text:
94/2011. (XI. 17.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására és jogszabály
alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítványok alapján – dr. Pokol Béla alkotmánybíró
különvéleményével – meghozta a következő határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az Alkotmány 2. § (1) bekezdését, valamint 13. § (1) bekezdését sértő
alkotmányellenes helyzet keletkezett azáltal, hogy a törvényhozó nem teremtette meg a Balaton Kiemelt Üdülőkörzet
Területrendezési Tervének elfogadásáról, és a Balatoni Területrendezési Szabályzat megállapításáról szóló 2000. évi
CXII. törvényben előírt tulajdoni korlátozásokkal összefüggésben a tulajdonhoz való jog védelmének garanciáit, nem
alkotta meg a kártalanítási igények érvényesítésének speciális szabályait.
Az Alkotmánybíróság felhívja az Országgyűlést, hogy szabályozási kötelezettségének 2012. április 30-ig tegyen eleget.
2. Az Alkotmánybíróság a Balaton Kiemelt Üdülőkörzet Területrendezési Tervének elfogadásáról, és a Balatoni
Területrendezési Szabályzat megállapításáról szóló 2000. évi CXII. törvény 6. § d) és f) pontjai
alkotmányellenességének megállapítása és megsemmisítése iránt benyújtott indítványt elutasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. 1. Az Alkotmánybírósághoz két indítvány érkezett, amelyben az indítványozók a Balaton Kiemelt Üdülőkörzet
Területrendezési Tervének elfogadásáról, és a Balatoni Területrendezési Szabályzat megállapításáról szóló 2000. évi
CXII. törvény (a továbbiakban: Btv.) tulajdont korlátozó rendelkezéseivel összefüggésben az Alkotmány 13. §-ában
szabályozott tulajdonhoz való jog védelmét biztosító garanciális szabályok hiánya miatt kérik az alkotmányellenesség
megállapítását. Tekintettel arra, hogy az indítványozók ugyanazon jogszabály rendelkezéseivel kapcsolatos
alkotmányossági problémát vetnek fel azonos alkotmányossági indokok alapján, az Alkotmánybíróság az ügyeket – az
Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször módosított és egységes
szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü határozat (ABK 2009. január, 3.) 28. § (1) bekezdése alapján egyesítette és az
indítványokat egy eljárásban bírálta el. 2. Az egyik indítványozó mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítását kéri amiatt, mert a jogalkotó
elmulasztotta megalkotni azokat a szabályokat, amelyek a Btv. tulajdonhoz való jogot korlátozó rendelkezéseinek
hatályba lépésével összefüggésben a tulajdonosok, vállalkozók kártalanítását szolgálják.
Az indítványozó álláspontja szerint a szabályozás hiánya miatt sérül a tulajdoni korlátozással érintett
ingatlantulajdonosoknak az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében szabályozott tulajdonhoz való joga és a tulajdonhoz
fűződő alapjog sérelmének közvetítésével sérelmet szenved az Alkotmány 9. § (2) bekezdésén alapuló vállalkozáshoz
fűződő alapjog is. Az Alkotmánybíróság gyakorlatának elemzése alapján az indítványozó arra a következtetésre jut, hogy a jogalkotó
nem mérlegelte kellő gondossággal és tárgyszerűen a Btv. által védeni kívánt közérdekkel szemben a tulajdonosok,
vállalkozók jog által védett érdekeit, ennek következtében az érintettek tulajdonhoz való jogát aránytalanul, tehát
alkotmányellenesen korlátozza. Álláspontja szerint az alkotmányos jogalkotás megköveteli a beavatkozást igazoló
közérdek és a tulajdonos kényszerű jogsérelme közötti arányosság alapján a kiegyenlítést, a tulajdonos kártalanítását.
Az indítványozó álláspontja szerint a Btv. által okozott károkhoz kapcsolódó kártalanítási eljárások jogalapjának
tekintett, az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Étv.)
30. §-ában szabályozott kártalanítási szabályok nem alkalmasak a tulajdonhoz való jog érvényesülésének
garantálására. Ezen álláspontjának alátámasztására az indítványozó három érvet sorol fel: Az Étv. 30. §-a a
településrendezési tervekből és a helyi építési szabályzatokból származó károk megtérítését szabályozza, a Btv.-ben
szabályozott tulajdoni korlátozások esetén a tulajdoni korlátozás alapja a Btv., a településrendezési tervek és a helyi
építési szabályzatok ebben az esetben nem a helyi közérdeket, hanem a Btv. végrehajtását szolgálják. Az Étv.
kártalanítási szabályai nem nyújtanak teljes kártérítést a károsult számára. Tekintettel arra, hogy a Btv. alapján elrendelt
tulajdoni korlátozások esetén a korlátozás nem helyi közérdeket szolgál, a kártalanítási kötelezettség az Étv. 30. §
(6) bekezdése alapján nem hárítható a települési önkormányzatra, a jogi szabályozás pedig más kötelezettet nem jelöl
meg. Ezen indítványozó szerint az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében szabályozott jogállamiságból folyó jogbiztonság
követelményét is sérti az a jogi helyzet, miszerint a Btv. speciális korlátozó szabályaihoz nem kapcsolódnak speciális,
a Btv.-ben rögzített kártalanítási szabályok, mert az magában hordozza az önkényes, a törvény céljaival ellentétes,
diszkriminatív és az ingatlantulajdonosok tulajdonhoz való jogát a törvényen túl korlátozó jogalkalmazás lehetőségét,
és kiszámíthatatlanná teszi a jogalanyok számára a szabályozott jogintézmények működését.
3. A másik indítvány, amelyet 21 indítványozó írt alá a Btv. 6. § d) és f) pontjainak alkotmányossági vizsgálatát
kezdeményezte. Az indítványozók álláspontja szerint, a Btv. 6. §-ának az a rendelkezése, amely előírja, hogy
a vízpart-rehabilitációs tanulmánytervben, illetve első felülvizsgálatát követően a vízpart-rehabilitációs tervben,
továbbá a településrendezési tervben zöldterületi terület-felhasználási egységbe sorolt területen ingatlan
tulajdonjogát kizárólag a Magyar Állam és helyi önkormányzat szerezheti meg közfeladat ellátása céljából, és a terület
közcélú használata – a létesítmények vagyonvédelme érdekében tett legszükségesebb intézkedések kivételével –
a közterületi jelleg megőrzése érdekében nem korlátozható, alkotmányellenes. A vitatott szabályozás sérti az
Alkotmány 13. § (1) bekezdését, mert aránytalanul korlátozza az érintett ingatlantulajdonosok tulajdonhoz való jogát.
Az indítványozók szerint a közhasználatú zöldterületek kialakítása során a „területrendezési terv” előírta a települések
központi területéhez kapcsolódó belterületi parthossz 30%-án a parti sétány kialakítása érdekében változó szélességű
zöldterület kialakítását, ezzel a jogalkotó többségében magántulajdonban levő ingatlanokat „minősít közterületnek”,
ami egy jogállamban nem megengedhető, ezért a vitatott szabályok sértik az Alkotmány 2. § (1) bekezdését.
Az indítványozók kifogásolják a Btv. 6. §-ával kapcsolatosan azt is, hogy a vízpart-rehabilitációs tanulmányterv
elfogadására miniszteri rendeletben és nem önkormányzati rendeletben került sor, ezért olyan döntésben írtak elő
tulajdoni korlátozást, amely ellen az érintett ingatlanok tulajdonosai nem élhetnek jogorvoslattal, ezért a vitatott
szabályok sértik az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében szabályozott jogorvoslathoz való jogot is.
II. Az Alkotmánybíróság a következő jogszabályi rendelkezések alapján hozta meg döntését:
1. Az Alkotmánynak az indítványozók által felhívott rendelkezései:
„2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”
„9. § (2) A Magyar Köztársaság elismeri és támogatja a vállalkozás jogát és a gazdasági verseny szabadságát.”
„13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
2) Tulajdont kisajátítani csak kivételesen és közérdekből, törvényben szabályozott esetekben és módon, teljes,
feltétlen és azonnali kártalanítás mellett lehet.” „57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan
bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot
– a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan – a jelen lévő országgyűlési képviselők
kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.” 2. A Btv.-nek az indítványozók által vitatott szabályai:
„6. § A vízpart-rehabilitációs tanulmánytervben, illetve első felülvizsgálatát követően a vízpart-rehabilitációs tervben
(a továbbiakban együtt: vízpart-rehabilitációs terv), továbbá a településrendezési tervben zöldterületi
területfelhasználási egységbe sorolt, vagy az ingatlan-nyilvántartás szerint önkormányzati tulajdonban lévő parkként,
díszkertként, közkertként, illetve közparkként bejegyzett területen (…) d) ingatlan tulajdonjogát kizárólag a Magyar Állam és helyi önkormányzat szerezheti meg közfeladat ellátása céljából;
(…) f) a terület közcélú használata – a létesítmények vagyonvédelme érdekében tett legszükségesebb intézkedések
kivételével – a közterületi jelleg megőrzése érdekében nem korlátozható.”
3. Az Étv.-nek a kártalanításra vonatkozó szabályai: „30. § (1) Ha az ingatlan rendeltetését, használati módját a helyi építési szabályzat, illetőleg a szabályozási terv másként
állapítja meg (övezeti előírások változása) vagy korlátozza (telekalakítási vagy építési tilalom), és ebből
a tulajdonosnak, haszonélvezőnek kára származik, a tulajdonost, haszonélvezőt kártalanítás illeti meg.
(2) A kártalanítás összege az ingatlannak a korábbi rendeltetése alapján megállapítható régi és az új szabályozás
eredményeként megállapítható új forgalmi értéke közötti különbözet. (3) Ha az ingatlanhoz fűződő korábbi, a 13. § (1) bekezdése szerinti építési jogok keletkezésétől számított 7 éven belül
kerül sor e jogok megváltoztatására vagy megszüntetésére, a tulajdonosnak – kérelmére – a (2) bekezdés szerinti
kártalanítás jár. A 7 év eltelte után csak a használat gyakorlásába való beavatkozásért és csak akkor jár kártalanítás, ha a
változtatás a korábbi használatot megnehezíti vagy ellehetetleníti. A hét év a korábban hatályba léptetett helyi építési
szabályzat, szabályozási terv esetében 2000. március 1-jétől számítandó.
(4) Ha az ingatlan rendeltetését a helyi építési szabályzat valamely később megvalósítandó – jogszabályban
megállapított – olyan közérdekű célban határozza meg, amelynek megvalósítása a tulajdonostól nem várható el, és ez
a tulajdonosi és építési jogokat korlátozza, a tulajdonos attól követelheti az ingatlan megvételét, akinek érdekében állt
a közérdekű célt szolgáló korlátozás előírása (a továbbiakban: érdekelt). Ha az érdekelt nem állapítható meg, vagy
jogutód nélkül megszűnt, a tulajdonos a települési önkormányzattól követelheti az ingatlan megvételét. Ha az
ingatlan megvételére vonatkozó megállapodás az erre irányuló kérelemtől számított öt éven belül nem jön létre, az
ingatlant ki kell sajátítani. (5) Nem jár kártalanítás a természeti veszélyeztetettségből eredő kár megelőzésére, a tulajdonos érdekeinek védelme
céljából elrendelt tilalom, továbbá a 21. § szerinti változtatási tilalom, valamint a szabálytalan építmény, építményrész
és használat esetében. Védett terület, építmény vagy egyedi érték védelme érdekében elrendelt tilalom esetén
a fizetési kötelezettségre az erre vonatkozó külön jogszabályok az irányadók.
(6) A kártalanítást az köteles megfizetni, akinek az érdekében a korlátozás történt. Ha nem határozzák meg azt, akinek
az érdekében a korlátozás történt, a kártalanítási kötelezettség a települési önkormányzatot terheli. A fővárosban a
kártalanítás a fővárosi, illetőleg a kerületi önkormányzatot érdekeltségük arányában terheli. Ha az, akinek az
érdekében a kártalanítási kötelezettséggel járó előírás szükségessé vált, a tilalom vagy a korlátozás elrendelése után
jogutód nélkül megszűnt, és a települési önkormányzat az előírást fenntartja, a kártalanítási kötelezettség szintén az
önkormányzatot terheli. (7) A kártalanítási igény a vagyoni hátrány keletkezésekor válik esedékessé. Ez az időpont a helyi építési szabályzat,
szabályozási terv hatálybalépésének, illetőleg az e törvény 20. § (4) bekezdésében foglaltak szerinti tilalmat,
korlátozást elrendelő határozat jogerőre emelkedésének a napja. A kártalanítás a felek megállapodásának tárgya.
A főváros esetében a megállapodás megkötésére irányuló kérelmet a fővárosi önkormányzatnak a területileg illetékes
kerületi önkormányzathoz, a területileg illetékes kerületi önkormányzatnak a fővárosi önkormányzathoz nyolc napon
belül írásban továbbítani kell. Ebben az esetben úgy kell tekinteni, mintha a kérelmező a kérelmét mindkét
önkormányzathoz beadta volna. Ha a szerződő felek között – a kérelem benyújtásától számított egy éven belül – nem
jön létre megállapodás, akkor kártalanítási eljárást kell lefolytatni, amelyet a Kormány általános hatáskörű területi
államigazgatási szerve folytat le a kisajátítási kártalanítás szabályai szerint, az e törvényben meghatározott
eltérésekkel. (8) A kártalanítás tárgyában hozott közigazgatási határozat ellen fellebbezésnek nincs helye. A határozat bírósági
felülvizsgálata során a polgári perrendtartásról szóló törvénynek a közigazgatási perekre vonatkozó rendelkezéseit
azzal az eltéréssel kell alkalmazni, hogy a) a pert a kártalanítás megfizetésére kötelezett ellen is meg kell indítani, és
b) a bíróság a kártalanítási ügyben hozott határozatot megváltoztathatja.
(9) A tulajdonost, haszonélvezőt a (4) bekezdésben foglalt eljárás lefolytatása esetén megilleti a (7) bekezdés szerinti
kártalanítás. A (4) bekezdésben szabályozott ingatlan megvételének követelése a (7) bekezdés szerinti kérelem
benyújtásának minősül. Az adásvétellel, kisajátítással történő kártalanítás esetében a vételárba az addig kifizetett
kártalanítást be kell számítani.” III. 1. Az indítványok alapján az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy megállapítható-e mulasztásban
megnyilvánuló alkotmányellenesség amiatt, mert a törvényhozó nem állapította meg a Btv.-ben előírt tulajdoni
korlátozásokkal összefüggő kártalanítási igények érvényesítésének speciális szabályait. Az indítvány megalapozott.
1.1. Az Alkotmánybíróság számos határozatában értelmezte az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében szabályozott
tulajdonhoz való jogot. E határozataiban rámutatott arra, hogy a tulajdonhoz való jogot alapvető jogként részesíti
védelemben az Alkotmány, amely azonban nem korlátozhatatlan, törvény a köz érdekében a közérdekkel arányos
módon korlátozhatja. Az Alkotmánybíróság összefoglalóan először a 64/1993. (XII. 22.) AB határozatában (ABH 1993, 373.; a továbbiakban:
Abh.) fejtette ki álláspontját az alapjogi tulajdonvédelem sajátosságairól, és elvi éllel meghatározta
a tulajdonkorlátozás vizsgálata során alkalmazandó szempontokat. „Az Alkotmány szerinti tulajdonvédelem köre tehát nem azonosítható az absztrakt polgári jogi tulajdon védelmével;
azaz sem a birtoklás, használat, rendelkezés részjogosítványaival, sem pedig negatív és abszolút jogként való
meghatározásával. Az alapjogként védett tulajdon tartalmát a mindenkori (alkotmányos) közjogi és magánjogi
korlátokkal együtt kell érteni. Az alkotmányos tulajdonvédelem terjedelme mindig konkrét; függ a tulajdon alanyától,
tárgyától és funkciójától, illetve a korlátozás módjától is. A másik oldalról nézve: ugyanezen szempontoktól függően az
adott fajta közhatalmi beavatkozás alkotmányos lehetősége a tulajdonjogba más és más.
Az Alkotmány a tulajdonjogot mint az egyéni cselekvési autonómia hagyományos anyagi alapját részesíti alapjogi
védelemben. Az alkotmányos védelemnek úgy kell követnie a tulajdon társadalmi szerepének változását, hogy
közben ugyanezt a védelmi feladatot elláthassa. Amikor tehát az egyéni autonómia védelméről van szó, az alapjogi
tulajdonvédelem kiterjed a tulajdon egykori ilyen szerepét átvevő vagyoni jogokra, illetve közjogi alapú
jogosítványokra is (például társadalombiztosítási igényekre). A másik oldalról viszont, a tulajdon szociális kötöttségei
a tulajdonosi autonómia messzemenő korlátozását alkotmányosan lehetővé teszik. Az alkotmányos védelem módját
meghatározza a tulajdonnak az a – más alapjogoknál fel nem lelhető – sajátossága, hogy alkotmányosan védett
szerepét tekintve általában helyettesíthető. Az alkotmányos védelem tárgya elsősorban a tulajdoni tárgy, azaz
a tulajdon állaga. Maga az Alkotmány teszi azonban lehetővé közérdekből a kisajátítást, jelezve ezzel, hogy a tulajdon
alkotmányos garanciájának határa a tulajdon értékének biztosítása.” (ABH 1993, 373, 380.)
„Az alapjogi tulajdonvédelem sajátosságai miatt az állami beavatkozás alkotmányossága megítélésének súlypontja, az
alkotmánybírósági értékelés voltaképpeni tere a cél és az eszköz, a közérdek és a tulajdonkorlátozás arányosságának
megítélése lett. Az alapjog-korlátozás szükségessége, illetve elkerülhetetlensége vizsgálatánál itt eleve figyelembe
kell venni, hogy az Alkotmány 13. § (2) bekezdése a kisajátításhoz csupán a közérdeket kívánja meg, azaz, ha az
értékgarancia érvényesül, ennél szigorúbb szükségesség nem alkotmányos követelmény. (…) A törvénnyel
érvényesített közérdek alkotmánybírósági vizsgálata ezért nem a törvényhozó választásának feltétlen
szükségességére irányul, hanem – még ha formálisan nem is a közérdek fennállására irányul, hanem
a szükségesség-arányosság ismérveit alkalmazza – arra kell szorítkoznia, indokolt-e a közérdekre hivatkozás, illetve,
hogy a közérdekű megoldás nem sért-e önmagában is valamely más alkotmányos jogot (például a hátrányos
megkülönböztetés tilalmát). (…) A közérdek és a tulajdonkorlátozás arányossága vizsgálatánál viszont az
Alkotmánybíróság általában is meghatározhatja azokat az ismérveket, amelyek a beavatkozás alkotmányosságát
eldöntik. Ezzel ellensúlyozhatja azt a kényszerű veszteséget, amelyet a jogbiztonság a közérdek szükségességének
korlátozott felülvizsgálata miatt szenved. Aránytalannak tekinti például az Alkotmánybíróság a tulajdonkorlátozást, ha
annak időtartama nem kiszámítható. (…) Más esetekben a tulajdonkorlátozás arányosságához szükséges lehet a
kártalanítás. Az Alkotmány a 13. § (2) bekezdés szerinti kisajátításhoz azonnali, feltétlen és teljes kártalanítást követel
meg. Az Alkotmánybíróság azonban megállapíthatja a tulajdonkorlátozás más eseteiben is, hogy az arányosság csak
adott kártalanítás mellett áll fenn.” (ABH 1993, 373, 381–382.)
1.2. A Btv. a Balaton vízminőségének, a környezet, a táj és a természet védelme érdekében számos olyan rendelkezést
tartalmaz, amelyek a korábbi jogi szabályozástól eltérő, annál szigorúbb terület-felhasználási, építési előírásokat
állapítanak meg, amelyek korlátozzák az ingatlantulajdonosok tulajdonhoz való jogát. Annak eldöntése, hogy
a tulajdonhoz való jog korlátozásának arányossága mely esetekben kívánja meg a kártalanítás szabályozását,
a kártalanítási jogcímeknek, a kártalanításra jogosultak és kötelezettek körének, valamint a kártalanítás mértékének
meghatározása – a fent idézett alkotmányossági szempontok figyelembevételével – a törvényhozó döntési jogkörébe
tartozik. A Btv. – mivel annak funkciója a Balaton üdülőkörzet területrendezési tervének elfogadása, valamint a területrendezési
tervhez kapcsolódó területrendezési szabályok meghatározása volt – nem tartalmaz kártalanítást szabályozó
rendelkezéseket. A Btv. indokolása alapján megállapítható, hogy ugyanakkor a törvény előkészítése során felmerült
a kártalanítási igények szabályozásának szükségessége. A Btv. indokolásában a törvényjavaslatot előterjesztő miniszter kifejtette:
„A kártalanítási igények meghatározásánál figyelembe kell venni, hogy
– a korlátozások elrendelésére nem csak a Balaton Kiemelt Üdülőkörzet Területrendezési Tervét jóváhagyó törvény
teremti meg a jogi alapot, hanem a korlátozások elrendelése – túlnyomó többségben – más törvényekben
megfogalmazott általános érvényű kötelezések, előírások területre alkalmazása révén is lehetséges;
– közvetlenül a Balaton Kiemelt Üdülőkörzet Területrendezési Tervét jóváhagyó törvényből származtatható,
korlátozásokra vonatkozó kártalanítási igényt, illetve kisajátítási költséget csak ott lehet megállapítani, ahol
a területrendezési terv alapján pontosan lehatárolható területre vonatkozik az igény, ahol a területrendezési terv
pontos helymeghatározásra nem képes (például a települések egykori belterületén), ott a kártalanítási igény csak
a tervhierarchia figyelembevételével elkészült településrendezési terv szabályozási terve és a helyi építési szabályzata
elfogadását követően és ezekre alapozottan lesz érvényesíthető.” A területrendezés, a területrendezési tervezés általános szabályait a területfejlesztésről és településrendezésről szóló
1996. évi XXI. törvény (a továbbiakban: Tftv.) határozza meg. Az indítvány elbírálása során így az Alkotmánybíróságnak
vizsgálnia kellett, hogy a Tftv. tartalmaz-e a területrendezési tervekben megállapított tulajdoni korlátozásokkal
összefüggésben kártalanítási szabályokat. Az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény módosításáról szóló 2006. évi L. törvény
2006. május 1-jei hatállyal két új rendelkezéssel egészítette ki a Tftv.-t. A Tftv. 23. § (5) bekezdése úgy rendelkezett,
hogy a jóváhagyott országos és térségi területrendezési tervek kapcsán felmerülő kártalanítások tekintetében a külön
jogszabályban előírtak szerinti eljárásban a Magyar Államot a regionális fejlesztésért és felzárkóztatásért felelős
miniszter képviseli. A Tftv. 27. § (1) bekezdésének új q) pontjában pedig felhatalmazta a Kormányt arra, hogy
rendeletben állapítsa meg a területrendezéssel kapcsolatos kártalanítás szabályait. A Tftv. 27. § (1) bekezdésének
q) pontját hatályon kívül helyezte a Balaton Kiemelt Üdülőkörzet Területrendezési Tervének elfogadásáról és a
Balatoni Területrendezési Szabályzat megállapításáról szóló 2000. évi CXII. törvény módosításáról szóló 2008. évi
LVII. törvény. A hatályon kívül helyezést a törvényjavaslat előterjesztője a következőképpen indokolta:
„A területfejlesztésről és területrendezésről szóló 1996. évi XXI. törvény hatályon kívül helyezett szakasza
kormányrendelet megalkotására irányuló felhatalmazásról rendelkezik. Azonban a területrendezési tervekre
visszavezethető kártalanítás szabályozási koncepciójának kidolgozása során nyilvánvalóvá vált, hogy az alapvető
szabályokat – a kártalanítás jogcímét, mértékét, a kártalanításra jogosultak és kötelezettek körét – törvényi szinten kell
szabályozni. A kártalanítási eljárás kormányrendeleti szinten történő részletszabályozása, ezáltal okafogyottá vált.”
A Tftv. 23. § (5) bekezdését pedig 2010. augusztus 28-tól hatályon kívül helyezte az egyes gazdasági és pénzügyi
tárgyú törvények megalkotásáról, illetve módosításáról szóló 2010. évi XC. törvény.
A Tftv. hatályos szövege egyetlen kártalanításra vonatkozó rendelkezést tartalmaz. A 23/E. § (1) bekezdésében
kimondja, hogy „a (…) kiemelt térségek területrendezési terveinek előkészítő fázisát követően a külön jogszabályban
meghatározott döntéstől a területrendezési terv elfogadásáig – de legfeljebb 2 évig – az érintett települések,
településrendezési tevékenységük során (beleértve a korábbi tervek módosítását és elfogadását is) a beépítésre szánt
területük kiterjedését a hatályos településrendezési eszközeikben rögzítettekhez képest nem növelhetik.” A
(2) bekezdésében pedig úgy rendelkezik, hogy e tilalom megsértése miatt felmerülő kártalanítási ügyekben
a kártalanítási kötelezettség a települési önkormányzatot terheli. A területrendezési tervekre visszavezethető kártalanítási igényeket szabályozó törvényi szabályozás a mai napig nem
született meg. 1.3. A Btv. területrendezési előírásokat tartalmaz, amelyek többsége csak közvetetten hat ki az egyes ingatlanok
tulajdonosaira. A Btv. szabályai alapvetően a települési önkormányzatokra hárítják azt a kötelezettséget, hogy azok
a településrendezési tervekben, és a helyi építési szabályokban szerezzenek érvényt a területrendezési terv és
szabályzat előírásainak. A Btv. keretei között a települési önkormányzatok határozzák meg a település területén belül
a településrendezési tervekben és a helyi építési szabályzatokban az egyes terület-felhasználási kategóriák, egységek
területét, az övezeti beosztást, egyúttal azt is, hogy a Btv. előírásai mely konkrét ingatlanok tekintetében, miként
alkalmazandók. A helyi építési szabályzatból és a szabályozási tervekből eredő tulajdoni korlátozások okozta károk megtérítését
szolgáló kártalanítási szabályokat az Étv. 30. §-a szabályozza.
Az Étv. a településrendezési döntéseknek a tulajdonosi jogokra gyakorolt hatásától függően a kártalanításnak két
módját szabályozza: a) Kártalanításra tarthat igényt az ingatlan tulajdonosa (haszonélvezője), ha a helyi építési szabályzat vagy a
szabályozási terv az ingatlan korábbi rendeltetését, használati módját a korábbitól eltérően állapítja meg, vagy
korlátozza, és ebből kára származik. Ebben az esetben a kártalanítás összege az ingatlannak a korábbi
rendeltetése szerint megállapítható értéke és a rendeltetésmódosítás eredményeként az ingatlan új forgalmi
értéke közötti különbözet. Ha az építési jogok korlátozására az építési jogok keletkezésétől számított hét éven túl
kerül sor, akkor csak az ingatlan használatába való beavatkozásért jár kártalanítás és csak akkor, ha a változtatás
a korábbi használatot megnehezíti, vagy ellehetetleníti. [Étv. 30. § (1)–(3) bekezdés]
A kártalanítást az köteles megfizetni, akinek az érdekében a korlátozás történt. Ha ez nem állapítható meg, akkor
a kártalanítási kötelezettség a települési önkormányzatot terheli. [Étv. 30. § (6) bekezdés]
A kártalanítás a felek megállapodásának tárgya. Ha a felek között – a kérelem benyújtásától számított egy éven belül –
nem jön létre megállapodás, akkor kártalanítási eljárást kell lefolytatni, amely az ingatlan fekvése szerint illetékes
megyei (fővárosi) kormányhivatal hatáskörébe tartozik, a kormányhivatal a kisajátítási kártalanítás szabályai szerint
dönt a kártalanítás mértékéről. A kártalanítás tárgyában hozott határozat ellen fellebbezésnek nincs helye, az elsőfokú
határozat bíróság előtt támadható meg. [Étv. 30. § (7)–(8) bekezdés]
b) A kártalanítás másik esetköre az, amikor az ingatlan rendeltetését a helyi építési szabályzat, illetőleg
a szabályozási terv valamely később megvalósítandó olyan közérdekű célban határozza meg, amelynek
megvalósítása a tulajdonostól nem várható el, és ez a tulajdonos jogait korlátozza. Ebben az esetben a tulajdonos
a közérdekű cél kedvezményezettjétől, illetőleg ennek hiányában a települési önkormányzattól követelheti az
ingatlan megvételét. Ha a megvételre vonatkozó megállapodás az erre irányuló kérelemtől számított öt éven
belül nem jön létre, az ingatlant ki kell sajátítani. [Étv. 30. § (4) bekezdés és a kisajátításról szóló 2007. évi
CXXIII. törvény 5. §] A tulajdonos ebben az esetben is igényt tarthat az ismertetett szabályok szerint pénzbeli kártalanításra. A kifizetett
kártalanítás összegét a vételárba, illetőleg a kisajátítási kártalanításba be kell számítani. [Étv. 30. § (9) bekezdés]
Azokban az esetekben, amikor a Btv. keretei között megalkotott településrendezési tervek és helyi építési szabályok az
ingatlantulajdonos tulajdonhoz való jogának súlyos korlátozását eredményezik, az ingatlantulajdonos az Étv.
e szabályai alapján élhet kártalanítási igényével. A fentieket figyelembe véve megállapítható, hogy vannak a jogrendszerben a Btv. előírásaival érintett
ingatlantulajdonosok tulajdonhoz való jogának érvényesülését szolgáló kártalanítási szabályok. Azonban az
Alkotmánybíróságnak az indítvány alapján vizsgálnia kellett azt is, hogy a kártalanítás szabályozásának ez a módja
megfelel-e a jogbiztonság és ezzel szoros összefüggésben az arányos tulajdonkorlátozás alkotmányos
követelményeinek. Az Alkotmánybíróság számos határozatában kifejtette, hogy a jogállam alapvető, nélkülözhetetlen eleme
a jogbiztonság. Elsőként a törvényességi óvás alkotmányosságának vizsgálata során hozott 9/1992. (I. 30.)
AB határozatában mutatott rá arra, hogy „a jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi
annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek,
működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság
nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének
kiszámíthatóságát is.” (ABH 1992, 59, 65.) A törvényhozó nem alkotta meg a kiemelt térségekre elfogadott területrendezési tervekben előírt tulajdoni
korlátozások által okozott kár megtérítésére vonatkozó speciális szabályokat, ez az Alkotmánybíróság megítélése
szerint kiszámíthatatlanná teszi a kártalanítás intézményének működését. Az Étv. kártalanítási szabályai arra a helyzetre megállapított szabályok, amikor a települési önkormányzat a helyi építési
szabályzat és a szabályozási terv megalkotása során szabadon dönt a terület-felhasználási és építési szabályok
megalkotásáról, s e szabályok elfogadásakor azt is módjában áll mérlegelni, hogy a törvényben előírt kártalanítási
kötelezettség mellett is vállalni tudja-e a szabályok megváltoztatását, tulajdoni korlátozások előírását. Tehát az
önkormányzat helytállási kötelezettsége a saját döntésén alapul. A Btv. hatálya alá tartozó területen működő
települési önkormányzatoknak ez a döntési szabadsága a Btv. által erőteljesen korlátozott.
Az Étv. – mivel a közérdekű cél kedvezményezettje nem állapítható meg, és törvény más kártalanításra kötelezettet
nem jelöl meg – a települési önkormányzatokra hárítja a Btv. által szabályozott korlátozásokkal okozott károk
kompenzálásának kötelezettségét, anélkül, hogy e kötelezettségük teljesítéséhez szükséges anyagi eszközöket a helyi
önkormányzatok számára biztosítaná. Holott a Btv. tulajdonosi jogokat korlátozó rendelkezéseinek jelentős része
alapvetően nem helyi közérdeket, hanem szélesebb társadalmi érdeket szolgál. A kártalanításra kötelezett települési
önkormányzatok anyagi eszközeinek hiánya, fizetésképtelensége ebben az esetben nem pusztán egy önkormányzati
feladat alacsonyabb minőségi szinten történő ellátását, hanem a korlátozással érintett ingatlantulajdonosok
alkotmányban szabályozott alapjogának sérelmét eredményezi. Tartalmaz a Btv. olyan, az ingatlantulajdonosok tulajdonhoz való jogát érintő korlátozó szabályokat is, amikor a Btv.,
vagy az annak alapján megalkotott jogszabály (pl.: miniszteri rendelettel elfogadott vízpart-rehabilitációs
tanulmányterv) konkrét jogviszonyokat, meghatározott tulajdonosok jogait érintő korlátozást pontosan körülhatárolt
területre ír elő. Ez utóbbi előírásokat a tervhierarchiának megfelelően a településrendezési tervekben meg kell
jeleníteni, a korlátozás azonban nem a helyi építési szabályzatból, illetőleg szabályozási tervből fakad, hanem
közvetlenül a Btv., illetőleg az annak felhatalmazása alapján alkotott jogszabály előírásaiból.
A szabályozás hiányosságai miatt nem állapítható meg egyértelműen, hogy ezekben az ügyekben is alkalmazandók-e,
s ha igen miként az Étv. 30. §-ában foglalt kártalanítási szabályok.
A szabályozás egyértelműségének hiányában kétséges a kártalanítás jogalapja, módja és mértéke, folyamatosan
vitatható, hogy a károsultnak mely szervhez kell kártalanítási igényével fordulnia és csak hosszas jogviták
eredményeként juthat hozzá a károsult az őt megillető kártalanításhoz.
Az Alkotmánybíróság az Abh.-ban kihangsúlyozta, hogy a közérdek és a tulajdoni korlátozás arányosságának
vizsgálatánál általában is meghatározhatja azokat az ismérveket, amelyek a beavatkozás alkotmányosságát eldöntik.
Ilyen alkotmányossági ismérv lehet a kártalanítás, nevezetesen az, hogy adott tulajdoni korlátozás „csak adott
kártalanítás mellett áll fenn”. (ABH 1993, 373, 382.)
A Btv.-nek az érintett ingatlantulajdonosok tulajdonjogát erőteljesen korlátozó szigorú területrendezési előírásait
nem ellensúlyozta megfelelő, speciális kártalanítási szabályokkal. Az Abh. idézett megállapítására utalva: az adott
korlátozást nem követte az ezt ellensúlyozó – a korlátozás arányosságát biztosító – kártalanítás. Ugyanakkor
a jogalkotó elismerte a szabályozás elégtelenségét azzal, hogy éveken keresztül napirenden tartotta a
területrendezési tervekkel összefüggő kártalanítási szabályok megállapításának kötelezettségét. Az Abtv. 49. § (1) bekezdése szerint, ha az Alkotmánybíróság hivatalból vagy bárki indítványára azt állapítja meg, hogy
a jogalkotó szerv a jogszabályi felhatalmazásból származó jogalkotói feladatát elmulasztotta, és ezzel
alkotmányellenességet idézett elő, a mulasztást elkövető szervet – határidő megjelölésével – felhívja feladatának
teljesítésére. Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint a jogalkotó szerv jogalkotási kötelezettségének konkrét
jogszabályi felhatalmazás nélkül is köteles eleget tenni, ha az alkotmányellenes helyzet – a jogi szabályozás iránti igény
– annak nyomán állott elő, hogy az állam jogszabályi úton beavatkozott bizonyos életviszonyokba, és ezáltal az
állampolgárok egy csoportját megfosztotta alkotmányos jogai érvényesítésének lehetőségétől [22/1990. (X. 16.)
AB határozat, ABH 1990, 83, 86.]. Az Alkotmánybíróság mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet állapít
meg akkor is, ha alapjog érvényesüléséhez szükséges jogszabályi garanciák hiányoznak [37/1992. (VI. 10.)
AB határozat, ABH 1992, 227, 232.]. Az Alkotmánybíróság mulasztásban megnyilvánuló alkotmánysértést nemcsak akkor állapít meg, ha az adott
tárgykörre vonatkozóan semmilyen szabály nincs [35/1992. (VI. 10.) AB határozat, ABH 1992, 204, 205.], hanem akkor is,
ha az adott szabályozási koncepción belül az Alkotmányból levezethető tartalmú jogszabályi rendelkezés hiányzik
[22/1995. (III. 31.) AB határozat, ABH 1995, 108, 113.; 29/1997. (IV. 29.) AB határozat, ABH 1997, 122, 128.; 15/1998. (V. 8.)
AB határozat, ABH 1998, 132, 138.]. Az Abtv. hivatkozott szabálya és az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata alapján a jogi szabályozás hiányosságai
miatt mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapításának csak akkor van helye, ha a jogi szabályozás
hiánya miatt alkotmányellenes helyzet keletkezett. A jogalkotói mulasztásnak és az alkotmányellenes helyzetnek
együttesen kell fennállnia. [35/2004. (X. 6.) AB határozat, ABH 2004, 504, 508.]
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Alkotmány 2. § (1) bekezdését, valamint 13. §
(1) bekezdését sértő alkotmányellenes helyzet keletkezett azáltal, hogy a törvényhozó nem állapította meg a Balaton
Kiemelt Üdülőkörzet Területrendezési Tervének elfogadásáról, és a Balatoni Területrendezési Szabályzat
megállapításáról szóló 2000. évi CXII. törvényben előírt tulajdoni korlátozásokkal összefüggő kártalanítási igények
érvényesítésének sajátos szabályait. Az Alkotmánybíróság felhívta az Országgyűlést, hogy jogalkotási kötelezettségének 2012. április 30-ig tegyen eleget.
Tekintettel arra, hogy az Alkotmánybíróság a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet az Alkotmány 2. §
(1) bekezdése, valamint a 13. § (1) bekezdése alapján megállapította – állandó gyakorlatának megfelelően –
a jogalkotói mulasztás következményeit az Alkotmány 9. § (2) bekezdésével összefüggésben nem vizsgálta [97/2007.
(XI. 22.) AB határozat, ABH 2007, 784, 791.]
2. Indítvány alapján az Alkotmánybíróságnak vizsgálnia kellett a Btv. 6. § d) és f) pontjaiba foglalt rendelkezések
alkotmányosságát is. Az indítvány részben megalapozott. 2.1. A Btv. előírásainak végrehajtása során a vízpart-rehabilitációs tanulmánytervek és a településrendezési tervek által
zöldterületi terület-felhasználási egységbe sorolt magántulajdonban álló – korábban más terület-felhasználási
egységbe tartozó – ingatlanok esetében kétirányú tulajdoni korlátozás történt. Egyrészt a jogi szabályozás
megváltoztatta ezeknek az ingatlanoknak a rendeltetését. A vízpart-rehabilitációs tanulmánytervek és a
településrendezési tervek – azáltal, hogy zöldterületi terület-felhasználási egységbe sorolták ezeket az ingatlanokat,
valamint a Btv. 6. §-a azzal, hogy az a) pontjában megtiltja ezeken a területeken más terület–felhasználási egységek
kialakítását, c) pontjában meghatározza az e területeken létrehozható létesítményeket, és f) pontjában előírja
a korlátozástól mentes közcélú használat biztosítását – a korábbi rendeltetésétől eltérően határozták meg az
ingatlanok jövőbeni használati módját, korlátozva minden olyan használatot, amely e jövőbeni rendeltetés
megvalósítását meghiúsítaná. Másrészt a Btv. 6. §-ának d) pontja korlátozza az ingatlantulajdonos rendelkezési jogát
azzal, hogy kimondja: ezeknek az ingatlanoknak a tulajdonjogát kizárólag a Magyar Állam és helyi önkormányzat
szerezheti meg közfeladat ellátására. Az Alkotmánybíróságnak e tulajdoni korlátozásokkal összefüggésben azt kellett vizsgálnia, hogy van-e azoknak
törvényben szabályozott közérdekű indoka. A Btv. 16–22. §-okhoz fűzött indokolás rámutat arra, hogy a
területrendezési tervezés egyik célkitűzése volt a parti településeken a vízparttal közvetlen térkapcsolatot teremtő,
közhasználatú zöldterületek növelésének előírása. „A vízparti üdülőhelyeken az üdülési komfort megteremtésének
egyik nem mellőzhető formája a vízfelülettel vizuális és fizikai kapcsolat biztosítása. A passzív rekreációs
tevékenységek körébe sorolható tevékenységekhez, a természeti elemek zavartalan szemléléséhez, a parti sétányról
feltáruló tájkép látványának térélményt jelentő megéléséhez helyet kell biztosítani. Az aktív rekreációs tevékenységek
között a vízisportok és a strandolás olyan tevékenységek, amelyek csak a vízparthoz köthetők. A két rekreációs
tevékenységtípus intenzitásában, létesítményigényében eltérő, ezért közöttük az átmenetet is biztosítani kell.
Ezeknek a területhasználati igényeknek a kielégítésére – terület-felhasználási sajátosságaik révén – leginkább
a zöldterületek alkalmasak.” Az Alkotmánybíróság megítélése szerint a közhasználatú zöldterületek megnövelésének ez az igénye tekinthető olyan
közérdeknek, amely indokolja, hogy azokon a területeken, – ahol az köztulajdonban álló területen nem biztosítható –
érvényesítése érdekében a törvény tulajdoni korlátozást írjon elő.
A Btv. 6. §-ában foglalt tulajdoni korlátozás alkotmányosságának megítélése során vizsgálandó kérdés az is, hogy a
korlátozás arányban áll-e a megvalósítandó közérdekű céllal. A vitatott szabályozás a tulajdonosnak az ingatlannal való rendelkezési jogát korlátozza, aminek következtében – az
állam, illetőleg az önkormányzat vásárlási szándékának hiányában – az ingatlan meghatározatlan ideig
forgalomképtelenné válik. A rendelkezési jog korlátozása az ingatlan értékének csökkenésével is jár. Az ilyen
szabályozás súlyos – már-már a kisajátításhoz hasonló súlyú – beavatkozást jelent a tulajdonosi autonómiába.
Az Alkotmánybíróság már több határozatában kimondta, hogy az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében biztosított
alapvető jog korlátozása alkotmányos célok szolgálatában csak akkor tekinthető maradéktalanul alkotmányosnak, ha
a korlátozás ideiglenességét, átmenetiségét a törvényi rendezés pontosan, kiszámíthatóan és ellenőrizhetően
biztosítja [7/1991. (II. 28.) AB határozat, ABH 1991, 26–27.; 13/1992. (III. 25.) AB határozat, ABH 1992, 98.; 13/1998. (IV.
30) AB határozat, ABH 1998, 429, 434.]. Az Alkotmánybíróság az Abh.-ban elvi éllel rámutatott:
„Az Alkotmány 13. § (2) bekezdése a kisajátítást csak kivételesen és közérdekből, törvényben szabályozott esetekben
és módon, teljes, feltétlen és azonnali kártalanítás mellett engedi meg. Ez a szabály a kisajátításnak arra a
hagyományos fogalmára vonatkozik, amikor a tulajdont teljes egészében elvonják. A tulajdon súlyos megterhelése is
megkövetelheti azonban az Alkotmány alapján a kisajátításhoz hasonló védelmet. A közérdekből szükséges korlátozás
esetében is szólhat valamely más alkotmányosan figyelembe veendő szempont amellett, hogy a tulajdonos
veszteségét mégis ki kell egyenlíteni, vagy legalábbis mérsékelni. Ilyen szempont lehet például a korlátozás súlya vagy
az, ha a törvény csak a tulajdonosok egy csoportját kényszeríti a teherviselésre, összehasonlítható más tulajdonosokat
azonban nem. Ezekben az esetekben a beavatkozást igazoló közérdek és a tulajdonos kényszerű jogsérelme közötti
arányosság követeli meg a kiegyenlítést.” (ABH 1993, 373, 381.)
A közhasználatú zöldterületek kialakítása érdekében a Btv. 6. §-ában megállapított tulajdoni korlátozás terhét nem
minden, a partmenti településen ingatlannal rendelkező tulajdonos köteles viselni, hanem csak a tulajdonosok egy
csoportját – a vízpart-rehabilitációs tanulmánytervben, s annak alapján településrendezési tervben zöldterületi
terület-felhasználási egységbe sorolt ingatlanok tulajdonosait – kötelezi a törvény a korlátozás tűrésére.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a jogalkotó szándékai szerint átmenetinek szánt, más összehasonlítható
tulajdonosokhoz képest a tulajdonosoknak csak egy csoportját terhelő korlátozás határozatlan időtartamú
fenntartása, kártalanítás nélkül, a tulajdonhoz való jog aránytalan korlátozását eredményezi.
A Btv. vitatott rendelkezése a vízpart rehabilitációs tanulmánytervben, illetőleg a településrendezési tervben
zöldterületi terület-felhasználási egységbe sorolt területekre vonatkozik. A Btv. megalkotása során a jogalkotó úgy ítélte meg, hogy a vízparti területek rehabilitációját szolgáló
településrendezési feladatok nem telepíthetők kizárólag a települési önkormányzatokra. A miniszteri hatáskörbe utalt
vízpart-rehabilitációs tanulmányterv elkészítését az indokolás szerint az teszi szükségessé:
„A többféle, olykor egymást is zavaró funkció elhelyezése a partmenti területeken kellő körültekintést igényel.
E területek rendezése meghatározó lehet a Balaton parthasználatának rendezése és a minőségi turizmus fejlesztési
lehetőségei szempontjából. Ugyanakkor a települések egykori külterületi partszakaszai mellett természetes
vegetációjú, megtartandó, helyenként védendő élőhelyek találhatóak. A sokféle érdek által megfogalmazott
területigény kielégítése, a közöttük lévő összhang megteremtése országos érdek. Ezért a törvény e területek
rehabilitációs tanulmánytervének elkészítését a központi államigazgatási szervek feladatává teszi.”
Ennek megfelelően a Btv. 58. § (1) bekezdés a) pontjában a Kormány felhatalmazást kapott arra, hogy rendeletben
megállapítsa a balatoni vízpart-rehabilitációs szabályozás követelményeit. E felhatalmazás alapján fogadta el
a Kormány a balatoni vízpart-rehabilitációs szabályozás követelményeiről szóló 283/2002. (XII. 21.) Korm. rendeletet.
A Btv. 58. § (2) bekezdésében pedig a településrendezési tervek felülvizsgálatához szükséges vízpart-rehabilitációs
tanulmányterv elfogadását a területfejlesztésért és a területrendezésért felelős miniszter hatáskörébe utalta. Ennek
alapján fogadta el a területrendezésért felelős tárca nélküli miniszter a 2004 és 2006 közötti időszakban a parti
települések vízpart-rehabilitációs tanulmányterveit. A Btv. 37. § a) pontja kimondja, hogy a települési terület övezetén
belül a vízpart-rehabilitációs szabályozási követelményekkel érintett területekre készült tanulmányterveket a helyi
építési szabályzatban kötelezően figyelembe kell venni. E szabályok alapján megállapítható, hogy a tulajdonosokat terhelő korlátozás alapvetően a szélesebb közérdeket
érvényesítő vízpart-rehabilitációs terven, s nem az annak rendelkezéseit átvevő helyi építési szabályzaton alapul.
Mindezeket figyelembe véve az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a tulajdoni korlátozás arányosságát biztosító
kártalanítással kapcsolatosan a rendelkező rész 1. pontjában megállapított mulasztásban megnyilvánuló
alkotmányellenesség a Btv. 6. §-ával összefüggésben is fennáll, az értékgarancia alkotmányos szabályozásának
hiányában sérelmet szenved az érintett tulajdonosoknak az Alkotmány 13. §-ában szabályozott tulajdonhoz való joga.
Az Alkotmánybíróság, tekintettel arra, hogy a Btv.-be foglalt tulajdoni korlátozásokkal – így a Btv. 6. §-ával is –
összefüggő kártalanítási igények érvényesítését szolgáló jogi szabályozás hiányosságai miatt a mulasztásban
megnyilvánuló alkotmányellenességet megállapította, nem látott indokot a vitatott szabályok megsemmisítésére.
Ezért az indítványt elutasította. 2.2. Az indítványozók az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében szabályozott jogorvoslathoz való jog sérelme miatt is vitatják a
Btv. 6. §-ának alkotmányosságát. Álláspontjuk szerint sérti a jogorvoslathoz való jogot az, hogy a miniszteri
rendeletben megállapított vízpart-rehabilitációs tanulmánytervek ellen az érintett ingatlanok tulajdonosai nem
élhetnek jogorvoslattal. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Btv. 6. §-a a vízpart-rehabilitációs
tanulmánytervben zöldterületté nyilvánított területekkel összefüggő magatartási szabályokat állapít meg, nem ezen a
rendelkezésen alapul a miniszter felhatalmazása a rendeletalkotásra, így alkotmányjogilag értékelhető összefüggés az
Alkotmány 57. § (5) bekezdése és a Btv. 6. §-a között nem állapítható meg. Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata
szerint az érdemi alkotmányossági összefüggés hiánya az indítvány elutasítását eredményezi [698/B/1990.
ABhatározat, ABH 1991, 716–717.; 108/B/1992. AB határozat, ABH 1994, 523–524.; 19/2004. (V. 26.) AB határozat,
ABH 2004, 321, 343.], ezért az indítványt e tekintetben is elutasította.
Az Alkotmánybíróság e határozatát a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására, valamint
az érintettek széles körére tekintettel tette közzé a Magyar Közlönyben.
Budapest, 2011. november 15. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
77/2011. (VII. 21.) HM utasítása a Magyar Honvédség hivatásos és szerződéses állományú katonái részére biztosított étkezési utalvány kiegészítéséről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló
2004. évi CV. törvény 52. § (1) bekezdés f) pontja, valamint 97. § (1) bekezdés n) pontja alapján a következő
utasítást adom ki. 1. § Az utasítás hatálya a Honvédelmi Minisztériumra, a
honvédelmi miniszter közvetlen alárendeltségébe, közvetlen, illetve fenntartói irányítása, valamint felügyelete alá
tartozó szervezetekre, továbbá a Magyar Honvédség katonai szervezeteire (a továbbiakban együtt: honvédelmi
szervezet), illetőleg a honvédelmi szervezet állományába
tartozó hivatásos és szerződéses katonákra terjed ki.
2. § (1) A honvédelmi szervezet állományába tartozó hivatásos és szerződéses katonák (ideértve a rendelkezési állományban lévőket is) – a 3. §-ban foglaltak kivételével –
a részükre korábban már kiadásra került melegétkezési
utalványon felül 2011. június hónapra további 6000 Ft,
2011. július hónapra további 6000 Ft, 2011. augusztus hónapra pedig további 8000 Ft értékű melegétkezési utalványra jogosultak.
(2) A Magyar Honvédség hivatásos és szerződéses állományú katonáinak jogállásáról szóló 2001. évi XCV. törvény (a továbbiakban: Hjt.) 61/B. §-a alapján rész-szolgálatteljesítési időben foglalkoztatott hivatásos és szerződéses katonák szintén az (1) bekezdésben meghatározott
összegű melegétkezési utalványokra jogosultak.
(3) A június hónapra járó melegétkezési utalványra
azok jogosultak, akiknek jogviszonya 2011. június 1-jén
fennállt. A július hónapra járó melegétkezési utalványra
azok jogosultak, akiknek jogviszonya 2011. július 1-jén
fennállt. Az augusztus hónapra járó melegétkezési utalványra azok jogosultak, akiknek jogviszonya 2011.
augusztus 1-jén fennállt.
3. § (1) Nem jogosultak a jelen utasítás alapján az adott hónapra járó melegétkezési utalványra azok, akiknek jogviszonya az adott hónapban a 2. § (3) bekezdésében meghatározott napon nem állt fenn, valamint akik ezen időpontokban
a) felmentési idejüket töltötték és mentesítve voltak a
szolgálatteljesítés alól,
b) gyermekgondozási díjban, illetve gyermekgondozási
segélyben részesültek, kivéve, ha a gyermekgondozási segély folyósítása mellett honvédelmi szervezetnél a Hjt.
61/B. §-a alapján rész-szolgálatteljesítési időben szolgálatot teljesítettek,
c) bármilyen jogcímen igénybe vett 30 napot meghaladó
illetmény nélküli szabadságon voltak,
d) a Hjt. 46. § (3) bekezdése alá tartozó más szervhez
voltak vezényelve, kivéve, ha illetményüket közvetlenül a
HM fejezet költségvetése személyi kiadások előirányzata
terhére kapták,
e) beosztásukból fel voltak függesztve, előzetes fogvatartásban, házi őrizetben voltak, szabadságvesztés büntetésüket katonai fogdában töltötték, ideiglenes kényszergyógykezelés alatt álltak, jogellenesen voltak távol,
f) méltatlansági eljárás alatt álltak,
g) a Hjt. 48. § (1) bekezdés m) pontja alá tartoznak.
(2) Nem jogosultak a melegétkezési utalványra azok
sem, akiknek jogviszonya a melegétkezési utalvány átadásakor nem áll fenn.
4. § (1) A melegétkezési utalványokat a honvédelmi szervezet személyügyi szerve által készített jegyzékek alapján
– a (2)–(3) bekezdésben foglalt kivételekkel – 2011.
augusztus 31-ig kell a jogosultak részére átadni.
(2) Az egy évet meg nem haladó külföldi kiküldetésen,
külszolgálaton tartózkodó, vagy külföldi tanulmányokat
folytató személy részére az utalványokat az első magyarországi tartózkodása során, de legkésőbb a külszolgálat
befejezését követően haladéktalanul át kell adni.
(3) Az egy évet meghaladó időtartamú külszolgálaton
tartózkodó, vagy külföldi tanulmányokat folytató személy
részére az utalványokat 2011. szeptember 15-ig kell átadni.
5. § (1) Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
(2) Ez az utasítás 2012. december 31-én a hatályát
veszti.
Dr. Hende Csaba s. k.,
honvédelmi miniszter


text:
124/2011. (VII. 26.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. július 19-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997.
C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva K. K. magánszemély
(a továbbiakban: beadványozó) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta
a következő határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-7950-143). Indokolás I. A beadványozó 2011. június 24-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyet ért e ön azzal, hogy a hazai gondozatlan kert és udvar tulajdonosokat meg kell bírságolni és egyben felszólítani?”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezésben foglalt kérdés nem felel meg az Nsztv. 13. §
(1) bekezdésében foglalt egyértelműség követelményének. Az egyértelműség követelménye azt jelenti, hogy a
népszavazásra szánt kérdésnek egyértelműen megválaszolhatónak kell lennie. Ahhoz, hogy a választópolgár a
népszavazásra feltett kérdésre egyértelműen tudjon válaszolni, az szükséges, hogy a kérdés világos és kizárólag
egyféleképpen értelmezhető legyen, a kérdésre „igen”-nel vagy „nem”-mel lehessen felelni. A kérdés
egyértelműségének megállapításakor továbbá azt is vizsgálni kell, hogy a népszavazás eredménye alapján az
Országgyűlés – az akkor hatályban lévő jogszabályok szerint – el tudja-e dönteni, hogy terheli-e jogalkotási
kötelezettség, és ha igen milyen jogalkotásra köteles. Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezésben feltenni kívánt kérdés megfogalmazása
nem egyértelmű, mivel a kérdés megfogalmazása a magyar nyelvtan szabályainak nem felel meg, a mondat egyes
részei, kifejezései egymással nyelvtani és logikai összefüggésben nincsenek, ezáltal annak pontos tartalma nem
állapítható meg. Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a népszavazásra szánt kérdés nem felel meg a törvényben foglalt
követelményeknek, így a Bizottság az Nsztv. 10. § c) pontja értelmében az aláírásgyűjtő ív hitelesítését megtagadja.
II. A határozat az Nsztv. 2. §-án, a 10. § c) pontján és a 13. § (1) bekezdésén, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve.
130. §-ának (1) bekezdésén alapul. Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
43/2010. (VI. 23.) OGY határozata az Állami Számvevőszék elnökét és alelnökeit jelölő eseti bizottság tisztségviselőinek és tagjainak megválasztásáról.
1. Az Állami Számvevőszék elnökét és alelnökeit jelölő eseti bizottság tisztségviselőinek és tagjainak megválasztásáról
 szóló 35/2010. (VI. 16.) OGY határozat a következők szerint módosul:
Az Országgyűlés dr. Nyikos Lászlót (Jobbik) a bizottság alelnökévé
megválasztja. 2. E határozat elfogadásakor lép hatályba, és a közzétételét követő napon hatályát veszti.
Dr. Schmitt Pál s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
122/2011. (VI. 21.) KE határozata vezérőrnagyi előléptetésről.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés i) pontjában biztosított jogkörömben, a honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló
2004. évi CV. törvény 49. § (2) bekezdésének a) pontja alapján a honvédelmi miniszter előterjesztésére Fucsku Sándor
dandártábornokot 2011. június 15-ei hatállyal vezérőrnaggyá előléptetem.
Budapest, 2011. június 6. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
37/2016. (VIII. 8.) EMMI utasítása az Emberi Erőforrások Minisztériuma Egyedi Iratkezelési Szabályzatáról.
A	köziratokról,	a közlevéltárakról	és	a magánlevéltári	anyag	védelméről	szóló	1995.	évi	LXVI.	törvény	10. §	(1) bekezdés	b) pontjában
foglaltaknak	 megfelelően,	 valamint	 a  közfeladatot	 ellátó	 szervek	 iratkezelésének	 általános	 követelményeiről	 szóló	 335/2005.
(XII.  29.)	 Korm.	 rendelet	 előírásainak	 figyelembevételével	 –	 figyelemmel	 a  jogalkotásról	 szóló	 2010.	 évi	 CXXX.	 törvény	 23.  §
(4) bekezdés	c) pontjára	–	az Emberi	Erőforrások	Minisztériuma	iratkezelési	tevékenységéről	és	irattári	tervéről	–	a Magyar	Nemzeti
Levéltár	és	a köziratok	kezelésének	szakmai	irányításáért	felelős	miniszter	egyetértésével	–	a következő	utasítást	adom	ki:
1. § Az utasítás hatálya az Emberi Erőforrások Minisztériumára terjed ki.
2. § Az Emberi Erőforrások Minisztériuma Egyedi Iratkezelési Szabályzatát az utasítás 1. melléklete szerint határozom meg.
3. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
4. § Hatályát	 veszti	 az  Emberi	 Erőforrások	 Minisztériuma	 Egyedi	 Iratkezelési	 Szabályzatáról	 szóló	 30/2015.	 (VII.	 6.)
EMMI utasítás.
Balog Zoltán s. k.,
 emberi erőforrások minisztere


text:
5/2017. (II. 27.) IM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38. §
(1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján a következő utasítást adom ki:
1. § A  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII. törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38. § (2) bekezdése alapján a polgári perrendtartás reformjával, az új szabályozási
rendszer kialakításával, továbbá a  kapcsolódó jogszabályok előkészítésével összefüggő feladatok irányítására és
összehangolására 2017. március 1. napjától dr. Wopera Zsuzsannát miniszteri biztossá nevezem ki.
2. § A miniszteri biztos az 1. §-ban meghatározott feladatai ellátása körében koordinálja az Igazságügyi Minisztériumban
a polgári perrendtartásról szóló törvény kodifikációjával összefüggő feladatok ellátását.
3. § (1) A  miniszteri biztos a  Ksztv. 38.  § (6)  bekezdése szerinti díjazásra és a  Ksztv. 38.  § (6)  bekezdésében hivatkozott
kormányrendelet szerinti juttatásokra jogosult.
(2) A  miniszteri biztos munkájának és feladatainak ellátása érdekében a  Miniszteri Kabinetben önálló szervezeti
egységként háromfős titkárság működik.
4. § (1) Ez az utasítás 2017. március 1-jén lép hatályba.
 (2) Hatályát veszti a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 11/2016. (VIII. 31.) IM utasítás.
Dr. Trócsányi László s. k.,
 igazságügyi miniszter


text:
1174/2009. (X. 20.) Korm. határozata a rendelkezésre állási támogatásnak a nyílt munkaerőpiacon történő munkavállalásra ösztönző átalakításához kapcsolódó egyes kormányzati feladatokról.
A Kormány a rendelkezésre állási támogatásnak a nyílt munkaerőpiacon történő munkavállalásra ösztönző átalakításához
kapcsolódó egyes kormányzati feladatokkal összefüggésben az alábbi határozatot hozza:
1. A Kormány a Magyar Köztársaság 2010. évi költségvetését megalapozó egyes törvények módosításáról szóló
T/10679. számú törvényjavaslat olyan tartalommal történő elfogadását támogatja, amely lehetővé teszi, hogy az aktív
korúak ellátása keretében egy családban a rendelkezésre állási támogatás mellett egyidejűleg rendszeres szociális
segély is folyósítható legyen.
Felelős: szociális és munkaügyi miniszter
társadalompolitika összehangolásáért felelős tárca nélküli miniszter
pénzügyminiszter
Határidő: T/10679. számú törvényjavaslat tárgyalásához igazodóan
2. A Kormány felhívja a szociális és munkaügyi minisztert, hogy a Közmunkatanács bevonásával a 2010 januárjában
induló közmunkaprogramok kiírása során részesítse előnyben azokat a pályázókat, akik az általuk szervezett program
során az állami irányítás egyéb jogi eszközében meghatározott mértékben foglalkoztatnak a korábban rendelkezésre
állási támogatásra jogosult személyeket.
Felelős: szociális és munkaügyi miniszter
Határidő: 2009. december 1.
3. A Kormány felhívja a szociális és munkaügyi minisztert, valamint a nemzeti fejlesztési és gazdasági minisztert, hogy
a vonatkozó uniós programok – így a TÁMOP 1.1.2. Decentralizált program a hátrányos helyzetűek foglalkoztatásáért
elnevezésű, a TÁMOP 1.1.3. Út a munka világába elnevezésű kiemelt projektek – esetében – amennyiben szükséges
a program módosításával – tegye lehetővé, hogy a fenti programok kiemelt célcsoportjába azon személyek is
bekerülhessenek, akik korábban rendelkezésre állási támogatásban részesültek. Ehhez kapcsolódóan – a szükség
szerint megalkotandó jogszabályok tervezeteinek kidolgozásával is – biztosítsák
a) hogy a regionális munkaügyi központok a náluk jelentkező, a jogszabályi változásokra figyelemmel a korábban
rendelkezésre állási támogatásban részesült személyek számára felajánlhassák a különböző uniós forrásból
finanszírozott programokban  való részvételt,
b) a TÁMOP 1.1.3. Út a munka világába kiemelt projekt 2009. november 1-jéig történő elindítását, valamint
c) a TÁMOP forrásainak felülvizsgálatával és szükség szerinti átcsoportosítására tett javaslatokkal a fenti
intézkedések költségvetési fedezetét.
Felelős: szociális és munkaügyi miniszter
nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter
Határidő: az a) pont tekintetében 2010. január 1.,
a b) pont tekintetében 2009. november 1.,
a b) ponthoz kapcsolódó jogszabályok tervezetének elkészítésére 2009. október 31.,
a c) pont tekintetében az átcsoportosítási javaslat megtételére 2009. december 1.
4. A Kormány felhívja a szociális és munkaügyi minisztert, valamint a nemzeti fejlesztési és gazdasági minisztert, hogy
gondoskodjanak arról, hogy a 2010. január 1-jén induló „Lépj egyet előre” program célcsoportjába a korábban
rendelkezésre állási támogatásban részesült személyek is részt vehessenek.
Felelős: szociális és munkaügyi miniszter
nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter
Határidő: 2009. december 31.
5. Ez a határozat a közzététele napján lép hatályba.
Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
42/2011. (V. 6.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. április 28-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997.
C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában és 131/A. § b) pontjában foglalt hatáskörében
eljárva Kiss Imre (továbbiakban: beadványozó) által a Polgári Jogokat Pártolók Egyesülete (2065 Mány, Alsóörs
3594/1. hrsz.) képviseletében benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-7950-143). Indokolás I. A beadványozó 2011. április 1-jén aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz az
országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„AZ ALKOTMÁNY RENDELKEZZEN A HALÁLBŰNTETÉSRŐL” Az országos népszavazás, illetőleg népi kezdeményezés során alkalmazandó aláírásgyűjtő ív tartalmát a Ve. 118. §
(3)–(5) bekezdései, mintáját a Ve. 153. § e) pontjában foglalt felhatalmazás alapján a 11/2008. (III. 1.) ÖTM rendelet
melléklete határozza meg. Az Országos Választási Bizottság a hitelesítésre benyújtott aláírásgyűjtő ív mintapéldányával kapcsolatban
megállapította, hogy az nem felel meg a Ve.-ben meghatározott adattartalomnak, valamint a 11/2008. (III. 1.)
ÖTM rendelet mellékletében lévő mintának. Az aláírásgyűjtő íven nem került meghatározásra az aláírásgyűjtés célja,
azaz hogy az indítványozó országos népszavazáshoz vagy országos népi kezdeményezéshez kíván aláírást gyűjteni.
Mindezek alapján az Országos Választási Bizottság megtagadja az aláírásgyűjtő ív hitelesítését.
II. A határozat az Nsztv. 2. §-án, a Ve. 118. § (3)–(5) bekezdésein, a 11/2008. (III. 1.) ÖTM rendelet mellékletén, a
jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
5/2011. (I. 17.) ME határozata a Magyar Köztársaság Kormánya és a Srí Lanka-i Demokratikus Szocialista Köztársaság Kormánya közötti pénzügyi együttműködési keretprogram kialakításáról szóló megállapodást módosító megállapodás létrehozására adott felhatalmazásról.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
a nemzetgazdasági miniszter és a külügyminiszter előterjesztése alapján
1. egyetértek a Magyar Köztársaság Kormánya és a Srí Lanka-i Demokratikus Szocialista Köztársaság Kormánya közötti
pénzügyi együttműködési keretprogram kialakításáról szóló megállapodást módosító megállapodás (a továbbiakban:
szerződés) létrehozásával;
2. felhatalmazom a nemzetgazdasági minisztert, hogy – az érintett miniszterekkel egyetértésben – a tárgyalásokon részt
vevő személyeket kijelölje;
3. felhatalmazom a nemzetgazdasági minisztert vagy az általa kijelölt személyt, hogy a tárgyalások eredményeként
előálló szövegtervezetet kézjegyével lássa el;
4. felhívom a külügyminisztert, hogy a szerződés létrehozásához szükséges meghatalmazási okiratot adja ki;
5. felhívom a nemzetgazdasági minisztert és a külügyminisztert, hogy a szerződés létrehozását követően a szerződés
szövegének végleges megállapítására való felhatalmazásról szóló határozat tervezetét haladéktalanul terjesszék
a Kormány elé.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
1507/2019. (VIII. 23.) Korm. határozata a 2022. magyar–szlovák közös rendezésű férfi kézilabda Európa-bajnokság megrendezéséhez szükséges további kormányzati intézkedésekről.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy a  2019.  évben Budapesten zajló World Urban Games sportesemény és a  2022.  évi
magyar–szlovák közös rendezésű férfi kézilabda Európa-bajnokság megrendezéséhez szükséges egyes
létesítmények megvalósítását szolgáló kiemelten közérdekű beruházások helyszínének meghatározásáról
szóló 63/2019. (III. 27.) Korm. rendelet 2.  melléklet I.  pontjában foglalt táblázat B:2 mezőjében meghatározott
területen (a  továbbiakban: beruházási terület) 2021. november 30-ig a 2022. évi magyar–szlovák közös rendezésű
férfi kézilabda Európa-bajnokság sikeres megrendezéséhez szükséges műszaki tartalommal valósuljon meg
az  új budapesti multifunkcionális sport- és rendezvénycsarnok, beleértve a  kapcsolódó területrendezési és
közlekedésfejlesztési munkálatokat is (a továbbiakban együtt: Beruházás);
2. egyetért azzal, hogy
a) a Beruházás megvalósítását a  kiemelt budapesti fejlesztésekért és nemzetközi sportpályázatokért felelős
kormánybiztos irányítsa,
b) a Beruházás megvalósító építtetője a  KKBK Kiemelt Kormányzati Beruházások Központja Nonprofit
Zártkörűen Működő Részvénytársaság legyen;
 3. úgy rendelkezik, hogy a Beruházás teljes költsége nem haladhatja meg a bruttó 101 544 852 000 forintot;
 4. egyetért azzal, hogy a Miniszterelnökséget vezető miniszter a Beruházás 1. pont szerinti megvalósítása érdekében
–  a  2019.  évben teljesítendő kötelezettségvállaláson felül – az  államháztartásról szóló 2011.  évi CXCV.  törvény
szerinti éven túli kötelezettséget vállaljon, azzal, hogy a  2019–2022.  évekre összesen vállalható kötelezettség
a 3. pont szerinti összeget nem haladhatja meg;
5. felhívja a  pénzügyminisztert, hogy a  Miniszterelnökséget vezető miniszterrel történő egyeztetést követően
gondoskodjon a  Beruházás 1.  pont szerinti megvalósításával összefüggő feladatok finanszírozása érdekében
–  a  2020.  évre tervezett 35  000  000  000 forint összegű központi költségvetési forráson felül – szükséges források
biztosításáról a 2019. évi, illetve a 2021. és 2022. évi központi költségvetés XI. Miniszterelnökség fejezet javára;
Felelős: pénzügyminiszter
Miniszterelnökséget vezető miniszter Határidő: a 2019.  évi forrás tekintetében a  felmerülés ütemében, a  2021. és 2022.  évi források
tekintetében az adott évi központi költségvetés tervezése során
6. felhívja a  nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli minisztert, hogy a  Beruházás megvalósítása
érdekében, a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zártkörűen működő Részvénytársaság útján tegye meg
a  szükséges intézkedéseket a  beruházási terület 2.  pont b)  alpontja szerinti megvalósító építtető részére történő
vagyonkezelésbe adása érdekében.
Felelős: nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1082/2012. (III. 30.) Korm. határozata az egységes közadatkereső rendszer és központi elektronikus jegyzék megújításáról.
A Kormány a közvélemény pontos és gyors tájékoztatása, a közérdekű adatokhoz való hozzáférés minél hatékonyabb
megvalósulásának elősegítése érdekében: 1. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a közigazgatási és igazságügyi miniszterrel együttműködve – figyelembe
véve a 2012. április 1-jétől átalakuló elektronikus ügyintézési rendszer igényeit – vizsgálja meg az egységes
közadatkereső rendszer és a központi elektronikus jegyzék működését, szerkezeti felépítését, és terjesszen elő
javaslatot azok továbbfejlesztésére vonatkozóan; Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
közigazgatási és igazságügyi miniszter érintett miniszterek Határidő: 2012. június 30.
2. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a közigazgatási és igazságügyi miniszterrel együttműködve az
1. pontban foglalt vizsgálat eredményét figyelembe véve terjesszen elő javaslatot a szükséges jogszabályi
módosításokra vonatkozóan; Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter közigazgatási és igazságügyi miniszter
Határidő: 2012. szeptember 30. 3. felhívja a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy a nemzeti fejlesztési miniszterrel együttműködve vizsgálja
meg az összerendelési nyilvántartás alkalmazhatóságának lehetőségét a döntéselőkészítéshez szükséges adatok
hozzáférhetőségének biztosításáról szóló 2007. évi CI. törvényben (a továbbiakban: Törvény) meghatározott célokkal
összefüggésben; Felelős: közigazgatási és igazságügyi miniszter nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2012. december 31. 4. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a közigazgatási és igazságügyi miniszterrel együttműködve
– a 3. pontban foglalt vizsgálat eredményét is figyelembe véve – vizsgálja felül a Törvényt és terjesszen elő javaslatot
annak szükség szerinti módosítására. Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
közigazgatási és igazságügyi miniszter Határidő: 2013. június 30.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
2017. LXXVI. törvény a külföldről támogatott szervezetek átláthatóságáról.
Az Országgyűlés
tiszteletben tartva, hogy az  egyesülési jog alapján létrejött szervezetek a  társadalmi önszerveződés megnyilvánulásai,
működésük hozzájárul a  demokratikus ellenőrzéshez és a  közügyek nyilvános megvitatásához, valamint, hogy e  szervezetek
meghatározó szerepet töltenek be a közvélemény formálásában,
hangsúlyozva, hogy az  egyesületek és az  alapítványok társadalmi szerepvállalására tekintettel átláthatóságukhoz kiemelt
közérdek fűződik,
felismerve, hogy az egyesülési jog alapján létrejött szervezeteknek ismeretlen külföldi forrásból juttatott támogatások alkalmasak
lehetnek arra, hogy külföldi érdekcsoportok e szervezetek társadalmi befolyásán keresztül saját érdekeiket, nem pedig közösségi
célokat érvényesíthessenek Magyarország politikai és társadalmi életében, továbbá figyelemmel arra, hogy ez veszélyeztetheti
az ország politikai, gazdasági érdekeit, a törvényes intézmények befolyásmentes működését, valamint
hozzájárulva a pénzmosás elleni küzdelem nemzetközi erőfeszítéseihez,
a következő törvényt alkotja:
1. § (1) E  törvény alkalmazásában külföldről támogatott szervezetnek minősül az  az egyesület és alapítvány, amely
a (2) bekezdésében meghatározott juttatásban részesül (a továbbiakban e szervezetek együtt: külföldről támogatott
szervezet).
(2) E  törvény értelmében támogatásnak minősül jogcímétől függetlenül a  közvetlenül vagy közvetve külföldről
származó mindazon pénzbeli vagy egyéb vagyoni jellegű juttatás, amely egy adóévben egyenként vagy összesítve
eléri a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása megelőzéséről és megakadályozásáról szóló 2017. évi LIII. törvény
(a továbbiakban: Pmt.) 6. § (1) bekezdés b) pontjában meghatározott összeg kétszeresét.
(3) Nem kell beszámítani a (2) bekezdés szerinti támogatás összegébe mindazt a támogatást, amelyet az egyesület vagy
alapítvány külön jogszabály szerint az Európai Uniótól származó forrásként költségvetési szerven keresztül kap.
(4) Nem terjed ki e törvény hatálya:
a) arra az egyesületre és alapítványra, amely nem minősül civil szervezetnek;
b) a sportról szóló 2004. évi I. törvény hatálya alá tartozó egyesületre;
c) a vallási tevékenységet végző szervezetre.
d) a  nemzetiségek jogairól szóló 2011.  évi CLXXIX.  törvény szerinti nemzetiségi szervezetre és nemzetiségi
egyesületre, valamint az  alapító okirata szerint adott nemzetiség érdekvédelmét, érdekképviseletét, vagy
a nemzetiségi kulturális autonómiával közvetlenül összefüggő tevékenységet ellátó alapítványra.
2. § (1) Az 1. § (1) bekezdése szerinti egyesület vagy alapítvány 15 napon belül köteles bejelenteni külföldről támogatott
szervezetté válását, amint az általa kapott tárgyévi támogatások összege eléri a Pmt. 6. § (1) bekezdés b) pontjában
meghatározott összeg kétszeresét.
(2) A külföldről támogatott szervezet az  (1) bekezdés szerinti bejelentést a  székhelye szerint illetékes törvényszéknek
(a  továbbiakban: nyilvántartó bíróság) az  1.  melléklet szerinti adattartalommal küldi meg. A  nyilvántartó bíróság
a bejelentést a civil és egyéb cégnek nem minősülő szervezetek nyilvántartásában (a továbbiakban: Nyilvántartás)
az  egyesület vagy alapítvány adataihoz csatolja, és az  egyesületet vagy alapítványt külföldről támogatott
szervezetként rögzíti.
(3) A  külföldről támogatott szervezet az  (1)  bekezdésben foglalt szabályok megfelelő alkalmazásával a  beszámolóval
egyidejűleg bejelentést tesz az 1. melléklet szerinti adattartalommal a nyilvántartó bíróság számára az előző évben
kapott támogatásokról. A bejelentésben az adott tárgyévben
a) az 500 000 forintot támogatónként el nem érő támogatás az 1. melléklet II. rész A) pontja,
b) az 500 000 forintot támogatónként elérő vagy azt meghaladó támogatás az 1. melléklet II. rész B) pontja
szerinti adattartalommal kerül feltüntetésre.
A törvényt az Országgyűlés a 2017. június 13-i ülésnapján fogadta el.
(4) A  nyilvántartó bíróság minden hónap 15. napjáig megküldi azon egyesületek és alapítványok nevét, székhelyét
és adószámát a  Civil Információs Portál vezetéséért felelős miniszternek, amelyek tekintetében a  megelőző
hónapban a külföldről támogatott szervezetnek minősülés tényét a Nyilvántartásban rögzítette. A Civil Információs
Portál vezetéséért felelős miniszter az  ily módon számára megküldött adatokat ingyenesen elérhető módon
haladéktalanul közzéteszi az e célra kialakított elektronikus felületen.
(5) A  külföldről támogatott szervezet az  (1)  bekezdés szerinti bejelentést követően haladéktalanul közzéteszi
a  honlapján, valamint feltünteti az  általa kiadott, a  sajtószabadságról és a  médiatartalmak alapvető szabályairól
szóló törvény szerinti sajtótermékekben és egyéb kiadványokban is, hogy e törvény alapján külföldről támogatott
szervezetnek minősül.
(6) Az (5) bekezdés szerinti kötelezettség a külföldről támogatott szervezetet mindaddig terheli, amíg e törvény alapján
külföldről támogatott szervezetnek minősül.
3. § (1) Ha az  egyesület vagy alapítvány nem teljesíti az  e  törvény szerinti kötelezettségeit, az  ügyész az  erről való
tudomásszerzést követően a  rá irányadó szabályok szerint felhívja az  egyesületet vagy alapítványt arra, hogy
a felhívás közlését követő 30 napon belül teljesítse az e törvény szerinti kötelezettségeit.
(2) Amennyiben a  külföldről támogatott szervezet nem teljesíti az  ügyészi felhívásban foglalt kötelezettségét, úgy
az  ügyész ismételten felhívja 15 napos határidővel az  e  törvény szerinti kötelezettségei teljesítésére. E  határidő
eredménytelen elteltét követő 15 napon belül az  ügyész a  civil szervezetek bírósági nyilvántartásáról és az  ezzel
összefüggő eljárási szabályokról szóló 2011.  évi CLXXXI.  törvény 37.  § (2)  bekezdése szerinti bírság kiszabását
kezdeményezi a nyilvántartó bíróságnál.
(3) Az ügyész a (2) bekezdés szerinti ismételt felhívást követően az egyesülési jogról, a közhasznú jogállásról, valamint
a  civil szervezetek működéséről és támogatásáról szóló 2011.  évi CLXXV.  törvény és a  civil szervezetek bírósági
nyilvántartásáról és az ezzel összefüggő eljárási szabályokról szóló 2011. évi CLXXXI. törvény szabályainak megfelelő
alkalmazásával, az arányosság követelményének figyelembevételével jár el.
4. § (1) Ha a külföldről támogatott szervezet által kapott pénzbeli vagy egyéb vagyoni jellegű juttatás a 2. § (3) bekezdése
szerint adóévet követő évben nem éri el a Pmt. 6. § (1) bekezdés b) pontjában meghatározott összeg kétszeresét,
akkor az  egyesület vagy az  alapítvány a  továbbiakban nem minősül külföldről támogatott szervezetnek, és
ezt a  tényt – a  bejelentésre vonatkozó szabályok megfelelő alkalmazásával – annak az  éves beszámolónak
az elfogadásától számított 30 napon belül bejelenti, amikor e körülmény bekövetkezik. A nyilvántartó bíróság a 2. §
(4) bekezdésének alkalmazásával ezt a tényt is megküldi a Civil Információs Portál vezetéséért felelős miniszternek,
aki ez esetben haladéktalanul törli az érintett szervezet adatait az e célra kialakított elektronikus felületről.
(2) A  nyilvántartó bíróság az  (1)  bekezdésben meghatározott bejelentést követően haladéktalanul törli
a Nyilvántartásból az egyesület vagy alapítvány külföldről támogatott szervezetkénti feltüntetését.
5. § Ez a törvény a kihirdetését követő nyolcadik napon lép hatályba.
6. § (1) A  civil szervezetek bírósági nyilvántartásáról és az  ezzel összefüggő eljárási szabályokról szóló 2011.  évi
CLXXXI. törvény 94. § (1) bekezdése a következő h) ponttal egészül ki:
(A nyilvántartás alapítvány esetén a 91. §-ban foglaltakon túlmenően tartalmazza a következő adatokat is:)
„h) azt a  tényt, hogy a  külföldről támogatott szervezetek átláthatóságáról szóló 2017.  évi LXXVI.  törvény szerinti
külföldről támogatott szervezetnek minősül.”
(2) A  civil szervezetek bírósági nyilvántartásáról és az  ezzel összefüggő eljárási szabályokról szóló 2011.  évi
CLXXXI. törvény 95. §-a a következő e) ponttal egészül ki:
(A nyilvántartás egyesület esetén a 91. §-ban foglaltakon túlmenően tartalmazza a következő adatokat is:)
„e) azt a  tényt, hogy a  külföldről támogatott szervezetek átláthatóságáról szóló 2017.  évi LXXVI.  törvény szerinti
külföldről támogatott szervezetnek minősül.”
7. § A lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az egyházak, vallásfelekezetek és vallási közösségek jogállásáról
szóló 2011. évi CCVI. törvény 9/A. §-a a következő (3) bekezdéssel egészül ki:
„(3) A  vallási tevékenységet végző szervezetre nem kell alkalmazni a  külföldről támogatott szervezetek
átláthatóságáról szóló 2017. évi LXXVI. törvényt.”
Áder János s. k., Kövér László s. k.,
 köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


text:
1370/2014. (VII. 3.) Korm. határozata a 2014–2020 közötti programozási időszakban az európai területi együttműködés célkitűzés keretében megvalósuló „URBACT III” interregionális együttműködési program elfogadásáról.
A Kormány
 1. egyetért a  részére bemutatott tervdokumentumok szerint az  Európai Unió 2014–2020 közötti költségvetési
időszakában az  európai területi együttműködés célkitűzés keretében megvalósuló „URBACT III” interregionális
együttműködési program (a  továbbiakban: program) célkitűzéseivel és prioritásaival, valamint hozzájárul azok
az Európai Bizottság részére történő benyújtásához,
2. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy írja alá a  program tartalmával való tagállami egyetértésről,
annak megvalósításához szükséges nemzeti hozzájárulás rendelkezésre bocsátásáról és a  hazai végrehajtás
legfontosabb szerveinek megjelöléséről szóló egyetértési nyilatkozatot.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
33/2008. (HK 9.) HM FLÜ intézkedése a Felszerelési jegyzék a ……….. alvázszámú BTR-80AM típusú páncélozott gyalogsági harcjárműhöz BTR-80M típusú páncélozott szállítójármű parancsnoki típusváltozataihoz című főnökségi kiadvány hatálybaléptetéséről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló
2004. évi CV. törvény 110. § (2) bekezdésében, valamint a
szolgálati könyvek és a főnökségi kiadványok kiadásának
rendjéről szóló 93/2006. (HK 18.) HM utasítás 4. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján a „FELSZERELÉSI JEGYZÉK a ……….. alvázszámú BTR-80AM típusú páncélozott gyalogsági harcjárműhöz, BTR-80M típusú
páncélozott szállítójármű parancsnoki típusváltozataihoz”
című főnökségi kiadvány hatálybaléptetéséről az alábbi
intézkedést adom ki: 1. Az intézkedés hatálya a BTR-modernizációs program
keretében felkészített és a Magyar Honvédség szervezeteihez kiadott BTR-80AM típusú páncélozott gyalogsági
harcjárművet, BTR-80M típusú páncélozott szállítójármű
parancsnoki típusváltozatait üzemeltető és javító, illetve a
központi ellátó szervezetre terjed ki.
2. A „FELSZERELÉSI JEGYZÉK a ……….. alvázszámú BTR-80AM típusú páncélozott gyalogsági harcjárműhöz, BTR-80M típusú páncélozott szállítójármű parancsnoki típusváltozataihoz” című főnökségi kiadványt ezen
intézkedés mellékleteként felhasználásra kiadom.
3. A főnökségi kiadvány szerkezetét, tartalmát és előírásait az üzemeltető és központi ellátó katonai szervezetek
parancsnoki, logisztikai szakbeosztást ellátó állománya, a
harcjármű parancsnoka, vezetője és irányzója részletesen a
rájuk vonatkozó mértékben ismerjék meg és alkalmazzák.
4. Ez az intézkedés a közzétételekor, a főnökségi kiadvány a megjelenéskor lép hatályba.
Dr. Horváth József dandártábornok s. k.,
HM FLÜ vezérigazgató


text:
154/2007. (VIII. 17.) KE határozata dandártábornoki kinevezésről.
A Miniszterelnöki Hivatalt vezető miniszter javaslatára
az Alkotmány 30/A. §-a (1) bekezdésének i) pontjában
biztosított jogkörömben
Laborc Sándor ezredest, a Nemzetbiztonsági Hivatal főigazgató-helyettesét 2007. augusztus 20-i hatállyal
dandártábornokká kinevezem. Budapest, 2007. június 7. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
51/2003. (V. 15.) FVM rendelete a feldolgozott sertés és marhahús termékek minőségmegőrzése és a minőségi termék előállítás javítása érdekében igénybe vehető támogatásról.
Az agrárpiaci rendtartásról szóló 2003. évi XVI. törvény
32. §-a (1) bekezdésének a) pontjában kapott felhatalmazás alapján — figyelemmel az agrár- és vidékfejlesztési
támogatások igénybevételének általános feltételeiről szóló
290/2002. (XII. 27.) Korm. rendelet rendelkezéseire — a
következőket rendelem el:
1. § (1) A feldolgozott sertés és marhahús termékek minőségmegőrzése és javítása érdekében a 2003. január 1. és
2003. szeptember 30. közötti időszakban felmerült, a 2. §
(1) bekezdésében meghatározott költségek csökkentése
érdekében — pályázat útján — a Vágóállat és Hús Terméktanács (a továbbiakban: VHT) tagjai támogatást vehetnek
igénybe.
(2) A támogatás összege: 3,3 milliárd forint. 2. §
(1) A támogatást az alábbi költségekre lehet igényelni:
a) csomagolóanyag költségei (karton, címke, fólia,
konzervdoboz, ragasztó, pántszalag stb.),
b) csomagolással összefüggő bér- és társadalombiztosí
tási költség,
c) egyszeri fagyasztás költsége,
d) a tevékenység végzésével összefüggő élelmiszer
higiéniai költségek, illetve az élelmiszer-higiénia megőrzését és biztosítását szolgáló fenntartási költségek,
e) a szennyvízkezeléssel kapcsolatos költségek, energia
költség, a vízfelhasználás költségei,
f) a munkaruha, takarítás költségei,
g) másodlagos húsvizsgálat költségei.
(2) A támogatást csak az a pályázó veheti igénybe,
aki/amely az 5. §-ban meghatározott és meghirdetett mindenkor érvényes árat, annak első meghirdetését követően
megfizeti, és ezt a VHT a részére igazolja.
3. § (1) Az 1. §-ban meghatározott támogatásra jogosult az
a természetes személy, jogi személy vagy jogi személyiséggel nem rendelkező gazdasági társaság, aki/amely
a) a VHT tagja,
b) nemzeti listás és/vagy EU minősítésű üzemmel ren
delkezik,
c) a VHT intervenciós alapba való befizetési kötele
zettségének időarányosan eleget tett,
d) a VHT küldöttgyűlési és elnökségi határozatainak
időben és folyamatosan eleget tett,
e) eleget tett a vágóállatok vágás utáni minősítéséről
szóló 13/1998. (IV. 3.) FM és a vágósertések vágás utáni
minősítéséről és a hasított féltestek kereskedelmi osztályba sorolásáról szóló 15/1998. (IV. 3.) FM rendeletekben
foglaltaknak,
f) sertés- és marha feldolgozó tevékenységgel foglalkozik. (2) A pályázatot havonta a tárgyhót követő hónap
15. napjáig kell benyújtani az e rendelet melléklete szerinti
pályázati lapon. A 2003. január 1. és 2003. május 31. közötti
időszakban felmerült, a 2. § (1) bekezdésében meghatározott költségekre a támogatást 2003. június 15-ig lehet igényelni. A pályázatot az AIK részére a VHT ellenjegyzésével kell eljuttatni.
(3) Amennyiben a pályázat nem felel meg az e rendeletben, valamint az egyéb jogszabályokban előírt feltételeknek az AIK a pályázót hiánypótlásra szólítja fel. A (2) bekezdésben meghatározott benyújtási határnap elmulasztása esetén igazolási kérelemnek helye nincs.
(4) Amennyiben a pályázat megfelel a rendeletben és az
egyéb jogszabályokban meghatározott feltételeknek, az
AIK — legfeljebb a VHT által ellenjegyzett támogatási
összeg mértékéig — igazolást bocsát ki a pályázó részére
az 1. § (2) bekezdésében meghatározott támogatási összeg
kimerüléséig.
4. § (1) A támogatást az illetékes adóhatóságtól a 0311 számú igénylőlappal lehet igényelni, amelyhez mellékelni kell
az AIK által kiadott igazolást. Az igénylésre az adózás
rendjéről szóló 1990. évi XCI. törvény rendelkezéseit kell
alkalmazni. Az igazolás alapján az illetékes adóhatóság a
10032000-01905630 számú APEH Piacrajutást elősegítő
támogatások folyósítási számláról teljesíti a kifizetéseket.
(2) A pályázatban foglalt adatok valódiságát az AIK
szükség szerint a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési
Minisztérium (a továbbiakban: minisztérium) és a VHT
bevonásával jogosult ellenőrizni. Amennyiben az AIK
ellenőrzése során megállapítja, hogy az igénylő a támogatás összegének megállapításához valótlan tényeket közölt,
adatokat eltitkolt, illetve az igénylő a támogatás igénybevételével vagy céljának megvalósulásával kapcsolatos vizsgálatot vagy ellenőrzést akadályozza, a támogatás jogosulatlanul igénybe vett támogatásnak minősül. Ha a pályázó
az állami támogatást jogosulatlanul vette igénybe, akkor az
agrár- és vidékfejlesztési támogatások igénybevételének
általános feltételeiről szóló 290/2002. (XII. 27.) Korm.
rendelet 11. §-ának (6)—(7) bekezdéseiben foglaltakat
kell alkalmazni. A jogosulatlanul igénybe vett támogatás
visszafizetését az AIK kezdeményezi az adóhatóságnál,
amelyet az (1) bekezdésben megjelölt számlára kell viszszafizetni.
5. § (1) A földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter
e rendelet végrehajtásának elősegítésére Árbizottságot jelöl ki, amely az U minőségi osztályú vágósertésre a francia,
német, holland és spanyol felvásárlási árak, valamint a dán
visszatérítéssel kompenzált felvásárlási átlagárak figyelembevételével kialakított árat határoz meg.
(2) Az Árbizottság üléseit minden páros héten, szerdán
tartja, és az (1) bekezdés szerint meghatározott árat közlemény formájában a tárgyhetet követően megjelenő Magyar
Mezőgazdaság című folyóiratban teszi közzé, és amely a
megjelenést követő hétfőtől érvényes. Az árról előzetesen
— az Árbizottság ülését követő napon — a minisztérium
honlapján (www.fvm.hu) tájékoztatás olvasható.
(3) Az a jogosult, aki/amely már a 6. § (2) bekezdésben
meghatározott 230 Ft/nettó élősúly kg-os árat a rendelet
hatálybalépését követő 3. naptól, és ezt követően a mindenkor érvényes árat megfizeti, a 2003. január 1. és 2003.
szeptember 30. közötti keltezésű, a 2. § (1) bekezdésében
meghatározott költségeket igazoló bizonylatok alapján
igényelheti a támogatást.
(4) Az a jogosult, aki/amely a (2) bekezdés szerint közzétett árat csak a második alkalommal történő meghirdetés
érvényességi időpontjától, illetve azt követően a mindenkor érvényes árat megfizeti, az a 2003. március 1. és 2003.
szeptember 30. közötti keltezésű, a 2. § (1) bekezdésében
meghatározott költségeket igazoló bizonylatok alapján
igényelheti a támogatást.
(5) Az a jogosult, aki/amely a (2) bekezdés szerint közzétett árat csak a harmadik alkalommal történő meghirdetés érvényességi időpontjától, illetve azt követően a mindenkor érvényes árat megfizeti, az a 2003. április 1. és 2003.
szeptember 30. közötti keltezésű, a 2. § (1) bekezdésében
meghatározott költségeket igazoló bizonylatok alapján
igényelheti a támogatást.
(6) Az a jogosult, aki/amely a (2) bekezdés szerint közzétett árat csak a negyedik vagy ezt követő alkalommal
történő meghirdetés érvényességi időpontjától, illetve ezt
követően a mindenkor érvényes árat megfizeti, az árak
érvényességi időpontját követően 10 munkanappal későbbi keltezésű, a 2. § (1) bekezdésében meghatározott költségeket igazoló bizonylatok alapján igényelheti a támogatást.
6. § (1) Ez a rendelet 2003. május 15-én lép hatályba, és ezzel
egyidejűleg a feldolgozott sertés és marhahús termékek
minőségmegőrzése érdekében igénybe vehető támogatásról szóló 80/2002. (VIII. 30.) FVM rendelet hatályát veszti.
(2) Az 5. § (1) bekezdésében meghatározott árat első
alkalommal a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter
a rendelet hatálybalépésével egyidejűleg 230 Ft/nettó
élősúly kg-ban határozza meg.
Dr. Németh Imre s. k.,
földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter


text:
270/2007. (XII. 1.) KE határozata rendőr vezérőrnagy szolgálati viszonyának megszüntetéséről.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés i) pontja, valamint
a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (Hszt.)
56. § (2) bekezdése c) pontja alapján, tekintettel a Hszt.
57. § (1) bekezdésére, az igazságügyi és rendészeti miniszter előterjesztésére módosítom a 111/2007. (VI. 6.) KE határozatomat, és Gergényi Péter rendőr vezérőrnagy szolgálati viszonyát 2007. november 15-ei hatállyal szüntetem
meg.
Budapest, 2007. november 12. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
1958/2015. (XII. 23.) Korm. határozata a központi hivatalok és a költségvetési szerv formában működő központi minisztériumi háttérintézmények felülvizsgálatáról.
1. A Kormány a központi államigazgatás hatékony működésének kialakítása érdekében
1.1. egyetért azzal, hogy – az  országos illetékességgel vagy feladatkörrel működő – központi hivatalokat és
költségvetési szerv formában működő központi minisztériumi háttérintézményeket (a továbbiakban együtt:
központi hivatalok) felül kell vizsgálni az  általuk ellátott közfeladatok hatékonyabb ellátásának biztosítása,
továbbá a polgárok és a vállalkozások adminisztratív terheinek további csökkentése céljából,
1.2. egyetért azzal, hogy a  területi államigazgatás funkcionális integrációja során alkalmazott szervezeti
egységesítés és az 1. pontban foglalt felülvizsgálat tapasztalatait felhasználva – az eltérő feladatkörből eredő
sajátosságokra figyelemmel – biztosítani kell a központi hivatalok rendszerének áttekinthetővé tételét.
2. Az 1. pontban foglaltak megvalósítása érdekében a Kormány
2.1. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy nyújtson be előterjesztést a  Kormány részére, amely
egységes szempontrendszer alapján átfogóan újraszabályozza a  központi hivatalokat, különös tekintettel
jogállásukra, szervezeti felépítésükre, létrehozásuk és funkcionális működésük alapvető feltételeire és
követelményeire,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: 2016. február 1.
2.2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy a  2.1.  pontban foglalt feladat végrehajtásához készítsen
részjelentést a központi hivatalok által a 2014. és 2015. években beszedett igazgatási szolgáltatási díjakról,
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: 2016. február 1.
2.3. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy a  nemzetgazdasági miniszter 2.5.  pontban foglalt
közreműködésével vizsgálja meg a  központi hivatalok működését és készítsen összefoglaló jelentést
a Kormány részére, amelyben tegyen javaslatot minisztériumi bontásban a szükséges átalakításokra is,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: 2016. április 15.
2.4. felhívja az  érintett minisztereket, hogy az  irányításuk alatt működő központi hivatalok közvetlenül és
soron kívül biztosítsák a  2.1. és 2.3.  pontban foglalt feladat végrehajtásához szükséges soron kívüli
adatszolgáltatások teljesítését,
Felelős: belügyminiszter
emberi erőforrások minisztere
földművelésügyi miniszter
honvédelmi miniszter
igazságügyi miniszter
külgazdasági és külügyminiszter
nemzetgazdasági miniszter
nemzeti fejlesztési miniszter
miniszterelnök kabinetfőnöke
Határidő: folyamatos
2.5. felhívja a nemzetgazdasági minisztert, hogy a 2.1. és 2.3. pontban foglalt feladat végrehajtásához szükséges
soron kívüli adatszolgáltatásokat az  érintett központi hivatalok gazdálkodási és humánerőforrás adataira
vonatkozóan az államháztartásért felelős szakterület, továbbá a Magyar Államkincstár útján biztosítsa,
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: folyamatos
2.6. felhívja az  érintett minisztereket, hogy a  2.3.  pontban foglaltak alapján tegyék meg a  szükséges
intézkedéseket a jelentésben meghatározott központi hivatalok racionalizálása érdekében.
Felelős: érintett miniszter
Határidő: 2016. június 30.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök