text:
3/2014. (I. 21.) AB határozata az adózás rendjéről szóló 2003. XCII. törvény 35. § (3) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről, valamint az adózás rendjéről szóló 2003. XCII. törvény 2005. július 10-től 2006. december 31-ig hatályos 35. § (3) bekezdése alkalmazásának kizárásáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése folyamatban lévő ügyben alkalmazandó jogszabályok alaptörvény-ellenességének
megállapítására irányuló bírói kezdeményezések tárgyában – dr. Balsai István, dr. Bragyova András, dr. Kiss László,
dr. Pokol Béla, dr. Salamon László és dr. Stumpf István alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint
dr. Dienes-Oehm Egon, dr. Lenkovics Barnabás, dr. Szalay Péter és dr. Szívós Mária alkotmánybírók különvéleményével –
meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 2005. július 10-től
2006. december 31-ig hatályos 35.  § (3)  bekezdésének alkalmazása alaptörvény-ellenes, így az  a  Kúria előtt
a Gfv.IX.30.170/2008. szám alatt folyamatban lévő eljárásban nem alkalmazható.
2. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 35.  § (3)  bekezdése
alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisíti, így az  a  Szolnoki Járásbíróság előtt a  3.P.21.988/2009. és
3.P.21.921/2009. szám alatt folyamatban lévő eljárásokban nem alkalmazható.
Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 35. § (3) bekezdése az Alkotmánybíróság megsemmisítésről szóló
határozatának a hivatalos lapban való közzétételét követő napon veszti hatályát, és e naptól nem alkalmazható.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
[1] 1.1. A  Kúria (az indítvány benyújtásakor: Legfelsőbb Bíróság) tanácsa az  előtte Gfv.IX.30.170/2008. szám alatt
folyamatban lévő felülvizsgálati eljárásban az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban:
korábbi Abtv.) 38.  § (1)  bekezdése alapján – az  eljárás egyidejű felfüggesztésével – egyedi normakontroll eljárást
kezdeményezett az  Alkotmánybíróságnál. Az  indítványozó – az  indítvány tartalma szerint – elsődlegesen
az  adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a  továbbiakban: Art.) 2005. július 10-től 2006. december 31-ig
hatályos 35.  § (3)  bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítását, valamint e  rendelkezés Kúria előtt
Gfv.IX.30.170/2008. szám alatt folyó eljárásban való alkalmazásának kizárását kérte.
[2] 1.2. A  felülvizsgálati eljárás alapját képező perben az  alperes magánszemély beltagja volt egy utóbb felszámolás
alá került adózó betéti társaságnak. Az  adóhatóság a  felszámolás eljárás során a  – betéti társasággal szemben
fennálló, korábban jogerős határozattal megállapított, a felszámoló által besorolt és visszaigazolt – adókövetelését
2005.  december 15-ei hatállyal a  felperes Magyar Követeléskezelő Zrt.-re (a  továbbiakban: MKK Zrt.)
engedményezte, ám e  követelés a  felszámolási eljárásban nem nyert kielégítést. A  felperes az  engedményezett
követelést az  Art. 2005. július 10-től 2006. december 31-ig hatályos 35.  § (3)  bekezdése, valamint a  gazdasági
társaságokról szóló 1997. évi CXLIV. törvény (a  továbbiakban: korábbi Gt.) 101.  § (1)  bekezdése alapján polgári
perben érvényesítette. A  felperes kereseti kérelmének az  elsőfokú bíróság helyt adott, ám a  másodfokon eljáró
Szolnoki Törvényszék (az ítélet meghozatalakor Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Bíróság) az elsőfokú bíróság ítéletét
megváltoztatta. A  másodfokú bíróság döntését elsősorban – a  Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi
XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) 47. § (2) bekezdése alapján a bíróságokra kötelező, a felszámolási eljárás
során hitelezői igényként bejelentett, a  felszámoló által besorolt és visszaigazolt adókövetelésnek az  APEH által
harmadik személy javára történt engedményezése esetén az  adótartozás megfizetésének követeléséről szóló
2/2004. Polgári jogegységi határozatra (a  továbbiakban: Pjh.) alapította. Ennek értelmében a  felszámolási eljárás
során hitelezői igényként bejelentett, a  felszámoló által besorolt és visszaigazolt adókövetelésnek az  APEH által
harmadik személy javára történt engedményezése esetén a  kötelezett tartozásaiért a  rá vonatkozó anyagi jogi
szabályok szerint helytállni köteles (mögöttesen felelős) személytől az engedményes polgári peres eljárásban nem
követelheti az  adótartozás megfizetését, mivel a  mögöttesen felelős személy – az  adó megfizetésére kötelező
határozat hiányában – nem válik az  ilyen tartozás kötelezettjévé. Mivel a  konkrét esetben az  adóhatóság nem
hozott az Art. 35. § (2) bekezdése szerinti adó megfizetésére kötelező határozatot, ezért a mögöttes felelős polgári
eljárásban történő marasztalásának nincs helye. Ugyan utalt arra a  másodfokú bíróság, hogy a  Pjh. meghozatalát
követően – 2005. július 10-ei hatállyal – a  törvényhozó az  APEH-nek a  felszámolás alatt álló szervezetekkel
szemben fennálló, a  központi költségvetést, az  elkülönített állami pénzalapokat, illetve a  Nyugdíjbiztosítási és
az  Egészségbiztosítási Alapot megillető követeléseivel kapcsolatos engedményezési joga gyakorlására, valamint
a  követelések érvényesítésének intézményrendszerére vonatkozó jogszabályok módosításáról szóló 2005. évi
LVI. törvény (a továbbiakban: Módtv.) 2. és 3. §-ainak megalkotásával – éppen a Pjh.-ba foglalt értelmezés lerontása
érdekében – kiegészítette és módosította az  Art. 35.  §-át, ám – álláspontja szerint – az  új rendelkezéseknek sem
tulajdonítható olyan értelmezés, amely alapján az  engedményes – az  Art. 35.  § (2)  bekezdésébe foglalt határozat
hiányában – polgári eljárásban érvényesíthetné a mögöttes felelőssel szemben az engedményezett adótartozást.
[3] A jogerős ítélet ellen benyújtott felülvizsgálati kérelmében a felperes jogszabálysértésként a Módtv. 2. és 3. §-ainak
figyelmen kívül hagyását jelölte meg. Nézete szerint a  Módtv. e  rendelkezései lerontották a  Pjh.-ba foglalt
értelmezést, és 2005. július 10-ét követően kifejezetten lehetővé tették, hogy az engedményes peres vagy nemperes
eljárásban érvényesítse a  mögöttes felelőssel szemben az  adótartozást akkor is, ha az  adóhatóság az  alapügyben
nem hozott az Art. 35. § (2) bekezdése szerinti határozatot.
[4] 1.3. Az indítványozó kúriai tanács – részletesen utalva a Pjh. meghozatalának körülményeire – kifejtette, hogy az Art.
2005. július 10-től 2006. december 31-ig hatályos 35. § (3) bekezdése ellentétes az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe
foglalt jogállamiság (különösen az annak részét képező jogbiztonság), elvével, valamint a 70/A. § (1) bekezdésébe
foglalt egyenlő bánásmód követelményével.
[5] Utalva az  egyenlő bánásmód Art.-be foglalt alapelvére, az  indítványozó felsorolja azokat a  jogokat, amelyeket
az adó megfizetésére kötelezett személy gyakorolhat. Ilyen, kizárólag az adóigazgatási eljárásban gyakorolható jog
a  fizetési könnyítés kérése (a  halasztás, részletfizetés engedélyezése), az  adómérséklés lehetősége, a  végrehajtási
eljárásban az adó törlése. Utal továbbá arra is, hogy – főszabály szerint – az adóigazgatási eljárás költségei az államot
terhelik, az  Art.-nak speciális jogorvoslati rendszere van, és a  Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény
(a  továbbiakban: Pp.) XX. fejezete különös eljárási szabályokat tartalmaz a  közigazgatási perekre. Ezzel szemben
az  Art. indítványozó által támadott 35.  § (3)  bekezdése alapján indított peres vagy nemperes eljárásokban a  fenti
adózói jogokat nem gyakorolhatja, az  eljárás költségei a  pervesztes felet terhelik és az  eljárásban a  Pp. általános
szabályait alkalmazzák. Az  adó megfizetésére kötelezett (a  mögöttes felelős) jogai attól függően alakulnak, hogy
az adóhatóság az Art. szerinti eljárásban, saját maga polgári úton érvényesíti a követelést vagy – engedményezve
a követelést – engedményes érvényesíti azt.
[6] A jogállamiság részét képező jogbiztonság sérelmét látja az  indítványozó tanács abban, hogy a  támadott
rendelkezés nem tesz eleget az  előreláthatóság, egyértelműség, normavilágosság alkotmányi követelményeinek.
Az  egyenlő bánásmód követelményének megsértését pedig abban látja, hogy a  támadott szabály kellő súlyú
alkotmányos indok nélkül különbözteti meg a  mögöttes felelősöket attól függően, hogy az  adótartozást velük
szemben közigazgatási vagy polgári úton érvényesítik.
[7] 1.4. A  Kúria eljáró tanácsa a  fentieken túlmenően – az  Art. támadott rendelkezésével összefüggésben előadottak
alapján – indítványozta az  Art. hatályos 35.  § (3)  bekezdése alkotmányellenességének utólagos normakontroll
eljárásban való vizsgálatát, továbbá – az Art. egyedi normakontroll eljárás kezdeményezésekor hatályos 177/A. §-ával
és a  csődeljárásról és felszámolási eljárásról szóló 1991. évi IL. törvény 80.  §-ával összefüggésben – mulasztásban
megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítása iránti kérelmet is előterjesztett, mivel e  két rendelkezés között
a jogbiztonság elvét sértő kollízió állt fenn.
[8] 1.5. A  Kúria tanácsa indítványában az  Alkotmány rendelkezésére hivatkozott, azonban az  Alkotmány
2011.  december 31-én hatályát vesztette, és helyébe 2012. január 1-jei hatállyal Magyarország Alaptörvénye
(a  továbbiakban: Alaptörvény) lépett. Az  Alkotmánybíróság az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI.  törvény
(a  továbbiakban: Abtv.) 25.  §-ára és 52.  § (1)  bekezdés d)  pontjára tekintettel felhívta az  indítványozót, hogy
egészítse ki indítványait azzal, hogy a  bírói kezdeményezéssel érintett jogszabály az  Alaptörvény mely
rendelkezéseit sérti és miért.
[9] 1.6. Az  indítvány-kiegészítési felhívásra adott válaszában az  eljárás kezdeményezője kizárólag az  előtte folyó
eljárásban még alkalmazandó, az  Art. 2003. évi XCII. törvény 2005. július 10-től 2006. december 31-ig hatályos
35. § (3) bekezdésével összefüggésben tartotta fenn indítványát. Nézete szerint – az eredeti indítványában kifejtett
indokok miatt – a  támadott rendelkezés ellentétes Magyarország Alaptörvénye XV.  cikk (2)  bekezdésével, amely
a hátrányos megkülönböztetés tilalmát fogalmazza meg.
[10] 2.1. A Szolnoki Járásbíróság (a bírói kezdeményezés előterjesztésekor: Szolnoki Városi Bíróság) bírája – megegyező
tartalmú indítványokban – az  előtte folyamatban levő 3.P.21.988/2009. és 3.P.21.921/2009. számú eljárásokban
– azok egyidejű felfüggesztésével – a hatályos Art. 35. § (3) bekezdésének egyedi normakontrollját indítványozta.
[11] A bírói kezdeményezés alapjául szolgáló eljárásokban is az  MKK Zrt. engedményesként érvényesít adótartozást
az  alperessel szemben. Az  alperes ebben az  ügyben is egy felszámolási eljárás alá került betéti társaság beltagja.
Az adóhatóság a betéti társaság adótartozását a felszámolási eljárás során nem tudta érvényesíteni, és anélkül, hogy
adóigazgatási eljárásban az Art. 35. § (2) bekezdésének megfelelően adó megfizetésére kötelező határozatot hozott
volna, az adókövetelést engedményezéssel átruházta az MKK Zrt.-re.
[12] 2.2. Az indítványozó szerint a bíróságokra az Alkotmány 47. § (2) bekezdése szerint kötelező Pjh. és a hatályos Art.
35.  § (3)  bekezdése között kollízió áll fenn, mivel együttes alkalmazásuk lehetetlen, ám – indítványának ebben
a  részében – nem jelölt meg olyan alkotmányi rendelkezést, amelyet a  kollízió sértene. Nézete szerint kollízió
áll fenn azért is, mert a  jogegységi határozat jogi norma, továbbá az  Art. hatályos szövegét – a  kormányzati
szervezetalakítással összefüggő törvénymódosításokról szóló 2006. évi CIX. törvény 85.  § (1)  bekezdésével –
megállapító rendelkezés 2007. január 1-jei hatálybalépését követően sem rendelkezett a Legfelsőbb Bíróság a Pjh.
hatályon kívül helyezéséről vagy alkalmazásának mellőzéséről.
[13] 2.3. Az egyedi normakontrollt kérő bíró szerint az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe foglalt jogállamiság részét képező
jogbiztonság elvét sérti, ha – az Art. támadott normája szerint – a mögöttes felelőssel szemben az adóhatóság nem
hoz adókötelezettséget megállapító határozatot, mivel csak ilyen tartalmú határozattal válik az  adókötelezettség
alanyává. E rendelkezés nem csak a Pjh.-val ellentétes, hanem a Polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény
(a  továbbiakban: Ptk.) és a  Pp. számos rendelkezésével is. A  perben alkalmazni rendelt korábbi Gt. és annak
háttérjogszabálya [lásd a  korábbi Gt. 9.  § (2)  bekezdését] alapvetően mellérendelt felek horizontális jogviszonyait
szabályozza, és ebből következően a  Ptk. 7.  § (1)  bekezdése – összhangban a  Pp. 1.  §-ával – a  mellérendelt,
egyenjogú felek közötti jogviszonyokban érvényesítendő jogokról, kötelezettségekről szól. Ezzel szemben
az  állam és az  adóalany (a  mögöttes felelős) között vertikális jogviszony áll fenn, amelyre a  kógens szabályozás,
a visszterhesség, valamint az egyenértékűség hiánya a jellemző.
[14] Utalva a  Legfelsőbb Bíróság mögöttes felelősségről szóló 1/2007. Polgári jogegységi határozatára kifejti, hogy
a  mögöttes felelős helytállási kötelezettségét kiváltó feltétel (a  behajthatatlanság)  bekövetkezte nem változtatja
meg a  jogviszony jellegét, jogcímét (legyen az  polgári jogi jellegű vagy adókövetelés), az  csupán a  mögöttes
felelőssel szembeni érvényesíthetőség felé nyitja meg az  utat. Az  adójogviszonyban mögöttes felelős személy
esetében ennek azonban feltétele az Art. 35. § (2) bekezdése szerinti – felelősség-konstituáló – adó megfizetésére
kötelező határozat meghozatala.
[15] Álláspontja szerint a  Gt. helytállási kötelezettségre vonatkozó szabályai önmagukban nem alapozzák meg
azt, hogy az  adóhatóság, illetve engedményese polgári eljárásban érvényesítse az  adókövetelést. Az  Art. 35.  §
(2)  bekezdése szerinti határozat – így adókötelezettség-alanyiság – nélkül az  adókövetelés a  polgári eljárásban
nem érvényesíthető. Ebből következően – nézete szerint – az  Art. 35.  § (3)  bekezdése ellentétes a  Pp. 1.  §-ával,
továbbá a Ptk. 1. § (1) bekezdésével és 7. § (1) bekezdésével. Figyelembe véve, hogy ezek a Pjh. által is értelmezett
normák nem változtak az Art. hatályos szabályának megalkotásával, a Pjh. továbbra is alkalmazandó. Amellett, hogy
az  adókövetelések érvényesítésére vonatkozó szabályok megalkotásakor gazdaságossági, fiskális szempontokat
is figyelembe vehet a  jogalkotó, a  jogbiztonság követelményét nem sértheti azáltal, hogy a  jogalanyok jogaira,
kötelezettségeire ellentétes szabályok vonatkoznak, ami nem jelenti azt, hogy az  állam (valamely közhatalmi
hatáskört gyakorló szerve polgári jogviszony alanyaként) ne érvényesíthetné polgári eljárásban az  őt egyébként
polgári jogi jogcím alapján megillető követelést (parkolási díj beszedése, engedményezése stb.).
[16] 2.4. Ugyancsak a jogbiztonság elvét sérti az indítványozó szerint, hogy az Art. 35. § (3) bekezdése ellentétes az Art.
4. § (1) bekezdésével, 5. § (1) bekezdésével, 71. § (4) bekezdésével, 210. § (1) bekezdésével, 123. § (4) bekezdésével
és 123.  §-ával. Az  eljárás kezdeményezője kifejti, hogy adóügyekben az  adóhatóságnak elvonhatatlan joga van
eljárni, és sem a támadott szabály, sem a Ptk. 7. §-a nem tekinthető olyan szabálynak, mint amely az adóhatósági
hatáskört polgári bírósági hatáskörbe utalná.
[17] 2.5. Az  Alkotmány 70/A.  § (1)  bekezdésébe foglalt egyenlő bánásmód elvét is sérti az  Art. hatályos 35.  §
(3)  bekezdése, mivel míg a  mögöttes felelősséggel tartozó személy az  Art. 133–134.  §-ai szerinti ügyféli jogként
fizetési könnyítést kérhet, addig – az  adóhatóság diszkrecionális döntése szerint – engedményezett, polgári
eljárásban érvényesített adókövetelés esetén ez  a  jog nem illeti meg, mivel a  polgári bíróság nem rendelkezik
az adókövetelés felett.
[18] 2.6. Az  indítványozó szerint az  Alkotmány 57.  § (1)  bekezdésébe foglalt tisztességes eljáráshoz való alapjog is
sérül, hiszen a  mögöttes felelős az  Art. 35.  § (2)  bekezdése szerinti határozat meghozatalával ügyféllé válik, így
az ügyfél-státuszhoz kapcsolódó jogokat gyakorolhatja. Míg adóügyekben ezeket a  jogokat kétfokú közigazgatási
eljárásban gyakorolhatja, majd az  adóhatósági eljárást követően közigazgatási határozat felülvizsgálata iránti
pert indíthat (beleértve a  felülvizsgálat lehetőségét), addig a  polgári eljárásban egyfokú rendes jogorvoslat áll
rendelkezésére, és – vagyonjogi ügyként – csak meghatározott pertárgy-érték felett biztosított a felülvizsgálat joga.
[19] 2.7. Kifejtette végül az  indítványozó, hogy a  Pjh. nem zárta ki, hogy az  Art. 35.  § (2)  bekezdése szerinti határozat
meghozatala után az  adóhatóság a  követelést engedményezze. Ezt bizonyítják a  Legfelsőbb Bíróság BH 2007.29.,
KGD 2007.123., KGD 2007.149., KGD 2008.179. számú eseti döntései is.
[20] 2.8. Mivel a  Szolnoki Járásbíróság bírája is az  Alkotmány rendelkezéseire hivatkozott indítványában, amely
2011. december 31-én hatályát vesztette, és helyébe 2012. január 1-jei hatállyal az  Alaptörvény lépett, ezért
az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 25.  §-ára és 52.  § (1)  bekezdés d)  pontjára tekintettel felhívta az  indítványozót,
hogy egészítse ki indítványait azzal, hogy a  bírói kezdeményezéssel érintett jogszabály az  Alaptörvény mely
rendelkezéseit sérti és miért.
[21] 2.9. Az  indítvány-kiegészítési felhívásra adott válaszában az  eljárás kezdeményezője – az  eredeti indítványában
kifejtett indokokra hivatkozva – kifejtette, hogy a  jogállamiságból eredő követelmények tekintetében a  támadott
szabályozás az  Alaptörvény B.  cikk (1)  bekezdésével ellentétes. Ezen túlmenően az  Alaptörvény XV.  cikk (1) és
(2)  bekezdéséből eredő jogegyenlőség és a  hátrányos megkülönböztetés tilalmába, valamint a  tisztességes
eljáráshoz való jog Alaptörvény XXIV.  cikk (1)  bekezdésébe, valamint – az  indítvány tartalma szerint, mivel
az  indítványozó az  igényérvényesítésre nyitva álló, különböző típusú bírósági eljárásokban gyakorolható jogok
közötti eltérésre hivatkozott – a  XXVIII.  cikk (1)  bekezdésébe foglalt követelményeivel ellentétes a  szabályozás.
Megjegyezte azt is, hogy Pjh. kötelező ereje jelenleg az Alaptörvény 25. cikk (3) bekezdésén alapul.
[22] 3. A tartalmilag egymással megegyező alkotmányossági kérdéseket felvető bírói kezdeményezéseket – azok tárgyi
összefüggése miatt – az Alkotmánybíróság az Abtv. 58. § (2) bekezdése, valamint az Ügyrend 34. § (1) bekezdése
alapján egyesítette, és egy eljárásban bírálta el.
[23] 4. Eljárása során az Alkotmánybíróság megkereste az adópolitikáért felelős minisztert, és a bírói kezdeményezésekre
észrevételt tett az MKK Zrt. jogi képviselője is.
II. [24] Az Alkotmánybíróság az eljárása során a következő jogszabályi rendelkezéseket vette figyelembe:
[25] 1. Az Alaptörvény érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő.
(2) Magyarország az  alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési
vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.”
„XXIV.  cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a  hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és
ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.”
„XXVIII. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és
kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű
határidőn belül bírálja el.”
[26] 2. Az Art. 2005. július 10-től 2006. december 31-ig hatályos 35. § (1)–(3) bekezdései szerint:
„35.  § (1) Az  adót az  e  törvényben vagy más törvényben meghatározott esedékességekor az  köteles megfizetni,
akit arra jogszabály kötelez. A  levont adót, adóelőleget annak kell megfizetnie, aki azt levonta. A  beszedett adót
az adóbeszedésre kötelezett fizeti meg.
(2) Ha az adózó az esedékes adót nem fizette meg és azt tőle nem lehet behajtani, az adó megfizetésére határozattal
kötelezhető:
a) az adózó örököse az örökrésze erejéig, több örökös esetében örökrészük arányában,
b) a megajándékozott, az adózó által az adókötelezettsége keletkezését követően okirattal juttatott ajándék erejéig,
kivéve, ha az ingyenes előnytől neki fel nem róható módon elesett,
c) az adózó jogutódja,
d) a  36.  §-ban említett kezességet vállaló és az  adótartozást átvállaló a  jóváhagyott szerződésben foglalt adó
tekintetében,
e) az adóbevétel csökkentésével kapcsolatos bűncselekmény elkövetője az azzal összefüggő adó tekintetében,
f ) a gazdasági társaság, a közös név alatt működő polgári jogi társaság adótartozásáért a rájuk vonatkozó szabályok
szerint a helytállni köteles tag, vezető tisztségviselő, illetve szervezet, a jogi személy felelősségvállalásával működő
vállalkozó esetében a  felelősségvállaló, továbbá az  a  személy, amely (aki) a  vállalkozás kötelezettségeiért törvény
alapján felel,
g) a társasház (társasüdülő, társasgarázs), építőközösség adótartozása tekintetében a tulajdonostársak,
h) a vagyontárgy minden tulajdonosa a közös tulajdont terhelő adó tekintetében,
i) a  szülői felügyelet alatt álló kiskorú gyermek adótartozásáért – a  munkakeresményéből eredő adótartozás
kivételével – a szülői felügyeletet gyakorló szülő az általa kezelt vagyon erejéig.
(3) A  (2)  bekezdés szerinti határozat hiánya nem zárja ki a  követelés peres vagy nemperes eljárásban történő
érvényesítését.”
[27] 3. A Módtv. 2005. július 10-től 2006. december 31-ig hatályos 3. § (2) bekezdése alapján:
„3.  § (2) Az  e  törvény 2.  §-ával beillesztett 2003. évi XCII. törvény 35.  § (3)  bekezdését engedményezett követelés
esetén kizárólag akkor lehet alkalmazni, ha a  követelésnek az  annak behajtására jogosult szervezet (APEH) általi
engedményezésére e törvény hatálybalépését követően került sor.”
[28] 4. Az Art. jelenleg hatályos, releváns rendelkezései szerint:
„35.  § (1) Az  adót az  e  törvényben vagy más törvényben meghatározott esedékességekor az  köteles megfizetni,
akit arra jogszabály kötelez. A  levont adót, adóelőleget annak kell megfizetnie, aki azt levonta. A  beszedett adót
az adóbeszedésre kötelezett fizeti meg.
(2) Ha az adózó az esedékes adót nem fizette meg és azt tőle nem lehet behajtani, az adó megfizetésére határozattal
kötelezhető:
a) az adózó örököse az örökrésze erejéig, több örökös esetében örökrészük arányában,
b) a megajándékozott, az adózó által az adókötelezettsége keletkezését követően okirattal juttatott ajándék erejéig,
kivéve, ha az ingyenes előnytől neki fel nem róható módon elesett,
c) az adózó jogutódja,
d) a  36.  §-ban említett kezességet vállaló és az  adótartozást átvállaló a  jóváhagyott szerződésben foglalt adó
tekintetében, valamint akinek a meg nem fizetett adóért való kezességét külön törvény írja elő,
e) az  adóbevétel csökkentésével kapcsolatos, valamint költségvetési csalás elkövetésével vagyoni hátrányt okozó
bűncselekmény elkövetője az azzal összefüggő adó tekintetében,
f ) a gazdasági társaság, a közös név alatt működő polgári jogi társaság adótartozásáért a rájuk vonatkozó szabályok
szerint a helytállni köteles tag, vezető tisztségviselő, illetve szervezet, a jogi személy felelősségvállalásával működő
vállalkozó esetében a  felelősségvállaló, továbbá az  a  személy, amely (aki) a  vállalkozás kötelezettségeiért törvény
alapján felel,
g) a társasház (társasüdülő, társasgarázs), építőközösség adótartozása tekintetében a tulajdonostársak,
h) a vagyontárgy minden tulajdonosa a közös tulajdont terhelő adó tekintetében,
i) a  szülői felügyelet alatt álló kiskorú gyermek adótartozásáért – a  munkakeresményéből eredő adótartozás
kivételével – a szülői felügyeletet gyakorló szülő az általa kezelt vagyon erejéig,
j) több munkáltató által létesített munkaviszony esetén, az e törvény szerint munkáltatónak nem minősülő, a munka
törvénykönyvéről szóló törvény szerinti munkáltató a munkaviszonnyal összefüggő adó tekintetében,
k) több munkáltató által létesített munkaviszonnyal összefüggő adó tekintetében az, aki az adófizetési kötelezettség
keletkezésekor a munkaviszonyban a munka törvénykönyvéről szóló törvény szerint munkáltatóként vett részt, ha
a j) pont alapján adófizetésre kötelezett az adót nem fizette meg, és azt tőle nem lehet behajtani.
(3) A  (2)  bekezdés szerinti határozat hiánya nem zárja ki a  követelés peres vagy nemperes eljárásban történő
érvényesítését azzal, hogy engedményezett követelés esetén a követelés érvényesítésére kizárólag akkor kerülhet
sor, ha a követelésnek a behajtására jogosult szervezet általi engedményezésére 2005. július 10-ét követően került
sor.”
„177/A. § Az állami adóhatóság a felszámolás alatt álló szervezetekkel szemben fennálló, a központi költségvetést,
az  elkülönített állami pénzalapokat, a  Nyugdíjbiztosítási és az  Egészségbiztosítási Alapot megillető követeléseit
az  MKK Magyar Követeléskezelő Zártkörűen Működő Részvénytársaságra (a  továbbiakban: MKK Zrt.) ruházhatja
át (engedményezés). Az  e  rendelkezés alapján engedményezett követelést az  MKK Zrt. tovább engedményezheti.
Az engedményezés részletes feltételeit az állami adóhatóság és az MKK Zrt. által kötött megállapodás szabályozza.
Az  engedményezésre a  Ptk. 328–330.  §-ai megfelelően alkalmazandóak. Nem engedményezhető olyan követelés,
amely mögött jogszabályon, vagy kötelmi jogviszonyon alapulva a  Magyar Állammal, annak intézményeivel vagy
egyszemélyes társaságaival szemben követelés lenne érvényesíthető.”
III. [29] A bírói kezdeményezések az alábbiak szerint megalapozottak.
[30] 1. Az  Alkotmánybíróság elsőként az  adótartozásért való mögöttes felelősségre irányadó eddigi gyakorlatát
tekintette át. Az  Alkotmánybíróság 2/2013. (I. 23.) AB határozatában (a  továbbiakban: Abh.1.) és 9/2013. (III. 6.)
AB határozatában (a továbbiakban: Abh.2.) már vizsgálta az örökösök, illetve a gazdasági társaságok adótartozásáért
helyt állni köteles tagok mögöttes felelősségi kötelezettségéről szóló, az Art. 35. § (2) bekezdése a) és f ) pontjaiba
foglalt szabály és a jogállamiság-klauzulából eredő követelmények, továbbá a jogorvoslathoz való jog viszonyát.
[31] Mivel az idézett döntések Magyarország Alaptörvényének negyedik módosítása (2013. március 25.; a továbbiakban:
negyedik módosítás) hatálybalépését megelőzően, az  Alkotmány hatálya alatt kialakított értelmezési gyakorlatot
figyelembe véve és fenntartva születtek, állást kellett foglalni abban a  kérdésben, hogy rendelkezik-e kötőerővel
az Abh.1. és az Abh.2. (van-e akadálya alkalmazásuknak).
[32] „Az Alaptörvény hatálybalépését követően az  Alkotmánybíróság a  korábbi alkotmányon alapuló határozatai
tekintetében kimondta, hogy az  újabb ügyekben felhasználhatja az  Alaptörvény hatálybalépése előtt hozott
határozataiban szereplő érveket, ha »az Alaptörvény konkrét – az  előző Alkotmányban foglaltakkal azonos vagy
hasonló tartalmú – rendelkezései és értelmezési szabályai alapján ez  lehetséges.« {22/2012. (V. 11.) AB határozat,
Indokolás [40]}. A  korábbi Alkotmányon alapuló határozatokban kifejtett elvi jellegű megállapítások felhasználása
tehát megkívánta az  előző Alkotmány és az  Alaptörvény megfelelő szabályainak tartalmi összevetését és
mérlegelését az Alaptörvény értelmezési szabályaira is tekintettel.
[33] Az Alaptörvény negyedik módosítása következtében – a Záró és vegyes rendelkezések 5. pontja alapján – azonban
az  Alkotmánybíróságnak ezen összevetés eredményeképpen az  Alaptörvény hatálybalépése előtt meghozott
határozataiban foglalt érvek felhasználását kellő részletességgel indokolni kell. A  korábbi alkotmánybírósági
döntésben megjelenő jogelvek figyelmen kívül hagyása ugyanakkor az  előző Alkotmány és az  Alaptörvény egyes
rendelkezései tartalmi egyezősége esetén is lehetségessé vált, a  szabályozás változása a  felvetett alkotmányjogi
probléma újraértékelését hordozhatja.
[34] A hazai és európai alkotmányjogi fejlődés eddig megtett útja, az alkotmányjog szabályszerűségei szükségképpeni
hatással vannak az  Alaptörvény értelmezésére is. Az  Alkotmánybíróság az  újabb ügyekben vizsgálandó
alkotmányjogi kérdések kapcsán felhasználhatja a  korábbi határozataiban kidolgozott érveket, jogelveket és
alkotmányossági összefüggéseket, ha az  Alaptörvény adott szakaszának az  Alkotmánnyal fennálló tartalmi
egyezése, az  Alaptörvény egészét illető kontextuális egyezősége, az  Alaptörvény értelmezési szabályainak
figyelembevétele és a konkrét ügy alapján a megállapítások alkalmazhatóságának nincs akadálya, és szükségesnek
mutatkozik azoknak a meghozandó döntése indokolásába történő beillesztése.
[35] Az Alkotmánybíróság – a  fenti feltételek vizsgálata mellett – a  hatályát vesztett alkotmánybírósági határozat
forrásként megjelölésével, a  lényegi, az  adott ügyben felmerülő alkotmányossági kérdés eldöntéséhez
szükséges mértékű és terjedelmű tartalmi vagy szövegszerű megjelenítéssel hivatkozhatja vagy idézheti
a  korábbi határozataiban kidolgozott érveket, jogelveket. Az  indokolásnak és alkotmányjogi forrásainak ugyanis
a  demokratikus jogállamban mindenki számára megismerhetőnek, ellenőrizhetőnek kell lennie, a  jogbiztonság
igénye az, hogy a  döntési megfontolások átláthatóak, követhetőek legyenek. A  nyilvános érvelés a  döntés
indoklásának létalapja.
[36] A korábbi határozatokban kifejtett érvek felhasználhatóságát az Alkotmánybíróság mindig esetről esetre, a konkrét
ügy kontextusában vizsgálja.” {először a 13/2013. (VI. 17.) AB határozatban, Indokolás [30–34]}.
[37] Figyelemmel arra, hogy az  Alkotmány 2.  § (1)  bekezdésébe foglalt jogállamiság-klauzula és az  Alkotmány 57.  §
(5) bekezdésének első mondata tartalmilag megegyezik az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésével, illetve XXVIII. cikk
(7)  bekezdésével, és az  Alaptörvény egyik értelmezési szabálya sem akadálya az  alkalmazhatóságnak, ezért
az  Alkotmánybíróság – a  támadott szabályoknak az  Alaptörvénnyel való összhangjának vizsgálatakor – a  jelen
ügyben irányadónak tekintette az Abh.1.-ben és Abh.2.-ben foglalt megállapításokat.
[38] 2. Az  Abh.1. rendelkező részének 1.  pontja szerint „[a]z adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 35.  §
(2)  bekezdésének, valamint a  131.  § (1) és (3)  bekezdéseinek, továbbá a  polgári perrendtartásról szóló 1952. évi
III.  törvény 157.  §-ának és 251.  § (1)  bekezdésének alkalmazása során az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdéséből,
valamint XXVIII.  cikk (7)  bekezdéséből fakadó alkotmányos követelmény, hogy az  adó megfizetésére örökösként
kötelezett személy a vele szemben indult eljárásban hozott külön határozat ellen jogorvoslattal élhessen, és ennek
keretében vitathassa az  Art. 35.  § (2)  bekezdésében meghatározott feltételek fennállását is”. Az  Abh.1. indokolása
szerint az  Art. örökösökre vonatkozó mögöttes felelősségi konstrukciója két feltétel együttes teljesülése esetén
áll összhangban az  Alaptörvénybe foglalt jogorvoslathoz való joggal. Egyrészt a  szabályozás olyan megfizetésre
kötelezést tehet lehetővé, amely eredetileg nem a  megfizetésre kötelezettekkel szemben keletkezett, de
a kapcsolatuk jellegéből adódóan megfizetésre kötelezésüknek ésszerű indoka van, másrészt a kötelezés előfeltétele
jogerős közigazgatási vagy bírói döntés, amely olyan eljárásban keletkezett, ahol az eredetileg kötelezett személy élt
vagy élhetett volna jogorvoslati jogával. (Indokolás [42]).
[39] 3. A  fentieket figyelembe véve az Abh.2. elsősorban azt vizsgálta, hogy az Art. 35. § (2) bekezdésének f ) pontjába
foglalt, a – jelen határozattal elbírált bírói kezdeményezések alapjául szolgáló eljárások tárgyát képező – gazdasági
társaság adótartozásért helyt állni köteles tag mögöttes felelősségi konstrukció érvényesítésének előfeltétele-e
jogerős közigazgatási vagy bírói döntés, amely olyan eljárásban keletkezett, ahol az eredetileg kötelezett személy
élt vagy élhetett volna az  adótartozás jogalapjának és összegszerűségének vitatására is kiterjedő jogorvoslati
jogával. A támadott norma kúriai értelmezési gyakorlatának vizsgálata alapján az Art. vizsgált szabálya kielégítette
az  Abh.1. azon követelményét, miszerint az  Art. 35.  § (2)  bekezdése alkalmazhatóságának egyértelmű és
elengedhetetlen feltétele egy, az ezt megelőző közigazgatási vagy peres eljárás eredményeként keletkezett, jogerős
és végrehajtható hatósági vagy bírói döntés. Ez az Art. 35. § (2) bekezdése f ) pontjának alkalmazásában az adózó
gazdasági társaság vonatkozásában behajthatatlan adótartozást megállapító jogerős döntést feltételez. (Indokolás
[42]).
[40] A kúriai gyakorlat alapján ugyanakkor azt is megállapította az  Abh.2., hogy az  adó megfizetéséért helytállási
kötelezettséggel tartozó gazdasági társasági tag az  őt megillető jogorvoslati eljárás keretében nem
vitathatta az  adózó gazdasági társaság terhére jogerősen előírt adókülönbözet jogszerűségét (jogalapját és
összegszerűségét), mint ahogy nem gyakorolhatta az  adózót megillető önellenőrzési, beszámítási jogot sem.
A  kizárólag az  Art.-n alapuló rendesbírói magyarázat alapján e  jogokkal, továbbá az  Art. 100.  § (3)  bekezdésében
szabályozott, az  adózót megillető jogosultságokkal (iratbetekintés, felvilágosítás-kérés, észrevétel és bizonyítási
indítvány tétele) azért nem élhetett az adó megfizetésére kötelezett személy, mint az adózó, mivel vonatkozásában
az adóigazgatási eljárás első szakaszának minősülő ellenőrzési eljárás hiányzik. A mögöttes felelős csak az Art. 35. §
(2) bekezdése szerinti feltételek hiányára hivatkozhatott: az elévülésre, a követelés behajthatatlanságára, a mögöttes
felelősség hiányára, továbbá vitathatta annak tartalmát, terjedelmét. (Indokolás [25]).
[41] Az Abh.2.-ben – részben megkülönböztetve az ügyet az Abh.1.-ben elbírált esettől – arra a kérdésre kellett válaszolni
az  Alkotmánybíróságnak, hogy a  gazdasági társaság felszámolása során indult adóhatósági ellenőrzési eljárásban
az adózó gazdasági társaság adótartozása tárgyában hozott döntés lehet-e olyan, az adó megfizetésére gazdasági
társaság helytállni köteles tagjaként kötelezett személy jogát vagy jogos érdekét érintő érdemi határozat, amely
ellen a jogorvoslathoz való jogot biztosítani kell.
[42] Az Abh.2. szerint az  Art. 35.  § (2)  bekezdésének f )  pontja szerinti esetekben a  mögöttes felelősséget az  váltja
ki (az azáltal válik érvényesíthetővé), a  gazdasági társaság helytállni köteles tagja pedig azáltal válik eredetileg
kötelezetté, hogy a  gazdasági társaság felszámolása alatt végzett adóellenőrzés eredményeként hozott, utólagos
adómegállapítás tárgyában kiadott jogerős hatósági vagy bírósági határozat olyan adótartozást állapít meg, amely
a  gazdasági társaság helytállni köteles tagja tagsági jogviszonya alatt jött létre és behajthatatlan a  gazdasági
társaság vagyonából. Mivel a mögöttes felelősség beállta a gazdasági társaság helytállni köteles tagjának vagyoni
viszonyaira jelentős hatással van, az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésének oltalma alatt álló tulajdonhoz való jogát
nagymértékben érinti, ezért rá nézve a gazdasági társaság felszámolása alatt indult adóellenőrzési eljárásban hozott
határozat olyan alkotmányjogi értelemben vett érdemi döntésnek minősülhet, amely ellen számára biztosítani kell
az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdése szerinti jogorvoslathoz való jogot.
[43] A fentiek alapján az  Alkotmánybíróság arra a  következtetésre jutott, hogy ezekben az  eljárásokban a  mögöttes
felelős is az Art. 6. § (2) bekezdése második mondata szerinti adózónak minősül, így gyakorolhatja azokat a jogokat,
amelyek lehetővé teszik az  adótartozás jogalapjának és összegszerűségének vitatását. Ebből következően
az  Abh.2. – az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdéséből, valamint XXVIII.  cikk (7)  bekezdéséből fakadó – alkotmányos
követelményként előírta: az  adó megfizetésére gazdasági társaság helytállni köteles tagjaként kötelezett
személynek lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a  gazdasági társaság felszámolása során indult adóhatósági
ellenőrzési eljárásban gyakorolhassa az adózót megillető azon, az Art. 6. § (2) bekezdése második mondata, 100. §
(3)  bekezdése, 136.  § (1)  bekezdése második mondata, valamint 143.  § (1)  bekezdése szerinti jogokat, amelyek
lehetővé teszik, hogy a  helytállási kötelezettségét érintő adótartozás jogalapját és összegszerűségét vitathassa
(Indokolás [29–32; 36]).
IV. [44] 1. A  bírói kezdeményezések alapján az  Alkotmánybíróság először azt vizsgálta, hogy az  Art. adótartozás
engedményezését – adó megfizetésére kötelező határozat nélkül – lehetővé tevő 2005. július 10-től 2006. december
31-ig, illetve jelenleg hatályos 35. § (3) bekezdése kielégíti-e az Alaptörvény XV. cikk (1) és (2) bekezdésébe foglalt
általános egyenlőségi szabályból és a  hátrányos megkülönböztetés tilalmából következő követelményeket –
figyelemmel a  jelen határozat Indokolásának [38]–[42] bekezdéseiben ismertetett, eddigi alkotmánybírósági
gyakorlatban kialakított mércékre is.
[45] 2. Az indítványozók az egyenlő bánásmód követelményének megsértését abban látják, hogy a támadott szabályok
kellő súlyú alkotmányos indok nélkül különböztetik meg az adótartozásért helytállni köteles mögöttes felelősöket
attól függően, hogy az adótartozást velük szemben közigazgatási vagy polgári úton érvényesítik.
[46] Az Alkotmánybíróság a 42/2012. (XII. 20.) AB határozatban az Alkotmány és Alaptörvény irányadó rendelkezéseinek
összevetése alapján megállapította, hogy az  Alaptörvény XV.  cikke változatlan tartalommal fenntartja
az egyenlőség általános, a  jogrendszer egészére, nem csak az alapjogokra kiterjedő követelményét és a hátrányos
megkülönböztetés tilalmát. Ezért az  általános egyenlőségi szabály alkalmazásának dogmatikájában változtatás
nem indokolt, az  Alkotmánybíróság az  általános egyenlőségi szabállyal kapcsolatos eddigi gyakorlatát továbbra
is irányadónak tekintette (Indokolás [22–27]). Mivel az  Alaptörvény negyedik módosítását követően hozott
23/2013. (IX. 25.) AB határozat fenntartotta ezt az álláspontot (Indokolás [87]), ezért az általános egyenlőségi szabály
és a hátrányos megkülönböztetés tilalma kapcsán nincs szükség a 13/2013. (VI. 17.) AB határozat szerinti vizsgálatra.
[47] 3.1. Az  Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az  azonos szabályozási körbe vont jogalanyok közötti olyan
alkotmányos indok nélkül tett megkülönböztetés tilos, amelynek következtében egyes jogalanyok hátrányos
helyzetbe kerülnek. Nem tekinthető viszont hátrányos megkülönböztetésnek, ha a  jogi szabályozás különböző
tulajdonságokkal bíró alanyi körre eltérő rendelkezéseket állapít meg, mert alkotmányellenes megkülönböztetés
csak összehasonlítható – azonos csoportba tartozó – személyi körben lehetséges {lásd például: 3062/2012. (VII. 26.)
AB határozat, Indokolás [168]}.
[48] 3.2. A  hátrányos megkülönböztetés vizsgálatánál tehát az  első eldöntendő kérdés, hogy az  adott szabályozás
tekintetében állított megkülönböztetés egymással összehasonlítható (homogén csoportba tartozó) alanyi
körre vonatkozik-e. Az  Alkotmánybíróság szerint a  jelen ügyben homogén csoportot az  Art. 35.  § (2)  bekezdése
szerinti adó megfizetésére kötelezett mögöttesen felelős jogalanyok alkotnak. Közöttük a  szabályozás aszerint
tesz különbséget, hogy az  adókövetelés érvényesítésére közigazgatási (adóigazgatási) eljárásban vagy
– az engedményezést követően – polgári úton kerül sor.
[49] 3.3. A  támadott szabályok tehát azáltal tesznek különbséget az  adó megfizetésére kötelezett mögöttesen felelős
személyek között, vagyis az adó megfizetésére kötelezettek jogai az adókövetelés érvényesítése során attól függően
alakulnak, hogy az adóhatóság (1) az Art. szerinti eljárásban érvényesíti-e az adókövetelést, vagy (2) a 2005. július
10-től 2006. december 31-ig hatályos szabály szerint egy másik állami vagy magánjogi jogalanyra, illetve a hatályos
szabályozás alapján az MKK Zrt.-re engedményezve a követelést az engedményes polgári úton érvényesíti-e azt.
[50] 3.4. Az  indítványozók szerint vannak olyan, az  ügyfél-státuszhoz tapadó jogok, amelyeket az  adó megfizetésére
kötelezett személy kizárólag az  adóigazgatási eljárásban gyakorolhat, adó megfizetésére kötelező határozat
nélkül megvalósult engedményezés esetén nem. Ilyen jog a  fizetési könnyítés kérése (a  halasztás, részletfizetés
engedélyezése), az  adómérséklés lehetősége vagy a  végrehajtási eljárásban az  adó törlése. Ezen túlmenően
– főszabály szerint – az adóigazgatási eljárás költségei az államot terhelik.
[51] 3.5. Nézetük szerint lényeges különbség az  is, hogy az  Art.-nak speciális jogorvoslati rendszere van, és a  Pp.
XX. fejezete különös eljárási szabályokat tartalmaz a közigazgatási perekre.
[52] Így az  adótartozásért fennálló felelősség kérdésében döntő fórumrendszer is eltérő ezekben az  esetekben.
Míg adóügyekben a  mögöttes felelős ezeket a  jogokat kétfokú közigazgatási eljárásban érvényesítheti, majd
az adóhatósági eljárást követően közigazgatási határozat felülvizsgálata iránti pert indíthat, addig a másik esetben
az  általános szabályok szerint lefolytatandó polgári eljárásokban egyfokú rendes jogorvoslat is rendelkezésre áll.
Mindkét pertípusnál, a hatályos szabályok szerint, korlátozott lehet a felülvizsgálat joga.
[53] A Pp. 22.  § (2)  bekezdése értelmében pedig a  közigazgatási és munkaügyi bíróság hatáskörébe tartoznak
a közigazgatási perek. Ebből a szempontból további, alkotmányossági szempontból releváns különbség, hogy a Pp.
324.  § (4)  bekezdése alapján, ha az  ügy különös bonyolultsága indokolja, közigazgatási perekben már elsőfokon
érvényesülhet a társasbíráskodás elve, az adott közigazgatási perben három hivatásos bíró járhat el.
[54] 3.6. Az Alkotmánybíróság gyakorlata alapján a különbségtétel azonban nem csak a fent említett jogok tekintetében
áll fenn. Az  Abh.1. és az  Abh.2. ugyanis a  jogállamiság-klauzulából és a  jogorvoslathoz való jogból következően
alkotmányos követelményként előírta, hogy egyes, az Art. szerinti ügyféli jogokat az adó megfizetéséért helytállási
kötelezettséggel tartozó az  örökösök [lásd az  Art. 131.  § (1) és (3)  bekezdéseit] és a  gazdasági társaság mögöttes
felelős tagja [lásd az Art. 6. § (2) bekezdése második mondatát, 100. § (3) bekezdését, 136. § (1) bekezdése második
mondatát, valamint 143. § (1) bekezdését] is gyakorolhatják.
[55] 4.1. A  fentiek alapján a  következőkben az  Alkotmánybíróság azt vizsgálta, hogy a  megkülönböztetésnek van-e
alkotmányos alapja.
[56] A diszkrimináció tilalma és az  általános egyenlőségi szabály önálló tilalom, illetve alapjog, de nem önmagában
alkalmazandó szabály, mivel – amellett, hogy hárompólusú jogviszonyt feltételez – csak valamely norma által
biztosított joggal vagy előírt kötelezettséggel, illetve egyedi intézkedéssel összefüggésben értelmezhetők
az  abból eredő követelmények. Az  Alkotmánybíróság gyakorlatában – a  normakontrollra irányuló eljárásokban –
a  megkülönböztetés indokoltságának eldöntéséhez alkalmazott alkotmányos mérce elsősorban attól függ,
hogy a  megkülönböztetést tartalmazó szabály az  Alaptörvény által biztosított alapjogok vagy a  jogrendszer
alacsonyabb szintű normája által biztosított jogok tekintetében valósítanak meg különbségtételt. Míg az  előbbi
esetben az  alapjog-korlátozás szigorú – az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdésének második mondatában is
megjelenő – szükségesség-arányosság tesztje a  mérce, addig az  utóbbi esetben az  ésszerűségi tesztet kell
alkalmazni [30/1997. (IV. 29.) AB határozat, ABH 1997, 130, 139–140.]. {Más az  irányadó teszt abban, a  jelenlegi
ügytől eltérő esetben, ha az egyén „megváltoztathatatlan – saját elhatározásától nem függő, többnyire eleve adott –
tulajdonságain alapuló” megkülönböztetésről van szó. Lásd a 42/2012. (XII. 20.) AB határozatot, Indokolás [41]}.
[57] 4.2. A  támadott szabályok mindkét mérce alkalmazását szükségessé teszik: ezek egyrészt a  jelen határozat
Indokolásának [49] bekezdésében felsorolt jogok az  Art.-ből következő ügyféli jogokat érintik, másrészt
a  jelen határozat Indokolásának [50]–[53] bekezdéseiben felsorolt jogok tekintetében, mivel ez  utóbbi körben
a jogorvoslathoz való jogot (vagy ezen alapjog gyakorlásának előfeltételéül szolgáló jogokat), illetve az Alaptörvény
XXVIII.  cikke (1)  bekezdésébe foglalt tisztességes eljáráshoz való jog részét képező törvényes bíróhoz való jogot
{993/B/2008. AB határozat, ABH 2009, 2352., 2354–2355.; megerősíti a  36/2013. (XII. 5.) AB határozat Indokolása
[32]–[34] bekezdés} érintik, alapjogi különbségtételt eredményeznek. Ez  utóbbi azzal igazolható, hogy
az  adótartozás érvényesítéséül szolgáló közigazgatási, illetve bírósági fórumrendszert nem előre meghatározott,
nyilvános törvényi szabályok jelölik ki, hanem az  aszerint alakul, hogy az  adóhatóság – az  Alaptörvény XXIV.  cikk
(1)  bekezdésébe foglalt tisztességes hatósági eljárás követelményével és az  indokolási kötelezettségével
ellentétesen – nyilvánosságot, valamint normatív mércét nélkülöző diszkrecionális döntésével engedményezi-e
az adótartozást vagy sem.
[58] Bár a  támadott szabályok kifejezetten nem zárják ki a  fenti alapjogok, illetve törvényen alapuló ügyféli jogok
gyakorlását, de azáltal, hogy az  adóhatóság diszkrecionális hatáskörébe utalják az  adókövetelés érvényesítésének
módját (adóigazgatási eljárásban történő vagy az engedményezést követő polgári úton történő igényérvényesítés),
a vizsgált normák mégis korlátozzák a mögöttes felelősök fenti alapjogait, illetve Art.-n alapuló ügyféli jogait.
[59] A tisztességes eljáráshoz való alapjoggal összefüggésben az  Alkotmánybíróság ismételten hangsúlyozza,
hogy a  tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az  eljárás egészének és körülményeinek
figyelembevételével lehet megítélni [6/1998. (III. 11.) AB határozat, ABH 1998, 91, 95.]. Az  Alkotmánybíróság több
esetben kiemelte, hogy a  tisztességes eljáráshoz való joggal szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető
jog, vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye [lásd például: 14/2002. (III. 20.) AB határozat,
ABH 2002, 101, 108.; 14/2004. (V. 7.) AB határozat, ABH 2004, 241, 256.]. Az  Alkotmánybíróság gyakorlata szerint
egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az összes részletszabály betartása mellett lehet az eljárás méltánytalan
vagy igazságtalan, avagy nem tisztességes [6/1998. (III. 11.) AB határozat, ABH 1998, 91, 95.].
[60] 5. Az  Alkotmánybíróság megítélése szerint a  támadott szabályok sem a  szükségességi-arányossági, sem
az ésszerűségi teszt követelményeinek nem tesznek eleget.
[61] 5.1. Az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdésébe foglalt és az Alkotmánybíróság gyakorlatában kimunkált szükségességiarányossági teszt alapján az  Alaptörvényben biztosított jogorvoslathoz való jogot és a  tisztességes eljáráshoz
való jog részét képező törvényes bíróhoz való jogot érintő korlátozás akkor felel meg az  Alaptörvénynek, ha
másik alapvető jog vagy szabadság védelme vagy érvényesülése, illetve egyéb alkotmányos érték védelme más
módon nem érhető el, tehát a  korlátozás feltétlenül (vagyis elkerülhetetlenül) szükséges valamely alapvető jog
érvényesülése vagy alkotmányos érték védelme érdekében. Az  alapjog korlátozásának alkotmányosságához
ezen túlmenően szükséges az  is, hogy a  korlátozás megfeleljen az  arányosság követelményeinek: az  elérni kívánt
cél fontossága és az  ennek érdekében okozott alapjog-sérelem súlya megfelelő arányban legyenek egymással.
A jogalkotó a korlátozás során köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni, és nem szabad
érintenie az alapjog lényeges tartalmát (v.ö.: 879/B/1992. AB határozat, ABH 1996, 397, 401.).
[62] Az Alkotmánybíróság megítélése szerint a  támadott szabályok annyiban védenek alkotmányos értéket, hogy
az  állam működéséhez nélkülözhetetlen adók behajtását könnyítik meg, teszik költséghatékonyabbá (lásd
a  Módtv.-javaslathoz fűzött miniszteri indokolást). Ugyanakkor nem állapítható meg az, hogy a  korlátozás
feltétlenül, elkerülhetetlenül szükséges az  adóbehajtáshoz fűződő alkotmányos érték védelme érdekében, mivel
az  adóhatóság számos olyan közhatalmi, hatósági hatáskörrel rendelkezik, amelyek már az  adóengedményezés
intézményének bevezetése előtt is lehetővé tették és jelenleg is lehetővé teszik az adókövetelések érvényesítését.
Amennyiben a  korlátozás elkerülhetetlenségét elismerné az  Alkotmánybíróság, akkor az  azt is jelentené, hogy
az adóigazgatási eljárás rendszere képtelen betölteni funkcióját.
[63] 5.2. Az  alapjognak nem minősülő, kizárólag Art.-n alapuló ügyféli jogok vonatkozásában az  Alkotmánybíróság
azt vizsgálta, hogy a  megkülönböztetést eredményező (a  joggyakorlást korlátozó) szabályok eleget tesznek-e
az ésszerűségi tesztnek.
[64] Ez alapján akkor alaptörvény-ellenes a megkülönböztetés, ha a megkülönböztetésnek nincs tárgyilagos mérlegelés
szerinti ésszerű indoka, vagyis önkényes. Az  önkényes, ésszerű indok nélküli megkülönböztetés – végső soron –
az emberi méltóság alapjogát sérti, mert ilyen esetben a jogalkotó bizonyosan nem kezelte az érintetteket azonos
méltóságú személyként, s nem értékelte mindegyikük szempontjait azonos körültekintéssel, figyelemmel és
méltányossággal.
[65] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a  megkülönböztetésnek nincs tárgyilagos mérlegelés szerinti ésszerű
indoka.
[66] Az adóhatóság ugyanis – a közhatalom-gyakorlásra irányadó, fent említett általános és az Alaptörvényből is fakadó
indokolási kötelezettséggel ellentétesen – semmilyen normatív szemponthoz nincs kötve akkor, amikor arról
dönt, hogy az  adott adókövetelésből származó bevételhez vagy annak egy részéhez adóigazgatási eljárásban
vagy az adótartozás engedményezése útján jut hozzá. Objektív okok hiányában a mögöttes felelősöket megillető,
Art.-n alapuló ügyféli jogok gyakorlása teljesen esetlegessé válik, így a  mögöttesen felelős személyek közötti
osztályozásra, különbségtételre lehetőséget adó szabályozás önkényes.
[67] Megjegyzi az Alkotmánybíróság, hogy a fenti következtetéseket az sem befolyásolná érdemben – az igénybe vehető
eltérő jogorvoslati fórumrendszerben rendelkezésre eltérő jogorvoslati eszközök miatt (lásd a polgári és közigazgatási
jogorvoslati eszközök különbözőségét) –, ha az adóhatóság – az indítványozók által is hiányolt – adó megfizetésére
kötelező határozatot hozna vagy hozott volna, mivel önmagában az sem biztosítaná megkülönböztetés-mentesen
az  adó megfizetésére kötelezett mögöttes felelősök számára az  érintett alapjogok, illetve Art.-n alapuló ügyféli
jogok gyakorlását.
[68] 6. A jelen ügy eldöntése szempontjából kiemelkedő jelentősége van annak is, hogy a törvényalkotó az adótartozás
engedményezésének lehetőségével a  végrehajtó hatalom alá tartozó adóhatóságnak biztosított olyan hatáskört,
amely – a korábbi szabályozás alapján – más állami szerv vagy magánjogi jogalany, a hatályos szabályozás szerint
pedig elsődlegesen az  állami tulajdonban álló MKK Zrt. (lásd a  Magyar Fejlesztési Bank Részvénytársaságról szóló
2001. évi XX. törvény 2. számú mellékletét és az  Art. 177/A.  §-át) hatalmazta fel olyan tevékenység végzésére
(az adótartozásból eredő követelés érvényesítésére), amely tradicionálisan az  állami szuverenitás részét
képező közhatalmi tevékenység. A  törvényhozó a  sajátosan közhatalmi feladat körébe tartozó tevékenységet
magánosította, privatizálta úgy, hogy a  szabályozás lehetőséget ad egyes alapjogok, valamint az  Art.-n alapuló
egyes ügyféli jogok alaptörvény-ellenes korlátozására. Mind a  korábbi, mind a  hatályos szabályozás alapján
ez egyben azzal a következménnyel is járt, hogy a támadott normák az állami „forum-shoppingnak” (a legkedvezőbb
jog kiválasztásának) a lehetőségét is megteremtették, miközben az azonos ténybeli alapból származó ügyek más jog
alapján történő megítélése a jogállamiság és az egyenlő bánásmód követelményével is ellentétes.
[69] Mivel a magánszereplőkre delegált (a szakirodalmi megfogalmazás szerint: „kiszervezett”, „privatizált”) közhatalomgyakorlás számos esetben a  csekélyebb érdekérvényesítési képességgel rendelkező emberek magánszféráját
veszélyezteti, illetve az alapjogok gyakorlását fenyegeti – ezáltal a politikai közösség kohézióját és az állam hatékony
működését gyengíti –, ezért az  Alkotmánybíróságnak minden hasonló esetben szigorúan kell vizsgálnia, hogy
a közhatalom magánosítása az alkotmányosság keretein belül maradt-e.
[70] A fentiek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  támadott normák az  Alaptörvény XV.  cikk (1) és
(2) bekezdéseibe ütköznek.
V. [71] 1. A  Szolnoki Járásbíróság által előterjesztett bírói kezdeményezések hivatkoztak arra is, hogy egyrészt
a  közigazgatási hatósági ügyek elintézésére irányadó tisztességes eljáráshoz való jog Alaptörvény XXIV.  cikk
(1)  bekezdésébe, másrészt a  XXVIII.  cikk (1)  bekezdésébe foglalt követelményeivel is ellentétes az  Art. támadott
szabályozása – hiszen az indítványozó az igényérvényesítésre nyitva álló, különböző ügytípusokat eldöntő bírósági
eljárásokban gyakorolható alanyi jogok közötti eltérésre is hivatkozott.
[72] 2. Az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt leszögezi, hogy a  tisztességes eljáráshoz való alapjog gyakorlásának
alapvető alkotmányossági előfeltétele, hogy mind a tág értelemben vett közigazgatási (különösen a hatósági), mind
a bírósági útra tartozó ügyek köréről és az elintézésükre vonatkozó szabályokról előre, nyilvánosan megismerhető és
megfelelő jogforrási szintű normákban rendelkezzen a jogalkotó.
[73] Az Alkotmánybíróság eddigi következetes, az  Alaptörvény hatálybalépését is követően fenntartott gyakorlata
alapján (lásd az  Indokolás [45]–[46]) a  tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az  eljárás
egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni [6/1998. (III. 11.) AB határozat, ABH 1998, 91,
95.]. A  testület számos esetben mutatott rá arra, hogy a  tisztességes eljáráshoz való joggal szemben nem létezik
mérlegelhető más alapvető jog, vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye [14/2002. (III. 20.)
AB határozat, ABH 2002, 101, 108.; 15/2002. (III. 29.) AB határozat, ABH 2002, 116, 118–120.; 35/2002. (VII. 19.)
AB határozat, ABH 2002, 199, 211.; 14/2004. (V. 7.) AB határozat, ABH 2004, 241, 256.]. Az  Alkotmánybíróság
gyakorlata szerint egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az  összes részletszabály betartása mellett lehet
az eljárás méltánytalan vagy igazságtalan, avagy nem tisztességes [6/1998. (III. 11.) AB határozat, ABH 1998, 91, 95.].
[74] 3. A  jelen esetben a  támadott szabályok a  következők miatt nem elégítik ki a  tisztességes eljáráshoz való alapjog
Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésébe, valamint a XXVIII. cikk (1) bekezdésébe foglalt követelményeit.
[75] Az Alkotmánybíróság számos esetben hangsúlyozta, hogy a nyilvános mérlegelési szempontok nélküli, úgynevezett
erős értelemben vett mérlegelési jogkör közhatalmi (állami) szerveknek való biztosítása nem egyeztethető össze
az  alkotmányosság követelményeivel {legutóbb lásd a  6/2013. (III. 1.) AB határozatot, Indokolás [147]; ugyancsak
a 36/2013. (XII. 5.) AB határozat, Indokolás [32]–[34]}.
[76] Figyelemmel arra, hogy nincs törvényi szintű garancia arra, hogy egyazon alanyt terhelő (egyazon adótartozás
megfizetésére kötelezett személy) különböző típusú adótartozásai milyen eljárásban kerülnek érvényesítésre
(pl. a  társadalombiztosítási köztartozás polgári, míg a  személyi jövedelemadó tartozás közigazgatási úton kerül
behajtásra), így az adóhatóság (illetve – az „engedményezést” követően – az MKK Zrt.) teljes, és mérlegelés nélküli
diszkrecionális döntésén múlik az, hogy először a  közigazgatási eljárásban ügyféli, majd a  közigazgatási perben
alperesi jogokat gyakorolhat az  adó megfizetésére kötelezett, esetleg csak a  polgári eljárásban egyfokú rendes
jogorvoslat mellett és korlátozott mértékben vitathatja alperesként – az  Abh.2. közzététele óta – a  köztartozás
jogalapját és összegszerűségét.
[77] A fentiek miatt a  támadott normák ellentétesek az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésével, továbbá a XXVIII.  cikk
(1) bekezdésével is.
[78] 4. Tekintettel arra, hogy az Alkotmánybíróság az Alaptörvény XV. cikk (1)–(2) bekezdése, XXIV. cikk (1) bekezdésével
és XXVIII. cikk (1) bekezdése alapján a támadott szabályok alaptörvény-ellenességét megállapította, és rendelkezett
a  bírói kezdeményezésekkel érintett eljárásokban azok kizárásáról, a  bírói kezdeményezésekbe foglalt további
alkotmányossági kifogások megalapozottságát nem vizsgálta.
[79] A határozat Magyar Közlönyben való közzététele az Abtv. 44. § (1) bekezdésén alapul.
Budapest, 2014. január 14. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
67/2010. (VI. 29.) HM utasítása a Kormány vagy miniszter irányítása, illetve felügyelete alá tartozó egyes költségvetési szervek létszámgazdálkodását érintő átmeneti intézkedésekről szóló 1127/2009. (VII. 29.) Korm. határozat végrehajtásával összefüggő egyes feladatokról szóló 70/2009. (VIII. 12.) HM utasítás, valamint a személyügyi eljárások kezdeményezésének, illetve lefolytatásának rendjéről szóló 59/2009. (HK 15.) HM KF–HM HVKF együttes intézkedés hatályon kívül helyezéséről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2004. évi CV. törvény 52. § (1) bekezdés f) pontja alapján – figyelemmel
a Kormány vagy miniszter irányítása, illetve felügyelete alá tartozó egyes költségvetési szervek létszámgazdálkodását érintő
átmeneti intézkedésekről szóló 1127/2009. (VII. 29.) Korm. határozat hatályon kívül helyezéséről és az ezzel kapcsolatos feladatokról
szóló 1130/2010. (VI. 10.) Korm. határozatban (a továbbiakban: Korm. határozat) foglaltakra – az alábbi utasítást adom ki:
1. § Hatályát veszti a) a Kormány vagy miniszter irányítása, illetve felügyelete alá tartozó egyes költségvetési szervek
létszámgazdálkodását érintő átmeneti intézkedésekről szóló 1127/2009. (VII. 29.) Korm. határozat
végrehajtásával összefüggő egyes feladatokról szóló 70/2009. (VIII. 12.) HM utasítás (a továbbiakban: Ut.), azzal,
hogy az Ut. hatálya alá tartozó szerveknél a fel nem használt üres álláshelyekre jutó rendszeres és nem rendszeres
személyi juttatás előirányzat a munkaadókat terhelő járulékokkal együtt – amelyet a szerv kimutathatóan
ténylegesen megtakarított az Ut. alapján – a központi létszámgazdálkodás keretei között adott (al-)címenként
használható fel, valamint b) a személyügyi eljárások kezdeményezésének, illetve lefolytatásának rendjéről szóló 59/2009. (HK 15.) HM KF–HM
HVKF együttes intézkedés. 2. § (1) Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
(2) A Korm. határozat hatálybalépésekor a honvédelmi tárcánál meglévő üres álláshelyek számáról, valamint a
felhasználható forrás összegéről a HM Közgazdasági és Pénzügyi Ügynökség jelentést készít és azt – a közigazgatási és
igazságügyi miniszter részére történő adatszolgáltatás céljából – ezen utasítás hatálybalépését követő 8 napon belül,
a HM Tervezési és Koordinációs Főosztály útján a honvédelmi miniszter részére felterjeszti.
Budapest, 2010. június 24. Dr. Hende Csaba s. k.,
honvédelmi miniszter


text:
47/2003. (VIII. 8.) ESZCSM rendelete a radioaktív hulladékok átmeneti tárolásának és végleges elhelyezésének egyes kérdéseiről, valamint az ipari tevékenységek során bedúsuló, a természetben előforduló radioaktív anyagok sugáregészségügyi kérdéseiről.
Az atomenergiáról szóló 1996. évi CXVI. törvény 68. §-a
(2) bekezdésének k), l) és p) pontjaiban, valamint az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról szóló
1991. évi XI. törvény 9. § e) pontjában kapott felhatalmazás alapján a következőket rendelem el:
1. § (1) E rendeletben foglaltakat kell alkalmazni
a) a (2) bekezdésben foglalt kivétellel a radioaktív
hulladékokra,
b) az 1. számú mellékletben felsorolt, természetes izotó
pokat bedúsító, felhalmozó tevékenységekre, valamint
c) azokra a természetes személyekre és gazdálkodó
szervezetekre [Ptk. 685. § c) pont], akik átmeneti vagy végleges radioaktív hulladéktárolót létesítenek, átalakítanak,
üzemeltetnek, megszüntetnek, illetve lezárnak, továbbá
akiknél radioaktív hulladék keletkezik, valamint akik a
b) pont szerinti tevékenységet végzik.
(2) Nem kell alkalmazni a rendeletben foglaltakat a
radioaktív hulladék átmeneti tárolására abban az esetben,
ha az atomenergia alkalmazója a radioaktív hulladékot a
tevékenység végzésének helyén — legfeljebb annak elszállításáig, vagy mentességi szint alatti lebomlásáig — a tevékenységi engedélyben foglalt feltételeknek megfelelő
tárolóban gyűjti.
(3) A radioaktív hulladékok osztályozásának szempontjait a 2. számú melléklet tartalmazza.
2. § Fogalmak (1) E rendelet alkalmazásában:
a) átmeneti tárolás: azon eljárás, amikor a radioaktív
hulladékokat további hulladékkezelési eljárásig engedélyezett feltételek mellett tárolják;
b) biztonsági értékelés: valamely tevékenységhez — pl. átmeneti vagy végleges hulladéktároló létesítéséhez és üzemeltetéséhez — kapcsolódó hatások és kockázatok elemzése mind
tervezett körülményekre, mind pedig nem tervezett (baleseti)
helyzetekre;
c) biztonsági jelentés: a biztonsági értékelés eredményeit összefoglaló, az engedélyezések alapját képező dokumentáció;
d) elszigetelés: a radioaktív hulladéknak az emberi környezettől való elzárása oly módon, hogy a környezetbe
normál körülmények között, vagy rendkívüli események
során esetlegesen kikerülő radioaktív anyag kiváltotta hatás az illetékes hatóság által meghatározott határértékek
alatt marad;
e) felszabadítási szint: az engedélyező hatóság által meghatározott aktivitás-koncentráció vagy aktivitás egységekben kifejezett érték, amelynél, illetve amely alatt a sugárforrások vagy tevékenységek kiiktathatók (kivehetők) a
hatósági ellenőrzés alól; a hatóság a felszabadítást feltételekhez kötheti;
f) gát: olyan fizikai vagy kémiai akadály, amely meggátolja vagy késlelteti a radioizotópok, illetve más anyagok
mozgását (migrációját) valamely rendszer komponensei
között; általában a gát lehet mesterséges (pl. műszaki) vagy
pedig természetes gát, ez utóbbi a tároló környezetének
szerves része;
g) hulladék átvételi követelmény: a hulladékkezelési
folyamatban egy későbbi kezelési fázisért felelős szervezet
által a korábbi fázist végző szervezet számára megfogalmazott előírások a hulladék fizikai-kémiai formájára, izotópösszetételére, aktivitására, csomagolására;
h) hulladékcsomag: a radioaktív hulladék kondicionálása eredményeként létrejövő termék, amely tartalmazza
a hulladékformát, valamilyen csomagolást (pl. konténert)
vagy a belső gátakat (pl. abszorbens anyagok és belső
bevonatok);
i) hulladék elhelyezési rendszer: a hulladéktároló és környezetének együttese, beleértve a tároló műszaki rendszereit, a hulladékcsomagokat és a (bioszféráig vezető) geológiai környezetet;
j) hulladék elhelyezési rendszer élettartama: azon időszak,
amelynek elteltét követően az elhelyezett hulladék aktivitása,
illetve aktivitás-koncentrációja a felszabadítási (mentességi)
értéknek megfelelő szintre csökken; a hulladéktároló életciklusa telepítési, létesítési, üzemeltetési, (esetleg átalakítási),
lezárási és intézményes ellenőrzési fázisokra bontható;
k) hulladékforma: a hulladék fizikai és kémiai formája
a kezelést vagy a kondicionálást követően, de még a csoma
golást megelőzően; a hulladékforma a hulladékcsomag egy
komponense;
l) hulladékkezelés: a hulladék műszaki és hatósági követelményeknek megfelelő gyűjtése, feldolgozása, kondicionálása, csomagolása, szállítása, átmeneti tárolása és végső
elhelyezése;
m) kondicionálás: azon műveletek, melyek alkalmazásával szállításra, tárolásra vagy végső elhelyezésre alkalmas
hulladékcsomag állítható elő; a kondicionálás jelentheti a
hulladéknak szilárd formájúvá történő átalakítását, a
hulladék konténerbe helyezését, illetve — szükség esetén — másodlagos konténerezést;
n) lezárás (végleges): a hulladéktároló üzemi ideje
végén tett intézkedések, illetve az így kialakított állapot;
egy tároló létesítményt a hulladék elhelyezését követően
zárnak le véglegesen, amikor is a felszín közeli tárolóknál
megfelelő takarást (rétegeket) alakítanak ki, míg a geológiai elhelyezésnél visszatöltik vagy szigetelik magát a tárolót és a hozzávezető vágatokat;
o) mentességi szint: külön jogszabály1 szerint megállapított aktivitás-koncentráció vagy összes aktivitás, amely
alatt bármely, radioizotópot tartalmazó anyag vagy készítmény mentes a hatósági felügyelet alól;
p) műszeres ellenőrzés (monitoring): az üzemeltető által
végzendő, az engedélyező hatóság által jóváhagyott programban meghatározott tevékenység; dózis vagy dózisteljesítmény,
aktivitás vagy aktivitás-koncentráció mérése a sugárzás vagy
a szennyezettség meghatározása, illetve ellenőrzése érdekében, továbbá a mérések eredményeinek elemzése, értékelése;
q) Sugáregészségügyi Decentrum (a továbbiakban: SD):
az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat
(a továbbiakban: ÁNTSZ) területileg illetékes megyei (fővárosi) intézete a 16/2000. (VI. 8.) EüM rendelet 7. számú
mellékletének 1. pontjában meghatározottak szerint;
r) tervezési alap: egy rendszer egészére vagy annak egyedi komponensére vonatkozó, a rendszer vagy komponens
megkívánt működését, annak környezeti körülményeit és
feltételeit is rögzítő olyan adatsor (információ), amely a
feladat teljesítéséhez szükséges jellemzők felsorolását, értékét vagy tartományát is tartalmazza,
ra) az értékek vagy az általánosan elfogadott gyakorlatból származtatottak lehetnek, vagy a feltételezett üzemzavarok, külső események elemzésével kaphatók,
rb) a tervezési alapban rögzített körülmények és feltételek
mellett a rendszer vagy komponens a feladatát teljesíti;
s) visszanyerhetőség: annak tervezett lehetősége, hogy a
hulladékot kiemeljék a még le nem zárt és le nem szigetelt
(nem visszatömedékelt) véglegesnek szánt tárolóból.
(2) Az (1) bekezdésben nem szabályozott fogalmak esetén e rendelet alkalmazásában az atomenergiáról szóló
1996. évi CXVI. törvény 2. §-ában, valamint az atomenergiáról szóló 1996. évi CXVI. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 16/2000. (VI. 8.) EüM rendelet
1. számú mellékletének II. részében foglalt fogalommeghatározásokat kell figyelembe venni.
A radioaktív hulladék átmeneti tárolásával
és végleges elhelyezésével kapcsolatos szabályok
3. § (1) A radioaktív hulladékot az e rendelet előírásainak
megfelelően átmeneti vagy végleges hulladéktárolóban
kell elhelyezni.
(2) Az SD által kiadott engedély szükséges az átmeneti
hulladéktároló és a végleges hulladéktároló
a) létesítéséhez (létesítési engedély),
b) üzemeltetéséhez (üzemeltetési engedély),
c) átalakításához (átalakítási engedély),
d) megszüntetéséhez (megszüntetési engedély), vala
mint
e) lezárásához (lezárási engedély)
f) és az aktív, valamint a passzív intézményes ellenőr
zésre történő áttéréséhez. (3) A (2) bekezdésben felsorolt engedélyezési eljárás
lefolytatására az 1. § (1) bekezdésének c) pontjában meghatározott természetes személy, illetve gazdálkodó szervezet kérelme alapján kerül sor.
(4) Az engedélyezési eljárás során be kell szerezni a
3. számú mellékletben meghatározott szakhatóságok előzetes hozzájárulását. A szakhatóságok az előzetes hozzájárulásban meghatározzák az ellenőrzési követelményeket és a
részükre adandó jelentések rendszerét.
4. § (1) Az átmeneti hulladéktárolóban és a végleges hulladéktárolóban a radioaktív hulladék a biztonsági követelményeknek és az engedélyben szereplő hatósági előírásoknak megfelelő formában tárolható.
(2) Az üzemeltetés, átalakítás, megszüntetés, illetve lezárás során a munkavállalók és a lakosság sugárterhelése
nem lépheti túl az Országos Tisztifőorvosi Hivatal
(a továbbiakban: OTH) által a létesítési engedélyezési
eljárás során meghatározott dózismegszorítás értékét.
5. § (1) Az átmeneti hulladéktároló és a végleges hulladéktároló üzemeltetője az elhelyezés követelményeit is figyelembe véve meghatározza a hulladék átvételi követelményrendszert, amelyet az SD hagy jóvá.
(2) A hulladék átvételi követelményrendszert az alábbiak figyelembevételével kell meghatározni:
a) figyelembe kell venni a kémiai összetételre, hő- és
sugárállóságra, valamint kémiai és mechanikai stabilitásra
vonatkozó határértékeket;
b) a hulladék kémiai és fizikai formájának és a csomagolásnak együttesen olyannak kell lennie, hogy a radioaktív izotópok
kikerülésének lehetőségét a minimálisra csökkentse;
c) olyan hulladékformát és csomagolást kell kialakítani, amely ellenáll a sugárzási és hőhatásoknak, valamint a
kémiai hatásoknak;
d) a hulladékcsomagnak megfelelő mechanikai stabilitással kell bírnia, hogy képes legyen ellenállni a mozgatás
során fellépő hatásoknak;
e) elhelyezésre történő átvételükkor a tárolóba szállított hulladék csomagok izotóp összetételét, radioizotóp
tartalmát — a hasadó anyag tartalmat is beleértve — olyan
részletességgel kell ismerni, hogy a tároló üzemeltetési
engedélyében meghatározott követelményeknek való
megfelelőség igazolható legyen.
(3) A típus-hulladékforma és típus-csomagolás átvételi
és elhelyezési követelményeknek való megfelelőségét az
SD által jóváhagyott tesztsorozattal kell igazolni.
(4) A hulladékkezelés során olyan hulladékformát és
csomagolást kell kialakítani, amely kielégíti a hulladékot
átvevő számára jóváhagyott hulladék átvételi követelményrendszert. A követelményeknek összhangban kell
lenniük az átvevő által elvégezni kívánt hulladékkezelési
műveletek engedélyezett feltételeivel és a további fázisok
igényeivel, valamint az átvevő műszaki lehetőségeivel.
(5) További felhasználásra nem kerülő radioaktív anyag
kibocsátása a környezetbe, illetve elhelyezése csak a külön
jogszabályban 2 meghatározott módon történhet.
(6) Abban az esetben, ha a hulladék egyidejűleg radioaktív és veszélyes hulladék, a veszélyes hulladékokra vonatkozó biztonsági követelményeket is figyelembe kell venni.
Nukleáris anyagot is tartalmazó hulladékok esetén a nukleáris anyagok kezelésére vonatkozó előírásokat is be kell
tartani.
6. § (1) Az átmeneti tárolásra, valamint a végleges elhelyezésre szolgáló létesítmény sugárveszélyes munkahelynek
minősül, az ott végzett tevékenységre a külön jogszabályban 3 meghatározott sugáregészségügyi, sugárvédelmi előírások vonatkoznak.
(2) Az a természetes személy és gazdálkodó szervezet
[Ptk. 685. § c) pont], akinél radioaktív hulladék keletkezik,
a hulladék jellegének és mennyiségének megfelelő hulladékkezelési szabályzatot (a továbbiakban: Szabályzat) köteles készíteni, amely a külön jogszabályban meghatározottak szerint elkészített munkahelyi sugárvédelmi
szabályzat (a továbbiakban: MSSZ) mellékletét képezi.
A Szabályzatot az SD hagyja jóvá.
Radioaktív hulladék átmeneti tárolása 7. § (1) A radioaktív hulladék átmeneti tárolására akkor
kerülhet sor, ha
a) nincs engedélyezett hulladékfeldolgozási eljárás,
b) nincs engedélyezett végleges elhelyezési lehetőség,
c) a hulladék a külön jogszabály4 szerinti felszabadítási
eljárásba kerül, vagy
d) az adott hulladék esetében ez minősül a külön jogszabályban 5 meghatározott optimális eljárásnak.
(2) Az átmeneti tárolás folyamán biztosítani kell, hogy
a hulladék ne menjen át olyan változáson, amely a későbbi
hulladékfeldolgozást vagy végleges elhelyezést indokolatlanul megnehezíti.
8. § (1) Az átmeneti hulladéktároló létesítési engedélyezési
eljárása során értékelni kell azon alapvető környezeti
hatásokat, amelyek a létesítményt érhetik, illetve azokat a
hatásokat, amelyek a létesítményből eredően akár az egyéneket, akár a környezetet érhetik.
(2) A létesítési engedély megadásához szükséges a külön
jogszabályban meghatározott környezetvédelmi, vízjogi és
építési engedélyek megléte.
(3) A létesítési engedély kérelemhez a létesítést megelőző biztonsági jelentést (LMBJ), a hulladék átvételi
követelményekre vonatkozó javaslatot és annak igazolását
kell benyújtani, hogy a felhasználni kívánt, biztonsági
szempontból fontos rendszerek, berendezések és komponensek a sugárvédelmi, sugárbiztonsági követelményeket
kielégítik.
9. § (1) Átmeneti hulladéktárolóra üzemeltetési engedély
határozott időre, legfeljebb 5 évre adható ki, mely kérelemre — az üzemeltetési feltételek teljesülése esetén — esetenként legfeljebb 5 évre többször is meghosszabbítható.
(2) Az üzemeltetési engedélyben fel kell tüntetni
a) az engedélyezett működési időtartamot,
b) a tárolható maximális hulladékmennyiségeket és ak
tivitásokat,
c) a tárolás feltételeit,
d) a tárolással összefüggő bizonylatolási és jelen
téstételi kötelezettségeket, valamint
e) az üzemeltető által végzendő ellenőrzés módját, gya
koriságát és dokumentálási kötelezettségét. (3) Az átmeneti tároló átalakításának minősül és átalakítási engedély-köteles, ha az elvégzendő munkálatok eltérést okoznak az üzemeltetési engedélyben, illetve az azt
megalapozó dokumentációban foglaltaktól. Ha az átalakítás a sugárvédelmi vagy sugárbiztonsági állapotban jelentős változást idéz elő, új üzemeltetési engedélyezési eljárást kell lefolytatni.
(4) Átmeneti hulladéktárolóra megszüntetési engedély
csak abban az esetben adható ki, ha a tárolót a külön
jogszabályban 6 meghatározott módon inaktívvá nyilvánították. Az inaktívvá nyilvánítást az engedélyező hatóság
végzi.
Radioaktív hulladék végleges elhelyezése 10. § (1) Véglegesen elhelyezni kizárólag szilárd vagy szilárdított hulladékot szabad.
(2) A végleges elhelyezésre, valamint annak biztonsági
értékelésére vonatkozó követelményeket a 4. és 5. számú
melléklet tartalmazza.
(3) A biztonsági jelentés lehet részleges vagy teljes körű.
a) Teljes körű biztonsági jelentést kell készíteni a léte
sítési, üzemeltetési és lezárási engedélykérelmek megalapozásához, figyelembe véve az időszakos biztonsági felülvizsgálatok eredményeit is.
b) Részleges biztonsági jelentést kell készíteni a létesítmény egyes — a biztonság szempontjából fontos — komponenseinek átalakításához, illetve az engedélyezett tevékenységek megváltoztatásához, az intézményes ellenőrzés
megkezdéséhez és az aktív intézményes ellenőrzés befejezéséhez.
(4) A biztonsági értékelés eredményét az engedélyesnek
biztonsági jelentésben kell összefoglalnia.
11. § (1) A végleges hulladéktároló létesítési engedélyezési
eljárása során figyelembe veendő tervezési és telepítési
szempontokat a 6. számú melléklet tartalmazza.
(2) A létesítési engedélyezési eljárás során értékelni kell
azon alapvető környezeti hatásokat, amelyek a létesítményt érhetik, illetve azokat a hatásokat, amelyek a létesítményből eredően akár az egyéneket, akár a környezetet
érhetik.
(3) A létesítési engedély megadásához szükséges a külön
jogszabályban meghatározott környezetvédelmi, vízjogi és
építési engedélyek megléte.
(4) A létesítési engedély kérelemhez a létesítést megelőző biztonsági jelentést, a hulladék átvételi követelményekre vonatkozó javaslatot és annak igazolását kell benyújtani,
hogy a felhasználni kívánt, biztonsági szempontból fontos
rendszerek, berendezések és komponensek a sugárvédelmi, sugárbiztonsági követelményeket kielégítik.
(1) Végleges hulladéktárolóra üzemeltetési engedély
határozott időre, legfeljebb 10 évre adható ki, mely kérelemre — az üzemeltetési feltételek teljesülése esetén —
esetenként legfeljebb 10 évre többször is meghosszabbítható.
(2) Az üzemeltetési engedély iránti kérelemhez mellékelten be kell nyújtani
a) az üzembehelyezést megelőző biztonsági jelentés
(ÜMBJ) azon részét, amelyet az üzembe helyezés megkezdéséig kell elkészíteni,
b) a külön jogszabályban7 meghatározott balesetelhárítási intézkedési tervet (BEIT),
c) a hulladék átvételi és elhelyezési követelményrendszer tervezetét,
d) a sikeres üzemelési próbák jegyzőkönyveit, valamint
e) a technológiai utasítások tervezeteit.
(3) Az üzemeltetési engedélyben fel kell tüntetni
a) a végleges tároló üzemeltetésének engedélyezett
időtartamát,
b) a maximálisan elhelyezhető hulladékmennyiségeket és aktivitásokat,
c) az elhelyezés feltételeit, az üzemeltető által végzendő
ellenőrzés módját és gyakoriságát,
d) a biztonsági elemzésben figyelembe vett elhelyezési
rendszer rendszeres felülvizsgálatának gyakoriságát, módszerét és az ahhoz szükséges elvégzendő elemzéseket,
továbbá
e) a bizonylatolási és jelentési kötelezettségeket. (4) A végleges hulladéktároló üzemeltetése során biztosítani kell a radioaktív hulladék fogadását, kezelését és
ellenőrzését, valamint a létesítmény biztonságos működését.
(5) Az üzemeltetőnek átfogó minőségbiztosítási és
minőségellenőrzési programot kell készíteni minden olyan
tevékenységet figyelembe véve, mely hatással lehet a tároló
biztonságára.
(6) Az üzemeltetőnek a létesítményben elhelyezett
radioaktív hulladékról a külön jogszabályban8 foglalt
követelményeknek is megfelelő nyilvántartást kell vezetnie. A nyilvántartás tartalmazza:
a) a telephelyen lévő összes és a már elhelyezett hulladék mennyiségét,
b) a hulladék származási helyét,
c) az elhelyezés helyét, idejét és módját,
d) a hulladék fizikai és kémiai tulajdonságait, valamint
e) a hulladékban lévő radioaktív izotópokra vonatkozó
13. § (1) A végleges hulladéktároló átalakításának engedélyezése iránti kérelemben indokolni kell az átalakítás, módosítás szükségességét.
(2) Amennyiben az átalakítás a tároló biztonságát befolyásolja, úgy az érvényes biztonsági jelentés kiegészítése
vagy új biztonsági jelentés készítése szükséges.
14. § (1) A végleges hulladéktároló lezárási engedélye iránti
kérelemhez be kell nyújtani a lezárási tervet (beleértve a
telephely megtisztításának tervét) és a biztonsági jelentést,
valamint az aktív intézményes ellenőrzésre való áttérés
tervét.
(2) A tároló lezárási tervének biztosítania kell, hogy az
aktív intézményes ellenőrzés időtartama alatti karbantartási és felügyeleti igény minimális legyen.
(3) A lezárási fázis során gondoskodni kell a hulladékok
fogadására, minősítésére, feldolgozására, csomagolására
és telephelyi átmeneti tárolására szolgáló épületek, építmények és rendszerek elbontásáról, illetve egyéb felhasználási lehetőségükről, valamint a telephely ipari és radioaktív szennyeződésektől való megtisztításáról és a tájrehabilitációs tervnek megfelelő, környezetbarát rekultivációjáról.
(4) A lezárt létesítmény és a telephely intézményes
ellenőrzésre való átadására csak engedélyezett tevékenységi terv és azt megalapozó jóváhagyott részletes biztonsági jelentés alapján kerülhet sor.
(5) A lezárást követően külön engedély szükséges az
aktív intézményes ellenőrzésre való áttéréshez, majd annak befejezését követően újabb engedély a passzív intézményes ellenőrzés megkezdéséhez.
(6) Az aktív intézményes ellenőrzésre vonatkozó engedély megadásához el kell készíteni a teljes üzemelést (hulladékkészletet, módosításokat) figyelembevevő biztonsági
jelentést. Az engedélynek tartalmaznia kell az aktív ellenőrzés követelményeit és az ellenőrzési időszak hosszát.
(7) Az aktív intézményes ellenőrzési szakasz legalább
50 év, amelynek meghosszabbításáról a hatóság az időszakos biztonsági felülvizsgálatok eredményei alapján
dönt.
(8) Az aktív intézményes ellenőrzési szakasz feladata a
környezeti jellemzők, folyamatok, illetve a radioaktív izotópok környezeti elemekben mérhető koncentrációinak
ellenőrzése és nyomon követése.
(9) Felszíni létesítmények esetén figyelembe vehető az
elhelyezési rendszer hozzáférhető komponenseinek karbantartása és a telephely más célú hasznosításának korlátozása.
(10) Amennyiben az aktív intézményes ellenőrzés bármely időszakában radioaktív anyagoknak a környezetbe
való nem tervezett kikerülését vagy annak lehetőségét észlelik, indokolt esetben az engedélyező a környezetbiztonság helyreállítása vagy növelése érdekében intézkedést rendel el.
(11) A passzív intézményes ellenőrzésre vonatkozó engedélyben elő kell írni az ellenőrzési időszak hosszát és a
szükséges követelményeket.
(12) A passzív intézményes ellenőrzés eszközeinek
alkalmazását az SD az intézményes ellenőrzésre vonatkozó
engedélyében köti ki, s meghatározza ezen ellenőrzés fenntartásának időtartamát.
(13) A tároló tervei (beleértve a telephely földrajzi
koordinátáit) és készleteinek nyilvántartása nem selejtezhetőek.
Jelentések 15. § (1) Az átmeneti hulladéktároló és a végleges hulladéktároló engedélyese az üzemelés során évente jelentést készít a létesítmény működéséről. A jelentés tervét a tárgyévet megelőző év november 30-áig jóváhagyásra benyújtja
az SD-nek. A jóváhagyott terv alapján összeállított jelentést a tárgyévet követő év február 15-éig jóváhagyásra megküldi az SD-nek, valamint tájékoztatásul az Országos
Atomenergia Hivatalnak.
(2) A biztonságot érintő változásokat és eltéréseket az
engedélyes haladéktalanul köteles bejelenteni az engedélyező hatóságnak. A hatóság szükség esetén intézkedéseket kezdeményez.
(3) Az átmeneti és végleges hulladéktároló engedélyese
köteles az MSSZ-ben rendkívüli eseményként meghatározott eseteket az SD-nek haladéktalanul bejelenteni.
Hatósági ellenőrzés 16. § (1) Az átmeneti és a végleges hulladéktároló sugáregészségügyi ellenőrzését az SD végzi.
(2) Az SD az OTH-nak megküldi az ellenőrzés jegyzőkönyvét, valamint az elrendelt intézkedésekről szóló határozatot.
(3) Az átmeneti hulladéktároló és a végleges hulladéktároló sugáregészségügyi ellenőrzését szükség szerint, de
legalább félévente egy alkalommal kell elvégezni.
Természetes radioaktív izotópok bedúsítása,
felhalmozása melléktermékekben 17. §
(1) A tevékenységet végző az 1. számú mellékletben felsorolt ipari tevékenységét köteles bejelenteni az SD-nek.
(2) Az 1. számú melléklet szerinti tevékenységek melléktermékeinek kezeléséhez, lerakásához, újrahasznosításához a külön jogszabályok szerinti engedélyeken kívül
sugáregészségügyi engedély9 is szükséges. Az ipari tevékenységet végző részére a sugáregészségügyi engedélyt az
SD adja ki.
18. § (1) Az üzemeltető köteles az általa a környezetben vagy
üzemi területén létesített lerakóban elhelyezett melléktermékek sugárvédelmi szempontból fontos jellemzőit felmérni, az abból eredő sugárterhelésre — a megfelelő szakmai háttérrel rendelkező intézmény közreműködésével —
becslést végezni.
(2) Az üzemeltető a melléktermék lerakására szolgáló
létesítmény (lerakó) létesítésénél köteles a létesítményből
eredő sugárterhelést bemutató elemzéseket végezni,
s annak eredményét a sugáregészségügyi engedélykérelemhez csatolva benyújtani.
(3) Az elemzés alapján a hatóság engedélyében meghatározza a létesítményben elhelyezhető hulladéknak minősülő melléktermék mennyiségét, valamint a létesítmény
lezárásának időpontját.
(4) Ha a melléktermékek újrahasznosításáról külön jogszabály nem rendelkezik, a melléktermék felhasználója
köteles az újrahasznosításból eredő sugárterhelést bemutató elemzéseket végezni, s annak eredményét a sugáregészségügyi engedélykérelemhez csatolva benyújtani.
19. § (1) A melléktermék lerakási tevékenységének megszüntetésekor, vagy lerakó létesítmény bezárásakor az üzemeltető köteles elemzéseket végezni és tájrehabilitációs tervet
mellékelni a környezet helyreállítási program részeként.
(2) Az elemzésekben igazolni kell, hogy a hatóság által
meghatározott időtartam alatt a várható sugárterhelés
nem haladja meg az eredetileg engedélyezett értéket.
(3) Amennyiben megszüntetés után a várható sugárterhelés meghaladná az engedélyezett szintet, az SD korlátozza a
terület rekultivációt követő hasznosítását. A korlátozást, bejegyzés céljából, közli a területileg illetékes földhivatallal.10
Záró rendelkezések 20. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő 90. napon lép
hatályba.
(2) Az e rendelet hatálybalépésekor folyamatban levő
engedélyezési eljárásokat a kérelem benyújtásakor hatályos előírásoknak megfelelően kell lefolytatni. A korábbi
előírások szerint kiadott engedélyek érvényességét e rendelet nem érinti. E rendelet 18. § (1) bekezdésében és 19. §
(1) bekezdésében foglaltakat a meglévő és még nem rekultivált melléktermékek tekintetében 2005. január 1-jétől
kell alkalmazni.
(3) Ez a rendelet a 17—19. §-ainak tekintetében a
Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok
tagállamai közötti társulás létesítéséről szóló, Brüsszelben, 1991. december 16-án aláírt Európai Megállapodás
tárgykörében, az azt kihirdető 1994. évi I. törvény 3. §-ával
összhangban, összeegyeztethető szabályozást tartalmaz az
Európai Unió Tanácsának a munkavállalók és a lakosság
egészségének az ionizáló sugárzásból származó veszélyekkel szembeni védelmét szolgáló alapvető biztonsági előírások megállapításáról szóló 96/29/EURATOM irányelve
40. cikkének (1) bekezdésével, (2) bekezdésének a), b) és
c) pontjaival és 41. cikkével az ipari tevékenységek során a
természetben előforduló radioaktív anyagok bedúsításával
kapcsolatban.
(4) E rendelet hatálybalépésével egyidejűleg hatályát
veszti a) az atomenergiáról szóló 1980. évi I. törvény végrehajtásáról rendelkező 12/1980. (IV. 5.) MT rendelet végrehajtásáról szóló 7/1988. (VII. 20.) SZEM rendelet, valamint
b) az atomenergiáról szóló 1996. évi CXVI. törvény
egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 16/2000.
(VI. 8.) EüM rendelet (a továbbiakban: R.)
ba) 12. §-ának (3) bekezdése,
bb) 14. §-a (1) bekezdésének b) pontjából a ,,radioaktív
hulladék végleges elhelyezésére szolgáló létesítmény kivételével’’ szövegrész, bc) 17. §-ának (2) bekezdése és (3) bekezdéséből az ,,és
(2)’’ szövegrész,
bd) 20. §-ának (1) bekezdéséből a ,,A megyei intézetek,
valamint’’ szövegrész,
be) 22. §-ának (2) bekezdéséből az ,,a társmegye esetén
a területileg illetékes Sugáregészségügyi Decentrummal
és’’ szövegrész,
bf) 30. §-ának (3) és (4) bekezdése,
bg) 7. számú mellékletének 2. pontjából a ,,A megyei
intézetek,’’ szövegrész,
bh) 7. számú mellékletének 5. pontja, valamint
bi) 11. számú mellékletének 4. és 5. pontja.
(5) E rendelet hatálybalépésével egyidejűleg az R.
a) 4. §-ának (1) bekezdése helyébe az alábbi rendel
kezés lép:
,,(1) Az atomenergia alkalmazása körében használt, io
nizáló sugárzást kibocsátó vagy radioaktív sugárforrást tartalmazó berendezés (a CE jellel rendelkező berendezések
kivételével), valamint sugárzás elleni védőeszköz (a továbbiakban együtt: berendezés) csak akkor hozható forgalomba, illetve akkor alkalmazható, ha a ,,Fodor József’’ Országos Közegészségügyi Központ Országos ,,Frédéric JoliotCurie’’ Sugáregészségügyi és Sugárbiológiai Kutató Intézete (a továbbiakban: OSSKI) szakvéleménye alapján az
Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: ÁNTSZ) Országos Tisztifőorvosi Hivatala
(a továbbiakban: OTH) a berendezést vagy sorozatgyártás
esetén annak prototípusát sugárvédelmi szempontból
megfelelőnek minősítette, és arról minőségi bizonyítványt
ad ki, melynek alapján a berendezés a H jelzést megkaphatja.’’
b) 8. §-ának (3) bekezdése helyébe az alábbi rendelkezés lép:
,,(3) A sugárvédelmi képzés és továbbképzés temati
káját, valamint a vizsgakövetelményeket alapfokú képzés
esetén az ÁNTSZ területileg illetékes Sugáregészségügyi
Decentruma (a továbbiakban: Sugáregészségügyi Decentrum) hagyja jóvá. A Sugáregészségügyi Decentrumok felsorolását és illetékességi területét a 7. számú melléklet
1. pontja tartalmazza. Bővített és átfogó fokozatú képzés
esetén az oktatók névjegyzékét, a sugárvédelmi képzés és
továbbképzés tematikáját, valamint a vizsgakövetelményeket — az OSSKI javaslata alapján — az OTH hagyja jóvá.’’
c) 10. §-ának (2) bekezdése helyébe az alábbi rendelkezés lép:
,,(2) A sugárvédelmi szolgálat elkészíti a Munkahelyi
Sugárvédelmi Szabályzatot (a továbbiakban: MSSZ). Az
MSSZ-re vonatkozó részletes előírásokat a 6. számú melléklet tartalmazza. Az MSSZ-t a Sugáregészségügyi Decentrum, a 7. számú melléklet függelékének A/12. pontja
szerinti kiemelt létesítmény esetén — az OSSKI szakvéleménye alapján — az OTH hagyja jóvá. A szakvéleményt a
kérelmező szerzi be.’’
d) 11. §-ának (2) bekezdése helyébe az alábbi rendelkezés lép:
,,(2) A sugárvédelmi szolgálat legalább egy sugárvédelmi
megbízottból áll, ha a Sugáregészségügyi Decentrum a
18. § szerinti egyszerűsített engedélyezési eljárás keretében adta ki az engedélyt.’’
e) 11. §-ának (4)—(5) bekezdése helyébe az alábbi rendelkezések lépnek:
,,(4) A sugárvédelmi megbízottat és helyettesét a munkáltató írásban bízza meg. Az engedélyes a megbízás másolati példányát megküldi a Sugáregészségügyi Decentrumnak, a 7. számú melléklet függelékének A/12. pontja
szerinti kiemelt létesítmény esetén az OTH-nak.
(5) A sugárvédelmi szolgálat szervezetének és működésének felügyeletét a Sugáregészségügyi Decentrum, illetve
az OTH látja el.’’
f) 12. §-ának (2) bekezdése helyébe az alábbi rendelkezés lép:
,,(2) A gépjármű megfelelőséget igazoló tanúsítványt, az
üzemben tartó kérelmére, a Sugáregészségügyi Decentrum
adja ki.’’
g) 13. §-a helyébe az alábbi rendelkezés lép:
,,13. § Az At. 20. §-ának (1) bekezdése a)—c) pontjában
meghatározott engedélyezési eljárás esetén a Sugáregészségügyi Decentrum, illetve az OTH jár el.’’
h) 14. §-a (1) bekezdésének felvezető mondata helyébe
az alábbi rendelkezés lép:
,,(1) A Sugáregészségügyi Decentrum engedélyezi első
fokon:’’ i) 14. §-ának (3) bekezdése helyébe az alábbi rendelkezés lép:
,,(3) Az (1) bekezdésben meghatározott engedély
— az engedélyben foglaltak szerint az adott munkahely
vagy intézmény, illetve az engedélyt kiadó Sugáregészségügyi Decentrum illetékességi területére érvényes.
Az (1) bekezdés szerinti tevékenységeknek a Sugáregészségügyi Decentrum illetékességi területén kívüli ellátása
céljából az engedélyek területi érvényességének kiterjesztésére — az engedélyes kérelmére — az OTH jogosult.’’
j) 16. §-a (2) bekezdésének első mondata helyébe a
következő rendelkezés lép:
,,(2) A Sugáregészségügyi Decentrum, illetve az OTH az
engedélyt a rendeletben előírt feltételek fennállása, valamint a 11. számú melléklet szerinti szakhatóságok hozzájárulása birtokában adja meg.’’
k) 18. §-ában, a 21. § (1), (2) és (3) bekezdésében, a
24. § (1), (4) és (5) bekezdésében, valamint a 25. § (1) és
(2) bekezdésében, a 2. számú melléklete IV. fejezetének
1.4. pontjában, az 5. számú mellékletének 3.6. pontjában a
,,megyei intézet’’ szövegrész helyébe a ,,Sugáregészségügyi
Decentrum’’ szövegrész, a 24. § (2) bekezdésében, a 2. számú melléklete I. fejezetének 1.1.5.3. pontjában, a 2. számú
melléklete 2. számú függelékének 21. pontjában, az 5. számú mellékletének 3.8., 3.10., 4.4. és 4.10.8. pontjaiban a
,,megyei intézetnek’’ szövegrész helyébe a ,,Sugáregészségügyi Decentrumnak’’ szövegrész lép.
l) 2. számú melléklete 2. számú függelékének 24. pontja helyébe az alábbi rendelkezés lép:
,,24. Ha a munkavállaló nyilvántartott személyi dózisának egyhavi növekménye meghaladja a 6 mSv effektív dózist, vagy az adott naptári év folyamán összegzett dózisa a
20 mSv effektív dózist, az OSSKI haladéktalanul értesíti a
Sugáregészségügyi Decentrumot. Az értesített Sugáregészségügyi Decentrum helyszíni hatósági kivizsgálást
végez, a kivizsgálás alapján intézkedik, és erről értesíti az
OSSKI-t.’’
m) 7. számú melléklete 1. a) és b) pontja helyébe
az alábbi rendelkezés lép:
,,1. Az ÁNTSZ területileg illetékes sugáregészségügyi
feladatokat ellátó megyei intézetei (Sugáregészségügyi
Decentrum):
— a Főváros és Pest megye vonatkozásában: az ÁNTSZ
Fővárosi Intézete,
— Baranya, Somogy és Zala megye vonatkozásában: az
ÁNTSZ Baranya Megyei Intézete,
— Borsod-Abaúj-Zemplén, Nógrád és Heves megye
vonatkozásában: az ÁNTSZ Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Intézete,
— Békés, Bács-Kiskun és Csongrád megye vonatkozásában: az ÁNTSZ Csongrád Megyei Intézete,
— Győr-Moson-Sopron, Vas és Komárom-Esztergom
megye vonatkozásában: az ÁNTSZ Győr-Moson-Sopron
Megyei Intézete,
— Hajdú-Bihar, Jász-Nagykun-Szolnok, SzabolcsSzatmár-Bereg megye vonatkozásában: az ÁNTSZ HajdúBihar Megyei Intézete,
— Tolna, Fejér és Veszprém megye vonatkozásában: az
ÁNTSZ Tolna Megyei Intézete.’’
n) 7. számú melléklete 4. pontja helyébe az alábbi rendelkezés lép:
,,4. A Sugár-egészségügyi Decentrumok ellenőrző tevékenységgel kapcsolatos feladatai:
a) illetékességi területükön nyilvántartják és a 2. pont
szerinti gyakorisággal teljeskörűen ellenőrzik a létesítményeket, tevékenységeket;
b) azoknál a létesítményeknél, tevékenységeknél, ahol
a teljes körű ellenőrzés gyakorisága a 2 évet meghaladja,
félidőben illetékességi területükön részleges ellenőrzést
végeznek.’’
(6) E rendelet hatálybalépésével egyidejűleg a külső
munkavállalók munkahelyi sugárvédelméről szóló
30/2001. (X. 3.) EüM rendelet 2. §-ának f) pontja helyébe
a következő rendelkezés lép:
,,f) sugáregészségügyi hatóság: az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat Országos Tisztifőorvosi
Hivatala (a továbbiakban: OTH), illetőleg területileg
illetékes Sugáregészségügyi Decentruma.’’
(7) E rendelet hatálybalépésével egyidejűleg az egészségügyi szolgáltatások nyújtása során ionizáló sugárzásnak
kitett személyek egészségének védelméről szóló 31/2001.
(X. 3.) EüM rendelet
a) 2. §-ának n) pontja helyébe a következő rendelkezés
lép:
,,n) sugáregészségügyi hatóság: az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat Országos Tisztifőorvosi
Hivatala (a továbbiakban: OTH), illetőleg területileg
illetékes Sugáregészségügyi Decentruma.’’
b) 15. §-a helyébe a következő rendelkezés lép:
,,15. § A rendeletben foglaltak megtartását a sugáregész
ségügyi hatóság, valamint a szakterület szerint illetékes
szakfelügyelő rendszeresen ellenőrzi.’’
(8) E rendelet hatálybalépésével egyidejűleg az egészségügyi ágazat radiológiai mérő és adatszolgáltató hálózata
felépítéséről és működéséről szóló 8/2002. (III. 12.) EüM
rendelet 1. számú mellékletének 2. pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
,,2. Középszintű környezeti sugár-egészségügyi laboratóriumot működtető intézetek: a) ÁNTSZ Fővárosi Intézete (tevékenységi terület:
főváros és Pest megye),
b) ÁNTSZ Baranya Megyei Intézete (tevékenységi
terület: Baranya, Somogy és Zala megye),
c) ÁNTSZ Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Intézete
(tevékenységi terület: Borsod-Abaúj-Zemplén, Heves és
Nógrád megye),
d) ÁNTSZ Csongrád Megyei Intézete (tevékenységi
terület: Bács-Kiskun, Békés és Csongrád megye),
e) ÁNTSZ Győr-Moson-Sopron Megyei Intézete
(tevékenységi terület: Győr-Moson-Sopron, KomáromEsztergom és Vas megye),
f) ÁNTSZ Hajdú-Bihar Megyei Intézete (tevékenységi
terület: Hajdú-Bihar, Jász-Nagykun-Szolnok és SzabolcsSzatmár-Bereg megye),
g) ÁNTSZ Tolna Megyei Intézete (tevékenységi terület: Fejér, Tolna és Veszprém megye).’’
Dr. Csehák Judit s. k.,
egészségügyi, szociális és családügyi miniszter


text:
6/2009. (X. 9.) közleménye.  egységes NATO-előírások elfogadásáról Az egységesítési, szabványosítási tevékenységről és a NATO egységesítési dokumentumok feldolgozásáról és végrehajtásáról szóló
102/2008. (HK 19.) HM utasítás 4. § (2) bekezdés c) pontjában biztosított jogkörömnél fogva, az MH Műveleti Szabványosítási és
Doktrinális Bizottság 2009. szeptember 24-i ülésén kialakított javaslata alapján a következő NATO-dokumentumokra vonatkozó
– Elfogadásra került fenntartás nélkül. – Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: a NATO-kihirdetést követő hónap (DOP), a szárazföldi haderőnél és a
– Elfogadásra került fenntartás nélkül. – Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: a NATO-kihirdetést követő 6 hónap múlva (DOP+6m), a szárazföldi
AJP-3.15 – Elfogadásra került fenntartás nélkül. – Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: a NATO-kihirdetést követő hónap (DOP), a szárazföldi haderőnél és a
légierőnél egyaránt. Tekintettel arra, hogy a STANAG 2295 EOD (EDITION 1) dokumentumot a NATO már kihirdette és így hatályos, a
Magyar Honvédség egységesítési, szabványosítási eljárásairól és doktrinális feladatairól szóló 56/2009. (HK 15.) HM VTI
SZÁT–HM HVKFH együttes intézkedés 26. pontjában előírtaknak megfelelően egyúttal elrendelem az alkalmazásba
vételét az alábbiak szerint: – Témafelelős: Magyar Honvédség Összhaderőnemi Parancsnokság
– Témakezelő: Magyar Honvédség Összhaderőnemi Parancsnokság, Hadműveleti Főnökség
– Bevezetés időpontja: 2009. december 1. – Végrehajtás módja: AJP- 3.15 dokumentum kiadása eredeti angol nyelven.
COLLECTION TASKING MESSAGE – Elfogadásra került fenntartás nélkül.
– Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: a NATO-kihirdetést követő 6 hónap múlva (DOP+6m), a szárazföldi
haderőnél és a légierőnél egyaránt. V. STANAG 7123 IGEO (EDITION 2) (RATIFICATION DRAFT 1) – DIGITAL GEOGRAPHIC INFORMATION (DGI) ON OPTICAL
MEDIA – Elfogadásra került fenntartás nélkül. – Alkalmazásba vétel tervezett időpontja: a NATO-kihirdetést követő 6 hónap múlva (DOP+6m), a szárazföldi
haderőnél és a légierőnél egyaránt. Mikita János s. k.,
mk. altábornagy


text:
142/2014. (IV. 30.) Korm. rendelete a Nemzedékek Tudása Tankönyvkiadó Zártkörűen Működő Részvénytársaság és az Apáczai Kiadó és Könyvterjesztő Korlátolt Felelősségű Társaság társasági üzletrészének a Magyar Állam javára történő megszerzése nemzetstratégiai jelentőségűnek minősítéséről.
A Kormány a  tisztességtelen piaci magatartás és a  versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény 97.  §-ában kapott
felhatalmazás alapján, az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § A Kormány a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény 24/A. §-a
alapján a  Nemzedékek Tudása Tankönyvkiadó Zártkörűen Működő Részvénytársaság (1143 Budapest, Szobránc
utca 6–8., cégjegyzékszám: 01-10-042493) és az  Apáczai Kiadó és Könyvterjesztő Korlátolt Felelősségű Társaság
(9500 Celldömölk, Széchenyi utca 18., cégjegyzékszám: 18-09-000260) 100%-os üzletrészének a  Magyar Nemzeti
Vagyonkezelő Zárkörűen Működő Részvénytársaság által a Magyar Állam javára történő megvásárlását közérdekből
–  különös tekintettel arra, hogy az  üzletrész megvásárlása a  nemzeti köznevelés tankönyvellátásáról szóló
törvényben meghatározott, a köznevelés tankönyvellátásának, pedagóguskézikönyv-ellátásának megszervezésével
kapcsolatos állami feladat-ellátást szolgálja – nemzetstratégiai jelentőségű összefonódásnak minősíti.
2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
516/2018. (XII. 18.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011.  évi
CLXII.  törvény 90.  §-a alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – lemondására tekintettel
dr. Vizin Anitát 2019. január 31-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2018. december 5. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök