text:
2012. CLVI. törvény a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság, valamint a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Médiatanácsa 2011. költségvetésének végrehajtásáról.
Az Országgyűlés a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság (a továbbiakban: Hatóság, NMHH), valamint a Nemzeti Média- és Hírközlési
Hatóság Médiatanácsa (a továbbiakban: Médiatanács) 2011. évi költségvetéséről szóló 2010. évi CXLVI. törvényben meghatározott
költségvetések – amely a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény (a továbbiakban:
Mttv.) 134. § (2) bekezdése alapján a Hatóság egységes költségvetése – végrehajtásáról a következő törvényt alkotja.
A Hatóság költségvetési főösszegeinek alakulása 1. § (1) A Hatóság 2011. évi költségvetése végrehajtását 35 897,300 MFt, azaz harmincötmilliárd-nyolcszázkilencvenhétmillió
háromszázezer forint bevétellel és 17 092,800 MFt, azaz tizenhétmilliárd-kilencvenkettőmillió-nyolcszázezer forint
kiadással jóváhagyja. (2) A Hatóság 2011. évi költségvetése végrehajtásának mérlegét e törvény 1. és 2. melléklete tartalmazza.
A bevételek részletezése 2. § (1) A Hatóság frekvencia díjakból származó bevétele 21 501,900 MFt, azaz huszonegymilliárd-ötszázegymillió
kilencszázezer forint. (2) Az azonosítók használati díja 2463,500 MFt, azaz kettőmilliárd-négyszázhatvanhárommillió-ötszázezer forint.
(3) A Hatósági eljárásért fizetett díjak összege 82,900 MFt, azaz nyolcvankettőmillió-kilencszázezer forint.
(4) A bírságból befolyt bevétel 161,200 MFt, azaz egyszázhatvanegymillió-kettőszázezer forint.
(5) A felügyelt piacokról befolyt felügyeleti díj összege 1947,300 MFt, azaz egymilliárd-kilenszáznegyvenhétmillió
háromszázezer forint. (6) A költségvetési hozzájárulás összege 2171,300 MFt, azaz kettőmilliárd-egyszázhetvenegymillió-háromszázezer forint.
(7) A Hatóság egyéb bevételekből származó forrása 412,200 MFt, azaz négyszáztizenkettőtmillió-kétszázezer forint.
(8) Az Mttv. 216. § (6) bekezdése alapján említett pénzmaradvány átvétele 283,700 MFt, azaz kettőszáznyolcvanhárommillió
hétszázezer forint. (9) Az Mttv. 216. § (6) bekezdése szerint a Hatóság jogelődjénél keletkezett kötelezettségvállalások fedezetére igénybe
vett pénzmaradvány összege 858,100 MFt, azaz nyolcszázötvennyolcmillió-egyszázezer forint.
(10) Az általános forgalmi adó köteles bevételek után befolyt ÁFA összege 6015,200 Ft, azaz hatmilliárd
tizenötmillió-kettőszázezer forint. A kiadások részletezése 3. § (1) A Hatóság általános működési kiadásai összesen 16 067,300 MFt, azaz tizenhatmilliárd-hatvanhétmillió
háromszázezer forint, a pénzeszköz átadás 262,400 MFt, azaz kettőszázhatvankettőmillió-négyszázezer forint,
a felhalmozási kiadás 763,100 MFt, azaz hétszázhatvanhárommillió-egyszázezer forint.
(2) A működési kiadásokból 5053,000 MFt, azaz ötmilliárd-ötvenhárommillió forint a személyi juttatás, 1250,300 MFt, azaz
egymilliárd-kettőszázötvenmillió-háromszázezer forint a munkaadókat terhelő járulék, 3 803,700 MFt, azaz
hárommilliárd-nyolcszázhárommillió-hétszázezer forint a dologi kiadás, az általános forgalmi adó befizetési
kötelezettség 5960,300 MFt, azaz ötmilliárd-kilencszázhatvanmillió-háromszázezer forint. A felhalmozási kiadásból
705,500 MFt, azaz hétszázötmillió-ötszázezer forint a fejlesztési kiadás és 57,600 MFt, azaz ötvenhétmillió-hatszázezer
forint a lakástámogatás teljesítése. A törvényt az Országgyűlés a 2012. október 15-i ülésnapján fogadta el.
A pénzmaradvány, előirányzat maradvány elfogadása 4. § (1) Az Országgyűlés a Hatóság 2011. évi módosított pénzmaradványát az éves mérleg források oldalán szereplő
összegével egyezően 18 804,500 MFt, azaz tizennyolcmilliárd-nyolcszáznégymillió-ötszázezer forint értékben
fogadja el. (2) A pénzmaradvány összegéből 1136,800 MFt a 2011. évi kötelezettségek 2012. évre áthúzódó pénzügyi teljesítésének
fedezetére, 6498,900 MFt a következő évek működési tartalékára, az egyéb kötelezettségvállalással terhelt része
11 168,800 MFt összegben pedig a digitális átállás forrásául szolgáló tartalékképzésre használható fel.
(3) Az Országgyűlés a Hatóság jogelődjénél keletkezett, fel nem használt előirányzat maradványát 3906,500 MFt, azaz
hárommilliárd-kilencszázhatmillió-ötszázezer forint összegben hagyja jóvá. A Médiatanács 2011. évi költségvetésének, valamint a költségvetésen kívüli Médiatanács kezelésű
költségvetési főösszegeknek alakulása 5. § (1) A Médiatanács 2011. évi költségvetése végrehajtását 468,190 MFt, azaz négyszázhatvannyolcmillió
egyszázkilencvenezer forint bevétellel és 374,794 MFt, azaz háromszázhetvennégymillió-hétszázkilencvennégyezer
forint kiadással az Országgyűlés jóváhagyja. (2) A költségvetésen kívüli Médiatanács kezelésű 2011. évi bevétel összege 8594,297 MFt, azaz nyolcmilliárd
ötszázkilencvennégymillió-kettőszázkilencvenhétezer forint, a kiadás pedig 8012,019 MFt, azaz nyolcmilliárd
tizenkétmillió-tizenkilencezer forint. (3) Az (1) és (2) bekezdésben megállapított bevételek és kiadások részletezését e törvény 3. és 4. melléklete tartalmazza.
(4) A Médiatanács 2011. évi költségvetése pénzmaradványát az éves mérleg források oldalán szereplő összeggel
egyezően 93,396 MFt, azaz kilencvenhárommillió-háromszázkilencvenhatezer forint értékben fogadja el.
A pénzmaradvány összege a 2011. évi kötelezettségvállalások 2012. évre áthúzódó pénzügyi teljesítések fedezetére,
a kötelezettségvállalással nem terhelt része pedig tartalék képzésre használható fel.
A Médiaszolgáltatás-támogató és Vagyonkezelő Alap költségvetésének végrehajtása 6. § Az Országgyűlés az Mttv. 134. § (10) bekezdésében foglaltaknak megfelelően a Hatóság és a Médiatanács
zárszámadásának mellékleteként jóváhagyja az Médiaszolgáltatás-támogató és Vagyonkezelő Alap (a továbbiakban:
Alap, MTVA) 2011. évi költségvetése végrehajtásának mérlegét (5. melléklet)
Záró rendelkezés 7. § Ez a törvény a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba.
Áder János s. k., Kövér László s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
534/B/2007. AB végzés.  Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
v é g z é s t :
Az Alkotmánybíróság a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény 18/A. §
(6) bekezdése m) pontja alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló eljárást megszünteti.
Az indítványozó beadványában a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény (a továbbiakban: Ebtv.) 18/A. § (6) bekezdése m) pontja alkotmányellenességének megállapítását kezdeményezte, mert
szerinte ezek a szabályok nem felelnek meg az Alkotmány
70/A. § (1) bekezdésének.
Az indítvány benyújtását követően az Ebtv. 18/A. §-át
– ideértve annak (6) bekezdése m) pontját is – 2008. július
1-jétől hatályon kívül helyezte a 2008. március 9-i országos ügydöntő népszavazásokon hozott döntések végrehajtásáról szóló 2008. évi IX. törvény 1. § (2) bekezdése.
Erre figyelemmel az indítványozó 2009. december 7-én
kelt beadványában kérte az eljárás megszüntetését, vagyis
indítványát visszavonta. Ezért az Alkotmánybíróság – az
Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak köz
zétételéről szóló, módosított és egységes szerkezetbe foglalt 3/2001. (XII. 3.) Tü. határozatának (ABK 2009. január, 3.) 31. § d) pontja alapján – az eljárást megszüntette.
Budapest, 2010. február 9. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


text:
67/2011. (VIII. 24.) ME határozata a Magyar Köztársaság Kormánya, a Cseh Köztársaság Kormánya, valamint Románia Kormánya között az Extreme Light Infrastructure nevű Európai Kutatási Infrastruktúra Konzorcium 723/2009/EK rendelettel összhangban történő megalapításáról szóló megállapodás létrehozására adott felhatalmazásról.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
a nemzeti fejlesztési miniszter és a külügyminiszter előterjesztése alapján
1. egyetértek a Magyar Köztársaság Kormánya, a Cseh Köztársaság Kormánya, valamint Románia Kormánya között
az Extreme Light Infrastructure nevű Európai Kutatási Infrastruktúra Konzorcium 723/2009/EK rendelettel
összhangban történő megalapításáról szóló megállapodás (a továbbiakban: megállapodás) létrehozásával;
2. felhatalmazom a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy – az érintett miniszterekkel egyetértésben – a tárgyalásokon részt
vevő személyeket kijelölje; 3. felhatalmazom a nemzeti fejlesztési minisztert vagy az általa kijelölt személyt, hogy a tárgyalások eredményeként
előálló szövegtervezetet kézjegyével lássa el; 4. egyetértek azzal, hogy a tárgyalásokon részt vevő személy a nemzetközi tárgyalások során a „Plenipotentiary of the
Hungarian ELI program” megjelölést használja; 5. felhívom a külügyminisztert, hogy a megállapodás létrehozásához szükséges meghatalmazási okiratot adja ki;
6. felhívom a nemzeti fejlesztési minisztert és a külügyminisztert, hogy a megállapodás létrehozását követően a
megállapodás szövegének végleges megállapítására való felhatalmazásról szóló határozat tervezetét haladéktalanul
terjesszék a Kormány elé. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
150/2008. (HK 9.) HM KPÜ intézkedése az albérleti díj hozzájárulás igényléséről, megállapításáról és folyósításáról.
A Honvédelmi Minisztérium rendelkezése alatt lévő lakások és helyiségek bérletéről, elidegenítéséről, valamint
a lakhatás támogatásáról szóló 6/1994. (IV. 30.) HM rendelet (a továbbiakban: R.) 178/E. §-ának (7) bekezdése
alapján az albérleti díj hozzájárulás folyósításának szabályaira – a HM védelemgazdasági főosztályvezetővel és a
HM személyzeti főosztályvezetővel egyetértésben – a következők szerint
intézkedem: Az intézkedés hatálya 1. Az intézkedés hatálya kiterjed a Honvédelmi Minisztériumra (a továbbiakban: HM) és a honvédelmi miniszter alárendeltségébe, közvetlen, illetve fenntartói irányítása és közvetlen felügyelete alá tartozó költségvetési szervekre, továb
bá az államtitkár által felügyelt szervezetre és a Magyar
Honvédség katonai szervezeteire (a továbbiakban együtt:
honvédelmi szervezet), illetőleg az R. 178–178/F. §-ai alapján albérleti díj hozzájárulásra jogosult hivatásos és szerződéses katonákra, valamint köztisztviselőkre (a továbbiakban
együtt: igényjogosult).
Az albérleti díj hozzájárulás igénylése 2. Az albérleti díj hozzájárulás a 2. számú melléklet szerinti igazolás alapján állapítható meg. Az igazolást a kérelmezőnek az 1. számú melléklet szerinti, az állományilletékes parancsnok, (munkáltatói jogokat gyakorló-) vezető
(a továbbiakban: parancsnok) útján két példányban benyújtott kérelmére, a szolgálati (munka-) helye szerint illetékes lakásgazdálkodási szerv adja ki. Az albérleti díj hozzájárulás-igénylő laphoz be kell kérni:
– az áthelyezésről, kinevezésről, rendelkezési állományból más szervhez határozatlan időre történt vezénylésről szóló parancs (határozat) másolatát,
– élettársi viszony esetén ennek igazolására, az idevonatkozó jogszabály alapján kiadott hatósági bizonyítvány,
teljes bizonyító erejű magánokirat vagy közjegyzői okirat
hitelesített másolatát,
– családi pótlékra való igényjogosultság esetén az erről
kiállított igazolást,
– a bérleti, albérleti szerződést, lakáslízing esetén a lízingszerződés hitelesített másolatát (zártvégű lízing esetén
annak a földhivatalhoz történt benyújtását igazoló dokumentumot),
– a bérletről (lízingről) szóló számlát, egyszerűsített
számlát (a továbbiakban: számla).
Az igazolások kiadása 3. A lakásgazdálkodási szerv a 2. pont szerinti kérelmet
a lakásgazdálkodási feltételek (különösen a lakásigény kielégíthetőségnek vagy a szállóférőhelyen történő elhelyezés lehetőségének hiánya) tekintetében megvizsgálja és
azok teljesülése esetén a 2. számú melléklet szerinti tarta-
lommal 3 példányban (Budapesti lakásgazdálkodási körzetben 4 példányban) igazolást ad ki az albérleti díj hozzájárulásra való jogosultságról. Az igazolás 1. számú példányát a kérelemmel és az ahhoz mellékelt okmányokkal
együtt a parancsnoknak, 2. számú példányát az igényjogosultnak kell megküldeni (átadni), a 3. számú példányát a
lakásgazdálkodási szerv által az intézkedés 4. számú melléklete szerint vezetett nyilvántartással együtt kell megőrizni. Budapesten az igazolás 4. számú példányát tájékoztatásul az illetékes keretgazda lakásbizottságnak kell megküldeni.
4. Ha az albérleti díj hozzájárulásra való jogosultság valamely, az R. szerinti feltétel hiányában nem állapítható
meg, a lakásgazdálkodási szerv ezt a tényt (szakmai véleményt) a kérelemre vezetett vagy a kérelemhez csatolt záradékban rögzíti. A kérelmet a kérelmező parancsnokához
továbbítja.
5. Ha az igényjogosult az albérleti díj hozzájárulást lakáslízing céljára kívánja felhasználni, de az ehhez szükséges, a 2. pontban említett érvényes és hatályos lízingszerződés és a lízingdíjról szóló eredeti számla még nem áll
rendelkezésre, a lakáslízing-kérelem és annak benyújtását
igazoló dokumentum másolatát, illetve a lízingszerződésnek az igényjogosult által aláírt tervezetét (előszerződést),
illetve a lízingcég által a kérelmező nevére kibocsátott
írásbeli ajánlatát kell bekérni. Ilyenkor a lízingszerződés
és – zártvégű lízing esetén – annak a földhivatalhoz történő benyújtásáig és a számla kérelmező általi bemutatásáig
(a hiánypótlásig) a parancsnok az albérleti díj hozzájárulás
megállapításáról és annak folyósításáról döntést nem hozhat. Ilyen esetben a 6. pontban foglaltak szerint kell eljárni.
6. Az 5. pont szerinti esetben a lakásgazdálkodási szerv
javaslata (véleménye) alapján a parancsnok – szükség szerint az illetékes jogi, személyügyi, pénzügyi és számviteli
szerv bevonásával – megvizsgálja a lakáslízing-szerződés
megkötéséhez szükséges, az albérleti díj hozzájárulásra
való jogosultságról szóló igazolás (záradék) kiadásának
lehetőségét. Amennyiben annak jogi akadálya nincs, kérelemre a 3. számú melléklet szerinti (munkáltatói) igazolást
a parancsnok kiadhatja. Az igazolást a kérelmező részére
kell átadni, és egy példányát a lakásgazdálkodási szerv részére tájékoztatásul meg kell küldeni. Az e pont szerint kiállított igazolás az aláírástól számított 3 hónapig érvényes.
Amennyiben e határidő lejártáig a 2. pontban meghatározott szerződést és számlát a kérelmező hiánypótlásként
nem nyújtja be, úgy tőle a 2. pontban meghatározott igénylést ismételten be kell kérni.
7. Amennyiben a kérelmező lakáslízing támogatására
igényelt hozzájárulást és részére a 3. számú melléklet szerinti igazolás kiadásra került, az igazolás érvényességi idején belül hiánypótlásként a lízingszerződést és lízingdíjról
szóló számlát (részszámlát) az albérleti díj hozzájárulás
parancsnoki megállapítása érdekében a lakásgazdálkodási
szerv útján kell benyújtani. Amennyiben az igénylés teljesítésének jogi akadálya nincs, az R.-ben és a jelen intézke
désben meghatározott okmányok hiánytalanul rendelkezésre állnak, a lakásgazdálkodási szerv a 2. számú melléklet szerinti igazolást kiadja. Ez esetben az érvényes és hatályos lízingszerződésről, az azokhoz kapcsolódó eredeti
számlá(k)ról (részszámlákról) az igényjogosult hiteles másolatot készít, amelyeket azok benyújtása után a pénzügyi
és számviteli szerv köteles a számviteli szabályok szerint
megőrizni. Amennyiben a lakásgazdálkodási szerv az R.
szerinti feltétel hiányát vagy az igazolás kibocsátást
követően a támogatást kizáró – az R.-ben meghatározott –
ok időközbeni bekövetkezését állapítja meg, erről a parancsnokot 5 napon belül írásban értesíti.
Az albérleti díj hozzájárulás megállapítása 8. Az albérleti díj hozzájárulás iránti kérelem teljesítéséről vagy elutasításáról, havi összegének megállapításáról, folyósításáról és annak módosításáról vagy megszüntetéséről a parancsnok parancsban intézkedik. A parancsnak tartalmaznia kell a számfejtéshez szükséges adatokat,
ideértve az albérleti díj hozzájárulás havi összege kiszámításának az R. 178/B. § (2)–(5) bekezdésekben meghatározott módját (összetevőit) és a folyósítás kezdő napját.
9. A parancsnoki döntés előkészítése az állományilletékes honvédelmi szerv személyügyi szerve, valamint a
pénzügyi és számviteli szerv együttes feladata. A parancs
tervezetet a személyügyi szerv készíti el. A parancs, illetőleg az abból készülő kivonat egy példányát a személyügyi
szerv a lakásgazdálkodási szervnek, Budapesten a keretgazda-lakásbizottságnak is megküldi.
10. Az állományilletékes honvédelmi szervezetet ellátó
pénzügyi és számviteli szerv vezetője az albérleti díj hozzájárulásra való jogosultság megállapításakor az okmányok alapján köteles ellenőrizni a jogosultság feltételeit,
továbbá, hogy az okmányok megfelelnek-e az alaki és tartalmi követelményeknek. Az okmányokat a pénzügyi személyi gyűjtőben kell elhelyezni és megőrizni.
11. Hatályos lízingszerződés esetén a lízingbe adó írásbeli kérésére a 8. pontban említett parancs alapján a pénzügyi és számviteli szerv írásban tájékoztatást ad a megállapított (folyósított) albérleti díj hozzájárulás tényleges
összegéről.
Az albérleti díj hozzájárulás folyósítása 12. A pénzügyi és számviteli szerv a 8. pontban említett
parancs és az igényjogosult által benyújtott eredeti számla
– lízingszerződés esetén annak hiteles másolata – alapján
kezdeményezi (feladja, indítja) az albérleti díj hozzájárulás folyósítását.
13. Ha a lízingbe adó gazdasági társaság, a futamidő végéig fizetendő (teljes) tőke és kamat költségéről egyössze
gű számlát állít ki, a havonta (vagy más rendszeres időközönként) fizetendő hozzájárulás a „fizetési értesítő” (tőke
bekérő) alapján teljesíthető.
A pénzügyi és számviteli szerv a tényleges kifizetésekről az 5. számú melléklet szerint analitikus nyilvántartást
vezet. A pénzügyi és számviteli szerv az ellátási körébe
tartozó honvédelmi szervtől áthelyezett albérleti, illetve lízingdíj hozzájárulásban részesülő igényjogosultról az átvevő pénzügyi és számviteli szervet köteles értesíteni. Az
értesítés tartalmazza a hozzájárulásra vonatkozó adatokat
és az általa történt folyósítás befejezésének időpontját.
14. Az albérleti díj hozzájárulásban részesülő igényjogosult az állományilletékes parancsnoknak köteles haladéktalanul, írásban jelenteni minden olyan változást,
amely az albérleti díjra való jogosultságát, folyósításának
feltételeit érinti. Ezekről a változásokról a parancsnok, a
2. számú melléklet szerinti igazolást kiadó lakásgazdálkodási szervet, Budapesten a keretgazda lakásbizottságot is
értesíti, ideértve azt az esetet is, amikor az igényjogosult, a
már megállapított és folyósított albérleti díj hozzájárulást a
továbbiakban lízingdíj fedezetére kívánja felhasználni.
15. A lakásgazdálkodási szerv, az illetékes személyügyi
szerv, továbbá a pénzügyi és számviteli szerv az igényjogosult lakáskörülményeiben, illetőleg az albérleti díj, lízingdíj hozzájárulásra jogot adó feltételekben és körülményekben beálló és tudomására jutott változásokról a parancsnokot köteles tájékoztatni, illetőleg szükség szerint
kezdeményezni a hozzájárulás folyósításának módosítását
vagy megszüntetését.
Ellenőrzéssel és a folyósítás beszüntetésével
kapcsolatos feladatok 16. Az albérleti díj hozzájárulásra való jogosultságot a lakásgazdálkodási szerv, illetve a parancsnok az R. 178/E. §
(1)–(2) bekezdés szerint ellenőrzi, és szükség szerint intézkedik a folyósítás beszüntetésére.
Vegyes rendelkezések 17. Ha a lízingcég az Áfa. tv. 165. § (1) bekezdésére hivatkozva „számlát helyettesítő bizonylatot” bocsát ki és ez
a bizonylat megfelel a számviteli törvényben meghatározott követelményeknek, ezt a bizonylatot az intézkedés
alkalmazásában számlaként kell kezelni.
18. Az ezen intézkedésben megállapított rend szerint
kell eljárni a hallgatót a 21/2002. (IV. 10.) HM rendelet
27. §-a alapján megillető (hallgatói) albérleti díj hozzájárulás tekintetében is, azzal az eltéréssel, hogy
– a kérelmet a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem
(ZMNE) rektorához címezve kell benyújtani (az albérleti
díj hozzájárulás folyósítása tekintetében parancsnokon a
ZMNE rektorát kell érteni);
– a kérelmet véleményezésre meg kell küldeni a lakásgazdálkodási szerv részére;
– az R. 178. § (2) bekezdésének a vezényeltekre vonatkozó rendelkezését nem kell alkalmazni;
– az e pont alapján folyósított albérleti díj hozzájárulás
lakáslízing céljára nem használható fel.
19. Az intézkedésben megállapított rend szerint kell eljárni a hivatásos katona gyermekét a 21/2002. (IV. 10.)
HM rendelet 25–26. §-ai szerint megillető (családtagi) albérletidíj-hozzájárulás tekintetében is, azzal az eltéréssel,
hogy
– a kérelmet a hivatásos katona-szülő állományilletékes
parancsnokához kell benyújtani, aki dönt a folyósításról,
– a kérelmet véleményezésre meg kell küldeni a hivatásos katona áthelyezése előtti szolgálati helye szerint illetékes lakásgazdálkodási szervhez,
– az e pont alapján folyósított albérleti díj hozzájárulás
lakáslízing céljára nem használható fel.
20. Ezen intézkedés alkalmazásában pénzügyi és számviteli szerv alatt az igényjogosult állományilletékes honvédelmi szervezetét ellátó gazdálkodástámogató és pénzügyi ellátó referatúrát, illetve a honvédelmi szerv saját
pénzügyi és számviteli szervezeti egységét (szervezeti
elemét) kell érteni.
Záró rendelkezések 21. Ez az intézkedés a közzétételt követő 8. napon lép
hatályba. Ezzel egyidejűleg hatályát veszti
– az albérleti díj hozzájárulás folyósításáról szóló
39/2002. (HK 20.) HM KPSZH intézkedés, és
– az albérleti díj hozzájárulás folyósításáról szóló
39/2002. (HK 20.) HM KPSZH intézkedés módosításáról
szóló 54/2004. (HK 25.) HM KPSZH intézkedés.
Sulyok János dandártábornok s. k.,
HM KPÜ vezérigazgató


text:
30/2017. (XII. 7.) BM utasítása a belügyminiszter irányítása alá tartozó rendvédelmi feladatokat ellátó szervek tiszthelyettesi és zászlósi rendfokozati állománycsoportba tartozó állományának 2018. kiegészítő ruházati utánpótlási ellátmányáról.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontja alapján, figyelemmel a rendvédelmi feladatokat ellátó
szervek hivatásos állományának szolgálati jogviszonyáról szóló 2015. évi XLII. törvény 175. § (5) bekezdésére, a következő utasítást
adom ki:
1. § (1) A  2018. évi ruházati utánpótlási ellátmányon felül, a  Belügyminisztérium költségvetése terhére a  2018. évben
– a (2) bekezdésben foglaltak kivételével – kiegészítő ruházati utánpótlási ellátmányt kell kiadni
a) az általános rendőrségi feladatok ellátására létrehozott szerv tiszthelyettesi és zászlósi rendfokozati
állománycsoportba tartozó hivatásos állománya,
b) a büntetés-végrehajtási szervezet tiszthelyettesi és zászlósi rendfokozati állománycsoportba tartozó hivatásos
állománya,
c) a hivatásos katasztrófavédelmi szerv tiszthelyettesi és zászlósi rendfokozati állománycsoportba tartozó
hivatásos állománya,
d) a Terrorelhárítási Központhoz vezényelt tiszthelyettesi és zászlósi rendfokozati állománycsoportba tartozó
hivatásos állomány,
e) a Nemzeti Védelmi Szolgálathoz vezényelt tiszthelyettesi és zászlósi rendfokozati állománycsoportba tartozó
hivatásos állomány,
f ) a Nemzeti Közszolgálati Egyetemhez vezényelt tiszthelyettesi és zászlósi rendfokozati állománycsoportba
tartozó hivatásos állomány, valamint
g) a rendészeti szakgimnáziumokhoz vezényelt, tiszthelyettesi és zászlósi rendfokozati állománycsoportba
tartozó hivatásos állomány
részére. (2) Nem részesül kiegészítő ruházati utánpótlási ellátmányban
1. a szenior állomány,
2. az Alkotmányvédelmi Hivatal hivatásos állománya,
3. a Nemzetbiztonsági Szakszolgálat hivatásos állománya,
4. a Terrorelhárítási Információs és Bűnügyi Elemző Központnál szolgálatot teljesítő hivatásos állomány,
5. a Nemzetközi Bűnügyi Együttműködési Központ Bűnügyi Ellátó Igazgatóság tiszthelyettesi vagy zászlósi
rendfokozati állománycsoportba tartozó hivatásos állománya,
6. a minisztériumokba vezényelt hivatásos állomány,
7. a rendvédelmi feladatokat ellátó szervek hivatásos állományának szolgálati jogviszonyáról szóló 2015. évi
XLII. törvény (a továbbiakban: Hszt.) 62. § (1) bekezdése szerint más szervhez vezényelt hivatásos állomány,
valamint a Hszt. 67. §-a szerint az ügyészi szervezethez vezényelt hivatásos állomány,
8. a Bevándorlási és Menekültügyi Hivatalhoz vezényelt hivatásos állomány,
9. a Nemzeti Szakértői és Kutató Központhoz vezényelt tiszthelyettesi vagy zászlósi rendfokozati
állománycsoportba tartozó állománya,
10. a tárgyévben hat hónapot meghaladóan külszolgálaton szolgálatot teljesítő hivatásos állomány,
11. az, aki a 2018. évben megkezdi – legalább 6 hónap időtartamra tervezett – illetmény nélküli szabadságát,
12. a Hszt. 77. § (1) bekezdés b) vagy e)–k) pontja szerinti rendelkezési állományban lévő állomány,
13. az, aki szülési szabadságon van, továbbá a várandós nő, ha a várandósságát orvos igazolta,
14. az, aki felmentési idejét tölti,
15. az, akinek hivatásos szolgálati jogviszonya a nyugdíjazásra tekintettel 2018. december 31-ig megszűnik,
16. aki a szolgálati feladatait a kilétét leplező fedett nyomozóként hajtja végre.
2. § (1) Az 1. § (1) bekezdésében meghatározott tiszthelyettesi és zászlósi rendfokozati állománycsoportba tartozó hivatásos
állomány részére a  2018. évi kiegészítő ruházati utánpótlási ellátmányként – a  (2) és (3)  bekezdés rendelkezései
szerint – természetben a következő termékeket kell kiadni:
a) a férfi állomány esetében
aa) 17M társasági zubbony, sötétkék, szerelve:  1 db,
ab) 17M társasági pantalló férfi, sötétkék:  1 db,
ac) 17M társasági nadrágszíj, fekete:  1 db,
ad) 17M társasági nyakkendő:   1 db,
ae) 12M e. r. szolgálati ing, hosszú ujjú, fehér:  1 db,
af ) 12M e. r. szolgálati ing, rövid ujjú, fehér:  1 db,
ag) 17M társasági tányérsapka, sötétkék, szerelve:  1 db,
ah) Hímzett váll-lap, a rendvédelmi szervnek megfelelő színben: 1 pár,
ai) Névkitűző fém:   1 db,
aj) 12M e. r. szolgálati félcipő:   1 pár;
b) a női állomány esetében
ba) 17M társasági kosztümkabát, sötétkék, szerelve:  1 db,
bb) 17M társasági pantalló női, sötétkék:  1 db,
bc) 17M társasági szoknya, sötétkék:  1 db,
bd) 17M társasági nadrágszíj, fekete:  1 db,
be) 17M társasági nyakkendő:   1 db,
bf ) 12M e. r. szolgálati blúz, hosszú ujjú, fehér:  1 db,
bg) 12M e. r. szolgálati blúz, rövid ujjú, fehér:  1 db,
bh) 17M társasági női kalap, sötétkék, szerelve:  1 db,
bi) Hímzett váll-lap, a rendvédelmi szervnek megfelelő színben: 1 pár,
bj) Névkitűző fém:   1 db.
(2) A hivatásos állomány tagja részére, ha az egységes társasági ruházat egyes cikkeivel már rendelkezik, és annak külső
esztétikai megjelenése, minősége megfelelő, vagy az alapellátási normája az egységes társasági ruházat egyes cikkeit
már tartalmazza, azokat kiegészítő ruházati utánpótlási ellátmányként nem kell kiadni, kivéve a  17M társasági
nyakkendő megnevezésű terméket, amelyet minden esetben biztosítani kell.
(3) A  kiegészítő ruházati utánpótlási ellátmányként természetben kiadandó termékeket a  ruházati nyilvántartó
programban rögzíteni kell.
3. § (1) A  méretek pontos beazonosítása érdekében a  kiegészítő ruházati utánpótlási ellátmány cikkösszetételének
méretbesorolásához biztosított méretfelvételi sor használatával a szükséges méretfelvételt és az igények összesítését
az állományilletékes parancsnok köteles megszervezni úgy, hogy arra a teljes méretfelvételi sor átvételét követően
35 munkanapon belül, az általános rendőrségi feladatok ellátására létrehozott szerv esetében 60 munkanapon belül
sor kerüljön.
(2) A méretek pontos besorolásáért a kiegészítő ruházati utánpótlási ellátmányban részesülő felelős.
 (3) A gyártáshoz szükséges személyre szóló és összesített méretek közléséért az állományilletékes parancsnok a felelős.
 (4) A  késedelmes vagy hiányos megrendelés miatti ellátási késedelem felelőssége az  igénylő szervezeti egység
állományilletékes parancsnokát terheli. 4. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Dr. Pintér Sándor s. k.,
 belügyminiszter


text:
105/2009. (XII. 21.) OGY határozata a közszféra alapvető etikai követelményeiről.
Az Országgyűlés kifejezi elkötelezettségét a közszféra demokratikus, az állampolgárok számára átlátható és elszámoltathatóságon
alapuló működése iránt. Az Országgyűlés meggyőződése, hogy a közszférában a jogszabályokban előírt kötelezettségeken
túlmutató etikai követelményeknek kell érvényesülniük, ezeket a közszférában egységes elveken alapuló etikai kódexekben
szükséges megfogalmazni. 1. Az Országgyűlés szükségesnek tartja, a) hogy az etikai kódexekben kifejezésre jussanak a becsületesség, az elfogulatlanság, a pártatlanság,
a pártsemlegesség, a tárgyilagosság, a tisztességesség elvei, b) hogy az etikai kódexek tilalmazzák a közszférában dolgozó személyek részéről bármilyen előny elfogadását
a csekély értékű – a befolyásolásra alkalmatlan – ajándékot kivéve, annak haladéktalan bejelentése mellett,
c) hogy az etikai kódexek írják elő a közszférában dolgozó személy illetéktelen befolyástól mentes, pártatlan
tevékenységét, annak módját, és határozzák meg az adott foglalkozási ágban, területen etikátlannak tekinthető
főbb magatartásformákat, d) hogy az etikai kódexek etikai követelményként juttassák kifejezésre azt, hogy a közszférában dolgozó személy
a tevékenysége során olyan magatartást tanúsítson, amely nem vezet jogtalan hátrány, illetőleg jogtalan előny
okozásához, e) az etikai kódexek előkészítése során annak mérlegelését, hogy a közbizalom erősítése érdekében az adott
területen nem indokolt-e a jogszabályokban előírt összeférhetetlenségi szabályoknál szigorúbb szakmai,
gazdasági és pénzügyi etikai összeférhetetlenségi követelmények rögzítése az etikai kódexben,
f) olyan eljárást kialakítását, amely biztosítja, hogy a közérdeksértő magatartásokra vonatkozó bejelentés
garantáltan eljut a kivizsgálására, illetve az etikai eljárás megindítására hivatott szervhez, amely csak konkrétan
meghatározott esetekben mellőzheti az etikai eljárás megindítását, g) az etikai kódexben rögzített követelmények megsértése esetére olyan eljárási szabályok megállapítását és olyan
szervek, testületek felállítását, amelyek alkalmasak az etikai normasértés kivizsgálására és etikai következmény
alkalmazására. 2. Az Országgyűlés felkéri az Országos Igazságszolgáltatási Tanács elnökét, az Állami Számvevőszék elnökét, a legfőbb
ügyészt, a Kormányt és a Magyar Nemzeti Bank elnökét, hogy az e határozatban foglalt alapelvek figyelembevételével
2010. február 28-ig alakítsák ki vagy módosítsák az általuk irányított, igazgatott vagy alárendelt szervezetek etikai
normáknak megfelelő működéshez szükséges etikai kódexeket. 3. Az Országgyűlés felkéri a köztestületeket, az önkormányzati érdekszövetségeket, az érdek-képviseleti szervezeteket,
valamint a szakmai szervezeteket, hogy tagjaik – elsősorban a közpénzek felhasználására irányuló – tevékenységével
összefüggésben az etikai követelményeikben érvényesítsék a fenti elveket, valamint az általuk elfogadott etikai
kódexeket hozzák összhangba a fent meghatározott minimum-elvárásokkal. 4. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Dr. Katona Béla s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
34/2010. (V. 13.) ME határozata főiskolai rektorok megbízásáról.
A felsőoktatásról szóló 2005. évi CXXXIX. törvény 101. § (3) bekezdés a) pontjában foglalt jogkörömben – az oktatási és kulturális
miniszternek a fenntartóval egyetértésben tett előterjesztésére –
dr. Vastagh Pál főiskolai tanárt az Általános Vállalkozási Főiskolán – a 2010. július 1-jétől 2013. június 30-áig terjedő
időtartamra –,
dr. Hajtó János főiskolai tanárt a Modern Üzleti Tudományok Főiskoláján - a 2010. augusztus 1-jétől 2014. július 31-éig
terjedő időtartamra -,
dr. Vankó Zsuzsanna főiskolai tanárt a Sola Scriptura Teológiai Főiskolán - a 2010. augusztus 1-jétől 2014. július 31-éig
terjedő időtartamra és
dr. Túróczi Imre főiskolai tanárt a Szolnoki Főiskolán - a 2010. július 1-jétől 2013. június 30-áig terjedő időtartamra
a rektori teendők ellátásával megbízom. Budapest, 2010. május 12.
Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
1363/2016. (VII. 13.) Korm. határozata az egyes, a regionális operatív programok keretében finanszírozott projektek el nem számolható költségeinek Magyarország központi költségvetéséről szóló törvényben meghatározott Uniós fejlesztések fejezet terhére történő finanszírozásáról.
A Kormány
 1. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert és a  nemzetgazdasági minisztert, hogy biztosítsák az  1.  melléklet
szerinti projektek (a  továbbiakban: projektek) 2015. december 31-ét követően felmerült, európai uniós forrásra
el nem számolható költségeinek az  1.  mellékletben foglalt táblázat G oszlopa szerinti fedezetét a  Magyarország
2016.  évi központi költségvetéséről szóló 2015.  évi C.  törvény 1.  melléklet XIX. Uniós fejlesztések fejezet terhére,
az  Uniós fejlesztések fejezetbe tartozó fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának rendjéről szóló 549/2013.
(XII. 30.) Korm. rendelet 6. § (1) bekezdés b) pontja alapján,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
nemzetgazdasági miniszter Határidő: azonnal
 2. felhívja a nemzetgazdasági minisztert, hogy gondoskodjon a projektek támogatási szerződésének módosításáról.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Dr. Semjén Zsolt s. k.,
 miniszterelnök-helyettes


text:
1951/2013. (XII. 17.) Korm. határozata a IX. Helyi önkormányzatok támogatásai és a XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezetek közötti, az önkormányzati feladatellátás megváltozásával összefüggő előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány a  Magyarország 2013. évi központi költségvetéséről szóló 2012. évi CCIV. törvény (a továbbiakban: Kvtv.)
25.  §  (1)  bekezdésében és az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33.  § (1)  bekezdésében biztosított jogkörében
eljárva
a) a köznevelési és gyermekétkeztetési feladatok ellátása érdekében 88 622 000 forint tartós átcsoportosítását
rendeli el a  Kvtv. 1.  melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezet, 1. A  helyi önkormányzatok
általános működésének és ágazati feladatainak támogatása cím, 2. A  települési önkormányzatok egyes
köznevelési és gyermekétkeztetési feladatainak támogatása alcím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet XX. Emberi
Erőforrások Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 2. Normatív finanszírozás alcím,
3. Közoktatási célú humánszolgáltatás és kiegészítő támogatás jogcímcsoport javára az 1. melléklet szerint,
b) a szociális és gyermekjóléti feladatok ellátása érdekében 31 692 532 forint tartós átcsoportosítását
rendeli el a  Kvtv. 1.  melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezet, 1. A  helyi önkormányzatok
általános működésének és ágazati feladatainak támogatása cím, 3. A  települési önkormányzatok szociális
és gyermekjóléti feladatainak támogatása alcím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet XX. Emberi Erőforrások
Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 19. Szociális célú humánszolgáltatások alcím,
1. Szociális célú nem állami humánszolgáltatások támogatása jogcímcsoport javára az 1. melléklet szerint,
c) 5 589 750 forint tartós átcsoportosítását rendeli el a Kvtv. 1. melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai
fejezet, 1. A  helyi önkormányzatok általános működésének és ágazati feladatainak támogatása cím,
3.  A  települési önkormányzatok szociális és gyermekjóléti feladatainak támogatása alcím terhére, a  Kvtv.
1. melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezet, 3. A helyi önkormányzatok kiegészítő támogatásai
cím javára az 1. melléklet szerint,
d) a köznevelési és gyermekétkeztetési feladatok ellátása érdekében 27 234 000 forint tartós átcsoportosítását
rendeli el a  Kvtv. 1.  melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezet, 1. A  helyi önkormányzatok
általános működésének és ágazati feladatainak támogatása cím, 2. A  települési önkormányzatok egyes
köznevelési és gyermekétkeztetési feladatainak támogatása alcím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet XX. Emberi
Erőforrások Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 2. Normatív finanszírozás alcím,
3. Közoktatási célú humánszolgáltatás és kiegészítő támogatás jogcímcsoport javára a 2. melléklet szerint,
e) a szociális és gyermekjóléti feladatok ellátása érdekében 2 945 084 forint tartós átcsoportosítását rendeli
el a  Kvtv. 1.  melléklet XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok
cím, 19. Szociális célú humánszolgáltatások alcím, 1. Szociális célú nem állami humánszolgáltatások
támogatása jogcímcsoport terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezet,
1.  A  helyi önkormányzatok általános működésének és ágazati feladatainak támogatása cím, 3. A  települési
önkormányzatok szociális és gyermekjóléti feladatainak támogatása alcím javára a 2. melléklet szerint.
Felelős: belügyminiszter
 emberi erőforrások minisztere
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1822/2018. (XII. 27.) Korm. határozata az egységes Állami Alkalmazás-fejlesztési Környezet létrehozásához, valamint az Állami Alkalmazásfejlesztési Környezet és az Állami Alkalmazás-katalógus működtetéséhez szükséges pénzügyi források biztosításáról.
A Kormány
 1. felhívja a  pénzügyminisztert, hogy gondoskodjon az  egységes Állami Alkalmazás-fejlesztési Környezet
létrehozásához és az  Állami Alkalmazás-katalógus működtetéséhez szükséges forrásnak a  Magyarország
2019.  évi központi költségvetéséről szóló 2018. évi L. törvény (a  továbbiakban: 2019. évi központi költségvetés)
1.  melléklet XIV. Belügyminisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Ágazati célfeladatok
alcím, 56.  Kormányzati infokommunikációs szolgáltatások jogcímcsoport részére történő biztosításáról, az  alábbi
összegekben és ütemezés szerint:
a) két részletben rendelkezésre bocsátva fejlesztési célra, egyszeri jelleggel legfeljebb 2 021 000 000 forint,
aa) első részletként 1 274 000 000 forint,
ab) második részletben 747 000 000 forint,
b) az Állami Alkalmazás-katalógus tekintetében működtetési célra, egyszeri jelleggel 48 000 000 forint;
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: az a) alpont aa) alpontja tekintetében legkésőbb 2019. január 31.
az a) alpont ab) alpontja tekintetében legkésőbb 2019. május 31.
a b) alpont tekintetében legkésőbb 2019. január 1.
2. felhatalmazza a belügyminisztert, hogy az 1. pont a) és b) alpontjában meghatározott 2 069 000 000 forint összeg
erejéig – a pénzügyi fedezetnek a kötelezettségvállalás időpontjában történő rendelkezésre állása nélkül, az 1. pont
a) és b)  alpontja tekintetében meghatározott határidőben biztosításra kerülő források terhére – kösse meg
az 1. pontban meghatározott célok megvalósítása érdekében a közszolgáltatási szerződéseket;
3. felhívja a pénzügyminisztert, hogy gondoskodjon az egységes Állami Alkalmazás-fejlesztési Környezet és az Állami
Alkalmazás-katalógus 2019. évi működtetéséhez szükséges 495 000 000 forint összegű forrásnak a  2019. évi
központi költségvetés 1.  melléklet XIV. Belügyminisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím,
1.  Ágazati célfeladatok alcím, 56. Kormányzati infokommunikációs szolgáltatások jogcímcsoport részére történő
biztosításáról, egyszeri jelleggel;
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: 2019. június 30. 4. felhívja a pénzügyminisztert, hogy gondoskodjon az egységes Állami Alkalmazás-fejlesztési Környezet és az Állami
Alkalmazás-katalógus 2020. évtől történő éves működtetéséhez szükséges 1 248 000 000 forint összegű forrásnak
a 2020. évi központi költségvetés XIV. Belügyminisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Ágazati
célfeladatok alcím, 56. Kormányzati infokommunikációs szolgáltatások jogcímcsoport részére történő biztosításáról,
beépülő jelleggel;
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: a 2020. évi központi költségvetés tervezése során
5. felhívja a  pénzügyminisztert, hogy gondoskodjon az  egységes Állami Alkalmazás-fejlesztési Környezet
működtetésével összefüggésben az  Elektronikus Ügyintézési Felügyelet létszámának 2019. január 1-jétől történő
5 fővel való fejlesztéséhez szükséges 20 000 000 forint összegű forrásnak, a  2019. évi központi költségvetés
1.  melléklet XIV. Belügyminisztérium fejezet, 1. Belügyminisztérium igazgatása cím, 1. Működési költségvetés
előirányzat-csoport részére történő biztosításáról, beépülő jelleggel;
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: 2019. január 1. 6. felhívja a  belügyminisztert, hogy az  egységes Állami Alkalmazás-fejlesztési Környezet megvalósítása során
az  innovációért és technológiáért felelős miniszterrel folyamatosan konzultáljon annak innovációs és technológiai
színvonaláról;
Felelős: belügyminiszter
innovációért és technológiáért felelős miniszter Határidő: folyamatos
7. felhívja a  belügyminisztert, hogy a  miniszterelnök kabinetfőnökével, az  innovációért és technológiáért felelős
miniszterrel, a  Miniszterelnökséget vezető miniszterrel, valamint a  pénzügyminiszterrel együttműködve,
2019.  január 31-ig vizsgálja felül a  hatályos jogszabályi környezetet, és tegyen javaslatot egy olyan – új vagy már
meglévő nyilvántartó rendszer továbbfejlesztéseként megvalósuló –, az állami beszerzések és fejlesztések terveinek
nyilvántartására szolgáló rendszer bevezetésére, mely adatstruktúráját, adatszolgáltatási és adatfeldolgozási
funkcionalitását tekintve alkalmas önálló központi rendszerként, a  kormányzati és közigazgatási informatikainfrastruktúra és alkalmazás eszközeinek a  Kormány infokommunikációs stratégiájával összhangban történő
fejlesztéseivel kapcsolatos döntések, és az ehhez kapcsolódó feladatok központi kiszolgálására.
Felelős: belügyminiszter
a miniszterelnök kabinetfőnöke
innovációért és technológiáért felelős miniszter
Miniszterelnökséget vezető miniszter
pénzügyminiszter
Határidő: 2019. január 31. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
94/2014. (HK 12.) HM KÁT–HVKF együttes intézkedése.
a 2014. évi külön juttatásról A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint
a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről
szóló 2011. évi CXIII. törvény 52. § (1) bekezdése, továbbá a honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint a
különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló
2011. évi CXIII. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet 6. §
(1) bekezdés 1. pontja és 11. § (3) bekezdése alapján az
alábbi
együttes intézkedést adjuk ki: 1. Az intézkedés hatálya a Honvédelmi Minisztérium, a
honvédelmi miniszter irányítása alá tartozó központi hivatalok és közvetlen alárendeltségébe tartozó szervezetek,
valamint a Magyar Honvédség katonai szervezetei (a továbbiakban együtt: honvédelmi szervezet) személyi állományába tartozó hivatásos és szerződéses katonákra, kormányzati szolgálati jogviszonyban állókra, közalkalmazottakra, munkavállalókra, honvéd tisztjelöltekre és altiszt-jelöltekre, továbbá a honvédek jogállásáról szóló
2012. évi CCV. törvény (a továbbiakban: Hjt.) 46. § (1) be
kezdés a)–i), k)–m) és p)–t) pontja alapján – figyelemmel
az 5. pontban foglaltakra – rendelkezési állományban lévőkre, valamint a részükre biztosítandó 2014. évi külön
juttatással (a továbbiakban: külön juttatás) kapcsolatos feladatok végrehajtására terjed ki.
2. Felkérjük a Katonai Nemzetbiztonsági Szolgálat főigazgatóját, valamint a honvédelmi miniszter fenntartói
irányítása alá tartozó köznevelési intézmény vezetőjét,
hogy az intézkedés végrehajtását szervezete vonatkozásában tegye lehetővé.
3. Az intézkedés alkalmazásában
a) pénzügyi és számviteli szerv:
aa) a saját pénzügyi és számviteli szervezeti egységgel
rendelkező honvédelmi szervezet esetében a saját pénzügyi és számviteli szervezeti egység, vagy
ab) a saját pénzügyi és számviteli szervezeti egységgel
nem rendelkező honvédségi szervezet esetében a pénzügyi
és számviteli utaltsági rend szerinti pénzügyi és számviteli
szervezeti egység;
b) személyügyi szerv:
ba) az önálló állománytáblával rendelkező honvédelmi
szervezet alapnyilvántartást vezető személyügyi szerve,
vagy bb) a saját személyügyi szervvel nem rendelkező honvédelmi szervezet esetében az alapnyilvántartást vezetésére kijelölt személyügyi szerv;
c) utalvány: az EMC Első Magyar Cafetéria Kft. (a továbbiakban: szállító) által kibocsátott elektronikus univerzális utalvány, melynek biztosítására elektronikus utalványkártyán kerül sor.
4. Az intézkedés hatálya alá tartozók részére külön juttatásként egyszeri, 15 000 Ft összegű utalványt kell biztosítani.
5. Nem biztosítható az 4. pont szerinti külön juttatás annak, aki az intézkedés hatályba lépése napján
a) illetmény vagy fizetés nélküli szabadságon volt,
b) előzetes letartóztatásban volt,
c) a Hjt. 131. § (1)–(3) és (5) bekezdése szerint volt jo
gosult illetményre, távolléti díjra,
d) a közszolgálati tisztviselőkről szóló 2011. évi
CXCIX. törvény (a továbbiakban: Kttv.) 157. § (1) bekezdése alapján állásából felfüggesztés alatt állt,
e) méltatlanság címén történő, tervezett felmentése indokait a Kttv. 64. § (2) bekezdése szerint már megismerte,
f) felmentési idejét töltötte, és ezzel összefüggésben
mentesült a szolgálatteljesítési vagy munkavégzési kötelezettség alól,
g) hallgatói jogviszonya az intézkedés hatályba lépése
napján – az alapkiképzésen való részvétel kivételével –
szünetelt,
h) az állomány – a Hjt. 2. § 26. pontban megjelölt –
más szervhez vezényelt tagjaként teljesített szolgálatot,
amennyiben illetményre nem közvetlenül a Honvédelmi
Minisztérium fejezet költségvetése személyi juttatások kiemelt előirányzata terhére volt jogosult, vagy
i) a Hjt. 46. § (1) bekezdés t) pontja szerinti rendelkezési
állományba tartozott, és szolgálatot nem teljesített.
6. A külön juttatásra jogosultak köréről a honvédelmi
szervezet vezetője által kijelölt szervezeti egység jegyzéket készít, amelyet a honvédelmi szervezet személyügyi
szerve ellenőriz. A jegyzék tartalmazza a jogosult nevét,
állományviszonyát, rendfokozatát, a szolgálati viszony
jellegét, az elektronikus utalványkártya azonosítására
szolgáló adatokat, az utalvány értékét, valamint a jegyzéket készítő nevét és a jogosultságot igazoló, a honvédelmi
szervezet vezetőjének jóváhagyását.
7. A 6. pont szerinti jegyzéket a honvédelmi szervezet
személyügyi szerve 2014. december 3-ig átadja a pénzügyi és számviteli szerv részére.
8. A pénzügyi és számviteli szerv a jegyzék alapján
2014. december 5-ig végrehajtja az adatok HM KGIR
rendszerben történő rögzítését, amelyet követően 2014.
december 9-ig megküldi a megrendelőokmányt a szállító
részére. A megrendelőokmány a személyügyi törzsszámot, a jogosultnak a szállítónál nyilvántartott azonosítóját,
az elektronikus utalványkártya számát és az utalandó utalványösszeget tartalmazza.
9. A külön juttatás ellenértékét a 10. pontban foglalt eset
kivételével a megrendelést követően, 2014. december
12-én kell a szállító részére átutalni.
10. Azon külön juttatásra jogosult személyek részére,
akik nem rendelkeznek elektronikus utalványkártyával, az
intézkedés hatálybalépését követő 3. munkanapig az új
utalványkártyákat a pénzügyi és számviteli szervnek a
szállítótól meg kell rendelni.
11. A pénzügyi és számviteli szerv az új utalványkártyák átvételét követő 3. munkanapig a szállító részére a külön juttatásra vonatkozó megrendelőokmányt megküldi és
a juttatás ellenértékét átutalja.
12. Ez az intézkedés az aláírása napján lép hatályba.
Dr. Dankó István s. k.,
HM közigazgatási államtitkár


text:
319/2019. (VII. 31.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel dr. Stelzámer Ottót 2019. december 29-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2019. július 24. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
4/2013. (II. 21.) AB határozata a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. IV. törvény 269/B. §-a alaptörvény-ellenességéről és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Bragyova András, dr. Dienes-Oehm Egon,
dr. Holló András, dr. Kiss László és dr. Pokol Béla alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint dr. Balsai István,
dr. Lenkovics Barnabás, dr. Paczolay Péter, dr. Szalay Péter és dr. Szívós Mária alkotmánybírók különvéleményével –
meghozta az alábbi határozatot: Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény 269/B. §-a
alaptörvény-ellenes, ezért azt 2013. április 30-ával megsemmisíti. Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. Vajnai Attila jogi képviselője útján alkotmányjogi panasszal fordult az Alkotmánybírósághoz.
Az indítványozó 2008. július 14-én, a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: Btk.)
269/B. § (1) bekezdése „ötágú vöröscsillag” fordulatának megsemmisítését kérte utólagos normakontroll keretében,
mivel az álláspontja szerint sérti a véleménynyilvánítás szabadságát. Az indítványozó kifejti, hogy a kifogásolt
jogszabályi rendelkezés, az önkényuralmi jelképek használata büntetőjogi tényállás olyan szimbólumok terjesztését,
nagy nyilvánosság előtti használatát és közszemlére tételét rendeli büntetni, amelyek alapvető emberi jogokat sértő
politikai diktatúrák jelképei voltak. Véleménye szerint azonban az ötágú vöröscsillag összetett jelkép, amelynek
többféle jelentése van, ugyanis a munkásmozgalom eszméinek kifejezésére is használják, illetve a fasizmus elleni
küzdelmet is szimbolizálja. Álláspontja szerint a vöröscsillag éppen ezen a ponton állítható szembe a horogkereszttel,
mert ez utóbbi mindenki számára egyértelműen a náci ideológiát és rendszert jelenti. Indítványában hivatkozik az
Alkotmánybíróság 14/2000. (V. 12.) AB határozatára, amelyben a testület alkotmányosnak mondta ki a Btk. 269/B. §-át,
azonban véleménye szerint az Emberi Jogok Európai Bíróságának Vajnai kontra Magyarország ügyben hozott ítélete
indokolja az Alkotmánybíróság korábbi gyakorlatának felülvizsgálatát, mert már nem tartható az az érv, hogy
„a politikai véleménynyilvánítás szabadságának korlátozása a demokrácia megszilárdításának és fenntartásának
biztosítása végett szükséges.” Az indítványozó az Alkotmánybíróság XX/1223-1/2012. számú végzésére hivatkozással, kérelmét 2012. február 23-án
az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 26. § (1) bekezdése és 71. § (3) bekezdése
alapján jogi képviselője útján alkotmányjogi panaszként terjesztette elő.
Alkotmányjogi panaszában kifejti, hogy a Pesti Központi Kerületi Bíróság 16.B.21/571/2004/5. számú, a Fővárosi
Bíróság 25.Bf.7262/2007/6. számú, valamint a Legfelsőbb Bíróság Bfv.II.37/2011/5. számú határozatában
önkényuralmi jelkép vétsége miatt elmarasztalta. A Legfelsőbb Bíróság határozatában utalt arra is, hogy a vonatkozó
strasbourgi ítélet nem helyezte hatályon kívül a Btk. 269/B. §-át, ezért az továbbra is irányadó. Az indítványozó ennek
alapján hivatkozik arra, hogy az ügyében folytatott bírósági eljárásban alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazása
folytán az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdésében biztosított jogának sérelme következett be.
II. Az Alkotmánybíróság eljárása során a következő jogszabályi rendelkezéseket vette figyelembe:
1. Az Alaptörvénynek az indítvány elbírálása során figyelembe vett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.” „I. cikk
(3) Az alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog más alapvető
jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a feltétlenül szükséges mértékben, az elérni
kívánt céllal arányosan, az alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával korlátozható.”
„IX. cikk (1) Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához.”
2. A Btk. indítvánnyal érintett rendelkezése: „Önkényuralmi jelképek használata
269/B. § (1) Aki horogkeresztet, SS-jelvényt, nyilaskeresztet, sarló-kalapácsot, ötágú vöröscsillagot vagy ezeket
ábrázoló jelképet a) terjeszt; b) nagy nyilvánosság előtt használ;
c) közszemlére tesz; ha súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg, vétséget követ el, és pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) Nem büntethető az (1) bekezdésben meghatározott cselekmény miatt, aki azt ismeretterjesztő, oktatási,
tudományos, művészeti célból vagy a történelem, illetve a jelenkor eseményeiről szóló tájékoztatás céljából követi el.
(3) Az (1)–(2) bekezdés rendelkezései az államok hatályban lévő hivatalos jelképeire nem vonatkoznak.”
III. 1. Az Alkotmánybíróság korábban a 14/2000. (V. 12.) AB határozatában (ABH 2000, 83.; a továbbiakban: Abh.) már
vizsgálta a Btk. 269/B. §-ának alkotmányosságát, ezért elsőként áttekintette, hogy az indítvány nem minősül-e „ítélt
dolognak”. Az Abh. a Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) több
rendelkezésével, köztük a véleménynyilvánítás szabadságával összefüggésben vizsgálta a Btk. 269/B. §-ának
alkotmányosságát. A határozat részletesen kitért arra, hogy melyek voltak ezen bűncselekményi tényállás
megalkotásának indokai. A Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény módosításáról szóló 1993. évi
XLV. törvény preambuluma, valamint annak indokolása szerint a XX. század szélsőséges politikai eszméi az emberi
jogokat semmibe vevő diktatúrákat hoztak létre, és az ezen diktatúrákhoz kötődő szélsőséges szimbólumok
továbbélése érzékenyen érinti, illetve sérti a társadalom jelentős részét, ezért szükséges ezen magatartások
büntetőjog által történő szankcionálása. Az Abh. a Btk. kifogásolt rendelkezését a véleménynyilvánítás szabadságával összefüggésben is vizsgálta.
Megállapította, hogy az önkényuralmi jelképek terjesztése, nagy nyilvánosság előtti használata és közszemlére tétele
a politikai véleménynyilvánítás egyik formája, amelynek büntetendővé nyilvánítása korlátozza a véleménynyilvánítás
szabadságát. Az Alkotmánybíróság ezzel kapcsolatban azt vizsgálta, hogy a korlátozás megfelel-e a szükségesség és az
arányosság követelményének. A határozat értelmében a véleménynyilvánítás szabadságának alkotmányosan még
megengedett korlátozhatóságát jelenti, ha „a tiltott magatartás nem pusztán egy – helyesnek vagy helytelennek
tartott – politikai nézetet fejez ki, hanem annál több: a demokrácia értékei mellett elkötelezett közösségek méltóságát
sértve veszélyezteti a köznyugalmat is.” (Abh., ABH 2000, 83, 92.)
Az önkényuralmi jelképek Btk. 269/B. §-ában tiltott használatával kapcsolatban az Abh. kifejtette, hogy az az
önkényuralmi rendszerekhez köthető eszmék, és az azokhoz kapcsolódó fenyegetettség érzet kialakulásához vezet,
amely alkalmas a köznyugalom megzavarására. A véleménynyilvánítás szabadsága azonban korlátozható, ha az
szükséges egy demokratikus társadalomban a közbiztonság, a zavargás vagy a bűnözés megelőzése, illetve mások
védelme érdekében. Az Alkotmánybíróságnak az Abh.-ban kifejtett álláspontja szerint a Btk. 269/B. §-a a büntetőjog
által megfogalmazott védett tárgy mellett más alkotmányos értékek védelmét is szolgálja, mint például a
demokratikus jogállamot, vagy azt a követelményt, miszerint a jognak mindenkit egyenlő méltóságú személyként kell
kezelnie. Az Abh. kitért arra is, hogy az adott történelmi helyzetben a büntetőjogi eszközrendszer biztosítja a hatékony
védelmet (ultima ratio). Az Alkotmánybíróság mindezek alapján megállapította, hogy „a demokratikus társadalom
védelmét jelenti az, s ezért nem alkotmányellenes, ha az állam a jelen történelmi helyzetben a demokráciával
ellentétes, vagyis önkényuralmi hatalmi rendszerek adott jelképeivel kapcsolatos, egyes konkrét magatartásokat tilt
meg: a terjesztést, a nagy nyilvánosság előtti használatot, közszemlére tételt…[A] Btk. 269/B. § (1) bekezdésében
megjelenő korlátozás a védett célok súlyához képest nem minősíthető aránytalannak, a korlátozás terjedelme és
szankciója az alkalmazható legenyhébb eszköznek minősül, ezért a Btk. e szabályában megfogalmazott
alapjog-korlátozás megfelel az arányosság alkotmányos követelményének.” (Abh., ABH 2000, 83, 98, 100–101.)
2. Az Abtv. 31. § (1) bekezdése alapján, amennyiben az Alkotmánybíróság alkotmányjogi panasz vagy bírói
kezdeményezés alapján az alkalmazott jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés Alaptörvénnyel való összhangjáról
már döntött, ugyanazon jogszabályra, illetve jogszabályi rendelkezésre és ugyanazon Alaptörvényben biztosított
jogra, valamint azonos alkotmányos összefüggésre hivatkozással – ha a körülmények alapvetően nem változtak meg –
nincs helye az alaptörvény-ellenesség megállapítására irányuló alkotmányjogi panasznak, valamint bírói
kezdeményezés alaptörvény-ellenesség megállapítására irányuló vizsgálatának. Az Alkotmánybíróság korábbi
gyakorlata szerint egy kérdés csak akkor minősül ítélt dolognak, ha az újabb indítványt ugyanazon jogszabályi
rendelkezésre vonatkozóan azonos okból vagy összefüggésben terjesztik elő. (1620/B/1991. AB határozat, ABH 1991,
972, 973.) „Magyarország Alaptörvényének átmeneti rendelkezései” 31. cikk (3) bekezdése 2012. január 1-jei hatállyal hatályon
kívül helyezte a Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló, többször módosított 1949. évi XX. törvényt. Az Alkotmány
helyébe az Alaptörvény lépett. Az Alkotmánybíróság az Alaptörvény hatályba lépését megelőzően hozott döntései
alkalmazhatóságával kapcsolatban hangsúlyozta, hogy az Alaptörvény szerint az Alkotmánybíróság feladata az
Alaptörvény védelme. Az Alkotmánybíróság az újabb ügyekben felhasználhatja azokat az érveket, amelyeket az
Alaptörvény hatályba lépése előtt hozott korábbi határozata az akkor elbírált alkotmányjogi kérdéssel
összefüggésben tartalmazott, feltéve, hogy az Alaptörvény konkrét – az előző Alkotmányban foglaltakkal azonos vagy
hasonló tartalmú – rendelkezései és értelmezési szabályai alapján ez lehetséges. Az előző Alkotmányon alapuló
alkotmánybírósági döntésekben kifejtett elvi jelentőségű megállapítások értelemszerűen irányadók az Alaptörvényt
értelmező alkotmánybírósági döntésekben is. (22/2012. (V. 11.) AB határozat, Indokolás [39]–[40]; 30/2012. (VI. 27.)
AB határozat, Indokolás [14].) Keletkezési idejétől függetlenül minden hatályos – vagy bírói kezdeményezéssel, alkotmányjogi panasszal érintett
ügyben az alkalmazandó – jogszabálynak az Alaptörvénynek kell megfelelnie. [Ezzel azonosan foglalt állást az
Alkotmánybíróság az Alkotmány és az „alkotmány előtti” és „utáni” jog viszonyát illetően a 11/1992. (III. 5.)
AB határozatban (ABH 1992, 81.).] Habár valamely jogszabály alkotmányellenessége nem jelenti egyúttal annak
alaptörvény-ellenességét is, azok az érvek, amelyeket az Alkotmánybíróság korábbi határozatai tartalmaznak, az újabb
ügyekben is irányadók, feltéve, hogy azok az Alaptörvény azonos vagy hasonló rendelkezésein alapulnak. Mindezek
alapján az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén az ugyanazon
jogszabályt, vagy jogszabályi rendelkezést kifogásoló ugyanazon alkotmányos alapjogra vagy jogelvre (értékre)
alapított indítvány ítélt dolognak tekintendő. Jelen esetben az indítványozó a véleménynyilvánítás szabadságára hivatkozik. A véleménynyilvánítás szabadságához
való jogot az Alkotmány 61. § (1) bekezdése, valamint az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdése azonos tartalommal rögzíti.
Az Alkotmánybíróság ennek alapján megállapítja, hogy a Btk. 269/B. §-ának az Abh.-ban lefolytatott alkotmányossági
vizsgálata a jelen ügyben is irányadó. 3. Az ítélt dolog azonban az Alkotmánybíróság relatív korlátja. Az Alkotmánybíróság számára is indokolt meghagyni
annak lehetőségét, hogy a változó körülményekre tekintettel ugyanabban az alkotmányossági összefüggésben új
vagy más indokot találva ismételten alkotmányossági vizsgálatot folytathasson le. Ezt maga az Abtv. is biztosítja
azáltal, hogy kivételt enged az ítélt dolog szabálya alól abban az esetben, ha a körülmények – különösen a tény- és
jogkérdések – alapvetően megváltoztak. Az Alkotmánybíróság már döntött a Btk. 269/B. § alkotmányosságáról a véleménynyilvánítás szabadságával
összefüggésben. Az Abh. meghozatalát követően született meg azonban az Emberi Jogok Európai Bírósága
(a továbbiakban: EJEB) kifogásolt jogszabályhellyel kapcsolatos Vajnai kontra Magyarország (33629/06 számú
kérelem) ügyben hozott ítélete. Az EJEB ítélete deklaratív, azaz nem jelenti közvetlenül a jogkérdések megváltozását, gyakorlata azonban segítséget
nyújthat az alkotmányos – Alaptörvényben és nemzetközi egyezményben rögzített – alapjogok értelmezéséhez,
tartalmuk és kiterjedésük meghatározásához. Az Emberi Jogok Európai Egyezményében (a továbbiakban:
Egyezmény) biztosított jogok jelentéstartalma ugyanis az EJEB egyedi ügyekben hozott döntéseiben testesül meg,
amely elősegíti az emberi jogok értelmezésének egységesen érvényesülő felfogását. Az Egyezmény, valamint az EJEB
gyakorlatának figyelembevétele nem vezethet az Alaptörvény szerinti alapjogvédelem korlátozásához, alacsonyabb
védelmi szint meghatározásához. A strasbourgi gyakorlat, valamint az Egyezmény az alapjogvédelemnek azt a
minimum szintjét határozza meg, amelyet minden részes államnak biztosítania kell, azonban a nemzeti jog ettől
eltérő, magasabb követelményrendszert is kialakíthat az emberi jogok védelmére.
Mindezek figyelembevételével az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az EJEB Vajnai kontra Magyarország
ügyben hozott ítélete, amely a Btk. 269/B. §-a viszonylatában tartalmaz megállapításokat (lásd: IV.2.2.2.), olyan jogilag
jelentős új körülményt és szempontot jelent, amely szükségessé teszi az ismételt alkotmányossági vizsgálat
lefolytatását. IV. 1. Az önkényuralmi jelképek használata büntetőjogi tényállást a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény
módosításáról szóló 1993. évi XLV. törvény 1. §-a iktatta be a Btk. 269/B. §-ába. A törvény preambuluma, valamint
indokolása szerint az új tényállás megalkotását az indokolta, hogy a XX. században létrejött szélsőséges diktatórikus
rendszerekhez kötődő szimbólumok, jelképek továbbélése sértheti a társadalom jelentős részét, illetve ronthatja
az ország hírnevét is. A büntetőjogi védelem tárgya a köznyugalom, valamint az emberi méltóság védelme.
A Btk. 269/B. §-a taxatíve meghatározza, hogy mely jelképek minősülnek önkényuralmi jelképnek a tényállás szerint.
Ezek a horogkereszt, az SS-jelvény, a nyilaskereszt, a sarló-kalapács, valamint az ötágú vöröscsillag. Az önkényuralmi
jelképek használatával összefüggésben a Btk. a terjesztés, a közszemlére tétel, valamint a nagy nyilvánosság előtti
használat magatartását rendeli büntetni, amennyiben súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg. Az önkényuralmi
jelképek használata absztrakt veszélyeztető bűncselekmény, a nevesített önkényuralmi jelképekhez kapcsolódó
magatartások büntetendők minden további szempontra tekintet nélkül. A kommentárirodalom – a jogalkotónak a törvény indokolásában megfogalmazott céljával összhangban – azonban
úgy értelmezi a tényállást, hogy a törvényben felsorolt jelképek olyan eszmékhez, eseményekhez fűződnek, amelyek
a hatalom erőszakos megragadásával és diktatórikus fenntartásával járnak együtt. A Btk. 269/B. §-ában felsorolt
jelképek terjesztését, nagy nyilvánosság előtti használatát, valamint közszemlére tételét a tényállás akkor rendeli
büntetni, ha a jelképek az állami önkény jelképeiként olyan magatartást szimbolizálnak, illetve népszerűsítenek, amely
szoros összefüggésben van a XX. századi diktatórikus rendszerekkel. Ezen teleologikus értelmezésre a bírói
gyakorlatban is van példa (BH2009. 131). 2. Az Alkotmánybíróság áttekintette az egyes európai országok önkényuralmi jelképekkel való visszaélésre vonatkozó
büntetőjogi szabályozását, valamint az EJEB vonatkozó joggyakorlatát. Az Alkotmánybíróság az 1/2013. (I. 7.) AB határozatában kifejtette, hogy „[e]gy jogintézmény alkotmányosságának
megítélése egy másik országban az adott állam alkotmánya, a szabályozásnak a jogrendszerbe illeszkedése, továbbá
történeti és politikai háttér függvényében eltérő lehet. Ezért – elismerve, hogy egy szabályozási megoldás
megítéléséhez segítséget jelenthet a külföldi tapasztalatok figyelembe vétele is – az Alkotmánybíróság nem tekintheti
meghatározónak önmagában valamely külföldi ország példáját az Alkotmánnyal (Alaptörvénnyel) való összhang
vizsgálata kérdésében.” (Indokolás [31]). Az Alkotmánybíróság jelen ügyben is fenntartja, hogy bár az Alaptörvénnyel
való összhang megítélése szempontjából nem döntő jelentőségű más országok szabályozásának bemutatása, a
külföldi megoldások ismertetése azonban hozzájárulhat a büntetőjogi tiltás indokoltságának megítéléséhez.
2.1. Az állampolgársági, faji, etnikai, vallási alapon történő gyűlöletkeltés formái számos európai országban tiltottak,
a totalitariánus diktatúrák szimbólumainak használata azonban csak néhány államban büntetendő. Az európai
országok többsége tilalmazza a nemzetiszocialista jelképek, köztük a horogkereszt, a náci Németország zászlóinak,
himnuszának nyilvános használatát. A kommunista rendszer szimbólumai azonban túlnyomórészt a volt szocialista
országokban tiltottak. Az alkalmazandó szankció általában pénzbüntetés (Litvániában), de előfordul a
szabadságvesztés büntetéssel fenyegetettség is (például Németországban, Olaszországban vagy Szlovákiában).
Németországban a büntető törvénykönyv (Strafgesetzbuch – StGB) nem tartalmaz a magyar szabályozáshoz hasonló
taxatív felsorolást a tiltott jelképek vonatkozásában. A StGB 86a. §-a az alkotmányellenesnek minősített szervezetek
(pártok, egyesületek) jelképeinek terjesztését és nyilvános használatát tiltja. A tényállás definiálja, hogy jelképnek
minősül különösen a zászló, jelvény, egyenruha, jelszó, üdvözlési forma, valamint az ezekhez hasonló kifejezések.
A tilalom alóli kivételt jelent, ha a jelképek terjesztése vagy nyilvános használata művészeti, tudományos,
oktatási-kutatási, ismeretterjesztési vagy alkotmányellenes törekvések elleni védelmi célból történik. A törvény
tartalmaz egy olyan kitételt is, miszerint ha a cselekmény társadalomra veszélyessége csekély, akkor a bíróság
eltekinthet a büntetés alkalmazásától. A német szabályozás tehát a tilalmat nem úgy határozta meg, hogy a nevesített politikai rendszerekhez kötődő
jelképek használatát tilalmazta, hanem azt az alkotmányellenesnek nyilvánított szervezetek vonatkozásában
rögzítette. Ennek alapján nem lehet nyilvánosan használni és terjeszteni a nemzetiszocialista jelképeket
Németországban, a vöröscsillag azonban nem tilalmazott, mert az több törvényes szervezet jelképe. A Német
Szövetségi Alkotmánybíróság vizsgálta a StGB 86a. §-ának alkotmányosságát, és azt nem találta a német
Alaptörvénybe ütközőnek [1 BvR 680/86 vom 3. 4. 1990, 1 BvR 204/03 vom 23. 3. 2006, 1 BvR 150/03 vom 1. 6. 2006,
2 BvR 2202/08 vom 18. 5. 2009]. Olaszországban külön törvény (Legge 25 giugno 1993, n. 205.) rendelkezik a fajgyűlölet elleni törvény által
meghatározott tiltott szervezetekhez, egyesületekhez, mozgalmakhoz kötődő jobboldali diktatórikus szimbólumok
nyilvános közzétételének büntetendővé nyilvánításáról. Ennek a szabálynak alkotmányos alapja az olasz Alkotmány
XII. cikke, amely a fasiszta párt újjáalakításának tilalmáról rendelkezik. Az olasz Alkotmánybíróság nem vizsgálta ennek
a törvénynek az alkotmányosságát, azonban egy más ügyben kimondta, hogy a véleménynyilvánítás szabadsága nem
védi azokat a véleményeket, amelyek a feloszlatott fasiszta párt újjáalakulásáról szólnak, azt támogatják, azzal
azonosulnak, mert az ezekhez kapcsolódó szimbólumok nyilvános használata alkalmas a tömegek befolyásolására, és
a tiltott szervezetek újjáalakulása támogatásának tekinthető. Ezért az olasz Alkotmánybíróság megállapította, hogy
ezen magatartások büntethetősége a demokrácia védelmét biztosító indokolt korlátozásnak tekinthető [Sentenza
74/1958 (20/12/1958)]. Szlovákiában a 2005. május 20-i 300/2005. törvény, a büntető törvénykönyv (Trestný Zákon) 421–422c. §-a rendelkezik
a szabadságjogokat elnyomó mozgalmak visszaszorításáról, amely magában foglalja az ilyen mozgalmakkal
kapcsolatos jelképek, többek között jelvények, zászlók, egyenruhák tilalmát. A szlovák szabályozás a német
szabályozáshoz hasonlóan nem definiálja, hogy konkrétan mely rezsimek, mozgalmak jelképeit tilalmazza, hanem
általánosan határozza meg, így a tilalom mind a nemzetiszocialista, mind a kommunista szimbólumokra
vonatkoztatható. Litvániában a parlament 2008. június 18-án fogadta el azt a törvénymódosítást, amely betiltotta a nemzetiszocialista
horogkereszt, valamint az egykori Szovjetunióban használatos kommunista jelképek mindenfajta nyilvános
ábrázolását. Lettországban a gyülekezési jogról szóló törvényben tilalmazzák a kommunista jelképek nyilvános használatát.
Romániában 2002-ben került beiktatásra a fasiszta szimbólumok és az idegengyűlölettel összefüggő cselekmények
tilalma. Lengyelország 2009-ben módosította büntető törvénykönyvét, és büntetendővé nyilvánította a fasiszta, kommunista
és más totalitariánus szimbólumok használatát. A szabályozás 2010. június 8-án lépett hatályba. A lengyel
Alkotmánybíróság azonban 2011. július 19-i döntésében alkotmányellenesnek nyilvánította a törvényi tényállás
fasiszta, kommunista és más totalitariánus szimbólumok tilalmára vonatkozó részét arra hivatkozással, hogy az
– a strasbourgi Bíróság Vajnai kontra Magyarország ügyben hozott ítéletére is figyelemmel – sérti a nullum crimen sine
lege elvét, valamint azzal összefüggésben a véleménynyilvánítás szabadságát.
Ukrajnában 2012. április 26-án a lembergi (lvivi) képviselőtestület, 2012. május 9-én pedig a nyugat-ukrajnai ternopili
terület tanácselnöke rendelkezett a kommunista és nemzetiszocialista szimbólumok betiltásáról.
2005-ben felmerült a nemzetiszocialista jelképek, különösen a horogkereszt európai uniós szintű betiltásának
lehetősége, amely 2007-ben Németország soros elnökségének idején vált tervezetté. Több közép-kelet-európai
ország, köztük Magyarország, Észtország, Lettország, Litvánia, Csehország és Szlovákia támogatták volna a tiltás
kiterjesztését a kommunizmus jelképeire is. A rasszizmussal és idegengyűlölettel összefüggő bűncselekmények elleni egységes fellépés érdekében
2008. november 28-án elfogadták a Tanács 2008/913/IB kerethatározatát a rasszizmus és az idegengyűlölet egyes
formái és megnyilvánulásai elleni, büntetőjogi eszközökkel történő küzdelemről [Hivatalos Lap L 328., 2008.12.6.],
azonban ez nem tartalmazott rendelkezést az önkényuralmi jelképek tiltásának uniós szintű szabályozására.
2.2. Az EJEB a nemzetiszocialista és kommunista rendszerekkel összefüggő bűncselekmények Egyezménnyel való
összeegyeztethetőségét az Egyezmény 10. cikkével összefüggésben vizsgálta. 2.2.1. Az Egyezmény 10. cikke értelmében „1. Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához. Ez a jog
magában foglalja a véleményalkotás szabadságát és az információk, eszmék megismerésének és közlésének
szabadságát országhatárokra tekintet nélkül és anélkül, hogy ebbe hatósági szerv beavatkozhasson…” A 10. cikk
2. bekezdése lehetővé teszi azonban e jog korlátozását azokban az esetekben, „amelyek szükséges intézkedéseknek
minősülnek egy demokratikus társadalomban a nemzetbiztonság, a területi integritás, a közbiztonság, a zavargás
vagy bűncselekmény megelőzése, a közegészség vagy az erkölcsök védelme, mások jó hírneve vagy jogai védelme,
a bizalmas információ közlésének megakadályozása, a bíróságok tekintélyének és pártatlanságának fenntartása
céljából.” Az Alkotmánybíróság tanulmányozta az EJEB véleménynyilvánítás szabadságáról kibontott gyakorlatát, különös
tekintettel azokra a döntésekre, amelyek az Egyezmény értékrendjével összeegyeztethetetlennek minősítettek
bizonyos megnyilvánulásokat, illetve amelyek a nemzetiszocialista és kommunista rendszerekkel összefüggő
bűncselekményekkel kapcsolatos megállapításokat tartalmaznak. Az EJEB gyakorlatában a véleménynyilvánítás szabadsága a demokratikus társadalom alappilléreinek, haladásának és
az egyén kibontakozásának egyik feltétele. Ez a szabadság az olyan véleményeket is megilleti, amelyek sértőek,
meghökkentőek vagy aggodalmat keltenek. Ezt követeli meg a pluralizmus, a tolerancia és a felvilágosultság, amely
nélkül a demokratikus társadalom elképzelhetetlen. (H. R. Handyside v. the United Kingdom, judgement of
Az EJEB állandó gyakorlata szerint a véleménynyilvánítás szabadsága alóli kivételeket „szorosan kell értelmezni”, és
„bármilyen korlátozás szükségességét meggyőzően kell bizonyítani.” (Pl. The Observer and The Guardian v. the United
Kingdom, judgement of 26 November 1991, Series A no. 216.) Az EJEB széles mérlegelési lehetőséget biztosít
az államoknak annak eldöntésénél, hogy mi tekinthető a demokratikus társadalomban szükséges korlátozásnak.
Germany, judgement of 23 June, 1994, Series A no. 291-A.) Az EJEB gyakorlata emellett arra is tekintettel van, hogyan
befolyásolhatja az érintett tagállam történelmi múltja, illetve jelene a véleménynyilvánítás korlátozása megengedett
célját és szükségességét. (Rekvényi v. Hungary, judgement of 20 May 1999, Court Reports 99/12, 955.)
Fontos azonban hangsúlyozni, hogy az Egyezmény 17. cikke kimondja, hogy „[a]z Egyezmény egyetlen cikkét sem
lehet úgy értelmezni, hogy az bármely állam, csoport vagy személy számára jogot biztosítana olyan tevékenység
folytatására vagy olyan cselekedet végrehajtására, amely az Egyezményben foglalt jogok és szabadságok
megsértésére vagy pedig az Egyezményben meghatározottnál nagyobb mértékű korlátozására irányul.” Az EJEB
több ügyben a 17. cikkre hivatkozással nyilvánította elfogadhatatlannak a kérelmet, amelyben a kérelmezők
– önkényuralmi indíttatással rendelkező csoportok – a véleménynyilvánítás szabadságára hivatkoztak az Egyezmény
szellemét és a demokrácia alapértékeit sértő szövegek közzétételének igazolása céljából. (Különösen pl. Glimmerveen
of 20 February 2007, Appl. no. 35222/04.) Az EJEB ugyanakkor más, az Egyezmény céljával és értékrendjével
összeegyeztethetetlen ideológiákat sem részesít védelemben, ha azok megnyilvánulási formája egyértelműen
tanúsítja az Egyezménnyel való visszaélést, és voltaképpen az Egyezmény értékrendjének megsemmisítésére irányul
(pl. a terrorizmus). A véleménynyilvánítás szabadsága büntetőjogi korlátaival kapcsolatban az EJEB következetesen hangsúlyozza, hogy
az Egyezménnyel való összeegyeztethetőség szempontjából figyelembe kell venni az adott norma világos voltát,
annak egyértelmű nemzeti gyakorlatát, valamint több tényezőt is vizsgálni kell a konkrét ügyben (pl. a megnyilatkozás
földrajzi helye, ideje, politikai környezete, a megnyilatkozó személy státusa). Az EJEB jelentőséget tulajdonított annak
is, hogy a totalitárius ideológiával való következetes azonosulásról van-e szó.
2.2.2. Az EJEB a Vajnai kontra Magyarország ügyben nem minősítette a kérelmet az Egyezmény 17. cikke alá tartozónak,
mivel álláspontja szerint nem volt igazolható, hogy a vöröscsillag viselése az „önkényuralmi csoportokat” szolgáló
totalitárius elnyomás igazolásának vagy népszerűsítésének szándékával történt. (A Vajnai ügyben hozott ítélet
25. pontja.) A „demokratikus társadalomban szükségesség” tesztje alapján az EJEB azt vizsgálta, hogy az adott ügyben
a véleménynyilvánítás szabadságának korlátozása – a Btk. 269/B. §-a alapján – megfelelt-e a nyomós társadalmi
szükségletnek. A Rekvényi kontra Magyarország ügytől eltérően az EJEB úgy ítélte meg, azzal, hogy már két évtized telt el a
pluralizmussá történő átalakulás óta, az ország stabil demokráciának tekinthető. Jelen helyzetben tehát nem lehet arra
hivatkozni, hogy a demokráciába való átmenet specifikus körülményei indokolnák a korlátozást. Álláspontja szerint
nincs arra utaló bizonyíték, hogy jelenleg a kommunista diktatúra valamely politikai mozgalom vagy párt általi
visszaállításának valós veszélye állna fenn. (A Vajnai ügyben hozott ítélet 48–49. pontja.) Az EJEB elismeri, hogy
a kommunizmussal összekapcsolódó történelmi események, az ilyen szimbólumok viselése fájdalmat okoznak
az áldozatoknak és családtagjaiknak, azonban úgy véli, hogy az ilyen érzések önmagukban nem elegendőek
a szólásszabadság korlátozásához. (A Vajnai ügyben hozott ítélet 57. pontja.)
Az EJEB ítéletében továbbra is fenntartotta, hogy az államok széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a
véleménynyilvánítás szabadságának korlátozhatósága terén, azonban nem foglalkozott azzal a kérdéssel, hogy
meddig terjedhet ez a mérlegelési jogkör a politikusok véleménynyilvánítási szabadságának korlátozása esetén.
Álláspontja szerint a véleménynyilvánítás szabadsága korlátozásakor – különösen politikai szónoklatok esetén –
a legnagyobb fokú óvatosságot kell tanúsítani, azt csak egyértelmű, nyomós és kifejezett társadalmi szükséglet
igazolhatja. Ezt fokozottan figyelembe kell venni olyan esetekben, amikor többértelmű szimbólumokról van szó, mert
az ilyen szimbólumok tiltása adott esetben a szimbólumok olyan kontextusban történő használatát is korlátozza,
amely esetekben a korlátozás nem igazolható. (A Vajnai ügyben hozott ítélet 51. pontja.)
Az EJEB álláspontja szerint a vöröscsillag nem tekinthető kizárólag a kommunizmust reprezentáló jelképnek, mivel az
továbbra is a nemzetközi munkásmozgalom, valamint egyes törvényes politikai pártok szimbóluma is. Az EJEB
ezenkívül úgy véli, hogy a vöröscsillag viselése nem jelenti kizárólag az önkényuralmi eszmékkel való azonosulást.
Ennek fényében úgy ítélte meg, hogy a Btk. 269/B. §-ában foglalt tiltás túlságosan széleskörű, mert olyan
tevékenységekre és eszmékre is kiterjed, amelyek egyértelműen az Egyezmény 10. cikkének védelme alá esnek.
Az EJEB véleménye szerint egy pusztán spekulatív veszélynek a demokráciát védő preventív intézkedésként történő
visszaszorítása nem tekinthető „nyomós társadalmi szükségletnek.” Az EJEB emellett kifogásolta, hogy a Btk. vitatott
rendelkezése nem kívánja meg annak bizonyítását, hogy az önkényuralmi jelkép tényleges használata valóban
önkényuralmi propagandának minősül, amely szintén alátámasztja a tényállás elfogadhatatlanul széleskörű jellegét.
(A Vajnai ügyben hozott ítélet 52–56. pontja.) Az EJEB a 2011. november 3-án hozott Fratanoló kontra Magyarország
ügyben (29459/10. sz. kérelem) hozott ítéletében összefoglalta és fenntartotta a Vajnai ügyben tett megállapításait.
Az EJEB 2012. július 24-én Fáber kontra Magyarország ügyben hozott ítéletében megerősítette a Vajnai ügyben
kifejtett álláspontját, miszerint amennyiben egy szimbólumnak többes jelentése van (a konkrét ügyben az Árpádsávos
zászló egyrészt mint történelmi szimbólum, másrészt mint a nyilaskeresztes rendszer jelképe merült fel), csak részletes
vizsgálat során lehet megállapítani, hogy mely jelentéssel összefüggő kijelentések tartoznak az Egyezmény
10. cikkének védelme alá, amelyek még tolerálhatók egy demokratikus társadalomban. (Fáber v. Hungary, judgement
of 24 July 2012, Application no. 40721/08, az ítélet 54. pontja.)
Az EJEB azt is elismeri, hogy az ilyen szimbólumokkal kapcsolatos kifejezések nem tekinthetők egyformán
megengedettnek bármely helyen és időben. A Magyarországéhoz hasonló történelmi tapasztalatokkal bíró
országokban, az áldozatokra való emlékezés jogának, valamint a rokonaik kegyeleti jogának védelme igényelhet
beavatkozást a szólásszabadság jogába is, és az legitim lehet, ha egy egyébként védelmet élvező kifejezés egy különös
helyen és időben egyértelműen megváltoztatja egy bizonyos kitétel jelentését. (A Fáber kontra Magyarország ügyben
hozott ítélet 58. pontja. Hasonló megfontolások vonatkoznak az olyan megnyilatkozásokra, amelyek az adott helyen
és az adott időben a háborús bűncselekmények, az emberiség elleni bűncselekmények vagy a népirtás dicsőítésének
V. Az indítvány megalapozott. 1. Az indítványozó a Btk. 269/B. § (1) bekezdése „ötágú vöröscsillag” fordulatának megsemmisítését kérte a
véleménynyilvánítás szabadságának sérelmére hivatkozással. Az Abtv. 52. § (2) bekezdése értelmében az
Alkotmánybíróság által lefolytatott vizsgálat kizárólag a megjelölt alkotmányossági kérelemre korlátozódik, amely
nem érinti az Alkotmánybíróság hivatalból gyakorolható hatásköreit. Az Abtv. 52. § (3) bekezdése azonban lehetővé
teszi az indítványban megjelölt jogszabályi rendelkezéssel szoros tartalmi összefüggésben álló más rendelkezések
vizsgálatát és megsemmisítését is, ha ennek elmaradása a jogbiztonságot sértené.
Az önkényuralmi jelképek használata büntetőjogi tényállásának célja a diktatúrák jelképeivel kapcsolatos szélsőséges
magatartások büntetendővé nyilvánítása, függetlenül attól, hogy mely diktatórikus rendszerrel összefüggő
szimbólumok az elkövetési magatartás tárgyai. A tényállás nem tesz különbséget a nemzetiszocialista vagy
kommunista diktatúrákkal kapcsolatos jelképpel összefüggő magatartások között, hanem valamennyi, a tényállásban
felsorolt jelkép vonatkozásában azonos feltételek mellett ugyanazon magatartásokat nyilvánítja büntetendőnek.
Mindezekre tekintettel megállapítható, hogy az ötágú vöröscsillag mellett a Btk. 269/B. § (1) bekezdésében felsorolt
más jelképek, a horogkereszt, az SS-jelvény, a nyilaskereszt, valamint a sarló-kalapács osztja az ötágú vöröscsillag jogi
sorsát, ezért az Alkotmánybíróság szoros összefüggés okán az alkotmányossági vizsgálatot kiterjesztette az
önkényuralmi jelképek használata teljes tényállása Alaptörvénynek való megfelelősége vizsgálatára.
2. Az önkényuralmi jelképek terjesztése, nagy nyilvánosság előtti használata, közszemlére tétele a politikai
véleménynyilvánítás egyik formája. A Btk. 269/B. §-a tehát, amely meghatározott önkényuralmi jelképek terjesztését,
nagy nyilvánosság előtti használatát, közszemlére tételét tiltja, korlátozza a véleménynyilvánítás szabadságát. Jelen
vizsgálat tárgya, hogy a büntetőjogi korlátozásnak a Btk. 269/B. §-ában megvalósult módja összhangban van-e az
Alaptörvénnyel. Az Alkotmánybíróság korábbi határozataiban hangsúlyozta, hogy a véleménynyilvánítás szabadsága büntetőjogi
eszközökkel történő korlátozása alkotmányosságának megítélésénél az alapjogok korlátozhatóságára vonatkozó
általános megállapítások és elvek mellett érvényesülnie kell a büntetőjog egész rendszerére vonatkozó alkotmányos
követelményeknek. Ezen formai és tartalmi alkotmányos követelményeket a testület az Alkotmány 2. §
(1) bekezdésében foglalt jogállamiságból, mint alapértékből vezette le. [30/1992. (V. 26.) AB határozat, ABH 1992, 167,
176.; 12/1999. (V. 21.) AB határozat, ABH 1999, 106, 112.]
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése az Alkotmánnyal azonos módon deklarálja, hogy Magyarország független,
demokratikus jogállam. A kapcsolódó büntetőjogi alapelveket rögzítő XXVIII. cikk (4) bekezdésének tartalma szintén
azonos az Alkotmány 57. § (4) bekezdése tartalmával. Éppen ezért az „alkotmányos büntetőjog”, azaz a büntetőjog
alkotmányos korlátaival összefüggésben az alkotmánybírósági döntésekben kifejtett elvi jelentőségű vonatkozó
megállapítások továbbra is irányadók. 2.1. A büntetőjog társadalmi rendeltetése, hogy a jogrendszer egészének „szankciós zárköve” legyen. A büntetőjog a jogi
felelősségi rendszerben ultima ratio, azaz a büntetőjogi szankció, a büntetés szerepe és rendeltetése a jogi és erkölcsi
normák épségének fenntartása akkor, amikor már más jogágak szankciói nem segítenek. Az alkotmányos
büntetőjogból, azaz a büntetőjog alaptörvényi korlátaiból fakadó tartalmi követelmény, hogy a törvényhozó a
büntetendő magatartások körének meghatározásakor nem járhat el önkényesen, hanem valamely magatartás
büntetendővé nyilvánításának szükségességét szigorú mércével kell megítélni. A különböző életviszonyok, erkölcsi és
jogi normák védelmében az emberi jogokat és szabadságokat szükségképpen korlátozó büntetőjogi eszközrendszert
csak a feltétlenül szükséges esetben és arányos mértékben indokolt igénybe venni akkor, ha az alkotmányos vagy
az Alaptörvényre visszavezethető állami, társadalmi, gazdasági célok, értékek megóvása más módon nem lehetséges.
Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az önkényuralmi jelképek használatának büntetőjogi fenyegetettsége
indokolt lehet, mert a XX. század szélsőséges politikai diktatúráihoz kötődő szimbólumaival összefüggő magatartások
egyrészt érzékenyen érinthetik, illetve sérthetik az emberi méltóságot, másrészt ellentétesek az Alaptörvényből
levezethető alkotmányos értékrenddel. 2.2. A büntetőjog fontos alaptörvényi korlátja, hogy a büntetőjogi szankció kilátásba helyezésével tilalmazott magatartást
leíró diszpozíciónak határozottnak, körülhatároltnak, világosan megfogalmazottnak kell lennie. Az Alaptörvény B) cikk
(1) bekezdéséből, valamint a XXVIII. cikk (4) bekezdéséből fakadó fontos követelmény a védett jogtárgyra és az
elkövetési magatartásra vonatkozó törvényhozói akarat világos kifejezésre juttatása, melynek egyértelmű üzenetet
kell tartalmaznia arra vonatkozóan, hogy mikor valósul meg büntetőjogilag szankcionált jogsértés, ugyanakkor
korlátoznia kell az önkényes jogértelmezés lehetőségét a jogalkalmazók részéről. [A korábbi alkotmánybírósági
gyakorlatból ld. ehhez: 30/1992. (V. 26.) AB határozat, ABH 1992, 167, 176.; 12/1999. (V. 21.) AB határozat, ABH 1999,
106, 110–111; 95/2008. (VII. 3.) AB határozat, ABH 2008, 782, 786.]
Jelen ügyben vizsgálni kell tehát, hogy az önkényuralmi jelképek használatának büntetőjogi tényállása megfelel-e
a büntetőjog alaptörvényi korlátainak, azaz a tényállás határozottan, körülhatároltan és világosan jelöli-e ki a büntetendő
magatartások körét. A tényállás határozatlan volta ugyanis magában foglalhatja a véleménynyilvánításhoz való jog
önkényes korlátozásának lehetőségét. Az alapjogok védelmében fennálló állami intézményvédelmi kötelezettség indokolhatja az arányos, azaz
alkotmányosan indokolt módon történő állami beavatkozást. Az Alkotmánybíróság legitim célnak tekinti, hogy a
törvényalkotó az emberi méltóság és az alkotmányos rend, illetve értékek védelmében büntetőjogi eszközökkel tiltsa
azon magatartásokat, amelyek ezekkel ellentétesek. A jogalkotónak azonban pontos fogalommeghatározással és az
önkényes jogalkalmazás ellen védő garanciákkal kell biztosítania a jogintézmény működését, ha a jogintézmény
alapjog korlátozással jár. A diktatórikus rendszerekkel való azonosulást kifejező nézetek nyilvános megfogalmazása,
terjesztése vagy hasonló célzatos magatartások büntetendővé nyilvánítása alkotmányosan elfogadható lehet, ha a
büntetőjogi szabályozás kellően pontos, konkrét és meghatározott ahhoz, hogy az ne jelentsen aránytalan
beavatkozást a véleménynyilvánítás szabadságába, illetve a tényállás a cél elérése érdekében a lehető legszűkebb
körre vonatkozik. Az Alkotmánybíróság azonban megállapította, hogy a Btk. 269/B. § (1) bekezdése túl tágan határozza meg a
büntetendő magatartások körét, mert nem differenciál, hanem a jelképhasználatot általában rendeli büntetni, jóllehet
a célzat, az elkövetési módozat vagy a kiváltott eredmény figyelembevétele az egyes szimbólumok esetében
elengedhetetlen lehet. A jelképhasználat általános büntetendővé nyilvánítása ahhoz vezet, hogy olyan magatartások
is büntetendőnek minősülnek, amelyek bűncselekménnyé nyilvánítása aránytalanul korlátozza a véleménynyilvánítás
szabadságát. 3. A jogbiztonság szempontjából aggályos határozatlanság az önkényes jogértelmezés és jogalkalmazás lehetőségében
jelentkezik. Az Alkotmánybíróság már korábbi gyakorlatában is nagy jelentőséget tulajdonított annak, hogy az általa
vizsgált kérdés megválaszolásához rendelkezésre áll-e olyan kialakult bírói gyakorlat, amely – határozata meghozatala
során – a jogalkalmazót a jogbiztonság érvényesüléséhez elengedhetetlenül szükséges mértékben segíti. [47/2003.
(X. 27.) AB határozat, ABH 2003, 525, 535.]
3.1. Jelen esetben azonban az Alkotmánybíróság azt állapította meg, hogy a Btk. 269/B. §-ával összefüggő szűk körű
bírósági gyakorlat ellentmondásos. Vannak olyan bírósági döntések, amelyek a törvényi tényállási elemek
megvalósulása esetén megállapítják a bűncselekmény elkövetését, azonban számos ezzel ellentétes döntés is
született, amely a törvényi tényállási elemek fennállása ellenére, a cselekmény önkényuralmi rendszerek
propagálására irányuló célzata hiányában nem állapította meg a bűncselekmény elkövetését.
A Btk. 269/B. §-ában foglalt tényállás beiktatását követő korai bírósági döntések elsősorban a törvényi tényállási
elemek megvalósulását vizsgálták, kivételesen vették figyelembe azt, hogy a cselekmény ténylegesen alkalmas volt-e
a köznyugalom veszélyeztetésére. A bíróságok több esetben is megállapították, hogy az önkényuralmi jelképpel
ellátott zászló éjszaka történő kitűzése megvalósította az önkényuralmi jelkép közszemlére tételét. (A Fővárosi Bíróság
12.B.XI.370/1994. számú határozata, valamint 26.Bf.XI.8264/1994/5. számú határozata.) Egy másik ügyben 2006-ban a Szentendrei Városi Bíróság megállapította, hogy „bár a kétséget kizáróan önkényuralmi
jelképeket is tartalmazó tárgyak közszemlére tétele […] tényállásszerűen megvalósult, […] ezen cselekményeknek
nincs társadalomra veszélyessége, az adott konkrét cselekmény elkövetéskor sem volt veszélyes a társadalomra,
a közszemlére tétel az említett propaganda jellegű, azonosulással párosuló indítéktól mentesen, kizárólag
kereskedelmi, gyűjtők, illetve vásárlók részére való eladását szolgálta.” (3.B.102/2004/53. számú ítélet.) A másodfokú
bíróság azonban megváltoztatta az elsőfokú bíróság ítéletét arra hivatkozással, hogy az önkényuralmi jelképek
használata bűncselekmény törvényi tényállása nem tartalmazza a tiltott eszmék tiltásának célzatát, ezért az elsőfokú
bíróság ideológiákkal való azonosulási és propagálási szándék célzatára tett megállapításai nincsenek összhangban
a Btk. 269/B. §-ában írt törvényi tényállással. (A Pest Megyei Bíróság 3.Bf.48/2007/15. számú ítélete.)
Egyedi megoldást választott a Fővárosi Ítélőtábla az ellentmondás feloldására, ugyanis a célzatot a terjesztés
elkövetési magatartásával összefüggésben értelmezte. A Fővárosi Ítélőtábla mint harmadfokú bíróság kifejtette, hogy
„a köznyugalom elleni bűncselekmények körében azok a bűncselekmények kerültek kodifikálásra, amelyek
alapvetően a köznyugalom ellen intéznek közvetlen vagy közvetett támadást, amely által megbontják a társadalmi
légkör nyugalmát, nyugtalanságot, zavart okoznak a törvényes rend iránt tiszteletet tanúsító állampolgárok körében
[…] A jelkép valamilyen eszmének, személynek vagy eseménynek, jelvénnyel vagy képpel való megjelölése, melynek
az a rendeltetése, hogy a jel és a megjelölt eszmék, személyek vagy események közös vonásaik révén egymással
kapcsolatba hozhatók legyenek. A jelkép megjelenítéséhez, észleléséhez éppen ezért mindig valamilyen tudati,
érzelmi kapcsolat fűződik.” Ezért a bíróság azt állapította meg, hogy „a terjesztés mint elkövetési magatartás csak akkor
valósul meg, ha az árusításhoz tudati, érzelmi motívum is kapcsolódik.” A bíróság ennek alapján, mivel a terheltek
a megvetett ideológiák terjesztésének szándéka nélkül, kizárólag haszonszerzés motiválta árusítást végeztek,
bűncselekmény hiányában felmentette a terhelteket. (A Fővárosi Ítélőtábla 3.Bhar.159/2008/7. számú ítélete.)
Egy későbbi rendkívüli perorvoslatot is megjárt ügyben a Legfelsőbb Bíróság a célzat hiányát a bűncselekmény
társadalomra veszélyességének hiányaként értékelte, és ennek alapján mondta ki a vádlott felmentését. Az ügyben az
elsőfokú bíróság bűncselekmény elkövetését állapította meg, mert álláspontja szerint az önkényuralmi jelképeket
ábrázoló politikai plakátok kiragasztása mondanivalójától függetlenül provokatív és sértő, amely kimeríti a Btk.
269/B. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt tényállást. A másodfokú bíróság helybenhagyta az elsőfokú bíróság
döntését. A Legfelsőbb Bíróság felülvizsgálati eljárás során azonban az első- és másodfokú bírósággal ellentétben azt
állapította meg, hogy bár megvalósultak a bűncselekmény törvényi tényállási elemei, önmagában annak vizsgálata
nem elegendő a bűncselekmény megállapításához. A Legfelsőbb Bíróság döntése szerint az elkövető szándéka,
az elkövetés konkrét, sajátos körülményeinek vizsgálata és értékelése alapján ítélhető meg, hogy a konkrét
cselekmény veszélyt vagy sérelmet jelent-e a jogrendre. A konkrét esetben a Legfelsőbb Bíróság úgy ítélte meg, hogy
ha hiányzik a „szimbólumok továbbélésének elősegítése, a köztudatban megtartása, népszerűsítése”, akkor hiányzik
a terhelt esetében „az önkényuralmi rendszerekkel, a megvetett ideológiákkal való azonosulás is.” Ennek alapján
a bíróság megállapította, hogy bár a terheltek magatartása formálisan tényállásszerű volt, de nem volt alkalmas
félelemkeltésre, fenyegető hatás kiváltására, és így a jogvédte érdek, a köznyugalom veszélyeztetésére, ezért nem
valósult meg bűncselekmény. (A Legfelsőbb Bíróság Bfv.III.1037/2006/5. számú határozata, BH2009.131.)
Ezzel ellentétes álláspontot fogalmazott meg egy évvel később a Pécsi Ítélőtábla mint harmadfokú bíróság. A bíróság
elismerte, hogy viszonylag ritkán és rendkívül szűk körben elfogadott a cselekmény társadalomra veszélyességének
hiánya alapján történő felmentés, azonban megítélése szerint „a büntethetőséget kizáró ok határai ennél tovább
– a törvényesség sérelme nélkül – nem bővíthetőek. Ezért nincs jelentősége annak, hogy az elkövető az esetenként
többértelmű jelképet milyen célból terjeszti, használja, vagy teszi közszemlére.” A bíróság hivatkozott továbbá arra,
hogy a bűncselekmény ún. magatartási (immateriális) törvényi tényállás formájában került megfogalmazásra, amely
azt jelenti, hogy a büntetendőnek nyilvánított elkövetési magatartás tanúsításával a bűncselekmény megvalósul,
ahhoz további feltétel, vagy meghatározott eredmény már nem szükséges. Ennek alapján a bíróság a konkrét ügyben
a törvényi tényállás elemeinek megvalósulására tekintettel a vádlottat bűnösnek mondta ki, azonban a cselekmény
társadalomra veszélyességének csekély voltára tekintettel a vádlottat megrovásban részesítette. (A Pécsi Ítélőtábla
Bhar.II.2/2010/4. számú ítélete.) 3.2. A bemutatott jogesetek alátámasztják azt, amire az Alkotmánybíróság már egy korábbi határozatában is utalt, hogy
nemcsak a túlzottan általánosan (elvontan) megfogalmazott jogszabályok sértik a jogbiztonság elvét, hanem az is, ha
a jogalkalmazói döntés jogszabályi kereteit a jogalkotó egyáltalán nem, vagy olyan túlzottan tágan határozza meg,
hogy a jogalkalmazó szinte teljes egészében saját belátása szerint hozhat döntést. Ez ugyanúgy megnyitja az utat a
szubjektív, önkényes jogalkalmazás előtt, mint mikor a jogalkotó a normavilágosságot sértő módon alkotja meg
az alkalmazandó norma szövegét. [109/2008. (IX. 26.) AB határozat ABH, 2008, 886, 913.]
4. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Btk. 269/B. § (1) bekezdésében foglalt önkényuralmi jelképek használata
tényállás megfogalmazása nem felel meg a büntetőjog Alaptörvényben foglalt korlátainak, az alkotmányos
büntetőjog követelményeinek. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdéséből levezethető követelmények, a büntető
törvény tényállásaival szemben megkövetelt határozottság, pontosság és egyértelműség szempontjából megítélve
megállapítható, hogy az önkényuralmi jelképek használatát tényállásszerűen megvalósító magatartások esetén a
büntetőjogi felelősség eldöntésénél a jogalkalmazónak az alkotmányosság szempontjából megengedhetetlenül
nagyszámú, egymásnak ellentmondó körülményre – a törvény indokolása, ellentétes eseti döntések, kommentárok –
kell figyelemmel lennie. Az ellentmondást tovább fokozza az EJEB-nek a Btk. 269/B. §-ával kapcsolatos jogértelmezése is. Az EJEB ítéleteinek a
büntetőeljárásban történő direkt alkalmazására, azaz arra, hogy egy hazai ügyben egy, de ugyanarra az ügyre alapított
panasz tárgyában hozott strasbourgi ítéletet, mint egészet alkalmazzák, csak az eljárás jogerős befejezését követően, a
felülvizsgálati eljárásban van lehetőség. Ez azt is jelenti, hogy a bíróságoknak a hatályos magyar jog alapján kell
elbírálniuk a cselekményeket akkor is, ha a strasbourgi ítélettel elbírált üggyel maradéktalanul megegyező tényállás az
ügy tárgya. Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Btk. 269/B. § (1) bekezdése sérti az Alaptörvény B) cikk
(1) bekezdését, és ezzel összefüggésben a IX. cikk (1) bekezdését.
5. Az Alkotmánybíróság által megsemmisített jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés főszabály szerint, az Abtv.
45. § (1) bekezdése értelmében az Alkotmánybíróság megsemmisítésről szóló határozatának a hivatalos lapban való
közzétételét követő napon hatályát veszti, és e naptól nem alkalmazható, a kihirdetett, de hatályba nem lépett
jogszabály pedig nem lép hatályba. Az Alkotmánybíróság ugyanakkor a főszabálytól eltérően is meghatározhatja az
Alaptörvénnyel ellentétes jogszabály hatályon kívül helyezését, illetve a megsemmisített jogszabály általános vagy
egyedi ügyekben történő alkalmazhatatlanságát, ha ezt az Alaptörvény védelme, a jogbiztonság vagy az eljárást
kezdeményező különösen fontos érdeke indokolja [Abtv. 45. § (4) bekezdés].
Az Alkotmánybíróság korábbi határozataiban is hangsúlyozta, hogy a jogbiztonság érdekében adott esetben, adott
szabályozási körben egyáltalában nem tűri el a joghézagot, ezért – a joghézag elkerülése céljából – a jövőbeni
megsemmisítéssel időt hagy a törvényhozónak az új szabályozás megalkotására. [13/1992. (III. 25.) AB határozat, ABH
1992, 95, 97.; 22/1992. (IV. 10.) AB határozat, ABH 1992, 122, 125.; 29/1993. (V. 4.) AB határozat, ABH 1993, 227, 233.;
64/1997. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1997, 380, 388.] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint – korábbi gyakorlatával
összhangban – a pro futuro megsemmisítés a jogbiztonságot szolgálja abban az esetben, ha az alaptörvény-ellenesség
kimondására úgy kerül sor, hogy az Alkotmánybíróság indokoltnak tartja az alaptörvény-ellenes jogszabály helyett új
szabályozás megalkotását. Ha az alaptörvény-ellenes jogszabály időleges hatályban tartása kevesebb veszélyt jelent
a jogrend épsége szempontjából, mint az azonnali megsemmisítés, a jövőbeni hatályú megsemmisítés indokolt.
[ld. korábban: 47/2003. (X. 27.) AB határozat, ABH 2003, 525, 550.; 132/2008. (XI. 6.) AB határozat, ABH, 2008, 1080, 1091.]
Az Alkotmánybíróság a megsemmisítés időpontjának meghatározásakor figyelemmel volt arra, hogy a Btk.
269/B. § (1) bekezdésének megsemmisítésével bizonyos, a törvényalkotó által korábban büntetendővé nyilvánított
magatartások szabályozatlanul maradnak. A büntetendő magatartások és a jogkövetkezményeik meghatározása büntetőpolitikai kérdés, amely törvényhozói
hatáskörbe tartozik, ezért az Alkotmánybíróság a jövőbeli, 2013. április 30-ával történő megsemmisítésről döntött,
időt hagyva a jogalkotónak az Alaptörvénynek megfelelő új szabályozás kidolgozására.
A Btk. 269/B. § (1) bekezdésének megsemmisítésével a 269/B. § (2) és (3) bekezdése alkalmazhatatlanná válik, mivel
azok visszautalnak az (1) bekezdésre. Erre tekintettel az Alkotmánybíróság – szoros összefüggés okán – a Btk.
269/B. §-át a rendelkező részben foglaltak szerint az Abtv. 41. § (1) bekezdése alapján megsemmisítette.
Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy 2013. július 1-jével hatályba lép a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi
C. törvény (a továbbiakban: új Btk.), amelynek 335. §-a a hatályos Btk.-hoz hasonlóan szintén a köznyugalom elleni
bűncselekmények között rendelkezik az önkényuralmi jelképek használatának büntethetőségéről. Ezzel
összefüggésben az Alkotmánybíróság rámutat arra, hogy az új Btk. 335. §-a, valamint a Btk. 269/B. §-a azonos módon
fogalmazza meg az önkényuralmi jelkép használata tényállási elemei közül a védett jogi tárgyat, a szóban forgó
jelképeket, az elkövetési magatartásokat. Eltérés a büntetőjogi jogkövetkezmény tekintetében van, a hatályos
szabályozás pénzbüntetéssel, az új Btk. elzárással rendeli büntetni az önkényuralmi jelképek használatát. Mivel a
tényállási elemek lényegileg azonosak, erre tekintettel az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Btk. 269/B. §-ával
kapcsolatosan felmerült alkotmányossági aggályok a már kihirdetett, de még nem hatályos új Btk.-ban szereplő
tényállásra is vonatkoznak. Az Alkotmánybíróság határozatának a Magyar Közlönyben történő közzététele az Abtv. 44. § (1) bekezdésén alapul.
Budapest, 2013. február 19. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke