és képzett céltartalék összegéből.
(2) Nemteljesítettként megvásárolt mérlegtételre kapott
kedvezményeket az 51. § (1) bekezdés szerinti elszámolt
értékvesztéssel és képzett kockázat céltartalékkal azonos
módon kell kezelni.
XI. Fejezet NEMTELJESÍTÉSI VALÓSZÍNŰSÉG,
NEMTELJESÍTÉSKORI VESZTESÉGRÁTA ÉS LEJÁRAT
Központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel,
befektetési vállalkozással vagy vállalkozással szembeni
kitettség 1. Nemteljesítési valószínűség 44. § (1) Hitelintézettel, befektetési vállalkozással vagy vállalkozással szembeni kitettség nemteljesítési valószínűsége legalább 0,03%.
(2) Ha a hitelintézet vállalkozással szembeni vásárolt
követelésekre vonatkozó nemteljesítési valószínűség
becslése nem felel meg a XIII. Fejezetben meghatározott
minimum követelménynek, és
a) az nem alárendelt követelés, akkor a nemteljesítési
valószínűség a hitelintézet várható veszteségre vonatkozó
becslésének ezen követelések nemteljesítéskori veszteségrátájával elosztott értéke,
b) az alárendelt követelés, akkor a nemteljesítési
valószínűség a hitelintézet várható veszteségre vonatkozó
becslésének értéke.
(3) Ha a hitelintézet alkalmazhatja a vállalkozással
szembeni kitettségeire a saját nemteljesítéskori veszteségráta becslését és a vállalkozással szembeni vásárolt követelésekre vonatkozóan a várható veszteség becsléseit megbízhatóan le tudja bontani nemteljesítési valószínűség és
nemteljesítéskori veszteségráta értékre, akkor számításai
során alkalmazhatja a nemteljesítési valószínűségre
vonatkozó becslését.
(4) Ha az ügyfél – a 68–69. §-ban meghatározottak szerint – nem teljesített, akkor a hozzá tartozó nemteljesítési
valószínűség 100%.
(5) A hitelintézet az előre nem rendelkezésre bocsátott
hitelkockázati fedezetet a nemteljesítési valószínűség számítása során a Hpt. 76/E–76/F. § szerint ismerheti el. A hitelintézet a felhígulási kockázat tekintetében a Felügyelet
engedélyével más – a XIV. Fejezetben nem szereplő – előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetet
nyújtót is figyelembe vehet, ha a hitelkockázati fedezetet
nyújtója legalább három éve már nyújt fedezetet.
(6) Ha a hitelintézet kitettségeire saját nemteljesítéskori
veszteségráta becslést alkalmaz, akkor az előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetet a nemteljesítési valószínűség meghatározása során a 45. §
(4) bekezdésére tekintettel ismerheti el.
(7) A vállalkozással szembeni vásárolt követelés esetében a felhígulási kockázat nemteljesítési valószínűségének értéke megegyezik a vásárolt követelés felhígulási kockázatából származó várható veszteségére
vonatkozó becsléssel.
(8) Ha a hitelintézet a vállalkozással szembeni kitettségre saját nemteljesítéskori veszteségráta becslést alkalmaz,
valamint a vállalkozással szembeni vásárolt követelések
felhígulási kockázatára vonatkozóan a várható veszteség
becsléseit megbízhatóan le tudja bontani nemteljesítési
valószínűség és nemteljesítéskori veszteségráta értékre,
akkor számításai során alkalmazhatja a nemteljesítési
valószínűségre vonatkozó becslését.
(9) A hitelintézet az előre nem rendelkezésre bocsátott
hitelkockázati fedezetet nemteljesítési valószínűség számítása során a Hpt. 76/E–76/F. §-ával összhangban ismerheti el. A hitelintézet – a Felügyelet engedélyével – más – a
XIV. Fejezetben nem szereplő – előre nem rendelkezésre
bocsátott hitelkockázati fedezetet nyújtót is figyelembe
vehet.
(10) Ha a hitelintézet a vállalkozással szembeni vásárolt
követelésére saját nemteljesítéskori veszteségráta becslést
alkalmaz, akkor az előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetet a nemteljesítési valószínűség meghatározása során a 45. § (4) bekezdésre tekintettel
ismerheti el.
(11) Az (5) és (9) bekezdés vonatkozásában a hitelintézet – a 108. § bekezdéstől eltérően – elismerheti az előre
nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet nyújtójaként a vásárolt követelés eredeti jogosultját, ha az a
Hpt. 76/E. §-a (7) bekezdésében meghatározott követelményeknek megfelel.
2. Nemteljesítéskori veszteségráta 45. § (1) A hitelintézetnek a következő nemteljesítéskori
veszteségrátát kell alkalmaznia:
a) elismert hitelkockázati fedezettel nem ellátott, nem
alárendelt kitettség esetén: 45%,
b) elismert hitelkockázati fedezettel nem ellátott, alárendelt kitettség esetén: 75%,
c) a 14. §-ban meghatározott fedezett kötvény esetén:
12,5%,
d) ha a hitelintézet nemteljesítési valószínűségre vonatkozó becslései nem tesznek eleget a XIII. Fejezetben meghatározott követelményeknek, akkor nem alárendelt, vállalkozással szembeni vásárolt követelésben megtestesülő
kitettség esetén: 45%,
e) ha a hitelintézet nemteljesítési valószínűségre vonatkozó becslései nem tesznek eleget a XIII. Fejezetben meghatározott követelményeknek, akkor alárendelt, vállalkozással szembeni vásárolt követelésben megtestesülő
kitettség esetén: 100%, vagy
f) vállalkozással szembeni vásárolt követelés felhígulási kockázatához kapcsolódóan: 75%.
(2) Az előre rendelkezésre bocsátott és az előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetet a hitelintézet- a Hpt. 76/E–76/F. §-sal összhangban – elismerheti a
nemteljesítéskori veszteségráta számítása során.
(3) Az (1) bekezdéstől eltérően, ha a hitelintézet vállalkozással szembeni követelésére saját nemteljesítéskori
veszteségráta becslést alkalmaz és a vállalkozással szembeni vásárolt követelésekre vonatkozóan a várható veszteség becsléseit megbízhatóan le tudja bontani nemteljesítési valószínűség és nemteljesítéskori veszteségráta értékre,
akkor felhígulási és a nemteljesítés kockázatára vonatkozó
számításai során alkalmazhatja a nemteljesítéskori
veszteségráta becslését.
(4) Az (1) bekezdéstől eltérően, a hitelintézet – a Felügyelet engedélyével – központi kormánnyal, központi
bankkal, hitelintézettel, befektetési vállalkozással vagy
vállalkozással szembeni kitettségre saját nemteljesítéskori
veszteségráta becslést alkalmazhat, ha az előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet elismerhető a
nemteljesítési valószínűség, illetőleg nemteljesítéskori
veszteségráta korrekciója által és a XIII. Fejezetben meghatározott követelmények teljesülnek. A hitelintézet a fedezett kitettséghez nem rendelhet olyan korrigált nemtel
jesítési valószínűségi értéket vagy nemteljesítéskori veszteségrátát, amelynek eredményeként a korrigált kockázati
súly alacsonyabb lesz, mint a hitelkockázati fedezet
nyújtójával szembeni, összehasonlításra alkalmas,
közvetlen kitettség kockázati súlya.
(5) Az (1) és (4) bekezdéstől eltérően, a 30. § (3) bekezdése alkalmazásában a hitelkockázati fedezet nyújtójával
szembeni, összehasonlításra alkalmas és közvetlen kitettség nemteljesítéskori veszteségrátája megegyezik a hitelkockázati fedezet nyújtójával vagy az ügyféllel szembeni
fedezetlen ügylet nemteljesítéskori veszteségrátájával. Ha
a fedezett ügylet lejárati ideje alatt a fedezet nyújtója és az
ügyfél nemteljesítése egyidejűleg következik be, akkor a
rendelkezésre álló információkból vagy a hitelkockázati
fedezet jellegéből következően a behajtott összeg a
hitelkockázati fedezet nyújtója vagy az ügyfél pénzügyi
helyzetétől függ.
3. Lejárat 46. § A hitelintézetnek a kitettsége vonatkozásában a lejáratot kettő és fél évnek kell tekintenie, kivéve a repóügyletet,
az értékpapír- vagy áru-kölcsönzési ügyletet, amely esetében fél évnek kell tekintenie a lejáratot.
47. § (1) A 46. §-tól eltérően, ha a hitelintézet a központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel, befektetési
vállalkozással vagy vállalkozással szembeni kitettségére
saját nemteljesítéskori veszteségráta, illetőleg hitelegyenértékesítési tényező becslést alkalmaz, akkor a lejárati időt
ezen kitettségek mindegyikére a (2)–(14) bekezdésnek
megfelelően kell kiszámítani.
(2) A lejárati idő nem haladhatja meg az öt évet.
(3) Előre meghatározott pénzáramlási időpontokkal
rendelkező eszköz esetében a lejáratot az alábbi képlet
szerint kell számítani:
∑ CFt ; 5}}
ahol
a) M a lejárat,
b) CFt az ügyfél által szerződés alapján, t időszak során
kifizetett pénzáramlást jelöli, amely magában foglalja a
kölcsöntőke, a kamat és a díj fizetését is.
(4) Az olyan származtatott ügylet esetében, amelyre
szabványosított nettósítási megállapodást alkalmaznak, a
lejárati idő a kitettség súlyozott átlagos hátralévő lejárati
ideje, de legalább egy év. A lejárati idő súlyozása során
minden kitettség névértékét kell figyelembe venni.
(5) Az olyan – hitelkockázati fedezettel teljes mértékben ellátott – származtatott ügylet és biztosítéki kölcsönügylet esetében, amelyre szabványosított nettósítási megállapodást alkalmaznak, a lejárati idő a kitettség súlyozott
átlagos hátralévő lejárati ideje, de legalább tíz nap. A lejárati idő súlyozása során minden kitettség névértékét kell
figyelembe venni.
(6) Ha a hitelintézet a vállalkozással szembeni vásárolt
követelésére saját nemteljesítési valószínűség becslést alkalmaz, akkor a lehívott összeg lejárata a vásárolt követelések súlyozott átlagos hátralévő lejárati ideje, de legalább
kilencven nap. Ugyanezt a lejárati időt kell alkalmazni a
szerződésben meghatározott, vásárolt követelésre vonatkozó kötelezettségvállalás le nem hívott részére, ha a szerződés lejárat előtti visszafizetést vagy törlesztést biztosít,
vagy a vásárolt követelést megvásárló hitelintézet számára
hitelkockázati fedezetet nyújt az olyan jövőbeli követelés
jelentős minőségromlása ellen, amelyet megvásárol az
ügyleti feltételeknek megfelelően. Az ilyen hitelkockázati
fedezettel el nem látott kitettség esetében a le nem hívott
összeg lejárata a vásárlási megállapodás leghosszabb
időtartamú, potenciális követelésének és a vásárolt
követelés hátralévő lejáratának az összege, de legalább
kilencven nap.
(7) A (3)–(6) bekezdésben nem meghatározott eszköz
esetén, valamint ha a hitelintézet nem tudja a lejáratot a
(3) bekezdés szerint meghatározni, akkor a lejárat az olyan
hátralévő maximális időtartam – években kifejezve –,
amely az ügyfél számára a szerződésen alapuló kötelezettségének teljesítésére rendelkezésre áll, de legalább egy év.
(8) Az olyan kitettségre,
a) amelyre a partnerkockázatról szóló jogszabályban
meghatározott belső modell módszer kerül alkalmazásra,
és b) amelynél a nettósítási halmazban lévő szerződések
közül a leghosszabb lejáratúnak a lejárata meghaladja az
egy évet,
a lejáratot az alábbi képlet szerint kell számolni:
ahol
ba) dfk: a kockázatmentes diszkonttényező
bb) tk időtartamra
bc) a többi jel meghatározása a partnerkockázatról
szóló jogszabályban meghatározott belső modell módszer
szerint értendő.
(9) A (8) bekezdéstől eltérően, a hitelértékelés egyoldali
kiigazításának kiszámításához belső modell módszert al



   



  ∆ ∆+∆
= ∑ ∑ ∑
≤
= ≤ = >
5; 1 1 1
1 1 évtk k
kkk évtk k lejárat
évtk
kkkkkk dftEténylegesE dftEEdftEténylegesE MINM kalmazó hitelintézet – a Felügyelet engedélyével – alkalmazhatja e módszert a tényleges lejáratig hátralévő átlagos
futamidő becslésre, amelyet a lejáratként értelmezhet, ha a
megelőző három évben az e bekezdésben meghatározott
módszerrel számított érték pontosabban közelítő értéket
ad, mint a (8) bekezdés szerinti képlet alkalmazása.
(10) A (3) bekezdésben meghatározott képlet alkalmazandó az olyan nettósítási halmazra is, amelyben minden
szerződés eredeti lejárata egy évnél rövidebb.
(11) A 30. § (3) bekezdése szerinti kitettségre a lejárat a
hitelkockázati fedezet tényleges lejárata, de legalább egy
év.
(12) A (3), (4), (6) és (7) bekezdéstől eltérően a lejárati
időt legalább egy napnak kell tekinteni
a) 18. §-ban meghatározott, hitelkockázati fedezettel
ellátott származtatott ügylet,
b) hitelkockázati fedezettel ellátott értékpapír ügylethez kapcsolódó hitel, és
c) repóügylet, értékpapír- vagy áru-kölcsönzési ügylet
esetében, ha a hitelintézet belső szabályzata, illetőleg a
szerződés megköveteli a biztosíték napi feltöltését és újraértékelését, valamint tartalmaz olyan rendelkezést, amely
lehetővé teszi nemteljesítés vagy a biztosíték fedezet-kiigazításának elmaradása esetében a biztosíték azonnali érvényesítését vagy beszámítását.
(13) A lejárat értéke legalább egy nap az olyan egyéb rövid lejáratú kitettség esetében, amelyik nem az ügyfél finanszírozására irányul.
(14) A lejárati eltéréseket a XVII. Fejezet szerint kell
kezelni.
Lakossággal szembeni kitettség 48. § (1) Lakossággal szembeni kitettség nemteljesítési
valószínűsége legalább 0,03%.
(2) Az ügyfél nemteljesítése és a kitettség nemteljesítetté válása esetén a nemteljesítési valószínűség 100%.
(3) A lakossággal szembeni vásárolt követelés felhígulási kockázatra vonatkozó nemteljesítési valószínűség
becslés értékének meg kell egyeznie a felhígulási kockázatra vonatkozó várható veszteség becsléssel. Ha a hitelintézet a vásárolt követelések felhígulási kockázatára vonatkozóan a várható veszteség becsléseit megbízhatóan le
tudja bontani nemteljesítési valószínűség és nemteljesítéskori veszteségráta értékre, akkor számításai során
alkalmazhatja a nemteljesítési valószínűségre vonatkozó
becslését.
(4) A hitelintézet az előre nem rendelkezésre bocsátott
hitelkockázati fedezetet a nemteljesítési valószínűség – a
49. § (4) bekezdése figyelembevétele melletti – korrekció
ja során elismerheti. Ha a hitelintézet a felhígulási kockázat esetében nemteljesítéskori veszteségrátára saját becslést nem alkalmaz, akkor a Hpt. 76/E–76/F. §-ában
meghatározottak szerint kell eljárnia.
(5) A (4) bekezdés vonatkozásában a hitelintézet elismerheti az előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet nyújtójaként – a 108. § bekezdéstől eltérően –
a vásárolt követelés eredeti jogosultját, ha az a Hpt.
76/E. §-a (7) bekezdésében meghatározott követelményeknek megfelel.
49. § (1) A hitelintézet – a Felügyelet engedélyével – saját
nemteljesítéskori veszteségráta becslést végezhet, ha megfelel a XIII. Fejezetben meghatározott feltételeknek.
(2) A lakossággal szembeni vásárolt követelés felhígulási kockázatára vonatkozó nemteljesítéskori veszteségráta értéke 75%.
(3) Ha a hitelintézet a vásárolt követelés felhígulási kockázatára vonatkozó várható veszteség becsléseit megbízhatóan le tudja bontani nemteljesítési valószínűség és
nemteljesítéskori veszteségráta értékre, akkor számításai
során alkalmazhatja a nemteljesítéskori veszteségráta
becsléseit.
(4) Egyedi kitettség vagy kitettségek pooljára (halmazára) vonatkozó előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet hitelezési kockázat mérséklő hatása – a Felügyelet engedélyével, a Negyedik Részben meghatározott
feltételek esetén – elismerhető a nemteljesítési
valószínűségre és a nemteljesítéskori veszteségrátára vonatkozó becslés korrekciója során. A hitelintézet nem rendelhet a fedezett kitettséghez olyan korrigált nemteljesítési
valószínűséget és nemteljesítéskori veszteségrátát, amely
alacsonyabb kockázati súlyt eredményez, mint a
hitelkockázati fedezet nyújtójával szembeni, összehasonlításra alkalmas, közvetlen kitettség kockázati súlya.
(5) A (4) bekezdéstől eltérően, a 31. § (3) bekezdésének
alkalmazásában a hitelkockázati fedezet nyújtójával szembeni, összehasonlításra alkalmas és közvetlen kitettség
nemteljesítéskori veszteségrátája megegyezik a hitelkockázati fedezet nyújtójával vagy az ügyféllel szembeni hitelkockázati fedezettel el nem látott ügylet nemteljesítéskori veszteségrátájával. Ha a hitelkockázati fedezettel ellátott ügylet lejárati ideje alatt a hitelkockázati fedezetet
nyújtó és az ügyfél nemteljesítése egyidejűleg következik
be, akkor a rendelkezésre álló információ és a hitelkockázati fedezet jellege alapján a behajtott összeg a hitelkockázati fedezet nyújtójának vagy az ügyfélnek a pénzügyi
helyzetétől függ.
Részesedések 50. § (1) Részesedések nemteljesítési valószínűségének értékét – (2)–(5) bekezdésben meghatározott rendelkezések
figyelembevételével – a vállalkozással szembeni kitettségre alkalmazandó módszer szerint kell meghatározni, ha a
hitelintézet a részesedések kockázattal súlyozott kitettség
értékét a 35. §-ban meghatározott módszer szerint számítja
ki.
(2) A hosszú távú ügyfélkapcsolaton alapuló befektetések tekintetében a tőzsdén forgalmazott részesedések
nemteljesítési valószínűsége legalább 0,09%.
(3) Nem tőzsdén forgalmazott részesedések – ha a befektetés megtérülése rendszeres, időszakonkénti és nem
tőkenyereségből származó pénzáramláson alapul – nemteljesítési valószínűsége legalább 0,09%.
(4) A nem hosszú távú ügyfélkapcsolaton alapuló befektetések tekintetében a tőzsdén forgalmazott részesedések – ideértve a 34. § (2) bekezdése szerinti rövid pozíciót
is – nemteljesítési valószínűsége legalább 0,4%.
(5) Egyéb részesedések – ideértve a 34. § (2) bekezdése
szerinti rövid pozíciót is – nemteljesítési valószínűsége
legalább 1,25%.
(6) A részesedésekhez rendelendő nemteljesítéskori
veszteségráta 90%. (7) A (6) bekezdéstől eltérően, a jól diverzifikált portfólióban lévő, a 16. § (1) bekezdése szerinti magántőke-befektetés kitettsége esetében a nemteljesítéskori
veszteségráta 65%.
(8) A részesedések lejárati ideje öt év. XII. Fejezet
KITETTSÉG ÉRTÉKE Központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel,
befektetési vállalkozással, vállalkozással
vagy lakossággal szembeni kitettség 51. § (1) A mérlegen belüli kitettség értéke az értékvesztés elszámolása és kockázati céltartalék képzése előtti, bruttó
érték.
(2) Vásárolt eszköz esetében is az (1) bekezdés alkalmazandó azzal, hogy ha a vásárolt eszközben megtestesülő
tartozás összege
a) nagyobb ezen eszköz könyv szerinti értékénél, akkor
a különbözetet diszkontként,
b) kisebb ezen eszköz könyv szerinti értékénél, akkor a
különbözetet prémiumként
kell figyelembe venni.
(3) A hitelintézetnek a kitettség értékét a Hpt.
76/E–76/F. § szerint kell kiszámítania
a) a repóügyletre, az értékpapír- vagy áru-kölcsönzési
ügyletre, ha szabványosított nettósítási megállapodást alkalmaz, vagy
b) a mérlegen belüli nettósítási ügyletre. (4) A lízingügyletből származó kitettség értéke a lízingszerződés szerinti minimális lízingdíjak jelenértéke, ahol a
minimális lízingdíjak a lízingszerződés időtartama alatt a
lízingbe vevőtől követelt vagy követelhető pénzösszegek
(tőketörlesztő és kamattörlesztő rész) és szerződésben kikötött maradványérték összege. Ha a lízingügylethez kapcsolódó hitelkockázati fedezet nyújtója a 108. § és a hitelkockázati fedezet nyújtója által nyújtott hitelkockázati fedezet a 120–123. § szerinti követelményeknek megfelel,
akkor a minimális lízingdíjak tartalmazza a garantált
maradványértéket.
(5) A 18. § szerinti származtatott ügyletek esetében a kitettség értékét a partnerkockázatról szóló jogszabályban
meghatározott módszerrel kell meghatározni.
(6) A vásárolt követelés kockázattal súlyozott kitettség
értékének meghatározása során a kinnlévő összeget csökkenteni kell a felhígulási kockázat hitelezésikockázat-mérséklés előtti tőkekövetelményével.
(7) Repóügyletből, értékpapír- vagy áru-kölcsönzési
ügyletből, hosszú elszámolási idejű ügyletből és értékpapír ügylethez kapcsolódó hitelből származó kitettség értéke az értékpapír vagy az áru könyv szerinti értéke. Ha a hitelintézet a XVI. Fejezet szerinti pénzügyi biztosítékok
összetett módszerét alkalmazza, akkor a kitettség értékét
az áruhoz vagy az értékpapírhoz rendelendő volatilitási
korrekcióval kell növelni.
(8) A (7) bekezdéstől eltérően, a központi szerződő féllel szembeni kitettség értékét a partnerkockázatról szóló
jogszabályban meghatározottak szerint kell meghatározni,
ha a központi szerződő fél minden ügyfelének hitelkockázata napi szinten biztosítékkal teljes mértékben fedezett.
(9) A Felügyelet a honlapján közzéteszi a (8) bekezdésben említett feltételnek megfelelő központi szerződő felek
listáját.
(10) A (7)–(8) bekezdéstől eltérően, a hitelintézet repóügyletből, értékpapír- vagy áru-kölcsönzési ügyletből,
hosszú elszámolási idejű ügyletből és értékpapír ügylethez
kapcsolódó hitelből származó kitettség értékét
a) ha a hitelintézet a partnerkockázatról szóló külön
jogszabályban foglalt feltételeknek megfelel, akkor a partnerkockázatról szóló külön jogszabály szerint, vagy
b) ha a XVI. Fejezet szerinti belső modell módszer alkalmazási feltételeinek megfelel, akkor 132. § szerint
határozza meg.
(11) A (12)–(16) bekezdésben meghatározott ügyletek
kitettségi értéke a kötelezettségvállalás keretében le nem
hívott összeg és a – (12)–(16) bekezdés szerinti – hitelegyenértékesítési tényező szorzata.
(12) A hitelintézet által bármikor, feltétel nélkül és
azonnali hatállyal felmondható vagy a hitelfelvevő hitelképességében bekövetkező minőségromlás esetén automatikusan a megállapodás felmondását eredményező hitelkeret esetében a kitettség érték meghatározásakor a hitelkeretet 0%-os hitelegyenértékesítési tényezővel kell
megszorozni. Ennek feltétele, hogy a hitelintézet folyamatosan figyelemmel kísérje az ügyfél pénzügyi helyzetét,
valamint a belső rendszere a hitelfelvevő hitelképességében bekövetkező minőségromlás azonnali megállapítását
lehetővé tegye.
(13) Az áruk mozgásából eredő, rövid lejáratú okmányos meghitelezés esetén a kibocsátó és az akkreditívet
megerősítő hitelintézet a kitettség értékének meghatározásához az okmányos meghitelezés értékét húsz százalékos
hitelegyenértékesítési tényezővel megszorozva számítja
ki.
(14) A hitelintézet az általa előzetes értesítés és feltétel
nélkül bármikor felmondható vagy érvényteleníthető, rulírozó, vásárolt követelések megvásárlására szóló, le nem
hívott ígérvény esetében nulla százalékos hitelegyenértékesítési tényezőt alkalmaz. Ennek feltétele, hogy a hitelintézet folyamatosan figyelemmel kísérje az ügyfél pénzügyi helyzetét, valamint a belső rendszere a hitelfelvevő
hitelképességében bekövetkező minőségromlás azonnali
megállapítását lehetővé tegye.
(15) A hitelintézet a (12)–(14) bekezdésben meghatározotton kívüli egyéb hitelkeret, rulírozó hitelmegállapodás
rövid lejáratú pénzpiaci eszköz jegyzése (note issuance facilities, NIF), valamint középtávú rulírozó megállapodás
rövid lejáratú pénzpiaci eszköz jegyzése és a kibocsátásban való közreműködése (revolving underwriting facilities, RUF) esetében hetvenöt százalékos hitelegyenértékesítési tényezőt alkalmaz.
(16) Ha a hitelintézet a XIII. Fejezetben meghatározott,
a saját hitelegyenértékesítési faktorra vonatkozó becslés
alkalmazásához szükséges minimum követelménynek
megfelel, akkor a Felügyelet engedélyével a saját hitelegyenértékesítési tényezőre becsléseket alkalmazhat a
(12)–(15) bekezdésben említett ügyletek esetében.
(17) Ha a kötelezettségvállalás egy másik kötelezettségvállalás meghosszabbításának eredményeként – új kötelezettségvállalásként – jön létre, akkor az eredeti és a
hosszabbítás eredményeként létrejött kötelezettségvállaláshoz tartozó hitelegyenértékesítési tényezők közül az
alacsonyabbat kell alkalmazni.
52. § Az 51. §-ban nem meghatározott, mérlegen kívüli tétel
esetében – a 17. §-ban meghatározott kategóriák figyelembevételével – a kitettség értékének meghatározásakor:
a) a kockázatmentes tételt nulla százalékos,
b) az alacsony ügyletkockázatú tételt húsz százalékos,
c) a közepes ügyletkockázatú tételt ötven százalékos,
d) az a)–c) pontba nem sorolható, teljes ügyletkockáza
tú tételt száz százalékos
ügyletkockázati súllyal kell megszorozni.
Részesedések vagy egyéb, nem hitelkötelezettséget
megtestesítő eszköz 53. §
Részesedések vagy egyéb, nem hitelkötelezettséget
megtestesítő eszköz esetén a kitettség értéke a mérleg
szerinti érték.
XIII. Fejezet BELSŐ MINŐSÍTÉSEN ALAPULÓ MÓDSZER
MINIMUMKÖVETELMÉNYEI A minősítési rendszerrel szembeni általános
követelmények
54. § (1) A belső minősítésen alapuló módszer alkalmazása
során használt minősítési rendszernek magában kell foglalnia minden olyan módszert, folyamatot, ellenőrzést,
adatgyűjtést, adatkezelést és informatikai rendszert, amelyek biztosítják a hitelezési kockázat mérését, a kitettségek
minősítési kategóriákba vagy poolokba (halmazokba) sorolását, valamint az egyes kitettségekhez tartozó nemteljesítési valószínűség és nemteljesítékori veszteségráta
becslések számszerűsítését.
(2) Ha a hitelintézet többféle minősítési rendszert alkalmaz, akkor az ügyfél vagy ügylet minősítési rendszerbe
sorolásának feltételeit és az eljárás rendjét a belső
szabályzatban kell rögzítenie.
(3) A besorolási feltételeket és az eljárási rendet rendszeresen – legalább évente – felül kell vizsgálni annak érdekében, hogy az aktuális portfóliót megfelelően jellemezzék és megfeleljenek a külső feltételek változásának.
1. A minősítési rendszerek struktúrája 55. § Ha a hitelintézet a kockázati paraméterek megállapítására közvetlen becslést alkalmaz, akkor a becsléseket a minősítési kategóriák egy folytonos minősítési skálán történő
ábrázolásának lehet tekinteni.
56. § (1) Központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel, befektetési vállalkozással vagy vállalkozással
szembeni kitettségnél
a) a minősítési rendszernek az ügyfél és az ügylet kockázati jellemzőit egyaránt figyelembe kell vennie,
b) a minősítési rendszernek rendelkeznie kell egy olyan
ügyfél-minősítési skálával, amely kizárólag az ügyfél
nemteljesítési kockázatát tükrözi,
c) az ügyfél-minősítési skála legalább 7 kategóriát tartalmaz a teljesítő ügyfelek, és 1 kategóriát a nemteljesítést
megvalósító ügyfelek tekintetében,
d) az ügyfél-kategória olyan kockázati kategóriát jelent
egy minősítési rendszer ügyfél-minősítési skáláján belül,
amelybe az ügyfeleket a nemteljesítési valószínűség becslésének meghatározására használt és jól elkülönülő
minősítési kritériumok alapján sorolják be,
e) az ügyfél-kategóriák közti viszonyt dokumentálni
kell az egyes kategóriákhoz tartozó nemteljesítési kockázatszintek és az adott nemteljesítési kockázatszint megkülönböztetésére alkalmazott kritériumok szerint,
f) ha a hitelintézet portfóliója egy meghatározott piaci
szegmensre és nemteljesítési kockázatkörre koncentrálódik, az ügyfélkörön belül elégséges számú ügyfél-kategóriával kell rendelkezni ahhoz, hogy elkerülhető legyen az
adott kategórián belüli aránytalanul magas ügyfél-koncentráció, valamint az adott kategórián belüli számottevő
koncentráció indokoltságát empirikus bizonyítékokkal
kell alátámasztani, amelyek meggyőzően bizonyítják,
hogy egy ügyfél-kategória ésszerűen keskeny nemteljesítési valószínűség sávot fed le, és az összes, e kategóriába
tartozó ügyfél nemteljesítési kockázata az említett sávba
esik,
g) saját nemteljesítéskori veszteségráta becslés alkalmazásához a minősítési rendszernek tartalmaznia kell egy
külön, kizárólag az ügylet nemteljesítéskori veszteségráta
tulajdonságait jellemző ügyletminősítési skálát,
h) az ügyletkategória olyan kockázati kategóriát jelent
a minősítési rendszer ügyletminősítési skáláján, amelybe a
kitettségeket jól elkülönülő minősítési kritériumok alapján
sorolják be, és amely a nemteljesítéskori veszteségráta
becslések meghatározásának alapját jelenti, ahol az ügyletkategória meghatározásának magában kell foglalnia
mind a kitettségek kategóriákba sorolási szempontjainak
leírását, mind az egyes kategóriákhoz tartozó kockázati
szintek megkülönböztetésére szolgáló kritériumokat,
i) egy adott kategórián belüli számottevő koncentráció
indokoltságát empirikus adatokkal kell alátámasztani arra
vonatkozóan, hogy egy ügyletkategória ésszerűen keskeny nemteljesítéskori veszteségráta sávot fed le, és az
összes, e kategóriába tartozó kitettség kockázata az
említett sávba esik,
j) a 30. § (5)–(7) bekezdésében meghatározott különleges hitelezési kitettségekhez kapcsolódó módszer alkalmazásakor a hitelintézet mentesül azon követelmény alól,
hogy olyan ügyfélminősítési skálával rendelkezzen, amely
kizárólag az adott kitettséghez tartozó nemteljesítési kockázatot tükrözi, valamint ezen kitettségeknél – a c) ponttól
eltérően – az ügyfélminősítési skálának legalább 4 kategóriát kell tartalmaznia teljesítő ügyfelek, és 1 kategóriát a
nemteljesítő ügyfelek tekintetében.
(2) A koncentráció számottevő
a) az (1) bekezdés f) pontja alkalmazásában, ha egy
ügyfélkategória az ügyfelek,
b) az (1) bekezdés i) pontja alkalmazásában, ha egy
ügyletkategória az ügyletek
számának több mint egyharmadát tartalmazza.
57. § (1) Lakossággal szembeni kitettségeknél
a) a minősítési rendszernek valamennyi meghatározó
ügyfél- és ügylet-jellemző alapján mind az ügyfél, mind az
ügylet kockázatát tükröznie kell,
b) a kockázati szintek megkülönböztetésének biztosítania kell, hogy egy adott kategórián vagy poolon (halmazon) belüli kitettségek száma elégséges legyen a kockázatok számszerűsítéséhez, valamint a veszteség jellemzőinek a kategória vagy pool (halmaz) szintjén történő
jóváhagyásához,
c) a kitettségek ügyfél-kategóriák vagy poolok (halmazok) közötti koncentrációja nem lehet aránytalanul magas,
d) a kitettségek kategóriákhoz és poolokhoz (halmazokhoz) rendelési folyamatnak lehetővé kell tennie a kockázatok értelmezhető megkülönböztetését, és biztosítania
kell a homogén kitettségek egy csoportba tartozását, valamint a veszteség jellemzőinek pontos és következetes
becslését a kategória vagy pool (halmaz) szintjén azzal,
hogy vásárolt követelések esetén a csoportosításnak az eladó hitelezési gyakorlatát, valamint a kötelezettek
heterogenitását is tükröznie kell.
(2) A lakossággal szembeni kitettségek kategóriákba és
poolokba (halmazokba) sorolásakor a következő kockázati tényezőket kell figyelembe venni:
a) ügyfélkockázati jellemzők,
b) ügyletkockázati jellemzők, ideértve különösen a ter
mék vagy biztosíték, illetve mindkettő típusát azzal, hogy
kifejezetten azokkal az esetekkel is foglalkozni kell, ha
ugyanaz a biztosíték több kitettségre nyújt fedezetet, és
c) késedelem, kivéve, ha az nem okoz jelentős kockázatot.
2. Kategóriákba és poolokba (halmazokba) sorolás 58. §
(1) A hitelintézetnek egyértelmű meghatározásokkal,
kritériumokkal, eljárásokkal és módszerekkel kell rendel
keznie a kitettségek minősítési rendszeren belüli kategóriákba vagy poolokba (halmazokba) sorolásához.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott kritériumoknak,
eljárásoknak és meghatározásoknak lehetővé kell tennie a
minősítést végzők számára, hogy a hasonló kockázatot
képviselő ügyfeleket és ügyleteket következetesen sorolják be. Ezt a következetességet a különböző üzletágakban,
szervezeti egységek és földrajzi régiók között is fenn kell
tartani.
(3) A minősítési folyamat dokumentációinak lehetővé
kell tennie harmadik fél számára a kitettségek kategóriákba vagy poolokba (halmazokba) sorolásának megértését,
újraelőállítását és értékelését.
(4) A minősítési kategóriákba vagy poolokba (halmazokba) sorolás kritériumainak összhangban kell lennie a
hitelintézet belső szabályzataival, ideértve a nem problémamentes ügyfelek és ügyletek kezelésére vonatkozó
belső szabályzatokat is.
(5) Az ügyfelek és ügyletek kategóriákba és poolokba
(halmazokba) sorolásakor az összes meghatározó információt figyelembe kell venni. Az információknak aktuálisnak
és alkalmasnak kell lenniük arra, hogy előre jelezzék a
kitettség jövőbeni teljesítőképességét.
(6) Minél kevesebb információ van, annál szigorúbb
módon kell a kitettségeket ügyfél- és ügyletkategóriákhoz
vagy poolokhoz (halmazokhoz) rendelni. Ha egy belső minősítési besorolás elsődlegesen külső minősítés alkalmazásán alapul, akkor a hitelintézetnek gondoskodnia kell arról, hogy összes meghatározó információ beépüljön az
alkalmazás során.
3. A kitettségek besorolása 59. § (1) Központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel, befektetési vállalkozással vagy vállalkozással
szembeni kitettségeknél
a) minden ügyfelet a hitelbírálati folyamat részeként
kell ügyfél-kategóriába sorolni,
b) ha a hitelintézet saját nemteljesítéskori veszteségráta, illetőleg hitelegyenértékesítési tényező becslést alkalmaz, akkor a hitelbírálati folyamat részeként minden kitettséghez ügyletkategóriát is kell rendelni,
c) ha a hitelintézet a különleges hitelezési kitettségekhez kapcsolódóan a 30. § (5)–(7) bekezdés szerinti módszert alkalmazza, ezen kitettségeket az 56. § j) pontjában
meghatározott kategóriákba kell sorolni,
d) minden ügyfelet külön kell minősíteni azzal, hogy a
belső szabályzatban rögzíteni kell az egyedi ügyfelek és az
ügyfélcsoportok megfelelő kezelését.
(2) Központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel, befektetési vállalkozással vagy vállalkozással
szembeni kitettség besorolásakor – a (3) bekezdésben
meghatározott eltéréssel – ugyanazon ügyfél különböző
kitettségeit azonos ügyfél-kategóriába kell sorolni.
(3) Ugyanazon ügyfél különböző kitettségei egy ügyfél-kategóriában szerepelnek, kivéve ha
a) a kitettségek az országhoz kapcsolódó különböző
országkockázatot tartalmaznak, attól függően, hogy a kitettségek nemzeti pénznemben vagy devizában
denomináltak-e,
b) a kitettséghez kapcsolódó hitelkockázati fedezet
figyelembevétele az ügyfél-kategóriába sorolás korrekcióját eredményezi, és
c) jogszabályok tiltják az ügyféladatok cseréjét. 60. §
A hitelbírálati folyamat részeként minden lakossággal
szembeni kitettséget kategóriába vagy poolba (halmaz)
kell sorolni.
61. § (1) A kitettség kategóriába vagy poolba (halmazba) sorolásához a hitelintézet dokumentálja
a) a besorolási folyamat bemeneti vagy kimeneti adatainak felülbírálati lehetőségét,
b) a felülbírálat jóváhagyásáért felelős személyeket,
valamint c) a végrehajtott felülbírálatot és a felülbírálatot végző
személyeket.
(2) A hitelintézetnek elemeznie kell a felülbírált besorolású kitettségek teljesítőképességét. Az elemzésnek tartalmaznia kell a felülbírált besorolású kitettségek teljesítőképességének értékelését is, az (1) bekezdés b) pontjában
meghatározott személyek szerinti bontásban.
4. A besorolási folyamat integritása 62. § (1) Központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel, befektetési vállalkozással vagy vállalkozással
szembeni kitettségnél
a) a besorolásokat és a besorolások rendszeres felülvizsgálatát olyan személynek kell végeznie és jóváhagynia, akinek a hitelnyújtásra vonatkozó döntésből nem
származik közvetlen előnye,
b) a besorolásokat legalább évente egyszer felül kell
vizsgálni azzal, hogy a kiemelkedő kockázatú ügyfeleket
és a nem problémamentes kitettségeket ennél gyakoribb
felülvizsgálatnak kell alávetni, és
c) ha az ügyféllel vagy kitettséggel kapcsolatban lényeges új információ merül fel, a besorolást ismételten el kell
végezni.
(2) A hitelintézetnek hatékony eljárással kell rendelkeznie a nemteljesítési valószínűség értékeket befolyásoló
ügyféljellemzők, valamint a nemteljesítéskori veszteségráta értékeit és a hitelegyenértékesítési tényezőket befolyásoló ügyletjellemzőkre vonatkozó információk megszerzésére és aktualizálására.
(3) Lakossággal szembeni kitettségek esetében évente
legalább egyszer aktualizálni kell az ügyfél- és ügyletbesorolásokat, vagy – alkalmazásától függően – felül kell
vizsgálni az egyes azonosított kockázati poolok (halmazok) veszteségi jellemzőit és késedelmét. A hitelintézet
legalább évente reprezentatív minta segítségével felülvizsgálja az egyes kitettségek poolon (halmazon) belüli helyzetét annak érdekében, hogy a kitettségeket továbbra is a
megfelelő poolba (halmazba) sorolják.
5. Modellek alkalmazása 63. § (1) Ha a hitelintézet statisztikai modelleket vagy egyéb
mechanikus módszereket alkalmaz a kitettségek ügyfél- és
ügyletkategóriákba vagy poolokba (halmazokba) sorolásához, akkor a (2)–(6) bekezdésben meghatározott követelmények alapján kell eljárnia.
(2) A modellnek megfelelő előrejelzési képességgel kell
rendelkeznie, és használatával nem torzulhatnak a tőkekövetelmények. A modellben felhasznált változóknak ésszerű
és hatékony alapot kell képezniük az előrejelzések számára,
és a modellek nem tartalmazhatnak lényeges torzítást.
(3) A hitelintézetnek olyan eljárással kell rendelkeznie,
amely alkalmas a modellek bemenő adatainak ellenőrzésére, ami magában foglalja az adatok pontosságának, teljességének és megfelelőségének értékelését is.
(4) A modell elkészítésére felhasznált adatoknak a hitelintézet ügyfelei vagy kitettségei csoportjára vonatkozóan
reprezentatívnak kell lennie.
(5) A hitelintézet évente legalább egyszer átfogóan ellenőrzi az alkalmazott modelleket, ami magában foglalja a
modell előrejelző képességének és stabilitásának figyelemmel kísérését, a modell-specifikációk felülvizsgálatát,
valamint a modell eredményeinek a tényleges eredményekkel való összevetését.
(6) A hitelintézet a modellek megfelelő alkalmazásának
biztosítása érdekében a statisztikai modelleket szakmai értékeléssel felülvizsgálja. A felülvizsgálati folyamat a modell hiányosságaival kapcsolatos hibák mérséklésére irányul. A szakmai értékelésnek figyelembe kell vennie minden, a modell által figyelembe nem vett lényeges minőségi
információt. A hitelintézetnek dokumentálnia kell a szakmai értékelés és a modell által adott eredmények együttes
alkalmazásának a módját.
6. Minősítési rendszerek dokumentálása 64. § (1) A hitelintézet dokumentálja a minősítési rendszer
felépítését és működését, hogy az e fejezetben meghatározott minimum követelményeknek való megfelelést alátámassza. A dokumentum tartalmazza:
a) a portfólió differenciálását és szegmentálását,
b) a minősítési kritériumokat,
c) az ügyfelek és kitettségek minősítését végző szemé
lyek felelősségi körét,
d) a minősítés felülvizsgálatának gyakoriságát, és
e) a minősítési folyamat vezetői ellenőrzését.
(2) A hitelintézet dokumentálja
a) az általa alkalmazott minősítési kritériumok kivá
lasztását alátámasztó szempontokat és elemzéseket,
b) a minősítési folyamatban bekövetkező jelentős vál
tozásokat,
c) a minősítési folyamatban a legutolsó felügyeleti fe
lülvizsgálatot követően bekövetkezett változások
azonosításának módját, d) a minősítések hozzárendelésének rendszerét, a minősítés-besorolási folyamatot és a belső ellenőrzést, és
e) a nemteljesítés és a veszteség általa használt egyedi
– 68–69. §-ban meghatározottakkal összhangban lévő –
meghatározásait.
(3) Ha a hitelintézet a minősítési folyamatban statisztikai modelleket alkalmaz, akkor dokumentálnia kell ezek
módszertanát, azaz a becslések kategóriákhoz, egyéni
ügyfelekhez, kitettségekhez vagy poolokhoz (halmazokhoz) rendelése elméletét, feltételeit, illetőleg matematikai
empirikus alapjait, a modellhez alkalmazott adatforrások
részletes leírását, valamint azon körülményeket, amelyek
esetén a modell nem működik hatékonyan. A dokumentáció tartalmazza a modell jóváhagyásához alkalmazott szigorú statisztikai módszereket.
(4) Harmadik féltől átvett minősítési modell alkalmazása nem mentesíti a hitelintézetet a minősítési rendszerekre
vonatkozó rendelkezések teljesítése alól.
7. Adatok karbantartása 65. § (1) A hitelintézet a központi kormánnyal, központi
bankkal, hitelintézettel, befektetési vállalkozással és vállalkozással szembeni kitettségéhez kapcsolódóan a következő adatokat gyűjti és tárolja
a) az ügyfél és az elismert hitelkockázati fedezetet
nyújtó minősítéstörténete,
b) a minősítés időpontja,
c) a minősítéshez használt kulcsfontosságú adatok és
módszerek,
d) a minősítésért felelős személy neve és beosztása,
e) a nemteljesítő ügyfelet és kitettséget azonosító
adatok,
f) a nemteljesítés időpontja és körülménye, valamint
g) a minősítési kategóriákhoz nemteljesítési
valószínűség értékkel és a tényleges nemteljesítési
aránnyal kapcsolatos, valamint az átminősítéshez
kapcsolódó adatok.
(2) Ha a hitelintézet nem alkalmazhat saját nemteljesítéskori veszteségráta, illetőleg hitelegyenértékesítési tényező becslést, akkor az (1) bekezdésen kívül adatokat
kell gyűjtenie a tényleges nemteljesítéskori veszteségráta
érték és a 45. §-ban meghatározott érték, valamint a tényleges hitelegyenértékesítési tényező és az 51. §-ban
meghatározott érték közötti összehasonlításokról.
(3) Ha a hitelintézet saját nemteljesítéskori veszteségráta, illetőleg hitelegyenértékesítési tényező becslést
alkalmazhat, akkor
a) az egyes minősítési kategóriákhoz kapcsolódó ügyletminősítések, nemteljesítéskori veszteségráta, illetőleg
és hitelegyenértékesítési tényező becslések múltbeli
adatsorait,
b) a minősítések és a becslések időpontját,
c) a minősítéshez, valamint a nemteljesítéskori veszte
ségráta, illetőleg hitelegyenértékesítési tényező becsléshez használt kulcsfontosságú adatokat és módszereket,
d) az ügyletminősítést végző személy nevét, valamint
azon személy nevét, aki a nemteljesítéskori veszteségráta,
illetőleg a hitelegyenértékesítési tényező becslést végezte,
e) az egyes nem teljesítő kitettségekhez tartozó nemteljesítéskori veszteségrátára és hitelegyenértékesítési tényezőre vonatkozó becsült és tényleges adatokat,
f) a garancia, a készfizető kezesség vagy a hitelderivatíva hatásának figyelembevétele előtt és után számított
(4) bekezdés szerinti veszteségrátákat, valamint
g) minden egyes nemteljesítő kitettségre vonatkozóan
a veszteség összetevőit
gyűjti és tárolja.
(4) Ha a hitelintézet saját nemteljesítéskori veszteségráta, illetőleg hitelegyenértékesítési tényező becslést alkalmaz, akkor a hitelderivatíva, a készfizető kezesség és a garancia hitelezésikockázat-mérséklésének a hatását be kell
építenie a nemteljesítéskori veszteségrátába.
66. § Lakossággal szembeni kitettséghez kapcsolódóan a hitelintézet a következő adatokat gyűjti és tárolja
a) a kitettségek kategóriákba és poolokba (halmazokba) való besorolása során figyelembe vett adatokat,
b) a kitettségi kategóriákhoz vagy poolokhoz (halmazokhoz) kapcsolódó becsült nemteljesítési valószínűséget,
nemteljesítéskori veszteségrátát és hitelegyenértékesítési
tényezőt,
c) a nemteljesítő ügyfelek és kitettségek azonosító
adatait,
d) nem teljesítő kitettségek esetében azon kategória
vagy pool (halmaz) adatait, amelybe a kitettséget a nemteljesítés előtti évben sorolták, valamint a tényleges nemteljesítéskori veszteségrátát és a hitelegyenértékesítési
tényezőt, valamint
e) a rulírozó lakossággal szembeni kitettségek veszteségi rátájára vonatkozó adatokat.
8. A tőkemegfelelés értékelésében alkalmazott
stressz-tesztek 67. §
(1) A hitelintézet a tőkemegfelelés értékelése céljából
megbízható stressz-tesztelési eljárásokat alkalmaz.
(2) Az alkalmazott stressz-tesztelésnek magában kell
foglalnia az olyan lehetséges események vagy a gazdasági
viszonyok várható jövőbeli változásainak feltérképezését,
amelyek kedvezőtlen hatással járhatnak a hitelintézet kitettségeire vonatkozóan, valamint a hitelintézetnek az
ilyen kedvezőtlen változásokkal szembeni ellenálló képessége értékelését.
(3) A hitelintézetnek rendszeresen hitelkockázati
stressz-tesztet kell elvégeznie a (2) bekezdésben meghatározott eseményeknek a hitelkockázat tőkekövetelményre
gyakorolt hatásának értékelése céljából.
(4) Az alkalmazandó tesztet – a Felügyelet engedélyével – a hitelintézet választja meg. Az alkalmazandó tesztnek értelmezhetőnek és ésszerűen szigorúnak kell lennie,
és legalább egy enyhe recesszió hatását figyelembe kell
vennie. A hitelintézetnek értékelnie kell a stressz-tesztben
foglalt feltételek következtében szükségessé vált átminősítéseket. A stressz-teszt keretében megvizsgált portfólióknak le kell fednie a hitelintézet kitettségeinek meghatározó részét.
(5) Az a hitelintézet, amelyik a kockázattal súlyozott kitettség értéket a 30. § (3) bekezdése szerint számítja, a
stressz-teszt részének tekinti a hitelkockázati fedezetet
nyújtók hitelminőségében bekövetkező romlásra vonatkozó
információkat, különösen a stressz-szituáció miatt nem teljesítő hitelkockázati fedezet nyújtók elismerési kritériumait.
Kockázatok számszerűsítése 1. Nemteljesítés 68. § (1) Egy adott ügyfél nemteljesítését megtörténtnek kell
tekinteni, ha a következő események közül legalább egy
bekövetkezik:
a) a hitelintézet rendelkezésére álló információk szerint az ügyfél valószínűleg nem fogja teljes egészében tel
jesíteni kötelezettségeit a hitelintézet, annak anyavállalata
vagy leányvállalata felé,
b) az ügyfélnek a hitelintézettel, annak anyavállalatával vagy leányvállalatával szembeni lényeges kötelezettségének késedelme kilencven napon vagy három hónapon
keresztül folyamatosan fennáll.
(2) Folyószámlahitel esetében a késedelem azzal a nappal kezdődik, amikor az ügyfél túllépi a szerződésben
meghatározott hitelkeretet, vagy jóváhagyás nélkül hív le
kölcsönt.
(3) Hitelkártyák esetén a késedelem a minimálisan törlesztendő összeg esedékességének napjával kezdődik.
(4) Lakossággal szembeni kitettségek esetében a nemteljesítés ügyleti szinten is meghatározható.
(5) Az (1) bekezdés b) pontja alkalmazásában az olyan
kötelezettség minősül lényeges kötelezettségnek, amelynek összege meghaladja
a) lakossággal szembeni kitettség esetén
1. a késedelembe esés időpontjában érvényes legki
sebb összegű havi minimálbért, vagy
2. az ügyfél szerződés szerinti összes kötelezettségé
nek kettő százalékát vagy az egy havi törlesztő
részletet, és
b) az a) pontban meghatározott kitettségi osztályba tartozó kitettségen kívül bármely más kitettségi osztályba tartozó kitettség esetén
1. a kettőszázötvenezer forintot, vagy
2. az ügyfél szerződés szerinti összes kötelezettségé
nek kettő százalékát. (6) Mérlegen kívüli kitettség esetén az (5) bekezdés
a) pontjának 2. alpontjában és b) pontjának 2. alpontjában
meghatározott értékként a hitelegyenértékesítési tényezővel korrigált értéket kell figyelembe venni.
(7) Ha egy termék vagy üzletág sajátossága indokolja,
akkor a hitelintézet az (5) bekezdésben meghatározott határértéknél alacsonyabb értéket, vagy kilencven napnál
vagy három hónapnál rövidebb időtartamot is alkalmazhat
a nemteljesítés bekövetkezésének megállapításakor azzal,
hogy az alkalmazás célja a nemteljesítés valószínűségének
pontosabb becslése és nem kizárólag a tőkekövetelmény
csökkentése.
69. § (1) A 68. § (1) bekezdésének a) pontja alkalmazásában a
kötelezettség nemteljesítésének a valószínűségét mutatja,
ha
a) a hitelintézetnek az ügyféllel szemben legalább kilencven napon vagy három hónapon keresztül folyamatosan fennálló kamatkövetelése van,
b) a hitelintézet a kitettség létrejöttét követően bekövetkezett jelentős hitelminőség-romlás miatt értékvesztést
számol el vagy kockázati céltartalékot képez,
c) a hitelintézet a hitelkötelezettséget lényeges, hitelhez kapcsolódó gazdasági veszteséggel adja el,
d) a hitelintézet beleegyezik a hitelkötelezettség pénzügyi nehézségek miatt történő átstrukturálásába, és ez előreláthatóan tőke, kamat, illetőleg díjak elengedését, illetve
fizetési halasztással csökkentett pénzügyi kötelezettségvállalást eredményez,
e) az ügyféllel szemben csőd-, felszámolási vagy adósságrendezési eljárás van folyamatban, vagy
f) a hitelintézet felszámolási eljárást kezdeményezett
az ügyféllel szemben.
(2) Az (1) bekezdés d) pontjában a 35. §-ban meghatározott PD/LGD módszerrel értékelt részesedések esetén magában foglalja a részesedés pénzügyi nehézségek miatt
történő átstrukturálását is.
(3) Ha a hitelintézet rendelkezésére álló információk
szerint egy előzőleg nemteljesítőnek minősített kitettségre
vonatkozóan a nemteljesítést kiváltó esemény már nem áll
fenn, akkor a hitelintézetnek az ügyfelet vagy az ügyletet
teljesítő kitettségként kell minősítenie mindaddig, amíg a
nemteljesítés meghatározásának megfelelő esemény újra
fel nem merül, amelyet már új nemteljesítés adatként kell
figyelembe venni.
(4) Ha a hitelintézet olyan külső adatot alkalmaz, amelyek a nemteljesítés fogalmát tekintve nincsek összhangban a 68. §-ban és az (1)–(3) bekezdésben foglaltakkal, akkor a hitelintézetnek megfelelő korrekciókat kell alkalmaznia annak érdekében, hogy a külső adatok a nemteljesítés meghatározásához széles körűen megfeleltethető
legyen.
2. Általános becslési követelmények 70. § (1) A hitelintézetnek a saját nemteljesítési valószínűség,
nemteljesítéskori veszteségráta, hitelegyenértékesítési tényező és várható veszteség kockázati paramétereire vonatkozó becslései során fel kell használnia az összes
meghatározó adatot, információt és módszert.
(2) A becslések kialakításakor mind a múltbeli tapasztalatot, mind pedig empirikus adatokat fel kell használni, és
a becslések nem alapulhatnak kizárólag értékítéleten. A
becslésnek valószerűnek, meggyőzőnek és előremutatónak kell lennie, és a szóban forgó kockázati paraméterek
meghatározó tényezőin kell alapulnia. Minél kevesebb
adattal rendelkezik egy hitelintézet, annál szigorúbb
becslést kell alkalmaznia.
(3) A hitelintézetnek képesnek kell lennie arra, hogy a
nemteljesítés gyakoriságát, a nemteljesítéskori veszteségráta értékét, a hitelegyenértékesítési tényezőt vagy – ha
várható veszteség becsléseket alkalmaznak – a veszteséget
felbontsa az adott kockázati paraméter szempontjából
meghatározó tényezőkre. A hitelintézet becsléseinek reprezentatív módon kell tükröznie a hosszú távú tapasztalatot.
(4) A hitelezési eljárás és behajtási folyamat során
figyelembe kell venni a 72. § (8) bekezdésében, a 73. §
(5)–(6) bekezdésében, a 75. §-ban, a 76. § (4)–(5) bekezdésében, a 78. §-ban és a 79. § (2)–(3) bekezdésében meghatározott megfigyelési időszak alatt bekövetkezett változásokat. A hitelintézet becsléseinek tükrözniük kell a technikai fejlődés, valamint a meghatározó – a hitelezési kockázat megítélését befolyásoló – új adatok és információk
hatásait. A hitelintézetnek új információ tudomásra jutása
esetén, de évente legalább egyszer felül kell vizsgálnia
becsléseit.
(5) A becsléshez felhasznált kitettségeknek, az adatok
keletkezésekor érvényben lévő hitelezési szabályoknak, és
a kockázati paraméter értékét befolyásoló más jellemzőknek összehasonlíthatónak kell lennie a hitelintézet aktuális
kitettségeivel és szabályzataival. A hitelintézet akkor alkalmazhatja az adatokat, ha az azok alapjául szolgáló gazdasági és piaci feltételek megfelelnek a jelenlegi és a várható adottságoknak. A mintában található kitettségek számának és a számításhoz felhasznált időszaknak elégségesnek kell lennie ahhoz, hogy a hitelintézet megbizonyosodhasson a becslések pontosságáról és megbízhatóságáról.
(6) Vásárolt követelések esetén az alapul szolgáló kitettség minőségére vonatkozó becsléseknek tükrözniük
kell az összes olyan, a vásárló hitelintézet számára meghatározó, lényeges információt, ideértve az ugyanannak az
eladónak a hasonló pooljaira (halmazaira) vonatkozó adatokat, amelyek a vásárló hitelintézettől vagy külső forrásokból származnak. A vásárló hitelintézetnek értékelnie
kell az eladó által rendelkezésre bocsátott adatokat.
(7) A hitelintézetnek a becsléseihez hozzá kell adnia
egy biztonsági különbözetet, amely a becslési hibák várható tartományán alapul. Ha a módszerek és adatok kevéssé
kielégítők, és a hibák várható tartománya is nagyobb, a
biztonsági különbözetnek is nagyobbnak kell lennie.
(8) A hitelintézet eltérő becsléseket használhat a kockázati súlyok kiszámítására és belső célokra, ha az eltérések
indokoltságát dokumentumokkal és számításokkal alátámasztja.
(9) Ha a hitelintézet által ezen rendelet hatálybalépése
előtt gyűjtött adatokat megfelelően korrigálták ahhoz,
hogy azok széles körűen megfeleltethetőek legyenek a
nemteljesítés vagy veszteség meghatározásával, akkor a
hitelintézet számára ezen adatok alkalmazását a Felügyelet engedélyezi.
71. § (1) Egy hitelintézet több hitelintézet közös adatait használhatja fel a Felügyelet engedélyével, ha
a) a közös adatok alkalmazásában résztvevő más hitelintézetek minősítési rendszerei és kritériumai hasonlóak
az általa alkalmazottakéhoz,
b) a közös adatok állománya reprezentatívan tükrözi
azt a portfóliót, amelyre vonatkozóan a közös adatokat
használják, és
c) a közös adatokat a hitelintézet a becsléseihez
hosszabb időn keresztül következetesen alkalmazza.
(2) Ha egy hitelintézet több hitelintézet közös adatait
használja fel, továbbra is felelős marad saját minősítési
rendszereinek integritásáért. A hitelintézetnek elégséges
tudással kell rendelkeznie a minősítési rendszerekre vonatkozóan, ideértve a minősítési folyamat hatékony
nyomon követésének és ellenőrzésének képességét is.
3. Nemteljesítési valószínűség becslések általános
követelményei 72. §
(1) Központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel, befektetési vállalkozással vagy vállalkozással
szembeni kitettségnél a hitelintézetnek az egyes ügyfél-kategóriákhoz tartozó nemteljesítési valószínűség értékeket az éves nemteljesítési ráták hosszú távú átlagából
kell becsülnie.
(2) Vállalkozással szembeni, vásárolt követelések esetében a hitelintézet az éves nemteljesítési ráták hosszú
távú átlaga alapján becsülheti meg az egyes ügyfélkategóriához tartozó várható veszteség értékeket.
(3) Ha a hitelintézet a vállalkozással szembeni vásárolt
követeléseire vonatkozó nemteljesítési valószínűség és
nemteljesítéskori veszteségráta értékek átlagára vonatkozó hosszú távú becsléseit egy várható veszteség becslésből
és egy megfelelő nemteljesítési valószínűség vagy nemteljesítéskori veszteségráta becslésből vezeti le, a veszteségbecslési folyamatnak teljesítenie kell az e Fejezetben meghatározott általános nemteljesítési valószínűség és nemteljesítéskori veszteségráta becslési előírásokat, és az
eredménynek meg kell felelnie a 74. § (1) bekezdése
szerinti meghatározásának.
(4) Központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel, befektetési vállalkozással vagy vállalkozással
szembeni kitettségekhez tartozó nemteljesítési
valószínűség becslési módszereket a hitelintézet csak az
ezeket alátámasztó elemzéssel együtt alkalmazhatja. A hitelintézetnek fel kell ismernie a szakmai értékelés fontosságát a különböző módszerek együttes használata,
valamint a módszerek és információk korlátai miatti
korrekciók esetén.
(5) Ha a hitelintézet a nemteljesítési valószínűség becslésekre nemteljesítési tapasztalatra vonatkozó belső adatokat alkalmaz, elemzésében a becsléseknek figyelembe kell
venniük a kockázatvállalási feltételeket, valamint az adatokat létrehozó minősítési rendszer és az aktuális minősítési rendszer közötti különbségeket. Ha a kockázatvállalási
feltételek vagy minősítési rendszerek megváltoznak, a hitelintézetnek nagyobb biztonsági különbözetet kell hagynia a nemteljesítési valószínűség becslésekben.
(6) Ha a hitelintézet belső minősítési kategóriáit egy elismert külső hitelminősítő szervezet által alkalmazott hitelminősítési kategóriához rendeli hozzá, majd az elismert
külső hitelminősítő szervezet hitelminősítési kategóriáinál
megfigyelt nemteljesítési rátát a hitelintézet belső minősítési kategóriáira vonatkoztatja, a hozzárendelésnek a belső
minősítési rendszer kritériumainak az elismert külső hitelminősítő szervezet által használt kritériumokkal történő
összehasonlításán, valamint a közös ügyfelek belső és külső minősítésének összehasonlításán kell alapulnia. A hozzárendelés, illetőleg a felhasznált adatok nem okozhatnak
torzítást vagy logikai ellentmondást a becslésben. Az elismert külső hitelminősítő szervezetnek a számszerűsítéséhez használt adatai alapjául szolgáló kritériumainak kizárólag a nemteljesítési kockázatra kell irányulniuk. A
68–69. §-ban meghatározott követelményekre is figyelemmel, a hitelintézet elemzése az alkalmazott nemteljesítés-meghatározások összehasonlítását foglalja magában.
A hitelintézetnek dokumentálnia kell a hozzárendelés
alapját.
(7) Ha a hitelintézet statisztikai modellt használ a nemteljesítés előrejelzésére, akkor a nemteljesítési
valószínűség értékeket az adott kategóriába tartozó ügyfelekre vonatkozó egyedi becsült nemteljesítési
valószínűségek egyszerű átlagaként becsülheti. A hitelintézet nemteljesítést előrejelző modelljeinek erre a célra
történő alkalmazásának teljesítenie kell a 63. §-ban meghatározott követelményeket.
(8) Függetlenül attól, hogy a hitelintézet külső, belső
vagy közös adatforrásokat, illetve ennek a háromnak a
kombinációját használja nemteljesítési valószínűség becsléseihez, az ezeket alátámasztó múltbeli megfigyelési időszak hosszának egy forrás tekintetében legalább öt évnek
kell lennie. Ha a megfigyelési időszak egy forrás tekintetében hosszabb időszakot tekint át, és ezek az adatok meghatározóak, akkor ezt a hosszabb időszakot kell alkalmazni.
Ez a követelmény részesedések esetén alkalmazott
35. §-ban meghatározott módszerre is vonatkozik.
(9) A Hpt. 76/C. §-a (6) bekezdésének c) pontja szerinti
belső minősítésen alapuló módszer bevezetésekor a hitelintézet két évre vonatkozó adatot alkalmazhat, amely kétéves időszakot minden évben egy évvel meghosszabbít az
ötéves időtartam eléréséig.
73. § (1) Lakossággal szembeni kitettségnél a hitelintézetnek
az egyes ügyfél-kategóriákhoz vagy poolokhoz (halmazokhoz) tartozó nemteljesítési valószínűség értékeket
a) az éves nemteljesítési ráták hosszú távú átlagából
kell becsülnie, vagy
b) a tényleges veszteségekből és a megfelelő nemteljesítéskori veszteségráta becslésekből kell meghatároznia.
(2) Lakossággal szembeni kitettségek esetén a veszteségi jellemzők becslésénél a kitettségek kategóriákba vagy
poolokba (halmazokba) sorolásához alkalmazott belső
adatokat kell elsődleges információnak tekinteni. A hitelintézet külső adatokat, ideértve közös adatokat is, vagy
statisztikai modelleket is használhat a számszerűsítéséhez,
ha erős kapcsolat mutatható ki
a) a hitelintézet minősítési kategóriákba vagy poolokba
(halmazokba) sorolási folyamata és a külső adatforrás által
használt folyamat, valamint
b) a hitelintézet belső kockázati profilja és a külső adatok összetétele
között.
(3) Lakossággal szembeni vásárolt követelések esetén a
hitelintézet külső és belső referencia adatokat is használhat azzal, hogy összehasonlítási alapként az összes vonatkozó adatforrást fel kell használni.
(4) Ha egy hitelintézet lakossággal szembeni kitettségeihez kapcsolódó nemteljesítési valószínűség és nemteljesítéskori veszteségráta értékek átlagára vonatkozó
hosszú távú becsléseit a teljes veszteségre vonatkozó becslésből és egy megfelelő nemteljesítési valószínűség vagy
nemteljesítéskori veszteségráta becslésből vezeti le, az általános veszteségbecslési folyamatnak meg kell felelnie az
e Fejezetben meghatározott általános nemteljesítési
valószínűség és nemteljesítéskori veszteségráta becslési
előírásokat, és az eredménynek meg kell felelnie a
nemteljesítéskori veszteségráta 74. §-ának (1) bekezdése
szerinti meghatározásának.
(5) Függetlenül attól, hogy egy hitelintézet külső, belső
vagy közös adatforrásokat, illetve ennek a háromnak a
kombinációját használja a veszteségjellemzők becsléseihez, az ezeket alátámasztó múltbeli megfigyelési időszak
hosszának legalább egy forrás tekintetében legalább öt évnek kell lennie. Ha a megfigyelési időszak egy forrás tekintetében hosszabb időszakot tekint át, és ezek az adatok
meghatározóak, akkor ezt a hosszabb időszakot kell alkalmazni. A hitelintézetnek nem kell a múltbeli adatokat
figyelembe vennie, ha a frissebb adatok a veszteségi ráta
jobb előrejelzői.
(6) A fejlett, belső minősítésen alapuló módszer bevezetésekor a hitelintézet – az (5) bekezdéstől eltérően – két
évet felölelő adatokat alkalmazhat, amely kétéves időszakot minden évben egy évvel meghosszabbít az ötéves
időtartam eléréséig.
(7) A hitelintézet azonosítja és elemzi a kockázati paraméterek várható változását a kitettség élettartama során.
4. A saját nemteljesítéskori veszteségráta becslésének
általános követelményei
74. § (1) A hitelintézet az egyes ügyletkategóriákhoz vagy
poolokhoz (halmazokhoz) tartozó nemteljesítéskori veszteségráta értékeket az egyes ügyletkategóriákhoz vagy
poolokhoz (halmazokhoz) tartozó tényleges nemteljesítéskori veszteségráta értékek átlaga alapján, az adatforrásokon belüli összes megfigyelt nemteljesítésre vonatkozó
veszteségráta súlyozatlan átlaga alapján becsli.
(2) A hitelintézet a gazdasági dekonjunktúrának megfelelő nemteljesítéskori veszteségráta becsléseket alkalmaz,
ha a becslések szigorúbbak a hosszabb távú átlagnál. Ha
egy minősítési rendszer az egyes kategóriákra vagy poolokra (halmazokra) vonatkozóan hosszabb távon állandó
nagyságú tényleges nemteljesítéskori veszteségráta becsléseket ad, akkor a hitelintézet korrigálja az egyes kategóriák vagy poolok (halmazok) kockázati paramétereire vonatkozó becsléseit annak érdekében, hogy korlátozza a
gazdasági dekonjunktúrának a tőkekövetelményekre
gyakorolt hatását.
(3) A hitelintézetnek figyelembe kell vennie minden, az
ügyfélkockázat és a biztosíték vagy biztosítéknyújtó kockázata között fennálló függőséget. Szigorúan kell kezelni
azokat az eseteket, amikor jelentős mértékű függőség áll
fenn.
(4) Az alapul szolgáló kötelezettségek és a biztosíték
közötti devizanem eltéréseket a hitelintézet a nemteljesítéskori veszteségráta becsléseiben szigorúan kezeli.
(5) Ha a nemteljesítéskori veszteségráta becslések
figyelembe veszik a biztosíték meglétét, ezek a becslések
nem alapulhatnak kizárólag a biztosíték becsült piaci értékén. A nemteljesítéskori veszteségráta becsléseknek
figyelembe kell vennie, hogy a hitelintézet a biztosítékot
nem feltétlenül tudja rövid időn belül az ellenőrzése alá
vonni, illetve értékesíteni.
(6) Ha a nemteljesítéskori veszteségráta becslések
figyelembe veszik a biztosíték meglétét, a hitelintézetnek
a XV. Fejezetben előírtaknak megfelelő formában kell kidolgoznia a biztosíték kezelésével, jogszavatosságával és
kockázatkezelésével kapcsolatos belső szabályzatokat.
(7) Ha a hitelintézet a biztosítékot a partnerkockázati kitettség érték meghatározása során veszi figyelembe a partnerkockázatról szóló jogszabály szerinti sztenderd módszernek és a belső modell módszernek megfelelően, akkor
a biztosítékból származó megtérülés a nemteljesítéskori
veszteségráta becslésekor nem vehető figyelembe.
(8) A nemteljesített kitettségek esetében a nemteljesítéskori veszteségráta megállapításához a hitelintézet a várható veszteségnek a gazdasági helyzetet és a kitettség álla
potát figyelembe vevő legjobb becslésének és a behajtási
időszakban esetleg felmerülő további nem várt
veszteségeknek az összegét veszi alapul.
(9) Ha a hitelintézet eredmény-kimutatásában a be nem
fizetett késedelmi díjakat feltünteti, akkor azokat hozzá
kell adni a hitelintézet kitettségéhez és veszteségéhez.
75. § (1) Központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel, befektetési vállalkozással és vállalkozással szembeni kitettség esetében a nemteljesítéskori veszteségráta
becslések legalább egy adatforrás esetében legalább öt
évet felölelő, a bevezetést követően minden évben egy évvel meghosszabbodó, így végül legalább hét évet elérő
időszakra vonatkozó adatokon kell alapulniuk.
(2) Ha a megfigyelési időszak egy forrás tekintetében
hosszabb időszakot tekint át, és ezek az adatok meghatározóak, akkor ezt a hosszabb időszakot kell alkalmazni.
76. § (1) Lakossággal szembeni kitettség esetében – a 74. §
(1) bekezdésétől eltérően – a nemteljesítéskori veszteségráta becslései a tényleges veszteségekből és a megfelelő
nemteljesítési valószínűség becslésekből is meghatározhatóak.
(2) Lakossággal szembeni kitettség esetében – a 77. §
(3) bekezdésétől eltérően – a jövőbeni lehívások a hitelegyenértékesítési tényezőben vagy a nemteljesítéskori
veszteségráta becslésekben mutathatóak ki.
(3) A hitelintézet a nemteljesítéskori veszteségráta
becsléseihez a lakossággal szembeni, vásárolt követelések
esetében külső és belső referenciadatokat is használhat.
(4) Lakossággal szembeni kitettségek esetében a nemteljesítéskori veszteségráta becsléseknek legalább öt éves
adatokon kell alapulniuk azzal, hogy – a 74. § (1) bekezdésétől eltérően – a hitelintézetnek nem kell a múltbeli adatokat figyelembe vennie, ha a frissebb adatok a veszteségi
rátának jobb előrejelzői.
(5) Belső minősítésen alapuló módszert alkalmazó hitelintézet – a (4) bekezdéstől eltérően – két évet felölelő adatokat alkalmazhat, amely kétéves időszakot minden évben
egy évvel meghosszabbít az ötéves időtartam eléréséig.
5. A saját hitelegyenértékesítési tényező becslések
általános követelményei
77. § (1) A hitelintézet az egyes ügyletkategóriákhoz vagy
poolokhoz (halmazokhoz) tartozó hitelegyenértékesítési
tényezőt – az adatforrásokon belüli összes megfigyelt
nemteljesítés felhasználásával becsült – az egyes ügyletkategóriákhoz vagy poolokhoz (halmazokhoz) tartozó
tényleges hitelegyenértékesítési tényezők súlyozatlan
átlaga alapján számítja ki.
(2) A hitelintézet a gazdasági dekonjunktúrának megfelelő hitelegyenértékesítési tényező becsléseket alkalmaz,
ha ezek a becslések szigorúbbak a hosszú távú átlagnál. Ha
egy minősítési rendszer az egyes kategóriákra vagy
poolokra (halmazokra) vonatkozóan hosszabb távon állandó nagyságú hitelegyenértékesítési tényező becsléseket
ad, akkor a hitelintézet korrigálja az egyes kategóriák vagy
poolok (halmazok) kockázati paramétereire vonatkozó
becsléseit annak érdekében, hogy korlátozza a gazdasági
dekonjunktúrának a tőkekövetelményekre gyakorolt
hatását.
(3) A hitelintézet hitelegyenértékesítési tényező becsléseinek az ügyfél nemteljesítést kiváltó esemény időpontjáig vagy azt követően végzett esetleges további lehívásainak lehetőségét is tükröznie kell. A becsült hitelegyenértékesítési tényezőnek nagyobb biztonsági különbözetet kell
magában foglalnia, ha a nemteljesítés gyakorisága és a hitelegyenértékesítési tényező értéke között nagy
valószínűséggel erősebb pozitív korreláció várható.
(4) A hitelintézetnek a hitelegyenértékesítési tényezők
becslésénél figyelembe kell vennie a számlamozgás figyelésére és a kifizetések feldolgozására elfogadott szabályzatokat és stratégiákat. A hitelintézetnek figyelembe kell
vennie a további lehívások megakadályozásának a lehetőségét és szándékát a fizetési nemteljesítést még nem kimerítő események esetén, mint például szerződésszegés vagy
más technikai nemteljesítésnek minősülő esemény.
(5) A hitelintézetnek olyan rendszerekkel és eljárásokkal kell rendelkeznie, amelyek alkalmasak az ügyletek
összegének, a vissza nem hívható kötelezettségek kapcsán
fennálló aktuális kinnlevőségeknek, valamint a fennálló
kinnlevőségek változásainak ügyfelenként és kategóriákként történő figyelemmel kísérésére. A hitelintézetnek
képesnek kell lennie a fennálló egyenlegek napi
kimutatására.
(6) A hitelintézet eltérő hitelegyenértékesítési tényező
becsléseket használhat a kockázattal súlyozott kitettség érték kiszámítására és belső célokra, ha az eltérések dokumentumokkal és számításokkal alátámasztottak.
78. § (1) Központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel, befektetési vállalkozással és vállalkozással szembeni kitettség esetében a hitelegyenértékesítési tényező becsléseknek legalább egy adatforrás esetében legalább öt évet
felölelő, a bevezetés után minden évben egy évvel meg
hosszabbodó, így végül legalább hét évet elérő időszakból
származó múltbeli adatokon kell alapulniuk.
(2) Ha a megfigyelési időszak egy forrás tekintetében
hosszabb időszakot tekint át, és ezek az adatok meghatározóak, akkor ezt a hosszabb időszakot kell alkalmazni.
79. § (1) Lakossággal szembeni kitettség esetében – a 77. §
(3) bekezdésétől eltérően – a jövőbeni lehívások a hitelegyenértékesítési tényezőkben vagy a nemteljesítéskori
veszteségráta becsléseiben mutathatóak ki.
(2) Lakossággal szembeni kitettség esetében a hitelegyenértékesítési tényező becsléseknek legalább öt évet
felölelő múltbeli adatokon kell alapulniuk azzal, hogy – a
77. § (1) bekezdésétől eltérően – a hitelintézetnek nem kell
a múltbeli adatokat alkalmaznia, ha az újabb adatok a
lehívások jobb előrejelzői.
(3) Belső minősítésen alapuló módszert alkalmazó hitelintézet – a (2) bekezdéstől eltérően – a két évet felölelő
adatokat alkalmazhat, amely kétéves időszakot minden évben egy évvel meghosszabbít az ötéves időtartam
eléréséig.
6. A garanciák és a hitelderivatívák értékelésének
minimumkövetelményei
80. § (1) Ha a Hpt. 76/C. § (6) bekezdésének d) pontja szerinti
belső minősítésen alapuló módszert alkalmazó hitelintézet
a sztenderd módszert alkalmazhatja a központi kormánnyal, központi bankkal, hitelintézettel és befektetési
vállalkozással szembeni kitettségre, akkor az általuk nyújtott garanciára nem alkalmazhatóak az e § és a 81–82. §
rendelkezései. Ebben az esetben a hitelintézet a Hpt.
76/E–76/F. § szerint ismerheti el az előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetet.
(2) A lakossággal szembeni kitettségre vonatkozó garancia esetében az e § szerinti követelmények a kategóriákba vagy poolokba (halmazokba) soroláskor, illetve a
nemteljesítés becslésekor is fennállnak.
(3) A hitelintézetnek egyértelműen meghatározott kritériumokkal kell rendelkeznie a kockázattal súlyozott kitettség érték kiszámítása során elismert hitelkockázati fedezetet nyújtók típusaira vonatkozóan.
(4) Elismert hitelkockázati fedezetet nyújtók esetében
ugyanazok a szabályok alkalmazandóak, mint amelyek az
58–62. §-ban az ügyfelekre vonatkoznak.
(5) A garanciát és a készfizető kezességet írásba kell
foglalni, azt a garancianyújtó és kezes nem mondhatja fel,
addig kell hatályosnak lennie, amíg a kötelezett a kötele
zettségvállalásnak teljes mértékben eleget nem tesz (az
összeg és a garancia vagy készfizető kezesség futamidejének vonatkozásában), valamint jogilag érvényesíthetőnek
kell lennie a garancianyújtóval vagy a készfizető kezességet vállalóval szemben azon a joghatósági területen, ahol a
garancianyújtó vagy a készfizető kezességet vállaló olyan
lefoglalható vagyontárgyakkal rendelkezik, amelyekre vonatkozóan az ítélet érvényesíthető.
(6) A Felügyelet engedélyével elismerhető olyan garancia vagy készfizető kezesség, amely bizonyos feltételek
teljesülése esetén a garancianyújtót vagy a készfizető kezességet vállalót nem kötelezi teljesítésre (feltételes garanciák). A feltételes garanciát a hitelintézet akkor ismerheti
el, ha képes a feltételes garancia kockázatcsökkentő hatásának megfelelő számszerűsítésére, hatékony és folyamatos figyelemmel kísérésére.
(7) A hitelintézetneknek a kategóriába vagy poolba
(halmazba) sorolás kritériumait és a kockázatcsökkentési
hatás lehetséges romlását megfelelő módon kell kezelnie.
81. § (1) A hitelintézetnek egyértelműen meghatározott kritériumokkal kell rendelkeznie a kategóriák, poolok (halmazok) vagy nemteljesítéskori veszteségráta becslések módosításához, illetve a lakossággal szembeni és az elismert
vásárolt követelések esetében a kitettségek kategóriákba
vagy poolokba (halmazokba) történő besorolási folyamatára vonatkozóan ahhoz, hogy ki tudja mutatni a garanciák
vagy készfizető kezesség hatását a kockázattal súlyozott
kitettség érték kiszámításában. Ezeknek a kritériumoknak
meg kell felelniük az 58–62. §-ban meghatározott minimumkövetelményeknek.
(2) A kritériumoknak valószerűeknek kell lenniük, és
azokat úgy kell meghatározni, hogy kifejezzék a garancianyújtó vagy készfizető kezességet vállaló képességét és
szándékát a garancia vagy készfizető kezesség teljesítésére, a garancianyújtó vagy készfizető kezesség vállaló általi
kifizetések időzítését, a garancianyújtó vagy készfizető
kezességet vállaló teljesítése és az adós fizetőképessége
közti korrelációs szintet, valamint az ügyfél számára fennmaradó reziduális kockázat mértékét.
82. § (1) A garanciákra vonatkozó, e Fejezetben meghatározott minimumkövetelmények alkalmazandók az egy kibocsátóra szóló hitelderivatívákra is. A hitelderivatíva alapjául szolgáló ügylet és a szóban forgó ügylet, valamint a
kielégítési jog megnyíltát eredményező hitelesemény bekövetkezésének megállapításához alkalmazott ügylet közti eltéréssel kapcsolatban a 125. §-ban meghatározott követelményeket kell alkalmazni.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltakat kell alkalmazni a lakossággal szembeni kitettség és vásárolt követelés esetében a kitettségek kategóriákba vagy poolokba (halmazokba) sorolási folyamatára is.
(3) A kritériumoknak figyelembe kell venniük a hitelderivatíva fizetési struktúráját, és szigorú módon értékelniük
kell annak a megtérülések szintjére és időbeni ütemezésre
gyakorolt hatását. A hitelintézetnek figyelembe kell vennie, hogy a reziduális kockázat egyéb formái milyen mértékig maradnak meg.
7. Vásárolt követelések minimumkövetelményei 83. § (1) Vásárolt követelésnél a szerződésnek biztosítania
kell, hogy a hitelintézet minden előrelátható körülmény
mellett rendelkezzen a vásárolt követeléssel kapcsolatos
jogokkal és a követelésekből származó bevétel felett.
(2) Ha a követelés kötelezettje közvetlenül az eladónak
vagy olyan harmadik személynek teljesít kifizetést, aki a
vásárolt követelések egy poolját (halmazát), vagy a vásárlás alapjául szolgáló követeléseket napi alapon kezeli
(a továbbiakban: állománykezelő), a hitelintézetnek rendszeresen ellenőriznie kell, hogy részére a kifizetéseket teljes egészében továbbítják a szerződés előírásainak megfelelően.
(3) A hitelintézetnek rendelkeznie kell olyan eljárásokkal, amelyek biztosítják a követelésekkel kapcsolatos jogokat és a bevételek feletti rendelkezési jogot csődeljárás
esetén és más jogi igényekkel szemben, amelyek jelentősen késleltethetik a vásárló hitelintézet számára a követelések értékesítését vagy engedményezését, illetve a bevételek fölötti rendelkezési jogot.
84. § A hitelintézet a vásárolt követelés minőségét, valamint
az eladó és az állománykezelő pénzügyi helyzetét rendszeresen ellenőrzi, amelynek keretében
a) értékeli a vásárolt követelés hitelminősége, valamint
az eladó és az állománykezelő pénzügyi helyzete közötti
korrelációt, illetve az eladó és az állománykezelő minősítésére szolgáló eljárásokat, illetve olyan belső szabályzatokkal és eljárásokkal kell rendelkeznie, amelyek biztosítják a követelések hitelminőségét és a rendszeres teljesítést,
b) átlátható és hatékony belső szabályzatokkal és eljárásokkal rendelkezik az eladó és az állománykezelő elismerhetőségének megállapítására. A hitelintézet vagy megbízottja rendszeres, az eladókra és állománykezelőkre vonatkozó felülvizsgálatot végez annak érdekében, hogy ellenőrizze az eladó vagy állománykezelő jelentéseinek
pontosságát, felderítse a csalásokat vagy működési gyen
geségeket, és ellenőrizze az eladó hitelezésre vonatkozó
szabályzatainak minőségét, illetve az állománykezelő követelés-beszedésre vonatkozó szabályzatait és eljárásait. A
felülvizsgálatok eredményeit dokumentálni kell,
c) értékeli a vásárolt követelés-poolok (követelés-halmazok) jellemzőit, ideértve az előlegen felüli kifizetéseket, az eladó múltbeli fizetési késedelmével kapcsolatos
információkat, nem teljesítő hiteleket, a nemteljesítő hitelekkel kapcsolatos engedményeket, fizetési feltételeket és
potenciális ellenszámlákat,
d) megfelelő belső szabályzatokkal és eljárásokkal rendelkezik az egyes ügyfél-koncentrációk vásárolt követelés-poolokon (követelés-halmazokon) belüli és a poolok
(halmazok) közti ügyfélkoncentrációk aggregált alapon
történő figyelemmel kísérésére,
e) gondoskodik arról, hogy az állománykezelőtől időben és megfelelően részletezve legyenek a követelések elévüléséről és behajthatóságáról szóló jelentések annak érdekében, hogy biztosítani tudja a hitelintézet elismerhetőségi kritériumainak és előlegfizetési politikáit vezérlő, vásárolt követeléseknek való megfelelést, valamint hatékony
eszközt biztosítson az eladó értékesítési feltételeinek és a
felhígulási kockázat változásainak felügyeletére és jóváhagyására.
85. § (1) A hitelintézetnek olyan rendszerrel és eljárással kell
rendelkeznie, amely alkalmas arra, hogy az eladó pénzügyi helyzetében és a vásárolt követelések hitelminőségében bekövetkező minőségromlást korán felismerje, és a
felmerülő problémákat megelőző módon kezelje.
(2) A hitelintézetnek egyértelmű és hatékony belső szabályzatokkal, eljárásokkal és információs rendszerekkel
kell rendelkeznie a szerződésszegések felismeréséhez, valamint egyértelmű és hatékony belső szabályzatokkal és
eljárásokkal kell rendelkeznie a jogi lépések kezdeményezésére, valamint a problémás vásárolt követelés kezelésére.
86. § (1) A hitelintézetnek egyértelmű és hatékony belső szabályzatokkal és eljárásokkal kell rendelkeznie a vásárolt
követelések, jóváírás, beszámítás és bevételek ellenőrzésére vonatkozóan.
(2) A követelésvásárlási program összes lényeges elemét is belső szabályzatban kell meghatározni, ideértve
a) az előlegezési arányokat,
b) az elismert biztosítékokat,
c) a szükséges dokumentációt,
d) koncentrációs határértékeket, valamint
e) a készpénzbevételek kezelésének módját.
(3) A (2) bekezdésben meghatározott elemeknek megfelelő módon kell figyelembe venniük az összes vonatkozó és lényeges tényezőt, ideértve az eladó és állománykezelő pénzügyi helyzetét, a kockázatok koncentrációját, a
vásárolt követelések hitelminősége és az eladó ügyfélbázis
változásának trendjeit, az eladó ügyfélbázisát, valamint
azokat a belső rendszereket, amelyek biztosítják, hogy kifizetés csak pontosan meghatározott biztosítékok és dokumentáció ellenében történjen.
87. § A hitelintézetnek hatékony belső folyamattal kell rendelkeznie az összes belső szabályzatnak és eljárásnak való
megfelelés értékelésére. A folyamatnak magában kell foglalnia a hitelintézet követelésvásárlási programja összes
kritikus fázisának rendszeres ellenőrzését és a feladatok
elkülönítésének vizsgálatát
a) az eladó és az állománykezelő, valamint a kötelezett
értékelése között,
b) az eladó és az állománykezelő értékelése és az eladó
és állománykezelő helyi ellenőrzése között, valamint
c) a back office műveletek értékelésében, különös tekintettel a képzettségre, tapasztalatra, a dolgozói létszámára és a támogató automatizálási rendszerekre.
A belső becslések jóváhagyása 88. § (1) A hitelintézetnek megbízható rendszereket kell működtetnie a minősítési rendszerek és eljárások, illetve az
összes, meghatározó kockázati paraméter becslés pontosságának és következetességének jóváhagyására.
(2) A hitelintézet belső jóváhagyási folyamatának lehetővé kell tennie a belső minősítési rendszer és kockázati
paraméter becslési rendszerek teljesítményének következetes és hiteles értékelését.
(3) A hitelintézetnek rendszeresen össze kell hasonlítania a tényleges nemteljesítési arányt és a becsült nemteljesítési valószínűség értéket minden kategória esetében, és
ha a tényleges nemteljesítési arányok a várt tartományon
kívül esnek, a hitelintézetnek az eltérés okait is elemeznie
kell.
(4) A saját nemteljesítéskori veszteségráta, illetőleg hitelegyenértékesítési tényező becslést alkalmazó hitelintézet elvégzi ezeknek a becsléseknek a (3) bekezdés szerinti
elemzését.
(5) A (3) és (4) bekezdés szerinti összehasonlítások során a hitelintézet a lehető leghosszabb időszakot felölelő
múltbeli adatokat használja fel. A hitelintézetnek dokumentálnia kell az összehasonlításokhoz használt módsze
reket és adatokat. Az elemzést és a dokumentációt évente
legalább egyszer aktualizálni kell.
89. § (1) A hitelintézet egyéb mennyiségi jóváhagyási eszközöket, valamint a meghatározó, külső adatforrásokkal
szembeni összehasonlításokat is alkalmaz. Az összehasonlítás a hitelintézet portfóliójának megfelelő, rendszeresen
aktualizált és jelentős megfigyelési időszakot átfogó adatokon alapul. A hitelintézet minősítési rendszereinek teljesítményére vonatkozó belső értékelés a lehető leghosszabb
időszakot veszi figyelembe.
(2) A mennyiségi jóváhagyásra felhasznált módszereknek és adatoknak időben következetesnek kell lennie. A
becslésekben, a becslési és jóváhagyási módszerekben és
adatokban – ideértve az adatforrásokban és a felhasznált
időszak hosszát is – bekövetkező változásokat dokumentálni kell.
(3) A hitelintézet megbízható belső szabályzatokat alkalmaz olyan helyzetekre, amikor a tényleges nemteljesítési valószínűség, a nemteljesítéskori veszteségráta, a hitelegyenértékesítési tényező és – amennyiben a várható
veszteség értéket alkalmazzák – a teljes veszteség esetében az értékek és a becslések közti különbségek elég jelentőssé válnak ahhoz, hogy megkérdőjelezzék a becslések
helytállóságát.
(4) A hitelintézet a (3) bekezdés szerinti eljárások során
figyelembe veszi az üzleti ciklusokat és a veszteségjellemzők egyéb szisztematikus változásait. Ha a tényleges értékek továbbra is magasabbak a várható értékeknél, a hitelintézetnek ennek megfelelően felfelé kell korrigálnia a
becsléseket, hogy azok a tényleges nemteljesítési és veszteségi értékeket tükrözzék.
Részesedések kockázattal súlyozott kitettség értékének
belső modell módszerrel történő kiszámítása
1. A tőkekövetelmény és a kockázat számszerűsítése 90. §
(1) A részesedésekhez kapcsolódó veszteség becslésének megbízhatónak kell lennie a hitelintézet részesedéseinek hosszú távú kockázati profilját befolyásoló kedvezőtlen piaci fejlemények esetén is.
(2) A hozam eloszlásának bemutatására szolgáló adatoknak a leghosszabb olyan mintavételezési időszakra kell
vonatkoznia, amelyre vonatkozóan vannak olyan adatok,
amelyek alkalmasak a hitelintézet részesedések kockázati
profiljának bemutatására.
(3) A felhasznált adatoknak megfelelőnek kell lenniük
ahhoz, hogy olyan szigorú, statisztikailag megbízható
veszteségbecslést nyújtsanak, amely nem kizárólag szubjektív vagy értékítéleten alapuló megfontolásokra támaszkodik. Az alkalmazott sokknak a veszteségek szigorú
becslését kell eredményeznie egy hosszú távú piaci vagy
üzleti ciklusra vonatkozóan.
(4) A hitelintézet a rendelkezésre álló adatok empirikus
elemzését számos tényezőn alapuló korrekciókkal korrigálja ahhoz, hogy a modell alkalmazásával megfelelően
valósághű és szigorú eredményeket kapjon. A negyedéves
veszteségek becslésére szolgáló kockáztatott érték (VaR)
modellek megalkotásakor a hitelintézet negyedéves időszak adatait használhatja. A hitelintézet rövidebb időtartamra vonatkozó adatokat is használhat, ha azokat empirikus adatok és jól kidolgozott dokumentált eljáráson és
elemzésen alapuló, analitikailag megfelelő módszerrel a
negyedéves adatokkal egyenértékűvé alakítja. Ez a módszer szigorú módon, időben következetesen alkalmazandó. Ha csak korlátozott mértékben van vonatkozó adat, akkor a hitelintézetnek megfelelő biztonsági különbözetet
kell hagynia.
(5) A használt modelleknek megfelelő módon kell megragadniuk az összes lényeges, a részvényhozamban megtestesülő kockázatot, ideértve az általános piaci kockázatot és egyedi kockázatot. A belső modelleknek megfelelő
magyarázatot kell adniuk a múltbeli árváltozásokra, és
meg kell ragadniuk mind a lehetséges koncentráció nagyságát, mind az összetételét érintő változásokat, és kedvezőtlen piaci környezetben is megbízhatónak kell lenniük.
A becsléshez olyan részvényportfólióra vonatkozó adatokat kell felhasználni, amelyek szorosan megfeleltethetőek
vagy legalább összehasonlíthatóak a hitelintézet részesedései esetében alkalmazottakkal.
(6) A belső modellnek meg kell felelnie a hitelintézet
részvényportfóliója kockázati profiljának és komplexitásának. Ha a hitelintézet olyan jelentős befektetésekkel rendelkezik, amelyek értékváltozása erősen nem lineáris természetű, a belső modelleket úgy kell megtervezni, hogy
azok megfelelően ragadják meg az ilyen jellegű eszközökhöz kapcsolódó kockázatokat.
(7) Az egyes pozíciók piaci és egyéb mutatóinak és kockázati tényezőinek való megfeleltetésének érthetőnek,
meggyőzőnek és koncepcionálisan megbízhatónak kell
lennie.
(8) A hitelintézet empirikus elemzéssel alátámasztja az
általa figyelembe vett kockázati tényezők megfelelőségét,
ideértve azon képességét is, hogy lefedjék az általános és
az egyedi kockázatokat is.
(9) A részesedések hozamának volatilitására vonatkozó
becslések magukban foglalják a meghatározó és rendelkezésre álló adatokat, információt és módszereket. Függetlenül felülvizsgált belső adatokat vagy külső forrásokból
– ideértve a közös adatokat is – származó adatokat kell felhasználni.
(10) A részesedések kockázattal súlyozott kitettség értékének a belső modell módszerrel történő kiszámításához a
hitelintézet megalapozott és átfogó stressz-tesztelési programot alakít ki.
2. Kockázatkezelési és ellenőrzési folyamat 91. § (1) A tőkekövetelmény megállapítása céljára szolgáló
belső modellek kidolgozásához és alkalmazásához a hitelintézetnek meg kell határoznia azokat a belső szabályzatokat, eljárásokat és ellenőrzési módszereket, amelyek a modell és a modellezési folyamat integritását biztosítják.
(2) Az (1) bekezdés szerinti belső szabályzatoknak, eljárásoknak és ellenőrzési módszereknek biztosítaniuk kell
a belső modellek teljes integrációját a hitelintézet általános vezetői információs rendszerébe, valamint a banki
könyvekben szereplő részesedés portfólió kockázatkezelési folyamatába.
(3) A belső modelleket teljes egészében integrálni kell a
hitelintézet kockázatkezelési rendszerébe, ha
a) a részesedés portfólió teljesítményének mérése és
értékelése (ideértve a kockázattal korrigált teljesítményt
is),
b) a gazdasági tőkének a részesedésekhez történő allokációja, vagy
c) az általános tőkekövetelmények és a befektetés-kezelési folyamat értékelése
érdekében alkalmazzák.
(4) Az (1) bekezdés szerinti belső szabályzatoknak, eljárásoknak és ellenőrzési módszereknek biztosítaniuk kell
a belső modellezési eljárás minden elemének rendszeres és
független felülvizsgálatát, ideértve a modellek módosításának jóváhagyását, a modell bemeneti adatainak ellenőrzését, a modelleredmények felülvizsgálatát, valamint a
kockázatszámítások ellenőrzését.
(5) A rendszeres felülvizsgálatoknak értékelniük kell a
modell bemeneti adatainak és a kapott eredményeinek a
pontosságát, teljességét és megfelelőségét, valamint a modell ismert hiányosságaiból származó potenciális hibák
mérséklésére, és a modell nem ismert hiányosságainak
azonosítására kiemelt figyelmet kell fordítaniuk. Az ilyen
jellegű felülvizsgálatokat belső, független részlegnek
vagy független külső harmadik félnek kell végeznie.
(6) Az (1) bekezdés szerinti szabályzatoknak, eljárásoknak és ellenőrzési módszereknek ki kell térnie a befektetési korlátok és a részesedések kockázatainak követésére
szolgáló megfelelő rendszerekre és eljárásokra.
(7) A modellek megtervezéséért és alkalmazásáért felelős részlegeknek funkcionálisan függetleneknek kell len
niük azoktól a részlegektől, amelyek az egyéni befektetések kezeléséért felelősek.
(8) A modellezési folyamat bármely eleméért felelős
személyeknek megfelelő szakmai képzettséggel kell rendelkezniük. A vezetőségnek elégséges szakképzett és
kompetens erőforrást kell biztosítania a modellezési funkcióhoz.
3. Jóváhagyás és dokumentáció 92. § (1) A hitelintézetnek megbízható rendszerrel kell rendelkeznie belső modelljei és modellezési folyamatai pontosságának és következetességének jóváhagyására. A hitelintézetnek a belső modellek és modellezési folyamat,
valamint a jóváhagyás minden lényeges elemét dokumentálnia kell.
(2) A hitelintézetnek a belső jóváhagyási folyamatot a
belső modellek és eljárások teljesítményének következetes és értelmezhető módon történő értékelésére kell használnia.
(3) A mennyiségi jóváhagyásra felhasznált módszereknek és adatoknak időben következeteseknek kell lennie. A
hitelintézetnek becslési és jóváhagyási módszerek és adatok változásait dokumentálnia kell.
(4) A hitelintézetnek a tényleges hozamokat rendszeresen össze kell hasonlítania a modellezett becslésekkel. Az
összehasonlításoknak a lehető leghosszabb időszakot felölelő múltbeli adatokat kell felhasználniuk. A hitelintézetnek dokumentálnia kell az összehasonlítások során alkalmazott módszereket és adatokat. Az elemzést és a dokumentációt legalább évente egyszer aktualizálni kell.
(5) A hitelintézeteknek egyéb mennyiségi jóváhagyási
eszközöket, valamint külső adatforrásokkal való összehasonlítást is alkalmazniuk kell. Az elemzés a portfóliónak
megfelelő, rendszeresen aktualizált és a meghatározó
megfigyelési időszakot átfogó adatokon kell alapulnia. A
hitelintézet által a modelljei teljesítményére vonatkozó
belső minősítési rendszerek értékelésének a lehető leghosszabb időszakot kell átfognia.
(6) A hitelintézetnek megbízható belső előírásokkal kell
rendelkeznie azokra az esetekre vonatkozóan, amikor a
tényleges részvényhozam összehasonlítása a modellbecslésekkel megkérdőjelezi maguknak a becsléseknek vagy a
modelleknek a helytállóságát. Ezeknek az előírásoknak
figyelembe kell venniük az üzleti ciklusokat, illetve a részvényhozammal kapcsolatos hasonló, szisztematikus változékonyságokat. A belső modellekkel kapcsolatos, a modellek felülvizsgálatával bekövetkező módosítást dokumentálni kell, és azoknak meg kell felelniük a hitelintézet
modellek felülvizsgálatára vonatkozó előírásainak.
(7) A belső modellt és modellezési folyamatot, ideértve
a modellezésben résztvevő felek felelősségi körét, illetve a
modell jóváhagyását és a modellek felülvizsgálatára vonatkozó folyamatot dokumentálni kell.
Vállalatirányítás és ellenőrzés 1. Vállalatirányítás 93. § (1) A minősítési és becslési eljáráshoz kapcsolódó belső
szabályzatokat a hitelintézet igazgatóságának jóvá kell
hagynia.
(2) A hitelintézet ügyvezetésének értesítenie kell a hitelintézet igazgatóságát az összes olyan lényeges változásról vagy a meghatározott szabályzatoktól való eltérésről,
amelyek lényegesen befolyásolják a hitelintézet minősítési rendszereinek működését.
(3) A hitelintézet ügyvezetésének folyamatosan biztosítania kell a minősítési rendszerek megfelelő működését.
Az ügyvezetést rendszeresen tájékoztatni kell a hitelintézet kockázatellenőrző szervezeti egységének tevékenységéről, a minősítési rendszerek teljesítményéről, a fejlesztésre szoruló területekről, valamint a korábban meghatározott hiányosságok felszámolására hozott döntések megvalósulásáról.
(4) A hitelintézet hitelkockázat-profilja belső minősítésen alapuló elemzésének az igazgatóság, illetve az ügyvezetés részére történő belső jelentési rendszerének lényeges
részét kell képeznie. A jelentéseknek tartalmazniuk kell
legalább az egyes kategóriák kockázatprofilját, a kategóriák közti váltást, a meghatározó paraméterek kategóriánkénti becslését, valamint a tényleges nemteljesítési ráta, a
saját tényleges nemteljesítéskori veszteségráta és tényleges hitelegyenértékesítési tényező becsléseknek a stresszteszt eredményeivel történő összehasonlítását.
2. Hitelezési kockázat ellenőrzése 94. § (1) A hitelkockázatot ellenőrző szervezeti egységnek
függetlennek kell lennie a kitettségek jóváhagyásáért és a
meglévők megújításáért felelős személyi és vezetői funkcióktól, és közvetlenül az ügyvezetésnek kell beszámolással tartoznia.
(2) A hitelkockázatot ellenőrző szervezeti egység felelős a minősítési rendszerek kialakításáért vagy kiválasztásáért, alkalmazásáért, ellenőrzéséért és azok teljesítményéért. A részlegnek rendszeresen jelentéseket és elemzéseket kell készítenie a minősítési rendszerek eredményeivel kapcsolatban.
(3) A hitelkockázatot ellenőrző szervezeti egység felelőssége kiterjed:
a) a minősítési kategóriák és poolok (halmazok) tesztelésére és felügyeletére,
b) a hitelintézet minősítési rendszereiről szóló összefoglaló jelentések készítésére és elemzésére,
c) annak ellenőrzésére, hogy a kategória- és pool-meghatározásokat (halmaz-meghatározásokat) következetesen
alkalmazzák-e a különböző szervezeti egységekben és
földrajzi területeken,
d) a minősítési eljárással kapcsolatos módosítások felülvizsgálatára és dokumentálására, ideértve a változtatás
indoklását is,
e) a minősítési kritériumok felülvizsgálatára annak érdekében, hogy felmérjék, azok továbbra is előrejelzik-e a
kockázatot, amelynek keretében a minősítési rendszerek,
kritériumok és az egyes minősítési paraméterek változását
dokumentálni és archiválni is kell,
f) az aktív részvételre a minősítési eljárásban alkalmazott modellek kialakításában vagy kiválasztásában, azok
alkalmazásában és jóváhagyásában,
g) a minősítési eljárásban alkalmazott modellek ellenőrzésére, h) a minősítési eljárásban alkalmazott modellek folyamatos felülvizsgálatára és módosítására.
(4) A (3) bekezdéstől eltérően, a 71. § szerinti közös
adatokat alkalmazó hitelintézet a következő feladatokat
szervezheti ki:
a) a minősítési kategóriák és poolok (halmazok) tesztelésére és felülvizsgálatára vonatkozó információk létrehozása,
b) a hitelintézet minősítési rendszereivel kapcsolatos
összefoglaló jelentések készítése és elemzése,
c) a minősítési kritériumok felülvizsgálatára vonatkozó
információk létrehozása annak értékelésére, hogy azok továbbra is előrejelzik-e a kockázatot,
d) a minősítési eljárásban, kritériumokban vagy egyéni
minősítési paraméterekben bekövetkező változások dokumentálása,
e) a minősítési eljárás során alkalmazott modellek folyamatos felülvizsgálatára és módosítására vonatkozó információk létrehozása.
3. Belső ellenőrzés 95. § A hitelintézet belső ellenőrzése évente legalább egyszer
felülvizsgálja a hitelintézet minősítési rendszereit és működését, ideértve a hitelezési funkció működését, valamint
a nemteljesítési valószínűség, a nemteljesítéskori veszteségráta, a várható veszteség és a hitelegyenértékesítési tényező becslését is. A felülvizsgálat az alkalmazandó
összes minimum követelmény teljesítésére kiterjed.
NEGYEDIK RÉSZ HITELEZÉSIKOCKÁZAT-MÉRSÉKLÉS XIV. Fejezet ELISMERHETŐSÉGI FELTÉTELEK 96. §
(1) A hitelintézet által elismerhető, előre rendelkezésre
bocsátott hitelkockázati fedezet lehet:
a) a mérlegen belüli nettósítás,
b) a repóügyletre, értékpapír- vagy áru-kölcsönzési
ügyletre, és egyéb tőkepiac vezérelt ügyletre vonatkozó
szabványosított nettósítási megállapodás,
c) a biztosíték,
d) a 107. § szerinti egyéb, előre rendelkezésre bocsátott
hitelkockázati fedezet. (2) Az (1) bekezdés c) pontja szerinti biztosítéknak minősül:
a) a pénzügyi biztosíték (különösen az óvadék),
b) az ingatlant terhelő dologi biztosíték (különösen az
ingatlanon alapított zálogjog),
c) az ingó vagyontárgyat terhelő dologi biztosíték (kü
lönösen az ingó dolgot terhelő zálogjog),
d) a pénzügyi lízing, és
e) követelést terhelő dologi biztosíték (különösen a kö
vetelésen fennálló zálogjog). (3) A hitelintézet által elismerhető, előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet a garancia és a készfizető kezesség.
(4) A hitelintézet által – az (1)–(3) bekezdésen kívül –
elismerhető hitelkockázati fedezet a hitelderivatíva.
Előre rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet 97. § Elismerhető hitelkockázati fedezet a hitelintézet és ügyfele egymással szembeni követeléseinek mérlegen belüli
nettósítása. Mérlegen belüli nettósítási megállapodás során az adott hitelintézetnél elhelyezett betétek és általa
nyújtott hitelek egymással szembeni beszámítása eredményeként módosítható a kockázattal súlyozott kitettség érték és a várható veszteség értéke.
98. § (1) A repóügyletre, értékpapír- vagy áru-kölcsönzési
ügyletre, és egyéb tőkepiac vezérelt ügyletre vonatkozó
szabványosított nettósítási megállapodást a pénzügyi biztosítékok átfogó módszerét alkalmazó hitelintézet ismer
heti el hitelkockázati fedezetként, ha az ügylet tárgya megfelel a 100–101. §-ban meghatározottnak.
(2) E Rész vonatkozásában repóügyletre, értékpapírvagy áru-kölcsönzési ügyletre vonatkozó szabványosított
nettósítási megállapodás elismerhetősége attól függ, hogy
banki könyvben (nem kereskedési könyvben) vagy kereskedési könyvben van-e nyilvántartva.
99. § A biztosíték elismerhetősége attól függ, hogy
a) a hitelezési kockázat tőkekövetelményét a hitelinté
zet sztenderd módszer vagy belső minősítésen alapuló
módszer szerint számítja, valamint
b) a hitelezésikockázat-mérséklés hatásának számítását
a hitelintézet a pénzügyi biztosítékok egyszerű módszerével vagy a pénzügyi biztosítékok átfogó módszerével számítja.
100. § (1) A 99. §-ban említett bármely számítási módszer alkalmazása esetén hitelkockázati fedezetként elismerhető a
pénzügyi biztosíték, ha tárgya:
a) a hitelnyújtó hitelintézetnél óvadékként vagy letétként elhelyezett készpénz vagy betét,
b) központi kormány, központi bank, 5. § (3) bekezdésben meghatározottnak megfelelő regionális kormány vagy
helyi önkormányzat, 6. § (3) bekezdésben meghatározottnak megfelelő közszektorbeli intézmény, 7. § (5) bekezdése szerinti multilaterális fejlesztési bank és 8. § szerinti
nemzetközi szervezet által kibocsátott, hitelviszonyt megtestesítő értékpapír, amelyet egy elismert külső hitelminősítő szervezet vagy export hitel ügynökség minősített és
legalább 4. hitelminősítési besorolású,
c) hitelintézet vagy befektetési vállalkozás, 5. § (1) bekezdésben meghatározottnak megfelelő regionális kormány vagy helyi önkormányzat, 6. § (2) bekezdésben
meghatározottnak megfelelő közszektorbeli intézmény,
7. § (1) és (4) bekezdése szerinti multilaterális fejlesztési
bank által kibocsátott, hitelviszonyt megtestesítő értékpapír, amelyet egy elismert külső hitelminősítő szervezet minősített és legalább 3. hitelminősítési besorolású,
d) vállalkozás által kibocsátott, hitelviszonyt megtestesítő értékpapír, amelyet egy elismert külső hitelminősítő
szervezet minősített és legalább 3. hitelminősítési besorolású,
e) tőzsde indexben szereplő részvény vagy átváltoztatható kötvény, vagy
f) arany. (2) A 99. §-ban említett bármely számítási módszer alkalmazása esetén hitelkockázati fedezetként elismerhető a
pénzügyi biztosíték akkor is, ha a tárgya olyan hitelintézet
által kibocsátott, hitelviszonyt megtestesítő, elismert külső
hitelminősítő szervezet által nem minősített értékpapír,
amely a) elismert tőzsdén jegyzett,
b) nem minősül hátrasorolt kötelezettségnek,
c) a kielégítési sorrendben azonos helyen szerepel a hi
telintézetnek más olyan hitelviszonyt megtestesítő értékpapírjával, amely elismert külső hitelminősítő szervezet
által minősített és legalább 3. hitelminősítésű besorolású
értékpapír,
d) a hitelnyújtó hitelintézet nem rendelkezik olyan információval, amely a c) pontban meghatározottnál alacsonyabb hitelminősítést indokolna, és
e) esetében az értékpapír likviditása (értékesíthetősége,
átruházhatósága) megfelelő.
(3) A 99. §-ban említett bármely számítási módszer alkalmazása esetén hitelkockázati fedezetként elismerhető
pénzügyi biztosíték tárgya olyan kollektív befektetési értékpapír is lehet,
a) amelynek nyilvánosan meghirdetett napi árfolyama
van, és
b) amelyhez tartozó kollektív befektetési forma kizárólag az (1)–(2) bekezdés szerinti elismerhető hitelkockázati
fedezetbe, valamint fedezeti célú származtatott eszközbe
fektet be.
(4) A hitelintézet ügyfele által vagy kapcsolt vállalkozása által kibocsátott, hitelviszonyt megtestesítő értékpapír
fedezetként nem ismerhető el.
(5) A (4) bekezdéstől eltérően, az ügyfél által kibocsátott, a 14. §-ban meghatározottnak megfelelő fedezett kötvény elismerhető repóügylet pénzügyi biztosítékaként, ha
a biztosíték értéke és az ügyfél hitelminősítése közötti korreláció nem jelentős.
(6) Az (1) bekezdés b)–e) pontja vonatkozásában a 22. §
(6)–(7) bekezdését megfelelően alkalmazni kell.
101. § A 100. §-ban meghatározotton kívül a pénzügyi biztosítékok átfogó módszerét alkalmazó hitelintézet hitelkockázati fedezetként elismerheti az olyan pénzügyi biztosítékot
is, amelynek tárgya
a) tőzsde indexben nem szereplő, de elismert tőzsdén
jegyzett részvény vagy átváltoztatható kötvény, valamint
b) kollektív befektetési értékpapír, ha
1. nyilvánosan meghirdetett napi árfolyama van, és
2. a hozzá tartozó kollektív befektetési forma kizáró
lag a 100. § (1)–(2) bekezdése és az a) pont szerinti
elismerhető hitelkockázati fedezetbe, valamint fedezeti célú származtatott eszközbe fektethet be.
102. § Ha a hitelintézet a kockázattal súlyozott kitettség értékét és a várható veszteség értékét a belső minősítésen ala
puló módszer szerint számítja ki, akkor a 99–101. §-ban
meghatározotton kívül a 103–105. §-ban meghatározott
feltételeknek megfelelő ingatlant vagy egyéb ingó vagyontárgyat terhelő dologi biztosítékot, a pénzügyi lízinget és a követelést terhelő dologi biztosítékot is elismerhetőnek tekintheti hitelkockázati fedezetként.
103. § (1) A 102. § szerinti hitelintézet hitelkockázati fedezetként elismerheti az ingatlant terhelő dologi biztosítékot a
lakóingatlan – amelyben a tulajdonos lakik (vagy lakni
fog), vagy bérbe adja (vagy bérbe fogja adni) azt – és a lakóingatlannak nem minősülő ingatlan vonatkozásában, ha
a) az ügyfél minősítése és az ingatlan fedezeti értéke
független egymástól, és
b) a kötelezettség törlesztése legalább nyolcvan százalékban nem az ingatlanból származó bevételtől függ.
(2) A jelzálog-hitelintézet ingatlanon alapított önálló
zálogjog visszavásárlási vételárból származó követeléséhez kapcsolódóan elismert hitelkockázati fedezetnek tekinthető az ingatlant terhelő dologi biztosíték, ha teljesülnek az e részben meghatározott feltételek.
104. § A 102. § szerinti hitelintézet elismert hitelkockázati fedezetnek tekinthet ingó vagyontárgyat terhelő dologi biztosítékot is, ha
a) a biztosíték tárgyának gyors és hatékony értékesítése
lehetséges, és
b) a biztosíték tárgyának nyilvánosan jegyzett ára van,
valamint a hitelintézet kellő gondossággal jár el annak érdekében, hogy ettől az ártól a biztosíték tárgyának értékesítésekor befolyt érték ne térjen el jelentősen.
105. § A 102. § szerinti hitelintézet által nyújtott pénzügyi lízingből származó kitettség a lízingbe adott vagyontárgyat
terhelő dologi biztosítékkal fedezett kitettségnek tekintendő, ha az ügylet megfelel a 117. §-ban foglalt feltételeknek.
106. § (1) A hitelintézet elismert hitelkockázati fedezetnek tekinthet kereskedelmi szolgáltatáshoz vagy legfeljebb egy
év eredeti lejáratú ügyletekhez kapcsolódó követelést terhelő dologi biztosítékot.
(2) Az (1) bekezdéstől eltérően nem tekinthető elismert
hitelkockázati fedezetnek az ügyféllel szoros kapcsolatban
álló vállalkozás követelését terhelő dologi biztosíték.
107. § A 99. §-ban meghatározott bármely számítási módszer
alkalmazása esetén hitelkockázati fedezetként elismerhető, egyéb, előre rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetként elismerheti
a) a nem hitelnyújtó hitelintézetnél óvadékként vagy
letétként elhelyezett készpénzt vagy betétet,
b) az életbiztosítási kötvényt vagy szerződést, ha a hitelnyújtó hitelintézet javára az életbiztosítási kötvényből
vagy szerződésből eredő követelésre zálogjogot alapítottak, valamint
c) a nem a hitelnyújtó hitelintézet által kibocsátott értékpapírt, ha azt a kibocsátó kérésre visszavásárolja.
Előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet
és a hitelderivatíva
108. § (1) Elismerhető, előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetet nyújthat
a) központi kormány és központi bank,
b) regionális kormány és helyi önkormányzat,
c) multilaterális fejlesztési bank,
d) 8. § szerinti nemzetközi szervezet,
e) 6. § (2)–(3) bekezdésben meghatározottnak megfele
lő közszektorbeli intézmény,
f) hitelintézet és befektetési vállalkozás,
g) vállalkozás, ideértve a hitelintézet és a befektetési
vállalkozás anyavállalatát, leányvállalatát és Szmt. szerinti kapcsolt vállalkozását, ha
1. az elismert külső hitelminősítő szervezet általi minősítéssel és legalább 2. hitelminősítési besorolással rendelkezik, vagy
2. az nem rendelkezik elismert külső hitelminősítő
szervezet általi minősítéssel, akkor a kockázattal
súlyozott kitettség értékét és a várható veszteség
értékét a belső minősítésen alapuló módszer szerint számító hitelintézet legalább az elismert külső
hitelminősítő szervezet 2. hitelminősítési besorolásához tartozó nemteljesítési valószínűséget rendelt a kitettséghez, valamint
h) hitelintézettel egyenértékű prudenciális szabályozásnak megfelelő pénzügyi vállalkozás.
(2) A kockázattal súlyozott kitettség értékét és a várható
veszteség értékét a belső minősítésen alapuló módszer szerint számító hitelintézet akkor ismerheti el egy garancia
nyújtóját, ha azt a XIII. Fejezettel összhangban minősíti,
kivéve ha jogszabály a minősítés alól felmentést ad.
109. § (1) A 30. § (3) bekezdés szerinti kockázattal súlyozott
kitettség érték számítása esetén a 108. §-on kívül elismerhető, előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetet nyújthat hitelintézet, hitelintézettel egyenértékű
prudenciális szabályozásnak megfelelő pénzügyi vállalkozás, befektetési vállalkozás, biztosító, viszontbiztosító és
export hitel ügynökség, ha
a) legalább egy éve nyújt üzletszerűen előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetet,
b) elismert külső hitelminősítő szervezet általi minősítéssel és legalább 3. hitelminősítésű besorolással rendelkezik,
c) olyan belső minősítéssel rendelkezett a hitelkockázati fedezet nyújtása időpontjában vagy azt követően,
amelyhez a sztenderd módszer szerint, a vállalkozással
szembeni kitettség kockázati súlyozására vonatkozó szabályok alapján legalább 2. hitelminősítési besoroláshoz
tartozó nemteljesítési valószínűséget rendelt a hitelnyújtó
hitelintézet,
d) olyan belső minősítéssel rendelkezik, amely a sztenderd módszer szerint, a vállalkozással szembeni kitettség
kockázati súlyozására vonatkozó szabályok alapján legalább 3. hitelminősítési besoroláshoz tartozó nemteljesítési valószínűséget rendelt a hitelnyújtó hitelintézet.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában az export hitel ügynökség által nyújtott hitelkockázati fedezet esetén a központi kormány viszontgaranciája nem vehető figyelembe.
(3) A hitelintézet az (1) bekezdésben meghatározottnak
megfelelő hitelkockázati fedezet esetén alkalmazhatja a
30. § (3) bekezdésben meghatározottakat a kockázattal súlyozott kitettség érték kiszámítására.
110. § (1) Hitelkockázati fedezetként a következő hitelderivatívák ismerhetőek el:
a) nemteljesítéskori csereügylet,
b) teljes hozamcsere-ügylet, és
c) a kielégítési jog a megnyíltát eredményező hitelese
ményhez kapcsolt hitelviszonyt megtestesítő értékpapír
készpénzes finanszírozásának mértékéig.
(2) Hitelderivatíva belső fedezeti ügylet – nem kereskedési könyvben nyilvántartott kitettség hitelezési kockázatának egy kereskedési könyvben nyilvántartott hitelderivatívával történő fedezése – figyelembe vehető hitelezésikockázat-mérséklés céljából, ha
a) a kereskedési könyvben nyilvántartott eszközhöz
vagy ügylethez kapcsolódó hitelezési kockázat nem a hitelnyújtó hitelintézetnél merül fel (valós kockázati transzfer ügylet), és
b) az ügylet a hitelezésikockázat-mérséklésre vonatkozó követelményeknek megfelel,
a kockázattal súlyozott kitettség érték és a várható veszteség érték számítása a XVI–XIX. Fejezetben, az előre
nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetre meghatározottak szerint történik.
(3) Nem ismerhető el hitelkockázati fedezetként az
olyan teljes hozam-csereügylet, amelynél a hitelintézet kizárólag a csereügylet keretében kapott nettó értéket tartja
nyilván, és nem tartja nyilván a saját eszköz értékében
valós értékelés vagy értékvesztés elszámolása miatt bekövetkezett csökkenést.
XV. Fejezet MINIMUM KÖVETELMÉNYEK 111. § (1) A hitelintézetnek olyan kockázatkezelési eljárással
kell rendelkeznie, amely a hitelezésikockázat-mérséklési
eljárások alkalmazását lehetővé teszi.
(2) Függetlenül attól, hogy a hitelezésikockázat-mérséklés meglétét figyelembe vette-e a hitelintézet, a kockázattal súlyozott kitettség érték és a várható veszteség érték
kiszámításakor a hitelintézetnek végre kell hajtania a fedezettel ellátott, eredeti kitettség teljes hitelezési kockázat
minősítést.
(3) A repóügylet és értékpapír- vagy árukölcsönzési
ügylet esetében – a (2) bekezdéstől eltérően – a kitettséget
az ügylet nettó értékén kell figyelembe venni.
Előre rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet 112. § Mérlegen belüli nettósítási megállapodás akkor ismerhető el hitelkockázati fedezetként, ha
a) valamennyi irányadó joghatóság előtt érvényes és
érvényesíthető, ideértve az ügyfél fizetésképtelenségének
esetét is,
b) a hitelintézet bármikor meg tudja határozni a nettósítás tárgyát képező tételeket a mérleg eszköz és forrás oldalán,
c) a hitelintézet figyelemmel kíséri és ellenőrzi a hitelkockázati fedezet megszűnéséhez kapcsolódó kockázatot,
és
d) a hitelintézet a kitettség nettó értékét figyelemmel
kíséri és ellenőrzi.
113. § (1) A repóügyletre, értékpapír- vagy árukölcsönzési
ügyletre, és egyéb tőkepiac vezérelt ügyletre vonatkozó
szabványosított nettósítási megállapodás akkor ismerhető
el hitelkockázati fedezetként, ha
a) valamennyi irányadó joghatóság előtt érvényes és
érvényesíthető, ideértve az ügyfél fizetésképtelenségének
esetét is,
b) biztosítja a teljesítő fél számára a megállapodás alá
tartozó összes ügylet időben történő megszüntetésének és
lezárásnak a jogát az ügyfél nemteljesítése esetén, ideértve
az ügyfél fizetésképtelenségének esetét is, és
c) lehetővé teszi a nyereség és veszteség nettósítását a
nettósítási megállapodásban foglaltak szerint egyetlen új
nettó követelést keletkeztetve.
(2) A pénzügyi biztosítékok átfogó módszerét alkalmazó hitelintézet esetében a repóügyletre, értékpapír- vagy
árukölcsönzési ügyletre, és egyéb tőkepiac vezérelt ügyletre vonatkozó szabványosított nettósítási megállapodást
akkor ismerheti el, ha – az (1) bekezdésben meghatározottakon kívül – megfelel a 114. §-ban meghatározott feltételeknek.
114. § (1) A pénzügyi biztosíték akkor ismerhető el hitelkockázati fedezetként, ha
a) a biztosíték tárgyának értéke és az ügyfél hitelminősítése közötti korreláció nem jelentős,
b) a biztosíték érvényesítésére vonatkozó átlátható és
megbízható eljárás érdekében a biztosítéki megállapodás
megfelelően dokumentált, valamint
c) a biztosítékkal egy harmadik fél rendelkezik és a hitelintézet minden szükséges intézkedést megtesz annak érdekében, hogy a harmadik fél a biztosíték tárgyát saját eszközeitől elkülönítve tartsa.
(2) A pénzügyi biztosíték hitelkockázati fedezetként
történő elismerésének további feltétele, hogy a hitelintézet
a) a szerződésben vagy jogszabályban előírt minden
szükséges lépést megtegyen annak érdekében, hogy a
pénzügyi biztosíték az irányadó joghatóság előtt érvényesíthető legyen,
b) éves jogi felülvizsgálat keretében megbizonyosodjon arról, hogy a biztosítéki megállapodás az irányadó joghatóság előtt érvényes és érvényesíthető,
c) megbízható eljárást és folyamatot alkalmaz a biztosítékból származó kockázatok ellenőrzésére,
d) belső szabályzatokkal és eljárásokkal rendelkezzen
az elismerhető biztosíték típusára és mértékére vonatkozóan, valamint
e) legalább hathavonta vagy az értékben való jelentős
csökkenés esetén azonnal újra meghatározza a biztosíték
tárgyának piaci értékét.
(3) A pénzügyi biztosítékok egyszerű módszerét alkalmazó hitelintézet az (1)–(2) bekezdésben meghatározott
feltételek teljesülésén túl, akkor ismerheti el a pénzügyi
biztosítékot hitelkockázati fedezetként, ha annak hátralévő futamideje eléri a kitettség hátralévő futamidejét.
115. § (1) Ingatlant terhelő dologi biztosíték akkor ismerhető
el hitelkockázati fedezetként, ha
a) az ingatlant terhelő dologi biztosíték a szerződés
megkötésének időpontjában valamennyi irányadó joghatóság előtt érvényesíthető,
b) a zálogjog az ingatlan-nyilvántartásban megfelelő
módon és időrendben van nyilvántartva,
c) a szerződés lehetővé teszi a hitelintézet számára,
hogy a zálogjoggal biztosított követelését ésszerű időn belül érvényesítse,
d) a hitelintézet a lakóingatlan piaci értékét legalább
háromévente, lakóingatlannak nem minősülő ingatlan piaci értékét legalább évente egyszer, jelentős változásoknak
kitett ingatlanpiac esetén ennél gyakrabban felülvizsgálja,
e) a hitelintézet belső szabályzatokkal és eljárásokkal
rendelkezik a hitelkockázati fedezetként elismerhető ingatlan típusára vonatkozóan, és
f) a hitelintézet rendelkezik olyan eljárással, amellyel
nyomon követheti, hogy a hitelkockázati fedezetként elismerhető ingatlan káresemény ellen megfelelően biztosított
legyen.
(2) Az (1) bekezdés d) pontjában meghatározott felülvizsgálatra, valamint az újraértékelendő ingatlanok meghatározására statisztikai módszerek is alkalmazhatók.
(3) Független ingatlanvagyon-értékelőnek kell végeznie az ingatlan piaci értékének az (1) bekezdés d) pontjában meghatározott felülvizsgálatát, ha
a) a hitelintézet rendelkezésére álló információk szerint az ingatlan piaci értéke az átlagos piaci árhoz viszonyítva jelentősen csökken, vagy
b) a kölcsön értéke meghaladja a három millió eurót
vagy ennek megfelelő forintban vagy más devizanemben
fennálló összeget, vagy a hitelintézet szavatoló tőkéjének
öt százalékát.
116. § (1) Az ingó vagyontárgyat terhelő dologi biztosíték akkor ismerhető el hitelkockázati fedezetként, ha
a) valamennyi irányadó joghatóság előtt érvényes és
ésszerű időn belül érvényesíthető,
b) a hitelintézet javára alapított biztosíték első ranghelyen szerepel a biztosíték zálogjogi (biztosítéki) vagy
egyéb nyilvántartásban, vagy ha arra másnak az intézmény
zálogjogát megelőző zálogjoga nincs,
c) a biztosíték tárgyának értékét a hitelintézet évente
legalább egyszer – ha a piacot meghatározó tényezők változása indokolja, akkor többször – felülvizsgálja,
d) a kölcsön vagy biztosítéki szerződés részletesen rögzíti a biztosíték tárgyának leírását, valamint az érték felülvizsgálatának módját és gyakoriságát,
e) a hitelintézet belső szabályzatokkal és eljárásokkal
rendelkezik a biztosíték tárgyának típusára és mértékére
vonatkozóan,
f) a hitelintézet kockázatvállalási szabályzata tartalmazza a kitettséghez kapcsolódó szükséges biztosíték
mértékét, a biztosíték érvényesíthetőségét, a piaci értékének meghatározási módszerét, valamint a biztosíték értéke
volatilitásának figyelembevételét,
g) a hitelintézet az értékelés és az érték felülvizsgálata
során figyelembe veszi az értékcsökkenést és az avulást,
h) a hitelintézet jogosult a biztosíték tárgyát ellenőrizni, és rendelkezik az ellenőrzéshez szükséges szabályzatokkal és eljárásokkal, és
i) a hitelintézet rendelkezik olyan eljárással, amellyel
nyomon követheti, hogy a hitelkockázati fedezetként elismerhető ingó vagyontárgy káresemény ellen megfelelően
biztosított legyen.
(2) Az ingó vagyontárgyat terhelő dologi biztosíték hitelkockázati fedezetként való elismerését nem érinti a követelés érvényesítésével kapcsolatos, jogszabályon alapuló követelések kielégítési sorrendben való elsőbbsége.
117. § A pénzügyi lízing akkor ismerhető el hitelkockázati fedezetként, ha
a) a lízingbe adott vagyontárgy a 115. §-ban vagy a
116. §-ban meghatározott követelményeknek megfelel,
b) a hitelintézet belső szabályzatokkal és eljárásokkal
rendelkezik a lízingbe adott vagyontárgy felhasználási
módjára, korára és várható élettartamára, valamint értékére vonatkozóan,
c) az irányadó jogrend biztosítja a lízingbe adó tulajdonjogát, annak gyakorlását vagy zálogjogát, és
d) a lízingbe adott vagyontárgy értékcsökkenés-elszámolás előtti értékének és piaci értékének különbözete nem
haladja meg a vagyontárgy hitelezésikockázat-mérséklési
értékét, kivéve ha ezt már a nemteljesítéskori veszteségráta kiszámításakor figyelembe vették.
118. § (1) A nem hitelnyújtó hitelintézetnél óvadékként vagy
letétként elhelyezett készpénz vagy betét akkor ismerhető
el egyéb, előre rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetként, ha
a) az óvadék valamennyi irányadó joghatóság előtt érvényes és érvényesíthető,
b) az a hitelintézet, amelynél az óvadékot vagy a letétet
elhelyezték, kifizetést kizárólag a hitelnyújtó hitelintézet
engedélyével teljesíthet, és
c) az óvadék feltétlen és visszavonhatatlan. (2) Nemteljesítés esetére fedezetet nyújtó életbiztosítási
kötvény vagy szerződés – amelynek a kedvezményezettje
a hitelnyújtó hitelintézet – akkor ismerhető el egyéb, előre
rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetként, ha
a) a biztosító megfelel a 109. §-ban foglalt követelményeknek,
b) abból eredő követelésre a hitelnyújtó hitelintézet javára zálogjogot alapítottak,
c) a biztosítót értesítették a zálogjog alapításáról, és ennek következtében a zálogjog jogosultja más követeléseket megelőző sorrendben kielégítést kereshet,
d) a kötvény vagy szerződés biztosítási összege vagy
visszavásárlási értéke nem csökkenhet,
e) a hitelintézet jogosult arra, hogy az ügyfél nemteljesítése esetén a kötvény vagy szerződés visszavásárlási értékének a zálogszerződésben meghatározott részét időben
megkapja,
f) a kötvény vagy a szerződés a kölcsön teljes futamidejére hitelkockázati fedezetet biztosít azzal, hogy ha a biztosítási jogviszony a kölcsön futamideje előtt jár le, akkor
a futamidő végéig fedezetül szolgál a biztosítási összegnek
vagy visszavásárlási értéknek a zálogszerződésben meghatározott része,
g) a b) pont szerinti zálogjog alapítás a kölcsönszerződés megkötésekor valamennyi irányadó joghatóság előtt
érvényes és érvényesíthető, és
h) a hitelnyújtó hitelintézetet tájékoztatják a kötvénytulajdonos vagy szerződő fél bármely, a kötvénnyel vagy
szerződéssel kapcsolatos nemteljesítéséről.
119. § A követelést terhelő dologi biztosíték akkor ismerhető
el hitelkockázati fedezetként, ha
a) a biztosíték alapján a hitelintézet egyértelműen és
hatékonyan rendelkezhet a követelés felett,
b) a hitelintézet minden, az alkalmazandó jog szerint
szükséges lépést megtett annak érdekében, hogy a biztosíték minden más követelést megelőzően érvényesíthető legyen,
c) a hitelintézet éves jogi felülvizsgálat keretében megbizonyosodik arról, hogy a biztosíték az irányadó joghatóság előtt érvényes és érvényesíthető,
d) az ügyfél nemteljesítése esetén a hitelnyújtó hitelintézet jogosult a követelés ésszerű időn belüli érvényesítésére (behajtására) vagy – a követelés adósának hozzájárulása nélkül – a követelés átruházására (értékesítésére),
e) a hitelintézet belső szabályzatban rögzíti a követelésekhez kapcsolódó kockázatok figyelemmel kísérését,
amelynek kapcsán ki kell térnie az ügyfél tevékenységének üzleti és ágazati elemzésére, az ügyfél hitelezési gyakorlatára, valamint arra, hogy a követelés milyen üzleti
partnerekhez kapcsolódik,
f) a kitettség értéke és a követelés értéke közötti különbség meghatározásakor a hitelintézet valamennyi ren
delkezésére álló információt figyelembe vesz, ideértve a
beszedési költségeket, a feltételhez kötött engedményezést, a zálogjogot, a megterhelt követelés-poolokon (követelés-halmazokon) belüli koncentrációt, valamint a hitelintézet portfólióján belüli koncentrációs kockázatot,
g) a fedezetül elfogadott követelések megoszlásának
(diverzifikáltságának) lehetővé kell tennie a hitelezési
kockázat csökkentését,
h) az ügyfél és a követelés kötelezettje között pozitív
korreláció áll fenn, de a hitelintézet az ehhez kapcsolódó
kockázatokat figyelembe veszi a biztosíték-poolhoz (biztosíték-halmazhoz) tartozó követelés nyomon követésénél,
i) a követelés nem az ügyféllel szoros kapcsolatban álló
személyekkel szemben áll fenn, és
j) a hitelintézet a nemteljesítés esetére belső szabályzatban meghatározott követelés-behajtási eljárással rendelkezik.
Előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet
és a hitelderivatíva
120. § (1) Garancia, készfizető kezesség vagy hitelderivatíva
elismerhető hitelkockázati fedezetként, ha
a) közvetlen,
b) mértéke egyértelműen meghatározott,
c) a vonatkozó szerződés nem tartalmaz olyan kikötést,
amelynek betartása a hitelnyújtó hitelintézet közvetlen ellenőrzésén kívül esik, és amely
1. lehetővé tenné a fedezetnyújtó számára, hogy a fedezetet egyoldalúan megszüntesse,
2. növelhetné a fedezet tényleges költségeit, ha a fedezett kitettség hitelminősége romlik,
3. megakadályozhatná, hogy a fedezetnyújtót kötelezzék a szerződésszerű teljesítésre, ha az eredeti
ügyfél nem felel meg fizetési kötelezettségének, és
4. megengedné a fedezet nyújtójának a hitelkockázati fedezet futamidejének a rövidítését, és
d) valamennyi irányadó joghatóság előtt érvényes és
érvényesíthető.
(2) Az (1) bekezdés a) pontja szerint a hitelkockázati fedezet közvetlen, ha az ügyfél nemteljesítése esetén a hitelnyújtó hitelintézet közvetlenül a fedezetnyújtóhoz fordulhat a kifizetés teljesítése érdekében.
121. § A hitelintézet megbízható eljárást és folyamatot alkalmaz az előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati
fedezet alkalmazásából származó kockázatok ellenőrzésére és kezelésére. A hitelintézet – a Felügyelet kérésére –
bemutatja az előre nem rendelkezésre bocsátott hitel
kockázati fedezet alkalmazási stratégiájának a kockázatkezelési rendszerébe való illeszkedését.
122. § (1) Ha egy kitettség központi kormány vagy központi
bank, 5. § (3) bekezdése szerinti regionális kormány vagy
helyi önkormányzat, 6. § (2)–(3) bekezdése szerinti közszektorbeli intézmény vagy 7. § (5) bekezdése szerinti
multilaterális fejlesztési bank által viszontgarantált, akkor
a hitelintézet a kitettséget a viszontgarancia nyújtója által
vállalt közvetlen garanciával fedezettnek tekinti, ha
a) a viszontgarancia a követelés hitelezési kockázatát
minden szempontból fedezi,
b) az eredeti garancia és a viszontgarancia egyaránt
megfelel a 120. §, a 121. § és a 123. §-ban meghatározott
követelményeknek, ide nem értve a viszontgarancia közvetlen jellegét, valamint
c) a fedezet megbízható, és a múltbeli adatok nem utalnak arra, hogy a viszontgarancia kevesebbet ér, mint a viszontgarancia nyújtója által vállalt közvetlen garancia.
(2) A viszontgarancia (1) bekezdés szerinti figyelembevétele az ott fel nem sorolt viszontgarancia-nyújtó
által viszontgarantált kitettségre is lehetséges, ha ez a viszontgarancia az (1) bekezdésben felsorolt központi kormány, központi bank, regionális kormány, helyi önkormányzat, közszektorbeli intézmény vagy multilaterális
fejlesztési bank készfizető kezességével vagy garanciájával biztosított.
123. § (1) A 120–121. §-ban meghatározotton kívül a garancia
és a készfizető kezesség elismerhetőségének további feltétele, hogy
a) az ügyfél nemteljesítése esetén a hitelnyújtó hitelintézetnek jogában áll a garanciát és a készfizető kezességet
nyújtótól a hitelkockázati fedezet alapját képező követelés
szerinti összeget ésszerű időn belül követelni,
b) a garanciához és a készfizető kezességhez nem kapcsolódik olyan rendelkezés, amely szerint a hiteltnyújtó
hitelintézetnek a kifizetés előtt először az ügyféltől kell
megkísérelnie a követelés behajtását,
c) a garancia és a készfizető kezesség az azt nyújtó által
egyértelműen dokumentált kötelezettségvállalás, valamint
d) a garanciának és a készfizető kezességnek ki kell terjednie minden olyan összegre, amelyet az ügyfélnek a hitelintézet követelésével kapcsolatban teljesítenie kell, illetőleg ha bizonyos kifizetéseket a hitelkockázati fedezet
köréből kizártak, a hitelkockázati fedezet értékét azzal
korrigálni kell.
(2) Ha egy előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet lakóingatlanon alapított jelzálogjogra nyújt
pótlólagos fedezetet, akkor a 120. § c) pontjának 3. alpont
jában, valamint az (1) bekezdés a) pontjában foglalt követelményeket elegendő kétéves időszakon belül teljesíteni.
(3) Az illetékes felügyeleti hatóságok által elismert, kölcsönös garanciavállalási rendszer keretében, vagy a 122. §
(1) bekezdésében felsorolt központi kormány, központi
bank, regionális kormány, helyi önkormányzat, közszektorbeli intézmény vagy multilaterális fejlesztési bank által
nyújtott garancia és viszontgarancia esetében az (1) bekezdés a)–b) pontja akkor teljesül, ha
a) a hitelnyújtó hitelintézet jogosult a garanciát nyújtó
részéről történő előzetes kifizetéshez, amelynek mértékét
a hitelnyújtó hitelintézet várhatóan elszenvedett, a garancia által nyújtott fedezet mértékével arányos gazdasági
veszteség megbízható becslésével határoznak meg, amely
tartalmazza a kamatfizetés és a hitelfelvevő által teljesítendő kifizetések elmaradásából származó veszteséget is,
vagy
b) a kamatfizetés és a hitelfelvevő által teljesítendő kifizetések elmaradásából származó veszteségre is kiterjedő
garancia veszteségmérséklő hatású.
124. § (1) Hitelderivatíva akkor ismerhető el hitelkockázati fedezetként, ha a 120. §-ban meghatározottakon túl megfelel
a (2)–(6) bekezdésben foglalt feltételeknek.
(2) A hitelderivatívához kapcsolódó, a kielégítési jog
megnyíltát eredményező hiteleseményeknek minősül legalább a következő:
a) az alapul szolgáló kötelezettség esedékes összege
megfizetésének elmulasztása a mulasztás időpontjában érvényes feltételek szerint (a fizetés türelmi ideje nem haladja meg az alapul szolgáló kötelezettség türelmi idejét),
b) az alapul szolgáló kötelezettség kötelezettjének
csődje, fizetésképtelensége vagy a fizetési kötelezettség
teljesítésére való képtelensége, vagy írásos nyilatkozata
arról, hogy a fizetési kötelezettségeit nem tudja az esedékességükig kifizetni, és
c) az alapul szolgáló kötelezettség hitelezési veszteséget eredményező átütemezése, ami tőke, kamat vagy
egyéb díj elengedését vagy fizetési halasztást von maga
után.
(3) A hitelderivatívát akkor is el lehet ismerni hitelkockázati fedezetként, ha a hozzá kapcsolódó, a kielégítési jog
megnyíltát eredményező hitelesemény nem foglalja magába a (2) bekezdés c) pontja szerinti átütemezést, de a hitelezésikockázat-mérséklésnél figyelembe vett értékét a
153. § (1)–(2) bekezdésében meghatározottak szerint
csökkentik.
(4) A hitelnyújtó hitelintézetnek készpénzes teljesítést
lehetővé tevő hitelderivatívák esetében megbízható értékelési rendszerrel kell rendelkeznie a veszteségek becslésére, valamint egyértelműen meg kell határoznia azt az
időszakot, amelyen belül az alapul szolgáló kötelezettsé
get a kielégítési jog megnyíltát eredményező hitelesemény
bekövetkezését követően értékelik.
(5) Ha az elszámoláshoz az szükséges, hogy a kockázatot átadó az alapul szolgáló kötelezettségnek a kockázatot
átvevőre történő átruházásának jogával és képességével
rendelkezzen, akkor az alapul szolgáló kötelezettség feltételeinek ki kell térniük arra, hogy az átruházást nem lehet
indokolatlanul megtagadni.
(6) A hitelnyújtó hitelintézetnek egyértelműen meg kell
határoznia azon személyeket, akik a kielégítési jog megnyíltát eredményező hitelesemény bekövetkezésének
megállapításáért felelősek, amely nem lehet a kockázatot
átvevő kizárólagos felelőssége.
125. § Az alapul szolgáló kötelezettség és a hitelderivatíva referencia eszköze közötti, vagy az alapul szolgáló kötelezettség és a kielégítési jog megnyíltát eredményező hitelesemény bekövetkezésének megállapítása céljából alkalmazott kötelezettség közötti eltérés csak akkor lehetséges,
ha
a) a referencia eszköz vagy az adott esettől függően a
kielégítési jog megnyíltát eredményező hitelesemény bekövetkezésének megállapítása céljából alkalmazott kötelezettség az irányadó csődszabályozás szerint az alapul
szolgáló kötelezettséggel azonos kielégítési sorrendi helyen található, valamint
b) az alapul szolgáló kötelezettség és a referencia eszköz, vagy az adott esettől függően a kielégítési jog megnyíltát eredményező hitelesemény bekövetkeztének megállapítása céljából alkalmazott kötelezettség kötelezettje
ugyanaz az ügyfél, és a szerződés szerinti kötelezettség
irányadó joghatóság előtt érvényesíthető, és felmondásra
vagy azonnal lejárttá tételre vonatkozó záradékkal rendelkezik.
126. § A kockázattal súlyozott kitettség érték 30. § (3) bekezdése szerinti számításához a garanciából, készfizető kezességből vagy hitelderivatívából származó hitelkockázati fedezet akkor ismerhető el, ha
a) az alapul szolgáló kötelezettség
1. vállalkozással szemben áll fenn, ide nem értve a
biztosítót és viszontbiztosítót,
2. olyan regionális kormánnyal, helyi önkormány
zattal vagy közszektorbeli intézménnyel szemben
áll fenn, amelyre a III. Fejezet szerint nem alkalmazható a központi kormánnyal és központi bankkal azonos kockázati súlyozás, vagy
3. a lakossággal szembeni kitettségi osztályban tartozó mikro-, kis- vagy középvállalkozással szemben áll fenn,
b) az alapul szolgáló ügylet kötelezettjei nem tartoznak
a hitelkockázati fedezetet nyújtóval azonos ügyfélcsoportba,
c) a kitettséget a következő eszközök egyike fedezi
1. olyan hitelderivatíva, amelynek alapja egyetlen
referencia eszköz, és olyan garancia vagy készfizető kezesség, amely egyetlen kitettségre vonatkozik,
2. első nemteljesítéskor lehívható kosár termék,
amelyet a kosárban szereplő eszközök közül a legalacsonyabb kockázattal súlyozott kitettség érték
határoz meg, vagy
3. n-edik nemteljesítéskor lehívható kosár termék,
amelyet a kosárban szereplő eszközök közül a legalacsonyabb kockázattal súlyozott kitettség érték
határoz meg azzal, hogy a megszerzett védelem
csak akkor minősül hitelezésikockázat-mérséklő
tételnek, ha a megfelelő (n–1)-edik nemfizetési fedezet is kiterjed, vagy ha a kosáron belüli követelések (n–1)-edike esetében már fennáll a nemteljesítés,
d) a hitelkockázati fedezet megfelel a 120. §, 121. §,
123. § és 125. §-ban meghatározottnak,
e) a kitettséghez a 30. § (3) bekezdésében meghatározott eljárás előtt hozzárendelt kockázati súlyban még nem
jelenik meg a hitelezésikockázat-mérséklés,
f) a hitelintézet a hitelkockázati fedezet nyújtójától
közvetlen – az alapul szolgáló kitettség kötelezettjével
szembeni igényérvényesítése nélküli – kifizetésben részesül,
g) a hitelkockázati fedezet a szerződésben meghatározott minden hitelesemény következtében felmerülő kockázat fedezett részén kialakult veszteséget fedez,
h) a kölcsönből, kötvényből vagy járulékos kötelezettségből eredő, átruházott követelés kielégítési sorrendje
megfelel az irányadó joghatóság jogrendjének,
i) a hitelkockázati fedezet feltételeit írásban meghatározta a hitelkockázati fedezet nyújtója és a hitelintézet,
j) a hitelintézet eljárással rendelkezik a hitelkockázati
fedezet nyújtója és az alapul szolgáló kitettség kötelezettje
közötti korreláció feltárásához, és
k) felhígulási kockázatra vonatkozó hitelkockázati fedezet esetén a vásárolt követelés eladója nem tartozhat a hitelkockázati fedezetet nyújtóval azonos ügyfélcsoportba.
XVI. Fejezet HITELEZÉSIKOCKÁZAT-MÉRSÉKLÉS HATÁSÁNAK
SZÁMÍTÁSA 127. § (1) A XIV–XV. Fejezetben foglalt feltételeknek megfelelő hitelkockázati fedezet esetében a kockázattal súlyozott kitettség érték és várható veszteség érték számításakor
e fejezet szerint kell eljárni, figyelembe véve a XVII–XIX.
Fejezetet.
(2) A repóügylet, értékpapír- vagy áru-kölcsönzési ügylet keretében vásárolt, kölcsönvett vagy biztosítékul kapott készpénz, értékpapír és áru a 96. § szerinti pénzügyi
biztosíték.
Előre rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet 128. § A hitelnyújtó hitelintézet által kibocsátott, a kielégítési
jog megnyíltát eredményező hiteleseményhez kapcsolódó
értékpapírba történő befektetés készpénz fedezetnek tekinthető.
129. § A hitelnyújtó hitelintézet által a mérlegen belüli nettósítás keretében figyelembe vehető kölcsön vagy betét
egyenlege készpénz fedezetnek tekinthető.
130. § A hitelintézet repóügylet, értékpapír- vagy áru-kölcsönzési ügylet vagy más tőkepiac-vezérelt ügylet esetén a
131. § (6) bekezdése szerint teljes mértékben korrigált kitettség érték meghatározásához
a) a felügyeleti volatilitási korrekciós tényező módszert, vagy
b) a saját becslésű volatilitási korrekciós tényező módszert, vagy
c) a belső modell módszert
alkalmazza. 131. §
(1) A felügyeleti volatilitási korrekciós tényező vagy a
saját becslésű volatilitási korrekciós tényező módszer alkalmazásakor a repóügyletre, értékpapír- vagy áru-kölcsönzési ügyletre, és egyéb tőkepiac vezérelt ügyletre vonatkozó szabványosított nettósítási megállapodásban szereplő egyes értékpapír- és árutípusok nettó pozíciójának
meghatározásához az eladott, kölcsönzött vagy biztosítékként átadott értékpapír és áru teljes értékéből ki kell vonni
az ezen nettósítási megállapodás alapján a vásárolt, kölcsönvett vagy biztosítékul kapott értékpapír és áru értékét.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában egy értékpapírtípusba ugyanazon kibocsátó által, azonos időpontban, azonos lejárattal és azonos feltételekkel kibocsátott értékpapí
rok tartoznak, amelyek 138–144. § szerinti likvidációs
időtartama azonos.
(3) A szabványosított nettósítási megállapodás elszámolási devizanemétől eltérő devizában levő nettó pozíció
devizanemenként
a) az adott devizában fennálló (denominált), a szabványosított nettósítási megállapodásban szereplő eladott,
kölcsönzött vagy átadott értékpapír értéke és a kölcsönzött
vagy átadott készpénz értéke összegének, és
b) az ugyanabban a devizában, a szabványosított nettósítási megállapodásban szereplő vásárolt, kölcsönvett
vagy kapott értékpapír értéke és a kölcsönzött vagy kapott
készpénz értéke összegének
a különbsége.
(4) Az adott típusú értékpapír vagy készpénz pozíciónak megfelelő volatilitási korrekciós tényezőt kell alkalmazni az adott típusú értékpapírok nettó pozitív vagy negatív pozíciójának abszolút értékére.
(5) A devizaárfolyam-kockázat (fx) volatilitási korrekciós tényezőt kell alkalmazni a szabványosított nettósítási
megállapodás elszámolási devizanemétől eltérő devizában
denominált pozitív vagy negatív nettó pozíció esetén.
(6) A teljes mértékben korrigált kitettség értéket a következő képlet szerint kell számítani:
E = max {0, [( Σ (Ε)− Σ ( C)) + Σ (|egyes értékpapírok
nettó pozíciói| × Hsec) + ( Σ |Efx| × Hfx)]}
ahol E: a szabványosított nettósítási megállapodásban szereplő egyes kitettségek hitelkockázati fedezet figyelembevétele nélküli kitettség értéke,
C: a kölcsönvett, vásárolt vagy biztosítékul kapott értékpapír vagy áru, vagy a kölcsönvett vagy biztosítékul kapott készpénz értéke kitettségenként,
Σ (E): a megállapodás hatálya alá tartozó összes E
összege,
Σ (C): a megállapodás hatálya alá tartozó összes
C összege,
Efx: a megállapodás elszámolási devizanemétől eltérő,
adott devizanemhez tartozó, a (3) bekezdésben kiszámított
nettó (pozitív vagy negatív) pozíció,
Hsec: az adott típusú értékpapírnak megfelelő volatilitási
korrekciós tényező,
Hfx: a devizaárfolyam volatilitási korrekciós tényező, és
E: a teljes mértékben korrigált kitettség értéke.
132. § (1) A 131. §-tól eltérően, a repóügyletre, értékpapírvagy áru-kölcsönzési ügyletre, és egyéb tőkepiac vezérelt
ügyletre – ide nem értve a derivatíva ügyleteket – vonatkozó szabványosított nettósítási megállapodásból származó
teljes mértékben korrigált kitettség értéket a hitelintézet a
kereskedési könyvről szóló jogszabályban meghatározott
belső modell módszer alkalmazásával is kiszámíthatja,
amely figyelembe veszi a szabványosított nettósítási megállapodásban szereplő értékpapír pozíciók közötti korrelációt és ezen eszközök likviditását. A belső modell becslést
ad a fedezetlen kitettség értékének lehetséges változására
[ Σ (E) – Σ (C)].
(2) A belső modell módszer alkalmazható függetlenül
attól, hogy a hitelintézet a kockázattal súlyozott kitettség
érték számítása során a sztenderd vagy a belső minősítésen
alapuló módszert alkalmazza.
(3) Ha a hitelintézet nem felel meg a kereskedési könyvről szóló jogszabályban meghatározott belső modell módszer alkalmazási feltételének, akkor a belső modell módszer a Felügyelet engedélyével alkalmazható. A Felügyelet az engedélyt akkor adja meg, ha a hitelintézet szabványosított nettósítási megállapodásban szereplő ügyletekből eredő kockázat kezelésének rendszere megfelel a következő feltételeknek:
a) napi kockázatkezelési folyamatba integrált kockázatkezelési modell biztosítja az ügylet lehetséges árfolyam-volatilitásának megfelelő számítását,
b) a hitelintézet
1. az üzleti és kereskedelmi részlegektől független,
2. a kockázatkezelési rendszer megtervezéséért és
működtetéséért felelős,
3. a kockázatkezelési modell eredményeiről naponta
jelentést készítő, az intézkedésre javaslatot előterjesztő, és 4. közvetlenül – a területért felelős – ügyvezetés alá
tartozó
kockázatkezelési részleggel rendelkezik,
c) a b) pontban meghatározott kockázatkezelési részleg
megfelelő humán erőforrással rendelkezik,
d) a hitelintézet a kockázatkezelésre vonatkozó belső
szabályzattal rendelkezik,
e) a hitelintézet egy évre vonatkozó utótesztelés révén
alá tudja támasztani kockázatkezelési modellje pontosságát, f) a hitelintézet rendszeresen stressz-teszt programot
hajt végre, amelynek eredményét a b) pont 4. alpontja szerinti ügyvezetés felülvizsgálja, és a felülvizsgálat eredményét a szabályzatok megalkotásakor és a határértékek kialakításában felhasználja,
g) a hitelintézet kockázatkezelési rendszerét a belső ellenőrzés felülvizsgálja legalább évente egy alkalommal,
h) a belső modell megfelel a partnerkockázatról szóló
jogszabály szerinti belső modell módszer modell-eljárási
integritásra meghatározott feltételeknek, valamint
i) megbízható és következetes. (4) Az (1) bekezdés szerinti belső modellt a hitelintézet
a Felügyelet engedélyével a biztosítéki kölcsönügylethez
is alkalmazhatja, ha megfelel a partnerkockázatról szóló
jogszabály szerződés szerinti nettósításra meghatározott
feltételeknek.
(5) Ha a hitelintézet a teljes mértékben korrigált kitettség érték számításához a belső modell módszert alkalmazza, akkor az kiterjed minden ügyfélre és értékpapírra azzal,
hogy az elhanyagolható jelentőségű portfólióra a hitelintézet a 131. §-t alkalmazhatja.
(6) A kitettség értéke – (1) bekezdésben meghatározott – lehetséges változásának kiszámításához szükséges
minimális követelmények:
a) a lehetséges értékváltozást naponta kell kiszámítani,
b) 99%-os megbízhatósági szintű, egyoldali konfiden
cia intervallumú becslés,
c) értékpapír repóügyletek vagy értékpapír-kölcsönzé
si ügyletek esetében 5 napnak, egyéb ügyletek esetében
10 napnak megfelelő likvidációs időtartam alkalmazása,
d) legalább egy éves megfigyelési időszak, kivéve ha
az árak volatilitásának növekedése rövidebb megfigyelési
időszak alkalmazását indokolja, és
e) az adatok háromhavonta történő aktualizálása. (7) A belső kockázatkezelési modell elegendő számú
kockázati tényezőt tartalmaz ahhoz, hogy az összes lényeges árfolyamkockázatra kiterjedjen.
(8) Ha a hitelintézet korrelációk mérésére alkalmazott
rendszere megbízható és következetes, akkor a Felügyelet
engedélyezi az empirikus adatokon alapuló korrelációk
használatát az egyes kockázati kategóriákon belül és azok
között.
(9) A belső modell módszert alkalmazó hitelintézet a
teljes mértékben korrigált kitettség értéket a következő
képlet szerint számítja:
E = max {0, [( Σ (E)- Σ (C)) + (a belső modellek kimenetele)]}
ahol
E: a szabványosított nettósítási megállapodásban sze replő egyes kitettségek hitelkockázati fedezet figyelembevétele nélküli kitettség értéke,
C: a kölcsönvett, vásárolt vagy kapott értékpapír vagy
áru, vagy a kölcsönvett vagy kapott készpénz értéke kitettségenként,
Σ (E): a megállapodás hatálya alá tartozó összes E összege,
Σ (C): a megállapodás hatálya alá tartozó összes
C összege, és
E: a teljes mértékben korrigált kitettség értéke. (10) A hitelintézet a belső modell módszerrel történő
kockázattal súlyozott kitettség érték kiszámításakor a modell által az előző banki munkanapra adott eredményt alkalmazza.
133. § A repóügyletre, értékpapír- vagy áru-kölcsönzési ügyletre, és egyéb tőkepiac vezérelt ügyletre vonatkozó szabványosított nettósítási megállapodásban szereplő ügyletek
kitettség értéke – a sztenderd és a belső minősítésen alapuló módszer esetében is – a 131–132. § szerint kiszámított teljes mértékben korrigált kitettség érték (E).
134. § (1) A hitelintézet a pénzügyi biztosíték hitelezésikockázat-mérséklő hatásának számszerűsítése során a pénzügyi
biztosítékok egyszerű módszerét vagy a pénzügyi biztosítékok átfogó módszerét alkalmazhatja azzal, hogy a két
módszer egyidejűleg nem alkalmazható.
(2) A hitelezésikockázat-mérséklés hatásának számítására a pénzügyi biztosítékok egyszerű módszere kizárólag
akkor alkalmazható, ha a hitelintézet a kockázattal súlyozott kitettség értékét a sztenderd módszer szerint számítja
ki.
(3) A hitelintézet a pénzügyi biztosítékok egyszerű
módszerét kizárólag a banki könyvbeli tételek (nem a kereskedési könyvi tételek) vonatkozásában alkalmazhatja.
135. § (1) A pénzügyi biztosítékok egyszerű módszere esetén a
biztosíték értéke a 114. § (1) bekezdésének g) pontja szerint megállapított piaci érték.
(2) A pénzügyi biztosítékok egyszerű módszere esetén a
kockázattal súlyozott kitettség érték kiszámításakor a kitettségnek a biztosíték piaci értéke által fedezett részéhez
azt a kockázati súlyt – de legalább 20%-ot – kell rendelni,
amelyet a sztenderd módszer szerint akkor kell alkalmazni, ha a kitettség közvetlenül a pénzügyi biztosíték miatt
keletkezik. A kitettségnek a biztosíték piaci értéke által
nem fedezett részéhez azt a kockázati súlyt kell rendelni,
amelyet a sztenderd módszer szerint az ügyféllel szembeni
fedezetlen kitettségre kell alkalmazni.
(3) A (2) bekezdéstől eltérően a repóügylet, értékpapírvagy áru-kölcsönzési ügylet esetében, a 0%-os volatilitási
korrekciós tényezőnek a 144. § szerinti alkalmazási feltételeknek megfelelő kitettség biztosítékkal fedezett részéhez 0%-os kockázati súlyt kell alkalmazni. Ha az ügylet
szerződő fele nem meghatározó piaci szereplő, akkor
10%-os kockázati súlyt kell alkalmazni.
(4) Az olyan 18. §-ban meghatározott, tőzsdén kívüli
(OTC) származtatott ügylet esetében,
a) amely naponta piaci áron értékelt készpénz vagy betét fedezettel ellátott,
b) amelynek a kitettség értékét a partnerkockázatról
szóló külön jogszabályban meghatározott módon kell kiszámítani, valamint
c) a kitettség és a fedezet között nincs devizanem eltérés,
a kitettség fedezettel ellátott részére 0%-os kockázati súlyt
kell alkalmazni.
(5) Központi kormány vagy központi bank által kibocsátott – a sztenderd módszer szerint 0%-os kockázati súlyozású – hitelviszonyt megtestesítő értékpapírral fedezett, tőzsdén kívüli (OTC) származtatott ügylet esetében a
kitettség fedezett részének mértékéig – a (4) bekezdéstől
eltérően – 10%-os kockázati súlyt kell alkalmazni.
(6) 0%-os kockázati súlyt kell alkalmazni, ha a kitettség
és a biztosíték azonos pénznemben áll fenn (denominált) és
a) a biztosíték készpénz vagy betét, vagy
b) a biztosíték központi kormány vagy központi bank
által kibocsátott – a sztenderd módszer szerint 0%-os kockázati súlyozású – hitelviszonyt megtestesítő értékpapír,
amelynek piaci értékét 20%-kal csökkentették.
(7) Az (5) és (6) bekezdés alkalmazásában központi kormány vagy központi bank által kibocsátott, hitelviszonyt
megtestesítő értékpapírnak minősül az olyan
a) regionális kormány vagy helyi önkormányzat által
kibocsátott hitelviszonyt megtestesítő értékpapír is, amelyet a sztenderd módszer alkalmazásában – az 5. § (3) bekezdésének megfelelően – a központi kormánnyal szembeni kitettségként lehet kezelni, vagy
b) multilaterális fejlesztési bank vagy nemzetközi szervezet által kibocsátott hitelviszonyt megtestesítő értékpapír is, amelyhez a sztenderd módszer alkalmazásában – a
7. § (5) bekezdésének és a 8. §-nak megfelelően – 0%-os
kockázati súlyt lehet rendelni.
136. § (1) A pénzügyi biztosítékok átfogó módszerének alkalmazása esetén a pénzügyi biztosíték piaci értékét a
138–144. § szerinti volatilitási korrekciós tényezővel kell
módosítani annak érdekében, hogy figyelembevételre kerüljön a likvidációs időszakra becsült árfolyamvolatilitás.
(2) A (3) bekezdésben meghatározott, tőzsdén kívüli
(OTC) származtatott ügylet esetében a devizanem eltérés
kezelésére, ha a fedezeti ügylet és a kitettség devizaneme
eltér, akkor a 138–144. § szerinti, a biztosítékra vonatkozó
volatilitási korrekciós tényezőt korrigálni kell a deviza árfolyamvolatilitást tükröző korrekciós tényezővel.
(3) A partnerkockázatról szóló külön jogszabály szerinti, elismert, nettósítási megállapodás alá tartozó, tőzsdén
kívüli (OTC) származtatott ügylet esetében, ha a fedezeti
ügylet devizaneme eltér az alapügylet elszámolási devizanemétől, akkor az adott deviza árfolyamának volatilitását
tükröző volatilitási korrekciós tényezőt kell alkalmazni.
Ha a nettósítási megállapodás alá tartozó alapügylethez,
illetőleg fedezeti ügylethez több devizanem kapcsolódik,
akkor is csak egy volatilitási korrekciós tényezőt kell alkalmazni.
137. § (1) A 131–133. § alapján számított szabványosított nettósítási megállapodás alá tartozó ügylet kivételével, a
pénzügyi biztosítékok átfogó módszerének alkalmazása
esetén
a) a pénzügyi biztosíték figyelembe vehető, volatilitási
korrekciós tényezővel korrigált értékét a következő képlet
szerint kell kiszámítani:
CVA = C × (1–HC–HFX),
b) a kitettség figyelembe vehető, volatilitási korrekciós
tényezővel korrigált értéket a következő képlet szerint kell
kiszámítani:
EVA = E × (1+HE), de tőzsdén kívüli (OTC) származtatott ügylet esetében az EVA = E, azzal, hogy a kitettség teljes mértékben korrigált értékét a volatilitást és a biztosíték
kockázatcsökkentő hatását is figyelembe véve a következő
képlet szerint kell kiszámítani:
E = max {0, [EVA – CVAM]}. (2) Az (1) bekezdés értelmében EVA a kitettség volatilitással korrigált értéke, CVA a biztosíték volatilitással korrigált értéke, CVAM a CVA a XVII. Fejezet rendelkezéseinek
megfelelő, a lejárati eltérésekre vonatkozó korrekcióval
módosított értéke, HE a 138–144. § szerint számított, a kitettségnek megfelelő volatilitási korrekciós tényező, HC a
138–144. § szerint számított, a biztosítéknak megfelelő
volatilitási korrekciós tényező, HFX a 138–144. § szerint
számított, a devizanem eltérésnek megfelelő volatilitási
korrekciós tényező, valamint E a teljes mértékben korrigált kitettség érték, figyelembe véve a volatilitás és a biztosíték kockázatmérséklő hatását.
(3) Az (1) bekezdés alkalmazásában E az a kitettség érték, amelyet a sztenderd vagy a belső minősítésen alapuló
módszer szerint állapítanának meg, ha a kitettség nem lenne hitelkockázati fedezettel ellátva. Sztenderd módszer alkalmazásakor a 17. § szerinti mérlegen kívüli tételek esetén száz százalékos ügyletkockázati súlyt kell alkalmazni a
kitettség érték meghatározására. Belső minősítésen ala
puló módszer alkalmazásakor az 51. § (11)–(16) bekezdés
és az 52. § szerinti mérlegen kívüli tételek esetén – az ott
meghatározott hitelegyenértékesítési tényező és ügyletkockázati súly helyett – száz százalékos hitelegyenértékesítési tényezőt kell figyelembe venni.
138. § (1) A volatilitási korrekciós tényező kiszámítható
a) a felügyeleti volatilitási korrekciós tényező mód
szerrel, vagy
b) a volatilitási korrekciós tényező saját becslésének
módszerével,
függetlenül attól, hogy a hitelintézet a kockázattal súlyozott kitettség érték számítása során a sztenderd módszert
vagy a belső minősítésen alapuló módszert alkalmazza.
(2) Ha a hitelintézet az (1) bekezdés b) pontja szerinti
módszert alkalmazza, akkor azt – a nem jelentős portfóliók
kitettségei kivételével – valamennyi kitettségi osztályára
alkalmaznia kell.
(3) Ha a hitelkockázati fedezet több pénzügyi biztosítékot tartalmaz, akkor a volatilitási korrekciós tényezőt a következő képlet szerint kell számítani:
H = Σ ai Hi
ahol az ai az adott elemnek a teljes biztosítékhoz viszonyított aránya és Hi az adott elemre alkalmazandó volatilitási
korrekciós tényező.
139. § (1) A felügyeleti volatilitási korrekciós tényező módszer esetén alkalmazandó volatilitási korrekciós tényezők
– napi újraértékelést feltételezve – a következők:
Hitelviszonyt
megtestesítő
értékpapír hitelminősítési
besorolása Hátralevő
futamidő 100. § (1) bekezdésének b) pontja szerinti kibocsátók
által kibocsátott hitelviszonyt megtestesítő értékpapí
rok volatilitási korrekciós tényezője 100. § (1) bekezdésének c) és d) pontja szerinti kibocsátók által kibocsátott hitelviszonyt megtestesítő ér
tékpapírok volatilitási korrekciós tényezője 20 napos likvidációhoz szükséges időtartam
(%) 10 napos likvidációhoz szükséges időtartam (%) 5 napos likvidációhoz szükséges időtartam
(%) 20 napos likvidációhoz szükséges időtartam (%) 10 napos likvidációhoz szükséges időtartam
(%) 5 napos likvidációhoz szükséges időtartam (%) 1 ≤ 1 év 0,707 0,5 0,354 1,414 1 0,707
>1 ≤ 5 év 2,828 2 1,414 5,657 4 2,828
> 5 év 5,657 4 2,828 11,314 8 5,657
2–3 ≤ 1 év 1,414 1 0,707 2,828 2 1,414
>1 ≤ 5 év 4,243 3 2,121 8,485 6 4,243
> 5 év 8,485 6 4,243 16,971 12 8,485
Rövid lejáratú
hitelviszonyt megtestesítő értékpapír hitelminősítési besorolása 100. § (1) bekezdésének b) pontja szerinti, rövid lejáratú
hitelminősítéssel rendelkező kibocsátók által kibocsátott,
hitelviszonyt megtestesítő értékpapírok volatilitási korrekciós
tényezője 100. § (1) bekezdésének c) és d) pontja szerinti, rövid lejáratú
hitelminősítéssel rendelkező kibocsátók által kibocsátott, hitel
viszonyt megtestesítő értékpapírok volatilitási korrekciós
tényezője 20 napos likvidációhoz szükséges
időtartam
(%) 10 napos likvidációhoz szükséges időtartam
(%)
5 napos likvidációhoz szükséges időtartam
(%) 20 napos likvidációhoz szükséges
időtartam (%) 10 napos likvidációhoz szükséges időtartam (%)
5 napos likvidációhoz szükséges időtartam (%) 1 0,707 0,5 0,354 1,414 1 0,707
2–3 1,414 1 0,707 2,828 2 1,414 Más biztosíték vagy kitettség típus
20 napos likvidációhoz
szükséges időtartam (%) 10 napos likvidációhoz
szükséges időtartam
(%) 5 napos likvidációhoz
szükséges időtartam (%) Elfogadott tőzsde fő indexében szereplő részvények, átváltoztatható kötvények
21,213 15 10,607 Elfogadott tőzsdén jegyzett más részvények,
átváltoztatható kötvények
35,355 25 17,678 Készpénz 0 0 0 Arany 21,213 15 10,607
Devizanem eltérés volatilitás korrekciója 20 napos likvidációhoz szükséges időtartam
(%)
10 napos likvidációhoz szükséges időtartam
(%) 5 napos likvidációhoz szükséges időtartam
(%)
11,314 8 5,657 (2) Fedezett kölcsönügylet esetén a likvidációhoz szükséges időtartam húsz banki munkanap.
(3) A repóügylet – kivéve, ha az ügylet áruk vagy áruk
tulajdonjogához fűződő garantált jog átadásával jár –, értékpapír- vagy áru-kölcsönzési ügylet esetében a likvidációhoz szükséges időtartam öt banki munkanap.
(4) A (3) bekezdéstől eltérően, egyéb tőkepiac vezérelt
ügylet esetében a likvidációhoz szükséges időtartam tíz
banki munkanap.
(5) E § alkalmazásában a hitelminősítési besorolást a
21. § (1) bekezdése szerinti hitelminősítési besorolásként
kell értelmezni, figyelembe véve a 22. § (6)–(7) bekezdésében meghatározottakat is.
(6) A nem elismerhető értékpapírra vagy árura vonatkozó repóügylet, értékpapír- vagy áru-kölcsönzési ügylet
esetén az elismert tőzsdén jegyzett – elfogadott tőzsde fő
indexében nem szereplő – értékpapírokhoz tartozó volatilitási korrekciós tényezőt kell alkalmazni.
(7) Ha ismert a kollektív befektetési forma portfóliója és
a portfólióban lévő kitettségek elismerhetők hitelezésikockázat-mérséklő tételként, akkor a kollektív befektetési értékpapírban fennálló kitettség esetén a volatilitási korrekciós tényező a kollektív befektetési forma portfóliójában
lévő kitettségek volatilitási korrekciós tényezőinek a súlyozott átlaga.
(8) Ha nem ismert a kollektív befektetési forma portfóliója, akkor a volatilitási korrekciós tényezőt úgy kell meghatározni, hogy a kollektív befektetési forma a kezelési
szabályzata által megengedett legmagasabb volatilitási
korrekciós tényezővel rendelkező kitettségi osztályba fektet be.
(9) Hitelintézet által kibocsátott, a 100. § (2) bekezdése
szerinti, hitelviszonyt megtestesítő értékpapír volatilitási
korrekciós tényezője megegyezik a 2–3-as hitelminősítési
besorolással rendelkező hitelintézet, befektetési vállalkozás vagy vállalkozás által kibocsátott értékpapír volatilitási korrekciós tényezőjével.
140. § (1) A hitelintézet – ha megfelel a 141–142. §-ban meghatározott feltételeknek – a Felügyelet engedélyével alkalmazhatja a volatilitási korrekciós tényező saját becslésének módszerét a biztosíték és a kitettség volatilitási korrekciós tényezőjének meghatározásakor.
(2) A hitelintézet elismert hitelminősítő szervezet legalább 2-es hitelminősítési besorolásával rendelkező hitelviszonyt megtestesítő értékpapír esetében – a Felügyelet
engedélyével – az értékpapír-kategóriákra számíthatja a
volatilitási korrekciós tényezőt. A kategóriák megállapításakor a hitelintézet figyelembe veszi az értékpapír kibocsátóját, az értékpapír külső hitelminősítését, a hátralévő
lejáratot és a korrigált hátralévő átlagos futamidőt (duration).
(3) A (2) bekezdés szerinti volatilitási korrekciós tényező becslésének az egyes értékpapír-kategóriákba sorolt értékpapírok tekintetében reprezentatívnak kell lennie.
(4) A hitelintézet elismert hitelminősítő szervezet legfeljebb 3-as hitelminősítési besorolásával rendelkező hitelviszonyt megtestesítő értékpapír esetében a volatilitási
korrekciós tényezőt értékpapíronként határozza meg.
(5) A volatilitási korrekciós tényező saját becslésének
módszerét alkalmazó hitelintézet a biztosíték vagy devizanem-eltérés volatilitását úgy határozza meg, hogy nem veszi figyelembe a számítás során a fedezetlen kitettség, a
biztosíték, illetőleg a deviza árfolyama közötti korrelációt.
141. § (1) A volatilitási korrekciós tényező kiszámítása során
99%-os megbízhatósági szintű, egyoldali konfidencia intervallumú becslést kell alkalmazni.
(2) Fedezett kölcsönügylet esetén a likvidációs időtartam húsz banki munkanap.
(3) A repóügylet – kivéve, ha az ügylet áruk vagy áruk
tulajdonjogához fűződő garantált jog átadásával jár –, értékpapír- vagy áru-kölcsönzési ügylet esetében a likvidációs időtartam öt banki munkanap.
(4) A (3) bekezdésben nem szereplő egyéb tőkepiac vezérelt ügylet esetében a likvidációhoz szükséges időtartam
tíz banki munkanap.
(5) Ha az ügylethez – a (2)–(4) bekezdéstől eltérően – a
hitelintézet rövidebb vagy hosszabb likvidációs időtartammal számol, akkor a volatilitási korrekciós tényezőt a következő képlet szerint kell módosítani:
HM = HN TM /TN, ahol TM a hitelintézet által alkalmazott likvidációs időtartam, HM a likvidációs időtartamhoz tartozó volatilitás
korrekciós tényező, valamint HN a TN likvidációs időtartamon alapuló volatilitási korrekciós tényező.
(6) A hitelintézetnek figyelembe kell vennie az alacsonyabb minősítésű eszköz kisebb likviditását.
(7) A likvidációs időtartamot felfelé kell korrigálni, ha a
biztosíték likviditása nem megfelelő.
(8) Ha a múltbeli adatok alapján alulbecsülhető a volatilitás (ideértve más devizanemhez kötött devizát), akkor a
hitelintézetnek figyelembe kell ezt vennie a stressz-teszt
alkalmazása során.
(9) A volatilitási korrekciós tényező számításához használt múltbeli megfigyelési időszak legalább egy év
hosszúságú. A megfigyelési időszakra súlyozási vagy más
rendszert alkalmazó hitelintézet legalább egy év időtartamú tényleges megfigyelési időszakot vesz figyelembe,
ami biztosítja, hogy az egyes megfigyelések súlyozott átlagos időeltolódása ne legyen hat hónapnál kevesebb.
(10) A (9) bekezdéstől eltérően, a Felügyelet elrendelheti a hitelintézet számára a volatilitási korrekciós tényező
számításánál a rövidebb megfigyelési időszak alkalmazását, ha az árak volatilitásának lényeges növekedése ezt indokolttá teszi.
(11) A hitelintézet aktualizálja az adatállományát, és újraértékeli a volatilitási korrekciós tényezőt
a) legalább háromhavonta, valamint
b) a piaci árak lényeges változásakor.
142. § (1) A hitelintézetnek a volatilitási becsléseit a napi kockázatkezelési folyamataiban figyelembe kell vennie, ideértve kitettségre irányadó belső határértékkel kapcsolatos
alkalmazást is.
(2) Ha az ügylethez – a 141. § (2)–(4) bekezdésétől eltérően – rövidebb vagy hosszabb likvidációs időtartam szükséges, akkor a volatilitási korrekciós tényező a 141. §
(5) bekezdése szerinti képlet alapján kell számítani.
(3) A hitelintézetnek eljárással kell rendelkeznie a volatilitási korrekciós tényező becslésére szolgáló rendszer
működésére vonatkozó dokumentált szabályzatoknak és
eljárásoknak való megfelelés nyomon követése és biztosítása, valamint ezen becsléseknek a kockázatkezelési folyamatba történő integrációja érdekében.
(4) A hitelintézetnek a volatilitási korrekciós tényező
becslésére használt rendszerének független felülvizsgálatát a belső ellenőrzési folyamat keretein belül, rendszeresen el kell végeznie. A volatilitási korrekciós tényező
becslését és annak a hitelintézet kockázatkezelési folyamatába történő illesztését szolgáló rendszereket évente
legalább egyszer felül kell vizsgálni, amely felülvizsgálat
legalább
a) a volatilitási korrekciós tényező becslésnek a napi
kockázatkezelésbe történő integrációjára,
b) a volatilitási korrekciós tényező becslésének folyamatában történt bármilyen lényeges változás jóváhagyására,
c) a volatilitási korrekciós tényező becslésére szolgáló
rendszer működtetéséhez használt adatforrások következetességének, időszerűségének és megbízhatóságának ellenőrzésére, ideértve az ilyen adatforrások függetlenségének vizsgálatát is, és
d) a volatilitásra vonatkozó feltételezések pontosságára
és helyességére
terjed ki.
143. § (1) A 139. §-ban meghatározott volatilitási korrekciós
tényezőket kell alkalmazni, ha a hitelintézet a biztosítékot
naponta újraértékeli. Ha a hitelintézet alkalmazhatja a
140–142. §-ban meghatározott, a volatilitási korrekciós tényező saját becslésének módszerét, akkor azokat a napi újraértékelés alapján kell először kiszámítani.
(2) Ha az újraértékelés a napi gyakoriságnál ritkábban
történik, akkor nagyobb volatilitási korrekciós tényezőt
kell alkalmazni. A kiszámításhoz a napi újraértékelési volatilitási korrekciós tényezőt meg kell szorozni az alábbi
képlettel:
ahol H az alkalmazandó volatilitási korrekciós tényező,
HM a napi újraértékelés esetén alkalmazandó volatilitási
korrekciós tényező, NR a két újraértékelés közt ténylegesen eltelt banki munkanapok száma, valamint TM az adott
típusú ügylet likvidációs időtartama.
144. § (1) A repóügylet, értékpapír- vagy árukölcsönzési ügylet esetében, ha a hitelintézet a felügyeleti volatilitási korrekciós tényező módszert vagy a volatilitási korrekciós tényező saját becslésének módszerét alkalmazza és teljesülnek a (3) bekezdésben meghatározott feltételek, akkor a
hitelintézet a 138–143. §-ban meghatározott volatilitási
korrekciós tényező helyett alkalmazhatja a 0%-os volatilitási korrekciós tényezőt.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott 0%-os volatilitási korrekciós tényezőt 132–133. §-ban meghatározott belső modell módszert alkalmazó hitelintézet nem alkalmazhatja.
(3) A hitelintézet az (1) bekezdésben meghatározott
0%-os volatilitási korrekciós tényezőt akkor alkalmazhatja, ha
a) a kitettség és a biztosíték is készpénz vagy a sztenderd módszer szerint 0%-os kockázati súlyozású központi
kormány vagy központi bank által kibocsátott hitelviszonyt megtestesítő értékpapír,
b) a kitettség és a biztosíték azonos pénznemben áll
fenn (denominált),
c) az ügylet lejárati ideje legfeljebb egy nap, vagy a hitelintézet a kitettséget és a biztosítékot is naponta, piaci
áron értékeli vagy az ügylet napi elszámolású,
)1( , d) a partner által elmulasztott fedezet-kiegészítést megelőző utolsó piaci áron történő értékelés és a biztosíték érvényesítése közötti időszak legfeljebb négy banki munkanap,
e) a hitelintézet az ügyletet az adott ügylettípushoz
kapcsolódó elszámolási rendszeren keresztül számolja el,
f) a repóügylet, értékpapír- vagy árukölcsönzési ügylet
szerződéséhez kapcsolódó dokumentumok a piaci szokványoknak megfelelnek,
g) a szerződés biztosítja az ügylet azonnali lezárását, ha
a szerződő fél elmulasztja a készpénzzel vagy értékpapírral történő fizetési, fedezet-kiegészítési vagy más kötelezettségének teljesítését, és
h) a szerződő fél meghatározó piaci szereplő. (4) Ha az Európai Unió tagállamában vagy a magyar
szabályozással legalább egyenértékű prudenciális szabályokat alkalmazó harmadik országban az (1)–(3) bekezdésben meghatározott szabályokat alkalmazzák, akkor az
Magyarországon is figyelembe vehető.
145. § (1) Sztenderd módszer alkalmazásakor a kitettség értéknek a 137. § szerinti teljes mértékben korrigált kitettség értéket (E) kell tekinteni. Mérlegen kívüli tételek esetében
a 17. § szerinti ügyletkockázati súly alkalmazása nélkül
vett kitettség érték alkalmazandó.
(2) A belső minősítésen alapuló módszer alkalmazásakor a Harmadik Rész vonatkozásában nemteljesítéskori
veszteségráta értékének a tényleges nemteljesítéskori
veszteségráta értéket (LGD) kell tekinteni, és a következő képlet szerint kell kiszámítani:
LGD = LGD × (E/E),
ahol a nemteljesítéskori veszteségráta a Harmadik Rész
szerinti, biztosítékkal el nem látott kitettséghez tartozó
nemteljesítéskori veszteségráta, E és E a 137. § szerint kiszámított érték.
146. § (1) A belső minősítésen alapuló módszer alkalmazása
esetén az ingatlant független ingatlanvagyon-értékelőnek
kell értékelnie, és az általa megállapított érték nem haladhatja meg a piaci értéket.
(2) A független ingatlanvagyon-értékelőnek a hitelintézet számára a piaci értéket egyértelműen dokumentumokkal alá kell támasztania.
(3) Az ingatlan biztosítékként figyelembe vehető értéke
a piaci értékén vagy a fedezeti értékén alapul a 115. § szerinti felülvizsgálat, valamint az ingatlan értékét csökkentő,
az ingatlanhoz kapcsolódó jogból származó teher figyelembevételével.
147. § A belső minősítésen alapuló módszer alkalmazása esetén az ingó vagyontárgyat terhelő dologi biztosítékot
olyan piaci áron kell értékelni, amelyen a biztosíték egymástól független felek közötti, eladási és vételi szándék
esetén az értékelés időpontjában értékesíthető lenne.
148. § A követelést terhelő dologi biztosíték figyelembe vehető értéke a biztosíték szerződés szerinti értéke.
149. § (1) A (2)–(5) bekezdésben meghatározott módon kiszámított tényleges nemteljesítéskori veszteségráta értéket
(LGD) a Harmadik Rész vonatkozásában nemteljesítéskori veszteségráta értéknek kell tekinteni.
(2) Ha a biztosíték értékének a kitettség értékéhez viszonyított aránya a biztosítékkal fedezett szint előírt minimális mértéke (C) alá csökken, akkor a tényleges nemteljesítéskori veszteségráta értékének a Harmadik Rész vonatkozásában a szerződő féllel szembeni, biztosítékkal el
nem látott kitettség nemteljesítéskori veszteségráta értékét
kell tekinteni.
(3) Ha a biztosítéknak a kitettség értékéhez viszonyított
aránya a teljes nemteljesítéskori veszteségráta csökkentés
elismeréséhez szükséges fedezettségi szint előírt minimális mértékét (C) eléri, akkor a tényleges nemteljesítéskori veszteségráta értéke az (5) bekezdésben meghatározott
táblázat meghatározott értékét veszi fel.
(4) E § alkalmazásában, ha a teljes kitettség nem éri el a
teljes nemteljesítéskori veszteségráta csökkentés elismeréséhez szükséges fedezettségi szint előírt minimális mértékét (C), akkor a kitettséget két kitettségnek kell tekinteni, amelyből
a) a teljes nemteljesítéskori veszteségráta csökkentés
elismeréséhez szükséges fedezettségi szint előírt minimális mértékét teljesítő rész az egyik kitettség,
b) a teljes kitettségnek az a) pontban meghatározott
részt meghaladó összeg a másik kitettség.
(5) A kitettség biztosítékkal ellátott részére alkalmazandó tényleges nemteljesítéskori veszteségráta értéket és
előírt fedezettségi szinteket a következő táblázat szerint
kell figyelembe venni:
LGD nem
hátrasorolt vagy feltételes követelések esetén LGD hátrasorolt vagy
feltételes
követelések
esetén A kitettség
előírt mini mális
fedezettség
szintje (C)
A kitettség
előírt fede zettségi
szintje a teljes nemteljesítéskori
veszteségráta
csökkentés
elismeréséhez (C)
Ingatlan 35% 65% 30% 140% Követelés 35% 65% 0% 125%
Egyéb
biztosíték 40% 70% 30% 140% (6) Az (5) bekezdésben meghatározott nemteljesítési
veszteségráta értéket kell alkalmazni a 105. § szerint pénzügyi lízing keretében használatba adott vagyontárgy által
fedezett ügylet esetében.
150. § (1) A 149. §-tól eltérően a Felügyelet engedélyével a hitelintézet a kitettségnek a Magyar Köztársaság területén
elhelyezkedő ingatlanon alapított jelzálogjoggal fedezett
részére – amely nem haladja meg az ingatlan piaci értékének ötven százalékát – ötven százalékos kockázati súlyt alkalmazhat, ha
a) a lakóingatlanon alapított jelzálogjog fedezet mellett
nyújtott hitelek esetén a veszteség bármely évben a lakóingatlanon alapított jelzálogjoggal fedezett aktuális teljes,
kintlévő hitelállomány legfeljebb 0,3%-a,
b) a lakóingatlannak nem minősülő ingatlanon alapított
jelzálogjog fedezet mellett nyújtott hitelek esetén a veszteség bármely évben a lakóingatlannak nem minősülő ingatlanon alapított jelzálogjoggal fedezett aktuális teljes, kintlévő hitelállomány legfeljebb 0,3%-a,
c) az ingatlanon alapított jelzálogjog fedezet mellett
nyújtott hitelek esetén a veszteség összesített értéke bármely évben a lakóingatlanon alapított jelzálogjoggal fedezett aktuális teljes, kintlévő hitelállomány legfeljebb
0,5%-a, és
d) az ingatlanon alapított jelzálogjog fedezet mellett
nyújtott hitelek esetén a veszteség összesített értéke bármely évben a lakóingatlannak nem minősülő ingatlanon
alapított jelzálogjoggal fedezett aktuális teljes, kintlévő hitelállomány legfeljebb 0,5%-a.
(2) Ha az (1) bekezdésben foglalt feltételek nem teljesülnek, akkor az ötven százalékos kockázati súly nem alkalmazható. Ha az (1) bekezdésben foglalt feltételek legalább egy naptári éven keresztül újra teljesültek, akkor az
azt követő naptári évtől az (1) bekezdésben meghatározott
kockázati súly alkalmazását a Felügyelet kérelemre ismételten engedélyezi.
(3) A 149. §-tól és az (1) bekezdéstől eltérően a hitelintézet – külön engedélyezési eljárás nélkül – az Európai
Unió másik tagállamának területén elhelyezkedő ingatlanon alapított jelzálogjoggal teljes mértékben fedezett kitettséghez ötven százalékos kockázati súlyt rendelhet, ha
az adott tagállamban az (1) bekezdés szerinti súlyozás alkalmazható és az (1) bekezdés a)–d) pontjaiban foglalt feltételek teljesülnek.
151. § (1) Ha a hitelintézet a belső minősítésen alapuló módszert alkalmazza és a kitettséget a 96. § (2) bekezdés szerinti pénzügyi biztosíték, ingatlan vagy ingó vagyontárgyat terhelő dologi biztosíték együttesen fedezi, akkor a
Harmadik Rész vonatkozásában nemteljesítéskori veszteségráta értéknek a (2)–(3) bekezdés szerint számított tényleges nemteljesítéskori veszteségráta értéket (LGD) kell
tekinteni.
(2) A hitelintézet a kitettség volatilitási korrekciós tényezővel – a 137. § szerinti – korrigált kitettség értékét
úgy osztja meg, hogy az egyes részekhez csak azonos, a
96. § (2) bekezdése szerinti biztosítékot rendel, és külön
megjeleníti a fedezettel el nem látott részértéket.
(3) A kitettség (2) bekezdésnek megfelelően megosztott
részértékeire a tényleges nemteljesítéskori veszteségráta
értéket az egyes kitettség-részértékek fedezeteinek figyelembevételével kell meghatározni.
152. § (1) A 107. § a) pontja szerinti hitelkockázati fedezet, ha
megfelel a 118. § (1) bekezdés szerinti feltételeknek, akkor
harmadik fél hitelintézet által nyújtott garanciaként veendő figyelembe.
(2) A 107. § b) pontja szerinti hitelkockázati fedezet, ha
megfelel a 118. § (2) bekezdés szerinti feltételeknek, akkor
az életbiztosítási kötvényt a kötvényt kibocsátó által vállalt garanciaként kell tekinteni, ahol a hitelkockázati fedezet elismert értéke az életbiztosítási kötvény visszavásárlási értéke.
(3) A 107. § c) pontja szerinti hitelkockázati fedezetet a
kibocsátó harmadik fél hitelintézet által vállalt garanciaként kell tekinteni, ahol a hitelkockázati fedezet elismert
értéke
a) az értékpapír névértéke, ha névértéken kerül visszavásárlásra, vagy
b) 100. § (2) bekezdésben meghatározott értékpapírokra vonatkozó értékelési módszer alapján kiszámított érték,
ha az értékpapír piaci áron kerül visszavásárlásra.
Előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet 153. §
(1) Az előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati
fedezet értéke az az összeg, amelynek kifizetését a hitelkockázati fedezetet nyújtó vállalja a hitelfelvevő nemteljesítése vagy más meghatározott kielégítési jog megnyíltát
eredményező hitelesemény bekövetkezése esetre.
(2) Az olyan hitelderivatívánál, amelyik kielégítési jog
megnyíltát eredményező hiteleseményként nem tartalmazza az alapkötelezettség hitelezési veszteséget eredményező átütemezését, ideértve a tőke, kamat vagy egyéb díj elengedését, a fizetési halasztást, amelyik értékvesztés elszámolása vagy kockázati céltartalék képzése által módosíthatja az eredménykimutatást, annál
a) a hitelkockázati fedezet (1) bekezdés szerinti névértékét negyven százalékkal csökkenteni kell, ha az az
összeg, amelynek megfizetésére a hitelkockázati fedezet
nyújtója kötelezettséget vállalt, nem haladja meg a biztosítékkal fedezett kitettség értékét, vagy
b) a hitelkockázati fedezet értéke legfeljebb a kitettség
értékének hatvan százaléka lehet, ha az az összeg, amelynek megfizetésére a hitelkockázati fedezet nyújtója kötelezettséget vállalt, meghaladja a biztosítékkal fedezett kitettség értékét.
(3) Ha az előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet a kitettség devizanemétől eltérő devizában áll
fenn (denominált), azaz devizanem eltérés van, akkor a hitelkockázati fedezet értékét a következő képlet szerint kell
meghatározni:
G = G × (1-HFX),
ahol G a hitelkockázati fedezet névértéke, G a deviza
árfolyam-kockázattal korrigált hitelkockázati fedezet névérték, és HFX a hitelkockázati fedezet és az alapkötelezettség közti devizanem eltérés volatilitási korrekciós tényezője azzal, hogy devizanem eltérés hiányában G = G.
(4) Devizanem eltérés esetén alkalmazandó volatilitási
korrekciós tényező a 138–143. §-ban meghatározott felügyeleti volatilitási korrekciós tényező módszer vagy a
volatilitási korrekciós tényező saját becslésének módszere
alapján számítható ki.
154. § (1) A hitelezési kockázatot sztenderd módszer szerint
számító hitelintézet esetében az előre nem rendelkezésre
bocsátott hitelkockázati fedezettel teljes mértékben ellátott kitettséghez (GA) tartozó kockázati súly, ahol g a hitelkockázati fedezetet nyújtóval szembeni kitettségnek a
sztenderd módszer szerinti kockázati súlya és GA a G a
153. § (3) bekezdése szerint számított és a XVII. Fejezetben meghatározott módon a lejárati eltérések tekintetében
korrigált értéke.
(2) Ha a hitelkockázati fedezet értéke nem éri el a kitettség értékét, valamint a fedezettel ellátott és el nem látott
részek kielégítési rangsorbeli besorolása azonos, azaz a hitelintézet és a hitelkockázati fedezet nyújtója a veszteséget
arányosan viselik, akkor a tőkekövetelmény a fedezettséggel arányosan csökkenthető. A kockázattal súlyozott kitettség értékét a következő képlet szerint kell kiszámítani:
kockázattal súlyozott kitettség érték = (E–GA) × r + GA × g,
ahol E a kitettség értéke, GA a G a 153. § szerint számított és a XVII. Fejezetben meghatározott módon a lejárati
eltérés tekintetében korrigált értéke, r az ügyféllel szembeni kitettségnek a sztenderd módszer szerint meghatározott
kockázati súlya, valamint g a hitelkockázati fedezetet
nyújtóval szembeni kitettségnek a sztenderd módszer szerint meghatározott kockázati súlya.
(3) A hitelezési kockázatot sztenderd módszer szerint
számító hitelintézet esetében, ha egy kitettség részben
vagy egészben az Európai Unió bármely tagállamának
központi kormánya vagy központi bankja által garantált,
valamint a garancia a hitelfelvevő hazai pénznemében áll
fenn (denominált) és a fedezettel ellátott kitettség a hitelfelvevő pénznemében finanszírozott, akkor a fedezet mértékéig a 4. § (3)–(4) bekezdésében meghatározott kockázati súly alkalmazható.
155. § (1) A hitelezési kockázatát belső minősítésen alapuló
módszer alapján számító hitelintézet a számításai során a
kitettség fedezettel ellátott része esetében a nemteljesítési
valószínűség a IX. Fejezet vonatkozásában a hitelkockázati fedezet nyújtójának a nemteljesítési valószínűsége, illetve a hitelfelvevő és a hitelkockázati fedezetet nyújtó
nemteljesítési valószínűség értékei közötti, a hitelintézet
által meghatározott nemteljesítési valószínűség érték, ha
megítélése szerint nem biztosítható a teljes helyettesítés.
Hátrasorolt kitettség és nem hátrasorolt, előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet esetében a IX. Fejezet vonatkozásában a nem hátrasorolt fedezetek nemteljesítékori veszteségrátáját lehet figyelembe venni.
(2) A kitettség fedezettel el nem látott részére vonatkozó nemteljesítési valószínűség a hitelfelvevőhöz rendelt
nemteljesítési valószínűség, a nemteljesítéskori veszteségráta pedig a fedezetlen kitettség nemteljesítéskori veszteségráta értéke.
(3) GA a G 153. § szerint számított és a XVII. Fejezetben meghatározott módon a lejárati eltérés figyelembevételével korrigált értéke.
XVII. Fejezet LEJÁRATI ELTÉRÉS 156. § (1) A kockázattal súlyozott kitettség érték számítása során akkor fordul elő lejárati eltérés, ha a hitelkockázati fedezet hátralevő futamideje rövidebb, mint a fedezett kitettség hátralévő futamideje.
(2) Nem ismerhető el olyan három hónapnál rövidebb
hátralevő futamidejű hitelkockázati fedezet, amelynek lejárata rövidebb a fedezett kitettség lejáratánál.
(3) A (2) bekezdésben foglaltakon kívül, lejárati eltérés
esetén a hitelkockázati fedezet nem ismerhető el, ha
a) a fedezet eredeti futamideje nem éri el az egy évet,
vagy
b) a kitettség olyan rövid lejáratú kitettség, amely esetében a lejárati idő a 47. § (12) bekezdése szerint nem legalább egy évnek, hanem legalább egy napnak tekintendő.
Lejárat meghatározása 157. § (1) A fedezett kitettség tényleges lejárata az ügyfél teljesítési kötelezettségének időtartama, de legfeljebb öt év.
(2) A hitelkockázati fedezet lejárata a szerződésben
meghatározott azon időtartam, ameddig a hitelkockázati
fedezet hitelkockázati védelmet nyújt.
(3) Ha a hitelkockázati fedezetet nyújtó a szerződés
alapján egyoldalúan felmondhatja a fedezetet, akkor a lejárat az a legkorábbi időpont, amikor a hitelkockázati fedezetet nyújtója ezen jogával élhet.
(4) Ha a hitelkockázati fedezetet elfogadó a szerződés
alapján egyoldalúan felmondhatja a fedezetet, és a fedezetnyújtási megállapodás ösztönzőket tartalmaz a fedezet
lejárat előtti felmondására, akkor a lejárat az a legkorábbi
időpont, amelytől ezen jogával élhet.
(5) Ha egy hitelderivatíva esetében lehetőség van a hitelkockázati fedezet érvényesítésére az alapul szolgáló
ügylethez kapcsolódó nemfizetés esetére alkalmazandó
türelmi idő letelte előtt, akkor a hitelkockázati fedezet lejárata csökkentendő a fedezethez kapcsolódó türelmi időszakkal.
Hitelkockázati fedezet értékelése 158. § (1) Pénzügyi biztosítékok egyszerű módszerét alkalmazó hitelintézet nem ismerheti el az előre rendelkezésre bo
csátott hitelkockázati fedezetet, ha a kitettség és a fedezet
között lejárati eltérés van.
(2) Pénzügyi biztosítékok átfogó módszerét alkalmazó
hitelintézetnek az előre rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezetet és a kitettség lejáratát a hitelkockázati fedezet korrigált értékében az alábbi képlet szerint kell
figyelembe vennie:
CVAM = CVA × (t–t)/(T–t), ahol CVA a biztosíték 137. §-ban meghatározottak szerinti volatilitással korrigált értéke és a kitettség értéke közül a kisebb, t a hitelkockázati fedezet lejáratáig a 157. §
szerint számított hátralevő évek száma és a T értéke közül
a kisebb, T a kitettség lejáratáig a 157. § szerint számított
hátralevő évek száma, de legfeljebb 5 év, t = 0,25; valamint CVAM a CVA értékének a lejárati eltérés figyelembevételével korrigált értéke – amit a kitettség teljes mértékben korrigált értékének (E) kiszámítására használt – a
137. §-ban meghatározott képletben kell alkalmazni.
(3) Pénzügyi biztosítékok átfogó módszerét alkalmazó
hitelintézetnek az előre nem rendelkezésre bocsátott hitelkockázati fedezet és a kitettség lejáratát a hitelkockázati
fedezet korrigált értékében az alábbi képlet szerint kell
figyelembe vennie:
GA = G × (t–t)/(T–t), ahol G a hitelkockázati fedezet devizanem eltéréssel
korrigált értéke, GA a G lejárati eltéréssel korrigált értéke,
t a hitelkockázati fedezet lejáratáig a 157. § szerint számított hátralevő évek száma és a T értéke, közül a kisebb; T a
kitettség lejáratáig a 157. § szerint számított hátralevő
évek száma, vagy legfeljebb 5 év; t = 0,25; valamint GA a
153–155. § alkalmazásában a hitelkockázati fedezet értéke.
XVIII. Fejezet HITELEZÉSIKOCKÁZAT-MÉRSÉKLÉSI TECHNIKÁK
KOMBINÁCIÓJA SZTENDERD MÓDSZER SZERINT
159. § (1) Ha a kockázattal súlyozott kitettség értéket sztenderd módszer szerint számító hitelintézet egy kitettséget
több hitelkockázati fedezet típussal fedez, akkor a hitelintézetnek a kitettséget úgy kell részekre osztania, hogy az
egyes kitettség-részekhez egy hitelkockázati fedezet tartozzon. A kockázattal súlyozott kitettség értéket az egyes
kitettség-részekre külön-külön meg kell határoznia.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározottakat alkalmazza a
hitelintézet akkor is, ha egy hitelkockázati fedezet nyújtójának hitelkockázati fedezete több eltérő lejáratú részből
áll.
XIX. Fejezet KOSÁRON ALAPULÓ
HITELEZÉSIKOCKÁZAT-MÉRSÉKLŐ TECHNIKÁK 160. §
(1) Ha a hitelintézet kapott hitelkockázati fedezete az
első nemteljesítés esetén váltja ki a kifizetést és ez a hitelkockázati esemény megszünteti a szerződést, akkor a hitelintézet módosíthatja a kockázattal súlyozott kitettség értéket és a várható veszteség értéket úgy, hogy a kosárban
szereplő követelések közül a legalacsonyabb kockázattal
súlyozott kitettség értéket veszi figyelembe, ha a kitettség
értéke nem haladja meg a hitelkockázati fedezet értékét.
(2) Ha a hitelintézet kapott hitelkockázati fedezete az
n-dik nemteljesítés esetén váltja ki a kifizetést, a hitelkockázati fedezet kizárólag akkor vehető figyelembe a kockázattal súlyozott kitettség érték meghatározásakor, ha az
1-től az (n–1)-ig terjedő nemteljesítésre is fedezetet szerez
vagy már (n–1) nemteljesítés fordult elő. Ilyenkor az
(1) bekezdésben meghatározott – az n-dik nemteljesítéskor lehívható hitelderivatívák kezeléséhez megfelelően
módosított – módszert kell alkalmazni.
ÖTÖDIK RÉSZ ÁTMENETI ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK Hatálybalépés 161. §
(1) E rendelet – a (2) bekezdésben meghatározott eltéréssel – a kihirdetését követő nyolcadik napon lép hatályba.
(2) A 18. § (2) bekezdése 2008. január 1-jén lép hatályba.
(3) E rendelet hatálybalépésével egyidejűleg hatályba
lép a számviteli törvényhez kapcsolódó, sajátos számviteli
szabályokat tartalmazó kormányrendeletek módosításáról
szóló 357/2006. (XII. 27.) Korm. rendelet 2. és 10. §-a.
Átmeneti rendelkezés 162. § E rendelet hatálybalépésekor már működő vagy engedélyezési eljárás alatt álló hitelintézet 2008. január 1-jéig alkalmazhatja az e rendeletben foglaltak helyett az e rendelet
hatálybalépését megelőző napon hatályos, a tőkemegfelelési mutató számításáról szóló 13/2001. (III. 9.) PM rendeletben meghatározott kockázati súlyokat azzal, hogy
a) ahol a jogszabály korrigált mérlegfőösszeget említ,
azon kockázattal súlyozott kitettség értéket kell érteni,
b) a hitelderivatívákhoz 100%-os ügyletkockázati súlyt
kell rendelni.
163. § (1) A 4. § (3) bekezdésétől eltérően 2012. december
31-ig az Európai Unió bármely tagállamának központi
kormányával vagy központi bankjával szembeni, bármely
tagállam nemzeti pénznemében fennálló (denominált) és
finanszírozott kitettséghez nulla százalékos kockázati
súlyt kell rendelni.
(2) A 45. §-tól eltérően 2010. december 31-ig a fedezett
kötvényhez 11,25%-os nemteljesítéskori veszteségrátát
lehet rendelni, ha
a) a 14. § (1) bekezdés a)–c) pontja szerint meghatározott, a kötvények biztosítékául szolgáló eszközök egyes
hitelminőségi besorolásúak,
b) a 14. § (1) bekezdés d)–e) pontjában meghatározott
eszközt biztosítékként alkalmazza és ezen eszközt kibocsátó hitelintézet és befektetés vállalkozás fennálló fedezett kötvény állománya értékének legfeljebb 10%-a az
adott eszköz,
c) a 14. § (1) bekezdés f) pontjában meghatározott eszközt nem alkalmazza biztosítékként, vagy
d) a fedezett kötvény hitelminősítését egy elismert külső hitelminősítő szervezet végzi, amely az általa adható
legkedvezőbb hitelminősítési kategóriában sorolja a fedezett kötvényt.
(3) A Tpt. 285/A. § (5) bekezdésében meghatározott feltételeknek megfelelő és 2007. december 31. előtt kibocsátott kötvénnyel szemben a 14. § (4) bekezdése szerinti kedvezőbb súlyozás a kötvény lejáratáig alkalmazható.
(4) 2010. december 31-ig a 13. § (5) bekezdésétől eltérően, a Hpt. 76/E–76/F. §-a szerint el nem ismerhető, de a
Felügyelet által megfelelőnek tekintett hitelezésikockázat-mérséklő tétel is elismerhető hitelkockázati fedezetként, annak nyújtója legalább három éve nyújt hitelkockázati fedezetet.
(5) Az olyan, lakóingatlanon alapított jelzálogjoggal fedezett lakossággal szembeni kitettség, amelyhez nem kapcsolódik központi kormány garanciavállalása súlyozott átlagos nemteljesítéskori veszteségráta 2010. december
31-ig legalább 10%.
164. § 2012. december 31-ig a 149. § (5) bekezdésében foglalt
táblázattól eltérően a fedezettségi szintektől függően
a) harminc százalékos nemteljesítéskori veszteségráta
érték rendelhető a lakóingatlannak nem minősülő ingatlannal kapcsolatos pénzügyi lízing ügylethez tartozó nem
hátrasorolt kitettséghez,
b) harmincöt százalékos nemteljesítéskori veszteségráta érték rendelhető a vagyontárggyal kapcsolatos pénzügyi
lízing ügylethez tartozó nem hátrasorolt kitettséghez, és
c) harminc százalékos nemteljesítéskori veszteségráta
érték rendelhető az olyan nem hátrasorolt kitettséghez,
amelynek a hitelkockázati fedezete ingatlan.
165. § (1) Az alapítvány a pénzügyi vállalkozásként való működésre vonatkozó felügyeleti engedély iránti kérelme
Felügyelet részére való benyújtásának időpontjára köteles
elkészíteni számviteli politikája módosításának tervezetét
a számviteli nyilvántartási és beszámoló készítési rendszerének a hitelintézetek és a pénzügyi vállalkozások éves beszámoló készítési és könyvvezetési kötelezettségének sajátosságairól szóló 250/2000. (XII. 24.) Korm. rendelet
(a továbbiakban: Hszkr.) előírásainak megfelelő átalakítására vonatkozóan. A számviteli politika módosítása a
pénzügyi vállalkozásként való működésre vonatkozó felügyeleti engedély jogerőre emelkedésének napján lép hatályba.
(2) A pénzügyi vállalkozásként való működésre vonatkozó felügyeleti engedély jogerőre emelkedésének napjával (mint fordulónappal) a pénzügyi vállalkozássá minősülő alapítvány köteles főkönyvi számláit lezárni, leltárt és
főkönyvi kivonatot készíteni, valamint a főkönyvi kivonat
alapján köteles a Hszkr. 1. számú melléklete szerinti mérleget és 2. számú melléklete szerinti eredménykimutatást
alátámasztó főkönyvi számláit megnyitni a Hszkr. szerinti
nyilvántartások folyamatos vezetése céljából.
(3) Ha a pénzügyi vállalkozásként való működésre vonatkozó felügyeleti engedély jogerőre emelkedésének időpontja megegyezik az üzleti év első napjával, akkor az üzleti évet megelőző üzleti év mérlegfordulónapjára vonatkozó főkönyvi kivonat szolgál alapul a Hszkr. 1. számú
melléklete szerinti mérleget és 2. számú melléklete szerinti
eredménykimutatást alátámasztó főkönyvi számlák megnyitásának. A főkönyvi számlák megnyitásával egyidejűleg nyitó rendező tétel keretében a saját tőkén belüli induló
tőkét a jegyzett tőkébe, a tőkeváltozást az eredménytartalékba kell átvezetni.
(4) Az (1) bekezdés szerinti alapítvány a pénzügyi vállalkozásként való működésre vonatkozó felügyeleti engedély jogerőre emelkedése évének mérlegfordulónapján a
Hszkr. szerint elkészített éves beszámolója kiegészítő mellékletében köteles bemutatni, hogy a bázisadatokat hogyan rendezte át a Hszkr. 1. számú melléklete szerinti mérlegbe, illetve 2. számú melléklete szerinti eredménykimutatásba, továbbá, hogy az áttérésnek milyen hatása volt az
áttérés üzleti évének eredményére, mérlegének és eredménykimutatásának tételeire. A bázisadatok átrendezése
során a saját tőkén belüli induló tőkét a jegyzett tőkébe, a
tőkeváltozást pedig az eredménytartalékba kell helyezni.
Módosuló jogszabályok 166. § (1) A Hszkr. 3. §-ának (1) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(1) A pénzügyi intézmény [ideértve a Hpt. szerint alapítványként működő pénzügyi vállalkozást is] az 1. számú
melléklet szerinti mérlegből, a 2. számú melléklet szerinti
eredménykimutatásból és a 25. § szerinti kiegészítő mellékletből álló éves beszámolót, valamint a Tv. 95. §-a szerinti üzleti jelentést köteles készíteni. Az elszámolóháznak
az 1. számú melléklet szerinti mérlegét a 6. számú melléklet szerint kell továbbrészleteznie.”
(2) A Hszkr. 8. §-a a következő (8) bekezdéssel egészül
ki:
„(8) Az alapítványi formában működő pénzügyi vállalkozás jegyzett tőkeként az alapítók által az alapítvány céljára rendelkezésre bocsátott vagyont (induló tőkét) köteles
kimutatni.”
Hatályát vesztő rendelkezések 167. § E rendelet 72. §-ának (9) bekezdése, 73. §-ának (6) bekezdése, 76. §-ának (5) bekezdése és 79. §-ának (3) bekezdése 2012. december 31-én hatályát veszti azzal, hogy az
abban foglaltakat a 2012. december 31-ig kérelmezett engedélyezési eljárás során a hitelintézet kérelmére alkalmazni lehet.
168. § Ez a rendelet a következő uniós jogi aktusnak való megfelelést szolgálja:
a) az Európai Parlament és a Tanács 2006/48/EK irányelve (2006. június 14.) a hitelintézetek tevékenységének
megkezdéséről és folytatásáról (átdolgozott szöveg);
b) az Európai Parlament és a Tanács 2006/49/EK irányelve (2006. június 14.) a befektetési vállalkozások és hitelintézetek tőkemegfeleléséről (átdolgozott szöveg);
c) az Európai Bizottság 2007/18/EK irányelve (2007.
március 27.) a 2006/48/EK európai parlamenti és tanácsi
irányelvnek bizonyos intézményeknek az irányelv hatálya
alá sorolása, illetve az irányelv hatálya alóli kivonása, valamint a multilaterális fejlesztési bankokkal szembeni kitettség kezelése tekintetében történő módosításáról [a rendelet 7. §-ának (5) bekezdése].
Gyurcsány Ferenc s. k.,
miniszterelnök