type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
2011. LXXXIII. törvény a Magyar Köztársaság és a Dán Királyság között, a jövedelemadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról szóló, Budapesten, 2011. április 27. napján aláírt Egyezmény kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés e törvénnyel felhatalmazást ad a Magyar Köztársaság és a Dán Királyság között, a jövedelemadók
területén a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról szóló, Budapesten, 2011.
április 27. napján aláírt Egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) kötelező hatályának elismerésére.
2. § Az Országgyűlés az Egyezményt e törvénnyel kihirdeti.
3. § Az Egyezmény hiteles magyar és angol nyelvű szövege a következő:
„EGYEZMÉNY A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ÉS A DÁN KIRÁLYSÁG KÖZÖTT
A KETTŐS ADÓZTATÁS ELKERÜLÉSÉRŐL ÉS AZ ADÓZTATÁS KIJÁTSZÁSÁNAK MEGAKADÁLYOZÁSÁRÓL
A JÖVEDELEMADÓK TERÜLETÉN A Magyar Köztársaság és a Dán Királyság, attól az óhajtól vezérelve, hogy Egyezményt kössenek a kettős adóztatás
elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról a jövedelemadók területén, és hogy kapcsolatukat
továbbfejlesszék és előmozdítsák, az alábbiak szerint állapodtak meg:
1. Cikk SZEMÉLYI HATÁLY
Ez az Egyezmény azokra a személyekre terjed ki, akik az egyik vagy mindkét Szerződő Államban belföldi illetőségűek.
2. Cikk AZ EGYEZMÉNY HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ ADÓK
1. Ez az Egyezmény azokra a jövedelemadókra terjed ki, amelyeket az egyik Szerződő Állam vagy annak helyi hatóságai
vetnek ki, a beszedés módjára való tekintet nélkül.
2. Jövedelemadóknak tekintendők mindazok az adók, amelyeket a teljes jövedelem, illetve a jövedelem részei után
vetnek ki, beleértve az ingó vagy ingatlan vagyon elidegenítéséből származó nyereség utáni adókat, a vállalkozások
által fizetett bérek és fizetések teljes összege utáni adókat, valamint a tőke értéknövekedésének adóját.
3. Azok a jelenleg létező adók, amelyekre az Egyezmény kiterjed:
(a) Magyarországon: (i) a személyi jövedelemadó; és (ii) a társasági adó;
(a továbbiakban: „magyar adó”); (b) Dániában: (i) az államot megillető jövedelemadó
(indkomstskatten till staten); és (ii) a helyi hatóságot megillető jövedelemadó
(den kommunale indkomstskat); (a továbbiakban: „dán adó”). A törvényt az Országgyűlés a 2011. június 27-i ülésnapján fogadta el.
4. Az Egyezmény kiterjed minden olyan azonos vagy lényegét tekintve hasonló adóra is, amelyet az Egyezmény aláírása
után a jelenleg létező adók mellett vagy azok helyett vezetnek be. A Szerződő Államok illetékes hatóságai értesíteni
fogják egymást a vonatkozó adójogszabályaikban végrehajtott bármely lényeges változásról.
3. Cikk ÁLTALÁNOS MEGHATÁROZÁSOK
1. Az Egyezmény alkalmazásában, ha a szövegösszefüggés mást nem kíván:
(a) a „Magyarország” kifejezés a Magyar Köztársaságot és földrajzi értelemben használva a Magyar Köztársaság
területét jelenti; (b) a „Dánia” kifejezés a Dán Királyságot jelenti, beleértve a Dánia parti vizein kívül eső bármely területet, amelyet a
nemzetközi joggal összhangban a dán jogszabályok kijelöltek vagy ezután fognak kijelölni olyan területnek,
amelyen Dánia gyakorolhatja szuverén jogait a tengerfenék vagy annak altalaja természeti kincseinek feltárása és
kitermelése, és a felette lévő vizek tekintetében és más, a terület feltárására és gazdasági kitermelésére irányuló
tevékenységekre tekintettel; a kifejezés nem foglalja magában a Feröer-szigeteket és Grönlandot;
(c) az „egyik Szerződő Állam” és a „másik Szerződő Állam” kifejezés Magyarországot vagy Dániát jelenti a
szövegösszefüggésnek megfelelően; (d) a „személy” kifejezés magában foglalja a természetes személyt, a társaságot és bármely más személyi egyesülést;
(e) a „társaság” kifejezés bármely jogi személyt vagy egyéb olyan jogalanyt jelent, amelyet az adóztatás
szempontjából a jogi személyekkel azonos módon kezelnek; (f) a „vállalkozás” kifejezés bármely üzleti tevékenység végzésére vonatkozik;
(g) az „egyik Szerződő Állam vállalkozása” és „a másik Szerződő Állam vállalkozása” kifejezések az egyik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személy, illetve a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által folytatott
vállalkozást jelentik; (h) a „nemzetközi forgalom” kifejezés az egyik Szerződő Állam vállalkozása által üzemeltetett hajó vagy légi jármű
igénybevételével végzett bármilyen szállítást jelent, kivéve, ha a hajót vagy a légi járművet kizárólag a másik
Szerződő Államban lévő helyek között üzemeltetik; (i) az „illetékes hatóság” kifejezés a következőt jelenti:
(i) Magyarország esetében a nemzetgazdasági minisztert vagy meghatalmazott képviselőjét;
(ii) Dánia esetében az adózásért felelős minisztert vagy meghatalmazott képviselőjét;
(j) az „állampolgár” kifejezés a következőt jelenti: (i) bármely természetes személyt, aki az egyik Szerződő Állam állampolgárságával rendelkezik;
(ii) bármely jogi személyt, személyegyesítő társaságot, egyesülést vagy egyéb olyan jogalanyt, amely ezt a
jogállását az egyik Szerződő Államban hatályos jogszabályokból nyeri;
(k) az „üzleti tevékenység” kifejezés magában foglalja a szabad foglalkozás és más önálló jellegű tevékenység
végzését. 2. Az Egyezménynek az egyik Szerződő Állam által bármely időpontban történő alkalmazásánál az Egyezményben
meghatározás nélkül szereplő kifejezéseknek – ha a szövegösszefüggés mást nem kíván – olyan jelentésük van, mint
amit ennek az államnak a jogszabályaiban abban az időpontban jelentenek azokra az adókra vonatkozóan, amelyekre
az Egyezmény alkalmazást nyer; ennek az államnak az adójogszabályaiban foglalt meghatározások az irányadók
ennek az államnak az egyéb jogszabályaiban foglalt meghatározásokkal szemben.
4. Cikk BELFÖLDI ILLETŐSÉGŰ SZEMÉLY
1. Az Egyezmény alkalmazásában az „egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy” kifejezés olyan személyt
jelent, aki ennek a Szerződő Államnak a jogszabályai szerint lakóhelye, székhelye, üzletvezetési helye, bejegyzési helye
vagy bármely más hasonló ismérv alapján adóköteles, beleértve ezt az államot és annak bármely helyi hatóságát. Ez a
kifejezés azonban nem foglalja magában azokat a személyeket, akik ebben az államban kizárólag az ebben az
államban lévő forrásokból származó jövedelem alapján adókötelesek. 2. Az a jogi személy, amelyet az egyik Szerződő Államban alapítottak ezen állam jogszabályai alapján, és amely ebben az
államban általában adómentes, ezen Szerződő Állam belföldi illetőségű személyeként kezelendő ezen Egyezmény
alkalmazásában. 3. Amennyiben egy természetes személy az 1. bekezdés rendelkezései értelmében mindkét Szerződő Államban belföldi
illetőségű, helyzetét az alábbiak szerint kell meghatározni: (a) csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben állandó lakóhellyel rendelkezik;
amennyiben mindkét államban rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az államban tekintendő belföldi
illetőségűnek, amellyel személyi és gazdasági kapcsolatai szorosabbak (a létérdekek központja);
(b) amennyiben nem határozható meg, hogy melyik államban van létérdekeinek a központja, vagy ha egyik államban
sem rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben
szokásos tartózkodási helye van; (c) amennyiben mindkét államban van szokásos tartózkodási helye, vagy egyikben sincs, csak abban az államban
tekintendő belföldi illetőségűnek, amelynek állampolgára; (d) amennyiben mindkét Szerződő Állam állampolgára, vagy egyiké sem, a Szerződő Államok illetékes hatóságai
kölcsönös egyetértéssel rendezik a kérdést. 4. Amennyiben az 1. bekezdés rendelkezései értelmében valamely nem természetes személy mindkét Szerződő
Államban belföldi illetőségű, csak abban az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben a tényleges
üzletvezetésének a helye van. 5. Cikk TELEPHELY
1. Az Egyezmény alkalmazásában a „telephely” kifejezés olyan állandó üzleti helyet jelent, amelyen keresztül a
vállalkozás üzleti tevékenységét egészben vagy részben kifejti. 2. A „telephely” kifejezés magában foglalja különösen:
(a) az üzletvezetés helyét; (b) a fióktelepet; (c) az irodát;
(d) a gyártelepet; (e) a műhelyt; és (f) a bányát, az olaj- és a földgázkutat, a kőfejtőt vagy a természeti kincsek kiaknázására szolgáló bármely más helyet.
3. Az építési terület, az építkezési, szerelési vagy beszerelési munkálatok telephelyet keletkeztetnek, de csak ha
12 hónapnál tovább tartanak. 4. A természeti kincsek feltárására szolgáló felszerelések vagy fúrótorony vagy hajó telephelyet keletkeztet, de csak
akkor, ha a tevékenységek 12 hónapnál tovább tartanak. Egy másik vállalkozással társult vállalkozás által kifejtett
tevékenységek azon vállalkozás által kifejtettnek tekintendők, amelyikkel társult, ha a kérdéses tevékenységek
(a) lényegében ugyanazok, és (b) ugyanahhoz a munkálathoz vagy művelethez kapcsolódnak,
kivéve, olyan mértékben, amilyenben ezeket a tevékenységeket egy időben fejtik ki. Ezen bekezdés alkalmazásában a
vállalkozások akkor tekintendők társultnak, ha ugyanazon személyek közvetlenül vagy közvetve részt vesznek a
vállalkozások üzletvezetésben, ellenőrzésében vagy tőkéjében. 5. E cikk előző rendelkezéseire tekintet nélkül nem minősül „telephelynek”:
(a) létesítmények használata kizárólag a vállalkozás javainak vagy áruinak raktározása, kiállítása vagy kiszolgáltatása
céljára; (b) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag raktározás, kiállítás vagy kiszolgáltatás céljára;
(c) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag abból a célból, hogy azokat egy másik vállalkozás
feldolgozza; (d) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy a vállalkozás részére javakat vagy árukat vásároljanak
vagy információkat szerezzenek; (e) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy a vállalkozás részére bármilyen más előkészítő vagy
kisegítő jellegű tevékenységet folytassanak; (f) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a célra, hogy az (a)–(e) pontokban említett tevékenységek bármely
kombinációját végezze, feltéve, hogy az állandó üzleti helynek az ilyen kombinációból származó teljes
tevékenysége előkészítő vagy kisegítő jellegű. 6. Tekintet nélkül az 1. és 2. bekezdések rendelkezéseire, ha egy személy – kivéve a független képviselőt, akire a 7.
bekezdés rendelkezése alkalmazandó – egy vállalkozás számára tevékenykedik és az egyik Szerződő Államban
meghatalmazása van arra, amellyel ott rendszeresen él, hogy a vállalkozás nevében szerződéseket kössön, úgy ez a
vállalkozás telephellyel bírónak tekintendő ebben az államban minden olyan tevékenység tekintetében, amelyet ez a
személy a vállalkozás részére kifejt, kivéve, ha az ilyen személy tevékenysége az 5. bekezdésben említett
tevékenységekre korlátozódik, amelyek, ha azokat egy állandó üzleti helyen keresztül fejtenék ki, az említett bekezdés
rendelkezései értelmében nem tennék ezt az állandó üzleti helyet telephellyé.
7. Egy vállalkozást nem lehet úgy tekinteni, mintha annak az egyik Szerződő Államban telephelye lenne csupán azért,
mert tevékenységét ebben az államban alkusz, bizományos vagy más független képviselő útján fejti ki, feltéve, hogy
ezek a személyek rendes üzleti tevékenységük keretében járnak el.
8. Az a tény, hogy az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság olyan társaságot ellenőriz, vagy olyan társaság
ellenőrzése alatt áll, amely a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű, vagy üzleti tevékenységet fejt ki ebben a
másik államban (akár telephely útján, akár más módon), önmagában még nem teszi egyik társaságot sem a másik
telephelyévé. 6. Cikk INGATLAN VAGYONBÓL SZÁRMAZÓ JÖVEDELEM
1. Az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy a másik Szerződő Államban fekvő
ingatlan vagyonból szerez (beleértve a mezőgazdaságból és az erdőgazdálkodásból származó jövedelmet),
megadóztatható ebben a másik államban. 2. Az „ingatlan vagyon” kifejezésnek olyan jelentése van, amit annak a Szerződő Államnak jogszabályai szerint jelent,
amelyikben a szóban forgó vagyon fekszik. Ez a kifejezés minden esetben magában foglalja az ingatlan vagyon
tartozékának minősülő vagyont, az állatállományt és a mezőgazdaságban és az erdőgazdálkodásban használatos
berendezéseket, azokat a jogokat, amelyekre a földtulajdonra vonatkozó magánjogi rendelkezések nyernek
alkalmazást, az ingatlan vagyon haszonélvezeti jogát, valamint az ásványlelőhelyek, források és más természeti
erőforrások kitermelésének vagy kitermelési jogának ellenértékeként járó változó vagy állandó kifizetésekhez való
jogot; hajók és légi járművek nem tekintendők ingatlan vagyonnak.
3. Az 1. bekezdés rendelkezései ingatlan vagyon közvetlen használatából, bérbeadásából, vagy hasznosításának bármely
más formájából származó jövedelemre is alkalmazandók. 4. Az 1. és 3. bekezdések rendelkezései a vállalkozás ingatlan vagyonából származó jövedelemre is alkalmazandók.
7. Cikk VÁLLALKOZÁSI NYERESÉG
1. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának nyeresége csak ebben az államban adóztatható, kivéve, ha a vállalkozás a
másik Szerződő Államban egy ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki. Amennyiben a vállalkozás ily módon
fejt ki üzleti tevékenységet, a vállalkozás nyeresége megadóztatható a másik államban, de csak olyan mértékben,
amilyen mértékben az ennek a telephelynek tudható be.
2. A 3. bekezdés rendelkezéseinek fenntartásával, ha az egyik Szerződő Állam vállalkozása a másik Szerződő Államban
egy ott lévő telephelye útján üzleti tevékenységet fejt ki, akkor mindkét Szerződő Államban azt a nyereséget kell
ennek a telephelynek betudni, amelyet akkor érhetne el, ha önálló és elkülönült vállalkozásként azonos vagy hasonló
tevékenységet végezne azonos vagy hasonló feltételek mellett, és teljesen függetlenként tartana fenn üzleti
kapcsolatot azzal a vállalkozással, amelynek telephelye. 3. A telephely nyereségének megállapításánál levonhatók a telephely miatt felmerült költségek, beleértve az így
felmerült üzletvezetési és általános ügyviteli költségeket, függetlenül attól, hogy abban az államban merültek-e fel,
ahol a telephely található, vagy máshol. 4. Nem tudható be nyereség a telephelynek csupán azért, mert a telephely javakat vagy árukat vásárol a vállalkozásnak.
5. Az előző bekezdések alkalmazásában a telephelynek betudható nyereséget évről évre azonos módon kell
megállapítani, hacsak elégséges és alapos ok nincs az ellenkezőjére.
6. Amennyiben a nyereség olyan jövedelemtételeket tartalmaz, amelyekkel a jelen Egyezmény más cikkei külön
foglalkoznak, úgy azoknak a cikkeknek a rendelkezéseit e cikk rendelkezései nem érintik.
8. Cikk NEMZETKÖZI SZÁLLÍTÁS
1. Az a nyereség, amelyet az egyik Szerződő Állam vállalkozása hajók vagy légi járművek nemzetközi forgalomban
történő üzemeltetéséből szerez, csak ebben a Szerződő Államban adóztatható.
2. E cikk alkalmazásában hajók vagy légi járművek nemzetközi forgalomban történő üzemeltetéséből származó
nyereség magában foglalja (a) hajók vagy légi járművek teljes (időszakra vagy utazásra vonatkozó) bérbeadásából származó nyereséget, és
(b) hajók vagy légi járművek személyzet nélkül történő bérbeadásából származó nyereséget, ha az ilyen hajókat vagy
légi járműveket a bérlő nemzetközi forgalomban üzemeltet, vagy ha a bérbeadásból származó jövedelem mellékes
a hajók vagy légi járművek nemzetközi forgalomban történő üzemeltetéséből származó nyereséghez képest.
3. Az egyik Szerződő Állam vállalkozása által a konténerek használatából, fenntartásából vagy bérbeadásából származó
nyereség (beleértve a konténerek szállítására szolgáló utánfutókat, uszályokat és a kapcsolódó eszközöket), amelyeket
javak vagy áruk nemzetközi forgalomban történő szállítására használnak, csak ebben az államban adóztatható.
4. Az 1–3. bekezdések rendelkezései alkalmazandók azokra a nyereségekre is, amelyek valamely poolban, közös
üzemeltetésben vagy nemzetközi üzemeltetésű szervezetben való részvételből származnak.
5. Amennyiben különböző országokból származó vállalkozások abban állapodtak meg, hogy a nemzetközi forgalomban
hajókat vagy légi járműveket üzleti konzorciumon keresztül üzemeltetnek, ezen cikk rendelkezései a nyereség csak
olyan arányára alkalmazandók, amely megfelel az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a konzorciumban lévő
részesedésének. 9. Cikk KAPCSOLT VÁLLALKOZÁSOK
1. Amennyiben (a) az egyik Szerződő Állam vállalkozása közvetlenül vagy közvetve a másik Szerződő Állam vállalkozásának
vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesedik, vagy (b) ugyanazok a személyek közvetlenül vagy közvetve az egyik Szerződő Állam vállalkozásának és a másik Szerződő
Állam vállalkozásának vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesednek, és bármelyik esetben a két vállalkozás egymás közötti kereskedelmi vagy pénzügyi kapcsolataiban olyan feltételekben
állapodik meg vagy olyan feltételeket szab, amelyek eltérnek azoktól, amelyekben független vállalkozások egymással
megállapodnának, úgy az a nyereség, amelyet a vállalkozások egyike e feltételek nélkül elért volna, de e feltételek
miatt nem ért el, beszámítható ennek a vállalkozásnak a nyereségébe, és megfelelően megadóztatható.
2. Ha az egyik Szerződő Állam ezen állam valamely vállalkozásának a nyereségéhez olyan nyereséget számít hozzá – és
adóztat meg ennek megfelelően –, amelyet a másik Szerződő Állam vállalkozásánál megadóztattak ebben a másik
államban, és az így hozzászámított nyereség olyan nyereség, amelyet az elsőként említett állam vállalkozása ért volna
el, ha a két vállalkozás olyan feltételekben állapodott volna meg, mint amelyekben független vállalkozások egymással
megállapodnának, úgy ez a másik állam megfelelően kiigazítja az ilyen nyereségre ott kivetett adó összegét,
amennyiben egyetért az elsőként említett állam által végrehajtott kiigazítással. Az ilyen kiigazítás megállapításánál
kellően figyelembe kell venni jelen Egyezmény egyéb rendelkezéseit, és a Szerződő Államok illetékes hatóságai
szükség esetén egyeztetnek egymással. 10. Cikk OSZTALÉK
1. Az osztalék, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személynek fizet, megadóztatható ebben a másik államban.
2. Mindazonáltal ez az osztalék abban a Szerződő Államban is megadóztatható, és annak az államnak a jogszabályai
szerint, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, ha azonban az osztalék haszonhúzója a másik
Szerződő Államban belföldi illetőségű személy, az így megállapított adó nem haladhatja meg:
(a) az osztalék bruttó összegének 0 százalékát, ha a haszonhúzó egy olyan társaság (a nem adóköteles
személyegyesítő társaság kivételével), amely az osztalékot fizető társaság tőkéjében legalább 10 százalékos
közvetlen részesedéssel bír, ha az ilyen részesedés megszakítás nélkül legalább egy évig a tulajdonában van;
(b) az osztalék bruttó összegének 0 százalékát, ha a haszonhúzó egy nyugdíjalap vagy más hasonló intézmény, amely
olyan nyugdíjrendszerről gondoskodik, amelyben természetes személyek vehetnek részt, annak érdekében, hogy
nyugdíjba vonulás esetére kedvezményeket biztosítsanak, ha az ilyen nyugdíjalapot vagy más hasonló
intézményt ezen másik állam jogszabályaival összhangban hozták létre és ismerték el adózás céljából;
(c) az osztalék bruttó összegének 15 százalékát minden más esetben.
E bekezdés rendelkezései nem érintik a társaság adóztatását azon nyereség után, amelyből az osztalékot fizetik.
A Szerződő Államok illetékes hatóságai kölcsönös egyetértéssel rendezik e korlátozások alkalmazási módját.
3. E cikk alkalmazásában az „osztalék” kifejezés részvényekből vagy más nyereségből való részesedést biztosító jogokból
– kivéve a hitelköveteléseket – származó jövedelmet, valamint olyan más társasági jogokból származó jövedelmet
jelent, amelyet annak az államnak az adózási jogszabályai, amelyben a nyereséget felosztó társaság belföldi illetőségű,
a részvényekből származó jövedelemmel azonos adóztatási elbánás alá vetnek.
4. Az 1. és 2. bekezdések rendelkezései nem alkalmazandók, ha az osztaléknak egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, egy ott
lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki, és az érdekeltség, amelyre tekintettel az osztalékot fizetik,
ténylegesen ehhez a telephelyhez kapcsolódik. Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
5. Ha az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság nyereséget vagy jövedelmet élvez a másik Szerződő
Államból, úgy ez a másik állam nem adóztathatja meg a társaság által kifizetett osztalékot, kivéve, ha az osztalékot
ebben a másik államban belföldi illetőségű személynek fizetik, vagy ha az érdekeltség, amelyre tekintettel az
osztalékot fizetik, ténylegesen a másik államban lévő telephelyhez kapcsolódik, sem pedig a társaság fel nem osztott
nyereségét nem terhelheti a társaság fel nem osztott nyeresége után kivetett adóval, még akkor sem, ha a kifizetett
osztalék vagy a fel nem osztott nyereség egészben vagy részben ebben a másik államban keletkező nyereségből vagy
jövedelemből áll. 11. Cikk KAMAT
1. A kamat, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelynek haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy, csak ebben a másik államban adóztatható.
2. E cikk alkalmazásában a „kamat” kifejezés mindenfajta követelésből származó jövedelmet jelent, akár van jelzáloggal
biztosítva, akár nem, és akár ad jogot az adós nyereségéből való részesedésre, akár nem, és magában foglalja
különösen az állami értékpapírokból származó jövedelmet, a kötvényekből és az adósságlevelekből származó
jövedelmet, beleértve az ilyen értékpapírokhoz, kötvényekhez vagy adósságlevelekhez kapcsolódó prémiumokat és
díjakat, de nem foglalja magában a 10. cikkben említett jövedelmet. E cikk alkalmazásában a késedelmes fizetés utáni
büntető terhek nem tekintendők kamatnak. 3. Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a kamat egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben a kamat keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat, és a követelés, amely után a kamatot fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez kapcsolódik.
Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
4. Ha a kamatot fizető személy és a haszonhúzó közötti, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti különleges
kapcsolat miatt a kamat összege ahhoz a követeléshez viszonyítva, amely után fizetik, meghaladja azt az összeget,
amelyben a kamatot fizető személy és a haszonhúzó ilyen kapcsolat hiányában megállapodtak volna, úgy e cikk
rendelkezéseit csak az utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az esetben a kifizetett többletösszeg mindkét
Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, az Egyezmény egyéb rendelkezéseinek kellő
figyelembevételével. 12. Cikk JOGDÍJ
1. A jogdíj, amely az egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelynek haszonhúzója a másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy, csak ebben a másik államban adóztatható.
2. E cikk alkalmazásában a „jogdíj” kifejezés bármely olyan jellegű kifizetést jelent, amelyet irodalmi, művészeti vagy
tudományos művek, ideértve a filmalkotást, szerzői jogának, bármilyen szabadalomnak, védjegynek, formatervezési
vagy más mintának, tervnek, titkos formulának vagy eljárásnak használatáért vagy hasznosítási jogáért, valamint ipari,
kereskedelmi vagy tudományos tapasztalatokra vonatkozó információért ellenértékként kapnak.
3. Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a jogdíj egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben a jogdíj keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat, és a jog vagy vagyoni érték, amely után a jogdíjat fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez
kapcsolódik. Ebben az esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni.
4. Ha a jogdíjat fizető személy és a haszonhúzó, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti különleges kapcsolat
miatt a jogdíj összege azon hasznosításhoz, joghoz vagy információhoz mérten, amiért fizetik, meghaladja azt az
összeget, amelyben a jogdíjat fizető személy és a haszonhúzó ilyen kapcsolat hiányában megállapodott volna, úgy e
cikk rendelkezéseit csak az utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az esetben a kifizetett többletösszeg
mindkét Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, az Egyezmény egyéb rendelkezéseinek kellő
figyelembevételével. 13. Cikk ELIDEGENÍTÉSBŐL SZÁRMAZÓ NYERESÉG
1. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek a 6. cikkben meghatározott és a másik Szerződő Államban
fekvő ingatlan vagyona elidegenítéséből származó nyeresége megadóztatható ebben a másik államban.
2. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek olyan részvények vagy hasonló érdekeltségek
elidegenítéséből származó nyeresége, amelyek értékének több mint 50 százaléka közvetlenül vagy közvetve a másik
Szerződő Államban fekvő ingatlan vagyonból származik, megadóztatható ebben a másik államban.
3. Az e cikk 2. bekezdésében nem említett egyéb nyereség, amely olyan ingó vagyon elidegenítéséből származik, amely
az egyik Szerződő Állam vállalkozása másik Szerződő Államban lévő telephelye üzleti vagyonának része, beleértve az
ilyen telephelynek (önmagában vagy az egész vállalkozással együtt történő) elidegenítéséből elért nyereséget,
megadóztatható ebben a másik államban. 4. Az egyik Szerződő Állam vállalkozása által nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajók vagy légi járművek vagy az
ilyen hajók vagy légi járművek üzemeltetését szolgáló ingó vagyon elidegenítéséből származó nyereség csak ebben az
államban adóztatható. 5. Az egyik Szerződő Állam vállalkozása által olyan konténerek (beleértve a konténerek szállítására szolgáló utánfutókat,
uszályokat és a kapcsolódó eszközöket) elidegenítéséből származó nyereség, amelyeket javak vagy áruk nemzetközi
forgalomban történő szállítására használnak, csak ebben az államban adóztatható.
6. Az 1., 2., 3., 4. és 5. bekezdésekben nem említett bármely vagyon elidegenítéséből származó nyereség csak abban a
Szerződő Államban adóztatható, amelyben az elidegenítő belföldi illetőségű.
7. Amennyiben különböző országokból származó vállalkozások abban állapodtak meg, hogy a nemzetközi forgalomban
hajókat vagy légi járműveket üzleti konzorciumon keresztül üzemeltetnek, a 4. bekezdés rendelkezései a nyereség
csak olyan arányára alkalmazandók, amely megfelel az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a konzorciumban lévő
részesedésének. 14. Cikk MUNKAVISZONYBÓL SZÁRMAZÓ JÖVEDELEM
1. A 15., 17., és 18. cikkek rendelkezéseinek fenntartásával a fizetés, a bér és más hasonló díjazás, amelyet az egyik
Szerződő Államban belföldi illetőségű személy munkaviszonyra tekintettel kap, csak ebben az államban adóztatható,
kivéve, ha a munkát a másik Szerződő Államban végzik. Amennyiben a munkát ott végzik, úgy az ezért kapott díjazás
megadóztatható ebben a másik államban. 2. Tekintet nélkül az 1. bekezdés rendelkezéseire, az a díjazás, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
személy a másik Szerződő Államban végzett munkára tekintettel kap, csak az elsőként említett államban adóztatható,
ha: (a) a kedvezményezett a másik államban nem tartózkodik egyfolytában vagy megszakításokkal összesen 183 napnál
hosszabb időszakot az adott adóévben kezdődő vagy végződő bármely tizenkét hónapos időtartamon belül, és
(b) a díjazást olyan munkaadó fizeti, vagy azt olyan munkaadó nevében fizetik, aki nem belföldi illetőségű a másik
államban, és (c) a díjazást nem a munkaadónak a másik államban lévő telephelye viseli.
3. Tekintet nélkül e cikk előző rendelkezéseire, a nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajó vagy légi jármű fedélzetén
végzett munkáért kapott díjazás megadóztatható abban a Szerződő Államban, amelyben a hajót vagy légi járművet
üzemeltető vállalkozás belföldi illetőségű. 4. Tekintet nélkül a 3. bekezdés rendelkezéseire, a dán, norvég és svéd légi szállítási konzorcium, a Skandináv
Légitársaság (SAS) Dániában lévő telephelyétől a nemzetközi forgalomban üzemeltetett légi jármű fedélzetén
gyakorolt munkaviszonyra tekintettel kapott jövedelem megadóztatható Dániában. 15. Cikk
IGAZGATÓK TISZTELETDÍJA
Az igazgatók tiszteletdíja és más hasonló kifizetés, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy a
másik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság igazgatótanácsának vagy felügyelőbizottságának tagjaként kap,
megadóztatható ebben a másik államban. 16. Cikk MŰVÉSZEK ÉS SPORTOLÓK
1. Tekintet nélkül a 7. és a 14. cikkek rendelkezéseire, az a jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy előadóművészként, mint színpadi, film-, rádió- vagy televíziós művész vagy zeneművész, vagy
sportolóként élvez a másik Szerződő Államban ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből,
megadóztatható ebben a másik államban. 2. Amennyiben egy előadóművész vagy egy sportoló által ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből
származó jövedelem nem az előadóművésznél vagy sportolónál magánál, hanem egy másik személynél jelentkezik,
úgy ez a jövedelem, tekintet nélkül a 7. és a 14. cikkek rendelkezéseire, megadóztatható abban a Szerződő Államban,
amelyben az előadóművész vagy a sportoló a tevékenységét kifejti.
3. Tekintet nélkül e cikk 1. és 2. bekezdéseinek rendelkezéseire, az e cikkben említett, és az egyik Szerződő Államban
belföldi illetőségű művésznek vagy sportolónak juttatott jövedelem mentes az adó alól abban a másik Szerződő
Államban, amelyikben a művész vagy a sportoló tevékenységét kifejti, feltéve, hogy ezen tevékenységet teljesen vagy
főként az elsőként említett államnak a közforrásaiból támogatják. Ebben az esetben a jövedelem csak abban a
Szerződő Államban adóztatható, amelyikben a művésznek vagy a sportolónak illetősége van.
17. Cikk NYUGDÍJAK, TÁRSADALOMBIZTOSÍTÁSI KIFIZETÉSEK ÉS HASONLÓ KIFIZETÉSEK
1. Az Egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű természetes személy által a másik Szerződő Állam
társadalombiztosítási jogszabálya alapján vagy más kötelező nyugdíjrendszere alapján vagy bármilyen más rendszer
alapján ezen másik állam vagy helyi hatósága által létrehozott alapból kapott kifizetések csak ebben a másik államban
adóztathatók. 2. Ezen cikk 1. bekezdése rendelkezéseinek fenntartásával a nyugdíj és más hasonló térítés, amely az egyik Szerződő
Államban keletkezik, és amelyet a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek akár korábbi
munkavégzésre tekintettel, akár arra tekintet nélkül fizetnek, csak a másik Szerződő Államban adóztatható. Azonban a
nyugdíj és más hasonló térítés az elsőként említett Szerződő Államban megadóztatható, ha:
(a) a kedvezményezett által a nyugdíjrendszer részére fizetett hozzájárulásokat levonták a kedvezményezett
adóköteles jövedelméből az elsőként említett Szerződő Államban ezen állam jogszabályai szerint; vagy
(b) a munkáltató által fizetett hozzájárulások nem képezték a kedvezményezett adóköteles jövedelmét az elsőként
említett Szerződő Államban ezen állam jogszabályai szerint. 3. A nyugdíj akkor tekintendő az egyik Szerződő Államban keletkezettnek, ha a nyugdíjalap vagy más hasonló intézmény
fizeti, amely olyan nyugdíjrendszerről gondoskodik, amelyben természetes személyek vehetnek részt annak
érdekében, hogy nyugdíjba vonulás esetére kedvezményeket biztosítsanak, ha az ilyen nyugdíjalapot vagy más
hasonló intézményt adózás céljából ezen állam jogszabályaival összhangban hozták létre és ismerték el.
18. cikk KÖZSZOLGÁLAT
1. (a) A fizetések, bérek és más hasonló díjazások, amelyeket az egyik Szerződő Állam vagy annak helyi hatósága fizet
természetes személynek az ezen államnak vagy hatóságnak teljesített szolgálatért, csak ebben az államban
adóztathatók. (b) Ezen fizetések, bérek és más hasonló díjazások azonban csak a másik Szerződő Államban adóztathatók, ha a
szolgálatot ebben az államban teljesítették, és a természetes személy ebben az államban olyan belföldi illetőségű
személy, aki: (i) ennek az államnak az állampolgára; vagy
(ii) nem kizárólag a szolgálat teljesítése céljából vált ebben az államban belföldi illetőségű személlyé.
2. A 14., 15. és 16. cikkek rendelkezései alkalmazandók az egyik Szerződő Állam vagy annak helyi hatósága által folytatott
üzleti tevékenységgel kapcsolatosan teljesített szolgálatért fizetett fizetésekre, bérekre és más hasonló díjazásokra.
19. Cikk TANULÓK
Azok a kifizetések, amelyeket olyan tanuló vagy ipari-kereskedelmi tanuló kap ellátására, tanulmányi vagy képzési
célokra, aki közvetlenül az egyik Szerződő Államba való utazás előtt a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű volt,
vagy jelenleg is az, és aki az elsőként említett államban kizárólag tanulmányi vagy képzési célból tartózkodik, nem
adóztatható meg ebben az államban, amennyiben az ilyen kifizetések ezen az államon kívüli forrásból származnak.
20. Cikk EGYÉB JÖVEDELEM
1. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy jövedelmének az Egyezmény előző cikkeiben nem tárgyalt
részei, bárhol is keletkeznek, csak ebben az államban adóztathatók.
2. Az 1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók a 6. cikk 2. bekezdésében meghatározott ingatlan vagyonból
származó jövedelmen kívüli jövedelemre, ha az ilyen jövedelemnek az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
kedvezményezettje a másik Szerződő Államban egy ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki, és a jog vagy
vagyoni érték, amelyre tekintettel a jövedelmet fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez kapcsolódik. Ebben az
esetben a 7. cikk rendelkezéseit kell alkalmazni. 21. Cikk
A KETTŐS ADÓZTATÁS ELKERÜLÉSE
1. Magyarországon a kettős adóztatást a következő módon kell elkerülni:
(a) Amennyiben a Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelmet élvez, amely ezen Egyezmény
rendelkezései szerint megadóztatható Dániában, Magyarország a (b) albekezdésben és a (c) albekezdésben
foglalt rendelkezések fenntartásával mentesíti az ilyen jövedelmet az adó alól.
(b) Amennyiben a Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelemtételeket élvez, amelyek a 10. cikk
rendelkezései szerint megadóztathatók Dániában, Magyarország megengedi az ilyen belföldi illetőségű személy
jövedelmét terhelő adóból azon összeg levonását, amely megegyezik a Dániában megfizetett adóval. Az így
levont összeg azonban nem haladhatja meg a levonás előtt számított adónak azt a részét, amely a Dániából
származó ilyen jövedelemtételekre esik. (c) Amennyiben ezen Egyezmény bármely rendelkezése szerint valamely, Magyarországon belföldi illetőségű
személy által élvezett jövedelem mentesül az adó alól Magyarországon, Magyarország mindazonáltal ennek a
belföldi illetőségű személynek a többi jövedelme utáni adó kiszámításánál figyelembe veheti a mentesített
jövedelmet. (d) Az (a) albekezdés rendelkezései nem alkalmazandók a Magyarországon belföldi illetőségű személy jövedelemére,
ha Dánia ezen Egyezmény rendelkezéseit alkalmazva mentesíti az ilyen jövedelmet az adó alól, vagy az ilyen
jövedelemre a 10. cikk 2. bekezdése rendelkezéseit alkalmazza.
2. Dániában a kettős adóztatást a következő módon kell elkerülni:
(a) A (c) albekezdésben foglalt rendelkezések fenntartásával, amennyiben a Dániában belföldi illetőségű személy
olyan jövedelmet élvez, amely ezen Egyezmény rendelkezései szerint megadóztatható Magyarországon, Dánia
megengedi az ilyen belföldi illetőségű személy jövedelmét terhelő adóból azon összeg levonását, amely
megegyezik a Magyarországon megfizetett adóval; (b) Az így levont összeg azonban nem haladhatja meg a levonás előtt számított jövedelemadónak azt a részét, amely
a Magyarországon megadóztatható jövedelemre esik. (c) Amennyiben a Dániában belföldi illetőségű személy olyan jövedelmet élvez, amely ezen Egyezmény
rendelkezéseivel összhangban csak Magyarországon adóztatható, Dánia beleszámíthatja ezt a jövedelmet az
adóalapba, de megengedi a jövedelemadóból a jövedelemadó azon részének levonását, amely a
Magyarországról származó jövedelemre esik. 22. Cikk EGYENLŐ ELBÁNÁS
1. Az egyik Szerződő Állam állampolgárai nem vethetők a másik Szerződő Államban olyan adóztatás, vagy azzal
összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy terhesebb, mint az az adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség,
amelynek e másik állam állampolgárai azonos körülmények között – különös tekintettel a belföldi illetőségre – alá
vannak vagy alá lehetnek vetve. Ez a rendelkezés, tekintet nélkül az 1. cikk rendelkezéseire, azokra a személyekre is
alkalmazandó, akik nem belföldi illetőségűek az egyik vagy mindkét Szerződő Államban.
2. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű hontalan személyek egyik Szerződő Államban sem vethetők olyan
adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy terhesebb, mint az az adóztatás vagy azzal
összefüggő kötelezettség, amelynek az adott állam állampolgárai azonos körülmények között – különös tekintettel a
belföldi illetőségre – alá vannak vagy alá lehetnek vetve.
3. Az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik Szerződő Államban lévő telephelyét ebben a másik államban nem
lehet kedvezőtlenebb adóztatás alá vetni, mint ennek a másik államnak azonos tevékenységet folytató vállalkozásait.
Ez a rendelkezés nem értelmezendő akként, mintha az egyik Szerződő Államot arra kötelezné, hogy a másik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személyeknek a polgári jogállás vagy családi kötelezettségek alapján adózási célból olyan
személyi kedvezményeket, mentességeket és levonásokat nyújtson, amelyeket a saját belföldi illetőségű
személyeinek nyújt. 4. Az egyik Szerződő Állam vállalkozása által a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek fizetett kamat,
jogdíj és más kifizetések az ilyen vállalkozás adóköteles nyereségének megállapításánál ugyanolyan feltételek mellett
vonhatók le, mintha azokat az elsőként említett államban belföldi illetőségű személy részére fizették volna, kivéve, ha a
9. cikk 1. bekezdésének, a 11. cikk 4. bekezdésének vagy a 12. cikk 4. bekezdésének rendelkezései alkalmazandók.
5. Az egyik Szerződő Állam olyan vállalkozásai, amelyeknek tőkéje teljesen vagy részben, közvetlenül vagy közvetve, a
másik Szerződő Államban belföldi illetőségű egy vagy több személy tulajdonában vagy ellenőrzése alatt van, nem
vethetők az elsőként említett Szerződő Államban olyan adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség alá, amely más
vagy terhesebb, mint az az adóztatás és azzal összefüggő kötelezettség, amelynek az elsőként említett állam más
hasonló vállalkozásai alá vannak vagy alá lehetnek vetve.
6. E cikk rendelkezései, tekintet nélkül a 2. cikk rendelkezéseire, bármilyen fajtájú és megnevezésű adóra alkalmazandók.
23. Cikk KÖLCSÖNÖS EGYEZTETÉSI ELJÁRÁS
1. Ha egy személy véleménye szerint az egyik vagy mindkét Szerződő Állam intézkedései rá nézve olyan adóztatáshoz
vezetnek vagy fognak vezetni, amely nem felel meg ezen Egyezmény rendelkezéseinek, úgy ezeknek az államoknak a
belső jogszabályai által biztosított jogorvoslati lehetőségektől függetlenül, ügyét előterjesztheti annak a Szerződő
Államnak az illetékes hatóságához, amelyben belföldi illetőségű, vagy ha ügye a 22. cikk 1. bekezdése alá tartozik,
annak a Szerződő Államnak az illetékes hatóságához, amelynek állampolgára. Az ügyet az Egyezmény
rendelkezéseinek meg nem felelő adóztatáshoz vezető intézkedésre vonatkozó első értesítést követő három éven
belül kell előterjeszteni. 2. Az illetékes hatóság, amennyiben a kifogást megalapozottnak találja, és önmaga nem képes kielégítő megoldást
találni, törekedni fog arra, hogy az ügyet a másik Szerződő Állam illetékes hatóságával együtt kölcsönös egyetértéssel
rendezze azzal a céllal, hogy elkerüljék az olyan adóztatást, amely nem áll összhangban az Egyezménnyel. Az így
létrejött megállapodást a Szerződő Államok belső jogszabályaiban előírt határidőktől függetlenül végre kell hajtani.
3. A Szerződő Államok illetékes hatóságai törekedni fognak arra, hogy az Egyezmény értelmezésével vagy
alkalmazásával kapcsolatos nehézségeket vagy kétségeket kölcsönös egyetértéssel oldják fel. Közös tanácskozásokat
tarthatnak annak érdekében, hogy olyan esetekben is elkerüljék a kettős adóztatást, amelyekről az Egyezmény nem
rendelkezik. 4. A Szerződő Államok illetékes hatóságai közvetlenül érintkezhetnek egymással, beleértve egy saját magukból vagy
képviselőikből álló közös bizottságot, abból a célból, hogy az előző bekezdések értelmében egyetértésre jussanak.
24. Cikk INFORMÁCIÓCSERE
1. A Szerződő Államok illetékes hatóságai tájékoztatni fogják egymást a jelen Egyezmény rendelkezéseinek
végrehajtásához, vagy a Szerződő Államok vagy azok helyi hatóságai által kivetett, bármilyen fajtájú vagy
megnevezésű adóra vonatkozó belső jogszabályi rendelkezések végrehajtásához és érvényesítéséhez előreláthatóan
fontos információról, amennyiben az ezek alapján való adóztatás nem ellentétes az Egyezménnyel.
Az információcserét az 1. és a 2. cikk nem korlátozza.
2. A Szerződő Államnak az 1. bekezdés alapján kapott bármely információt ugyanúgy titokként kell kezelnie, mint az
ennek az államnak a saját belső jogszabályai alapján megszerzett információkat és csak olyan személyek vagy
hatóságok (beleértve a bíróságokat és a közigazgatási szerveket) részére szabad felfednie, amelyek az 1. bekezdésben
említett adók megállapításával vagy beszedésével, ezek érvényesítésével és a vonatkozó peres eljárással, vagy az
ezekkel az adókkal kapcsolatos jogorvoslat elbírálásával vagy a fentiek felügyeletével foglalkoznak. Ezek a személyek
vagy hatóságok az információt csak ilyen célokra használhatják fel. Nyilvános bírósági tárgyalásokon vagy bírósági
határozatokban az információt nyilvánosságra hozhatják. 3. Az 1. és 2. bekezdések rendelkezései semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, mintha valamelyik Szerződő Államot
arra köteleznék, hogy: (a) az egyik vagy a másik Szerződő Állam jogszabályaitól vagy államigazgatási gyakorlatától eltérő államigazgatási
intézkedést hozzon; (b) olyan információt nyújtson, amely az egyik vagy másik Szerződő Állam jogszabályai szerint, vagy az
államigazgatás szokásos rendjében nem szerezhető be; (c) olyan információt nyújtson, amely bármely szakmai, üzleti, ipari, kereskedelmi vagy foglalkozási titkot vagy
szakmai eljárást fedne fel, vagy amelynek felfedése sértené a közrendet.
4. Ha az egyik Szerződő Állam a jelen cikknek megfelelően információt kér, a másik Szerződő Állam saját
információszerzési intézkedéseit alkalmazza a kért információ megszerzése érdekében, még akkor is, ha e másik
államnak az információra saját adóügyi céljaira nincs szüksége. A megelőző mondatban foglalt kötelezettségre a 3.
bekezdés korlátozásai vonatkoznak, de ezek a korlátozások semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, hogy a
Szerződő Állam számára megengedik az információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert az információhoz
nem kapcsolódik hazai érdeke. 5. A 3. bekezdés rendelkezései semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, hogy a Szerződő Állam számára megengedik
az információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert az információ banknak, más pénzintézetnek, kijelölt
személynek vagy képviselői vagy bizalmi minőségben eljáró személynek áll rendelkezésére, vagy mert az egy
személyben lévő tulajdonosi érdekeltségre vonatkozik. 25. Cikk DIPLOMÁCIAI ÉS KONZULI KÉPVISELETEK TAGJAI
Az Egyezmény semmilyen módon nem érinti a diplomáciai vagy konzuli képviseletek tagjait a nemzetközi jog
általános szabályai szerint vagy külön egyezmények rendelkezései alapján megillető adózási kiváltságokat.
26. Cikk HATÁLYBALÉPÉS
1. A Szerződő Államok diplomáciai úton értesítik egymást arról, hogy az ezen Egyezmény hatálybalépéséhez szükséges
belső követelményeiknek eleget tettek. 2. Ez az Egyezmény az 1. bekezdésben említett értesítések közül a későbbinek a kézhezvételét követő 30. napon lép
hatályba, és rendelkezései mindkét Szerződő Államban alkalmazandók: (a) a forrásnál levont adók tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének évét közvetlenül követő naptári év január
1-jén vagy azt követően keletkezett jövedelmekre; (b) az egyéb jövedelemadók tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének évét közvetlenül követő naptári év
január 1-jén vagy azután kezdődő bármely adóévre kivethető adókra.
3. Amennyiben egy természetes személy ezen Egyezmény aláírásának napján Magyarországon belföldi illetőségű volt és
Dániában keletkezett nyugdíjat kapott, a 17. cikk 2. bekezdés alá tartozó nyugdíj, amelyet ez a természetes személy az
Egyezmény hatálybalépését követően kap, csak Magyarországon adóztatható, amíg e természetes személy
Magyarországon belföldi illetőségű marad. 4. Ezen Egyezmény hatálybalépését követően a Magyar Népköztársaság Kormánya és a Dán Királyság Kormánya között a
jövedelem- és a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről szóló, 1978. október 24. napján aláírt
Egyezmény megszűnik és nem alkalmazható: (a) a forrásnál levont adók tekintetében ezen Egyezmény hatálybalépésének évét közvetlenül követő naptári év január
1-jén vagy azt követően keletkezett jövedelmekre; (b) az egyéb jövedelem- és vagyonadók tekintetében ezen Egyezmény hatálybalépésének évét közvetlenül követő
naptári év január 1-jén vagy azután kezdődő bármely adóévre kivethető adókra.
27. Cikk FELMONDÁS
Ez az Egyezmény mindaddig hatályban marad, ameddig az egyik Szerződő Állam fel nem mondja. Az Egyezményt
annak hatálybalépésétől számított öt év után bármelyik Szerződő Állam felmondhatja úgy, hogy legalább hat
hónappal bármelyik naptári év végét megelőzően a felmondásról diplomáciai úton értesítést ad.
Ebben az esetben ezen Egyezmény mindkét Szerződő Államban hatályát veszti:
(a) a forrásnál levont adók tekintetében a felmondásról szóló értesítés adásának évét közvetlenül követő naptári év
január 1-jén vagy azt követően keletkezett jövedelmekre; (b) az egyéb jövedelemadók tekintetében a felmondásról szóló értesítés adásának évét közvetlenül követő naptári év
január 1-jén vagy azt követően kezdődő bármely adóévre kivethető adókra.
Ennek hiteléül a saját Kormányuk által kellő meghatalmazással rendelkező alulírottak az Egyezményt aláírták.
Készült két példányban Budapesten 2011. április 27. napján magyar, dán és angol nyelven, mindegyik szöveg
egyaránt hiteles. Eltérő értelmezés esetén az angol nyelvű szöveg irányadó.
a Magyar Köztársaság nevében a Dán Királyság nevében
(alárások) JEGYZŐKÖNYV A Magyar Köztársaság és a Dán Királyság
között a kettős adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról
a jövedelemadók területén 2011. április 27. napján aláírt
Egyezményhez A Magyar Köztársaság és a Dán Királyság 2011. április 27-én, Budapesten aláírt, a jövedelemadók területén a kettős
adóztatás elkerüléséről és az adóztatás kijátszásának megakadályozásáról szóló Egyezményhez kapcsolódóan az
alábbi rendelkezésekben állapodtak meg, amelyek az említett Egyezmény szerves részét képezik:
1. Az Egyezmény alkalmazásában „a tényleges üzletvezetés helye” az a hely, ahol a vállalkozás üzletvezetése és az egész
vállalkozás napi munkáját irányító végrehajtó vagy a vállalkozás vezető tisztségviselőinek csoportja tevékenységük
kifejtésére letelepedett. Ha eltér az üzletvezetés helye és a napi irányító tevékenység helye a „tényleges üzletvezetés helye” az a hely lesz, ahol
a napi irányító tevékenységet kifejtik. 2. Egyetértés van abban, hogy a Magyarországon alapított személyegyesítő társaságok (betéti társaság, közkereseti
társaság) Magyarországon társaságként adóznak, és ennek következtében a „társaság” meghatározás alá esnek és
Magyarországon belföldi illetőségűek. 3. Ezen Egyezmény 17. cikke 1. bekezdésének alkalmazásában bármely más rendszer alapján az egyik Szerződő Állam
által létrehozott alapból kapott kifizetések magukban foglalják különösen a munkanélküli segélyt, a táppénzt, a szülési
segélyt és az oktatási támogatást. 4. Ezen Egyezmény semmilyen módon nem befolyásolja azokat a kötelezettségeket, amelyek Magyarország és Dánia
európai uniós tagságából fakadnak. Ennek hiteléül a saját Kormányuk által kellő meghatalmazással rendelkező alulírottak a Jegyzőkönyvet aláírták.
Készült két példányban, Budapesten, 2011. április 27. napján magyar, dán és angol nyelven, mindegyik szöveg
egyaránt hiteles. Eltérő értelmezés esetén az angol nyelvű szöveg irányadó.
a Magyar Köztársaság nevében a Dán Királyság nevében
(signatures)” 4. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) A 2. és 3. § az Egyezmény 26. Cikk 2. bekezdésében meghatározott időpontban lép hatályba.
(3) A Magyar Népköztársaság Kormánya és a Dán Királyság Kormánya között Budapesten 1978. évi október hó 24. napján
aláírt, a jövedelem- és a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény kihirdetéséről szóló
45/1979. (XI. 10.) MT rendelet (a továbbiakban: MTr.) a Magyar Népköztársaság Kormánya és a Dán Királyság Kormánya
között Budapesten 1978. évi október hó 24. napján aláírt, a jövedelem- és a vagyonadók területén a kettős adóztatás
elkerüléséről szóló egyezmény (a továbbiakban: korábbi egyezmény) megszűnésével az Egyezmény 26. Cikk
4. bekezdés (a)–(b) pontjában meghatározott valamennyi feltétel bekövetkeztének napján hatályát veszti.
(4) Az Egyezmény, valamint a 2. és 3. § hatálybalépésének, továbbá a korábbi egyezmény megszűnésének és az MTr.
hatályvesztésének naptári napját a külpolitikáért felelős miniszter – annak ismertté válását követően – a Magyar
Közlönyben haladéktalanul közzétett egyedi határozatával állapítja meg. (5) E törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről az adópolitikáért felelős miniszter gondoskodik.
Dr. Schmitt Pál s. k., Lezsák Sándor s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés alelnöke


text:
1973/2013. (XII. 18.) Korm. határozata a helyi önkormányzatok adósságot keletkeztető, valamint kezesség-, illetve garanciavállalásra vonatkozó ügyleteihez történő 2013. decemberi előzetes kormányzati hozzájárulás megadásáról.
A Kormány a  Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény 10.  § (1)  bekezdése alapján, tekintettel
az  adósságot keletkeztető ügyletekhez történő hozzájárulás részletes szabályairól szóló 353/2011. (XII. 30.) Korm. rendeletre
a következő határozatot hozza:
A Kormány hozzájárul az 1. melléklet szerinti ügyletek 2013. évben történő megkötéséhez az a)–c) pontban foglalt
kiegészítő feltételekkel:
a) az önkormányzat az  1.  mellékletben megjelölt ügyletértékek teljes összegétől és az  önkormányzatot
terhelő fizetési kötelezettségektől lefelé eltérhet, amennyiben ez  nem okozza ezen értékek valamelyikének
növekedését egyik évben sem;
b) a fejlesztési célú ügyletekkel összefüggésben felvett hitel esetében
ba) a hitelt csak az 1. mellékletben szereplő fejlesztésekre lehet fordítani,
bb) az önkormányzat az  1.  mellékletben meghatározott fejlesztéshez kapcsolódó ügyletértéktől lefelé
eltérhet;
c) adósságmegújító ügyletek esetén az  önkormányzat az  ügyletből származó bevételét kizárólag a  már
meglévő adósságának visszafizetésére fordíthatja. orbán viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1206/2019. (IV. 18.) Korm. határozata a Magyarország egyes területei közötti gazdasági egyenlőtlenség csökkentése érdekében szükséges fejlesztési program kidolgozásáról.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy a  Magyarország egyes területei közötti gazdasági egyenlőtlenség csökkentéséről szóló
1743/2018. (XII. 20.) Korm. határozatban meghatározott feladatok végrehajtása érdekében, a  gazdasági
egyenlőtlenség folyamatos és érzékelhető csökkentése végett, a  2.  pontban szereplő komplex mutatószámok és
a helyi adottság figyelembevételével kiválasztott mintegy 445 településen célzott fejlesztések szükségesek;
2. az érintett települések körét alapvetően az alábbi szempontok alapján határozza meg:
a) a települések munkaerőpiaci és demográfiai mutatói,
b) a települések adóerő-képessége,
c) a közfoglalkoztatás során létrejött termelői kapacitások hatékony kihasználása,
d) a településeknek a  kedvezményezett járások besorolásáról szóló 290/2014. (XI. 26.) Korm. rendelet és
a  kedvezményezett települések besorolásáról és a  besorolás feltételrendszeréről szóló 105/2015. (IV. 23.)
Korm. rendelet szerinti kedvezményezetti minősítése,
e) egyéb fejlesztési, támogatási programokban való érintettség;
 3. egyetért azzal, hogy a fejlesztés – más településekre is kiterjedő – megszervezését elsősorban azokra a településekre
kell koncentrálni – kidolgozva az  állami alkalmazás kialakításának feltételrendszerét és ennek keretében történő
foglalkoztatást –, amelyek a közfoglalkoztatás során biztosított forrásokat hatékonyan használták fel;
4. felhívja a  belügyminisztert, hogy településekre lebontva határozza meg, hogy a  büntetés-végrehatási intézetek
gazdasági társaságai a  termelésük kihelyezésével mely településeken, milyen tevékenység kitelepítését vállalják,
továbbá mekkora ezeknek a forrásigénye;
Felelős: belügyminiszter
Határidő: 2019. április 30. 5. felhívja a belügyminisztert, hogy mérje fel a 4. pontban írtak végrehajtásának erőforrás-szükségletét;
Felelős: belügyminiszter
Határidő: 2019. április 30.
6. felhívja a  pénzügyminisztert és az  innovációért és technológiáért felelős minisztert, hogy a  fejlesztési programok
támogatása érdekében alkalmazható hitelkonstrukciókat összegezzék, illetve – ha szükséges – gondoskodjanak
az újak bevezetéséről;
Felelős: pénzügyminiszter
innovációért és technológiáért felelős miniszter Határidő: 2019. április 30.
 7. felhívja az  innovációért és technológiáért felelős minisztert, hogy az  Északkelet-Magyarországon található
melegvíz-bázis – turisztikai, ipari, mezőgazdasági – hasznosítására készítsen feladattervet, illetve készítsen javaslatot
a  folyamatban lévő kormányprogramok gazdasági támogatására, üzleti lehetőségeinek az  elmaradt térségekben
történő kihasználására;
Felelős: innovációért és technológiáért felelős miniszter
Határidő: 2019. július 1.
8. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy – a  belügyminiszter, az  agrárminiszter, az  innovációért és
technológiáért felelős miniszter és a  pénzügyminiszter közreműködésével – a  fejlesztési program szabályozási
és pénzügyi feltételrendszeréről, az  állami támogatásokra vonatkozó rendeletekben foglaltakkal összhangban
készítsen előterjesztést a Kormány részére;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
belügyminiszter
agrárminiszter
innovációért és technológiáért felelős miniszter
pénzügyminiszter
Határidő: 2019. április 30.
 9. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert az  egyéb folyamatban lévő nemzeti fejlesztési programok (így
különösen a  Modern Városok Program, Magyar Falu Program) áttekintésére és jelen program ezekkel történő
összehangolására;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: 2019. április 30.
10. felhívja a  külgazdasági és külügyminisztert, hogy dolgozzon ki a  kedvezményezett térségekben – a  Modern
Városok Programhoz és Magyar Falu Programhoz illeszkedően – a jelenlegi nagyberuházások támogatási rendszere
kiegészítéseként olyan új gazdaságfejlesztési programot, amelynek célja az érintett térségekben munkahelyteremtő
beruházások létrehozása, és tegye meg a szükséges lépéseket, hogy a program 2019. július 1-jétől elinduljon;
Felelős: külgazdasági és külügyminiszter
Határidő: 2019. július 1.
11. felhívja a  külgazdasági és külügyminisztert, hogy az  agrárminiszter bevonásával az  érintett térségek
vonatkozásában dolgozzon ki egy olyan széles körű mezőgazdasági integrációs programot, melynek célja a helyben
előállított termékek feldolgozása és külpiacra jutásának elősegítése;
Felelős: külgazdasági és külügyminiszter
agrárminiszter Határidő: 2019. július 1.
 12. felhívja az  innovációért és technológiáért felelős minisztert, hogy a  Gazdaságfejlesztési és Innovációs Operatív
Program terhére, az érintett települések vállalkozásainak fejlesztése érdekében pályázati felhívást dolgozzon ki;
Felelős: innovációért és technológiáért felelős miniszter
Határidő: 2019. szeptember 30.
13. felkéri az  illetékes megyei önkormányzatokat, hogy önként vállalt feladatként a  kidolgozott fejlesztési programok
hatékony végrehajtása érdekében az  érintett településeket a  rendelkezésükre álló eszközökkel segítsék és
támogassák;
14. felkéri a Nemzeti Agrárgazdasági Kamara, a Magyar Kereskedelmi és Iparkamara és a Magyar Nemzeti Bank vezetőit
a jelen határozatban kitűzött célok támogatására.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
419/2016. (XI. 2.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel dr. Kóródi Juliannát 2017. március 31-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2016. október 19. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1097/2011. (IV. 15.) Korm. határozata az Apertus Közalapítvány a Nyitott Szakképzésért és a Távoktatásért megszüntetéséről.
A Kormány a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény 74/E. §-a, az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény
és egyes kapcsolódó törvények módosításáról szóló 2006. évi LXV. törvény 1. §-a, valamint a Kormány által alapított
közalapítványokkal és alapítványokkal kapcsolatos időszerű intézkedésekről szóló 1159/2010. (VII. 30.) Korm. határozat által előírt
felülvizsgálati eljárás megállapításai alapján szükséges intézkedésekről szóló 1316/2010. (XII. 27.) Korm. határozat 4. pontja alapján
meghozza az alábbi határozatát:
1. A Kormány az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény és egyes kapcsolódó törvények módosításáról szóló
2006. évi LXV. törvény 1. § (4) bekezdése alapján kezdeményezi az Apertus Közalapítvány a Nyitott Szakképzésért és
a Távoktatásért (a továbbiakban: Közalapítvány) megszüntetését a közfeladat más szervezeti keretek között történő
hatékonyabb ellátása érdekében.
2. A Kormány
a) felhatalmazza a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy az Alapító nevében kérelmezze a Fővárosi
Bíróságnál a Közalapítvány megszüntetését, kérje kérelmének soron kívüli elbírálását, továbbá a megszüntetés
kapcsán felmerülő kérdésekben az Alapító nevében eljárjon, és az ennek érdekében szükséges intézkedéseket
megtegye;
b) megbízza a közigazgatási és igazságügyi minisztert vagyonelszámoló, könyvvizsgáló, valamint az átadás-átvételi
eljárásban közreműködő személyek kijelölésére;
c) egyetért azzal, hogy a megszűnt Közalapítvány feladatait – ideértve a Közalapítvány megszűnésekor fennálló
kötelezettségeiért való helytállást és fennálló jogainak érvényesítését is – a Wekerle Sándor Alapkezelő lássa el,
valamint felhívja a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy tegye meg az ennek érdekében szükséges
intézkedéseket.
Felelős: közigazgatási és igazságügyi miniszter
Határidő: 2011. július 31.
3. A megszűnés napjával mint mérlegfordulónappal a Közalapítvány elkészíti a számviteli törvény szerinti egyes egyéb
szervezetek beszámolókészítési és könyvvezetési kötelezettségének sajátosságairól szóló 224/2000. (XII. 19.) Korm.
rendelet 6. §-a szerinti beszámolóját.
4. A megszűnést követően a Közalapítvány vagyonának számbavételére és a hitelezők kielégítésére – a Közalapítvány
vagyona értéke erejéig –, valamint a megszűnő Közalapítvány iratainak jogszabály szerint kötelező őrzésére a
Kormány a Wekerle Sándor Alapkezelőt jelöli ki. A Közalapítvány hitelezők kielégítése után fennmaradt vagyonát
– ideértve a vagyoni értékű jogokat – a Kormány a Wekerle Sándor Alapkezelő támogatására fordítja, amely vagyont
a Wekerle Sándor Alapkezelő egyéb bevételként számolja el, és köteles azt a 2. pont szerinti feladatokra fordítani.
Felelős: közigazgatási és igazságügyi miniszter
Határidő: a bírósági törlést követően azonnal
5. A Kormány felhívja a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy a Közalapítvány megszüntetéséről és a 4. pontban
foglalt intézkedésekről a nyilvánosságot közleményben tájékoztassa.
Felelős: közigazgatási és igazságügyi miniszter
Határidő: a bírósági törlést követően azonnal
6. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba, egyidejűleg hatályát veszti
a) az Apertus Közalapítvány a Nyitott Szakképzésért és Távoktatásért létrehozásáról szóló 2281/1999. (XI. 5.) Korm.
határozat,
b) az Apertus Közalapítvány a Nyitott Szakképzésért és Távoktatásért létrehozásáról szóló 2281/1999. (XI. 5.) Korm.
határozat módosításáról szóló 2192/2000. (VIII. 31.) Korm. határozat,
c) az Apertus Közalapítvány a Nyitott Szakképzésért és Távoktatásért Alapító Okiratának módosításáról szóló
1104/2004. (X. 20.) Korm. határozat, valamint
d) az Apertus Közalapítvány a Nyitott Szakképzésért és a Távoktatásért Alapító Okiratának módosításáról szóló
1059/2009. (IV. 24.) Korm. határozat. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
7/2010. (I. 21.) AB végzése.  Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság által országos népszavazás kezdeményezésére irányuló aláírásgyűjtő ív és az azon szereplő kérdés hitelesítése tárgyában hozott határozat ellen benyújtott kifogás alapján meghozta a következő
végzést: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 334/2009. (VII. 22.) OVB határozata ellen benyújtott kifogást
érdemi vizsgálat nélkül visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a végzését a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás 1. A választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továb biak ban: Ve.) 130. § (1) bekezdése alapján kifogás érkezett
az Alkotmánybírósághoz az Országos Választási Bizottság (a továb biak ban: OVB) 334/2009. (VII. 22.) OVB határozata
(a továb biak ban: OVBh.) ellen. Az OVB megtagadta a magánszemély kezdeményező országos népszavazás
kezdeményezésére benyújtott aláírásgyűjtő íve mintapéldányának hitelesítését. A népszavazási kezdeményezés
aláírásgyűjtő ívén a következő kérdés szerepelt: „Egyetért-e Ön azzal, hogy a közterületen található parkolóhelyeket
kizárólag a helyi önkormányzatok üzemeltethessék, így az üzemeltetésből származó összes bevétel őket illesse meg?”
Az OVBh. indokolásában kifejtette, hogy a kezdeményezés nem felel meg az országos népszavazásról és népi
kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továb biak ban: Nsztv.) 13. § (1) bekezdésében foglaltaknak, amely
szerint a népszavazásra feltett konkrét kérdést úgy kell megfogalmazni, hogy arra egyértelműen lehessen válaszolni.
A kezdeményezésben szereplő kérdés megtévesztő a választópolgárok számára, mivel azt sugallja, hogy
a közterületek kizárólag önkormányzati tulajdonban vannak, holott a közterületek egy része jelenleg nem
önkormányzati, hanem állami tulajdonban van. Nem egyértelmű továbbá az OVBh. szerint a kérdésben szereplő
üzemeltetés mibenléte és módja sem.
A kifogástevő beadványa szerint egyetért azzal, hogy az OVB az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését
megtagadta, viszont nem ért egyet annak indokolásával, illetve a „megállapított tényállással”. Álláspontja szerint
a kezdeményezésben foglalt kérdés egyértelműségének hiányát az OVB-nek arra alapozva kellett volna
megállapítania, hogy az nem tesz különbséget az ingyenes és nem ingyenes parkolás között, valamint nem pontosítja
azt, hogy a „helyi önkormányzat” kifejezés alatt települési vagy megyei önkormányzatot kell érteni. A kifogástevő
az általa előterjesztett indokok alapján kéri az OVBh. helyben hagyását.
2. Az Alkotmánybíróság hatáskörét a jelen ügyben az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
(a továb biak ban: Abtv.) 1. § h) pontja alapján a Ve. 130. §-a határozza meg. Az Alkotmánybíróság eljárása ebben
a hatáskörben jogorvoslati természetű. Az Alkotmánybíróság az OVB határozatában, valamint a kifogásban foglaltak
alapján azt vizsgálja, hogy az OVB az aláírásgyűjtő ív hitelesítésének megtagadása során az Alkotmánynak és
az irányadó törvényeknek meg fele lően járt-e el. [63/2002. (XII. 3.) AB határozat, ABH 2002, 342, 344.] Az
Alkotmánybíróság feladatát e hatáskörben eljárva is alkotmányos jogállásával és rendeltetésével összhangban látja el.
[25/1999. (VII. 7.) AB határozat, ABH 1999, 251, 256.]
A jelen eljárás tárgyát képező ügyben a kifogás benyújtója nem állította, hogy az OVB határozata jogszabálysértő
lenne, nem jelölt meg a határozattal kapcsolatban jogsértést, sőt az indítványában előterjesztett, de az OVBh.
tartalmától eltérő indokok alapján annak helyben hagyását kérte az Alkotmánybíróságtól. A népszavazási
kezdeményezés tárgyában hozott döntés elleni kifogást csak az OVB határozatának rendelkező része ellen lehet
előterjeszteni, annak megsemmisítését, és az OVB új eljárásra utasítását kérve. A kifogástevő azonban csak az OVBh.
indokolását, illetve az „abban megállapított tényállást” sérelmezte. A Ve. 77. § (2) bekezdés a) és b) pontja szerint
az OVB határozata ellen előterjesztett kifogásnak tartalmaznia kell a jogszabálysértés megjelölését és annak
bizonyítékait. A Ve. 77. § (5) bekezdése alapján a kifogást érdemi vizsgálat nélkül el kell utasítani, ha az elkésett, vagy
nem tartalmazza a 77. § (2) bekezdés a)–b) pontjában foglaltakat. [85/2008. (VI. 13.) AB végzés, ABH 2008, 1553, 1554.;
13/2009. (II. 13.) AB végzés, ABK 2009. február, 154.]
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a jelen ügyben előterjesztett kifogás nem tekinthető érdemben
elbírálhatónak, mert a törvény ben előírt követelményeknek nem felel meg, önmagában az OVBh. indokolásának
vizsgálatára vonatkozóan pedig hatásköre nincsen. Az Alkotmánybíróság ezért a tartalmi feltételeknek meg nem
felelő kifogást az Abtv. 22. § (2) bekezdésében, valamint a Ve. 116. §-ában, 77. § (5) bekezdésében foglaltak alapján,
ille tő leg az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször módosított és egységes
szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január, 3.) 29. § b) pontja alapján érdemi vizsgálat nélkül
visszautasította.
A kifogás érdemi vizsgálat nélküli visszautasítása következtében az OVBh. változatlanul hatályban marad.
Az Alkotmánybíróság a végzés közzétételét az OVB határozatnak a Magyar Közlönyben való megjelenésére tekintettel
rendelte el.
Budapest, 2010. január 19. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1815/2016. (XII. 20.) Korm. határozata a XI. Miniszterelnökség fejezet és az I. Országgyűlés fejezet közötti előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az  Országgyűlés elnöke által meghirdetésre kerülő „Magyarország és a  közép-európai térség
az Európai Unióban, az Európai Unió a világban” című pályázat kiírásával kapcsolatos feladatok ellátása érdekében
az  államháztartásról szóló 2011.  évi CXCV.  törvény 33.  § (2)  bekezdésében meghatározott jogkörében eljárva
600,0  ezer forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el a  Magyarország 2016.  évi központi költségvetéséről szóló
2015.  évi C.  törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű
előirányzatok cím, 2. Fejezeti általános tartalék alcím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet I. Országgyűlés fejezet,
1. Országgyűlés Hivatala cím, 1. Országgyűlés hivatali szervei alcím javára, az 1. melléklet szerint.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Országgyűlési Hivatal főigazgatója
nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1729/2015. (X. 8.) Korm. határozata az 1956-os forradalom és szabadságharc emlékéve koordinálásáért felelős kormánybiztos kinevezéséről és feladatairól.
1. A Kormány a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló
2010.  évi XLIII.  törvény 31.  § (1)  bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva, az  1956-os forradalom
és szabadságharc 60.  évfordulójáról történő méltó megemlékezés érdekében – 2015. október 23. napjától  –
dr.  Schmidt  Máriát az  1956-os forradalom és szabadságharc emlékéve koordinálásáért felelős kormánybiztossá
nevezi ki.
2. A kormánybiztos az 1. pont szerinti feladatkörében
a) ellátja az  1956-os forradalom és szabadságharc 60.  évfordulójával kapcsolatos megemlékezések,
rendezvények, ismeretterjesztő programok (a  továbbiakban: Programok) tekintetében adódó hazai és
nemzetközi koordinációs feladatokat,
b) koordinálja a  Programokhoz előirányzott közpénzek felhasználásával kapcsolatos döntés-előkészítő
tevékenységet,
c) egyezteti a Programokat az érintett szervezetekkel,
d) kezdeményezi a Programok megvalósításához szükséges lépéseket, koordinálja a feladatok végrehajtását,
e) megszervezi és koordinálja az  1956-os forradalom és szabadságharc emlékéve alkalmából létrehozott
Emlékbizottság (a továbbiakban: Bizottság) működését,
f ) összehívja a  Bizottság munkáját segítő történész munkacsoportot és az  1956-os forradalom és
szabadságharc emlékét őrző civil szervezetekből álló tanácsot, illetve koordinálja a munkájukat,
g) koncepciót dolgoz ki az  1956-os forradalom és szabadságharc eseményeit feldolgozó és bemutató,
a köznevelés rendszerében alkalmazható oktatási segédanyag kidolgozására,
h) a Bizottság elnökének egyedi megbízása alapján ellátja a Bizottság képviseletét.
3. A kormánybiztos feladatkörében eljárva
a) véleményezi a feladatával összefüggő kormány-előterjesztéseket,
b) részt vesz a feladatához kapcsolódó kormányzati egyeztetéseken.
4. A kormánybiztos tevékenységét az emberi erőforrások minisztere irányítja.
 5. A kormánybiztos e tevékenységét díjazás nélkül látja el.
 6. A Kormány felhívja az irányítása alatt álló szerveket, intézményeket, hogy a kormánybiztos feladatának ellátásához
szükséges adatokat, információkat, elemzéseket bocsássák a kormánybiztos rendelkezésére.
 7. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
5/2013. (III. 8.) NGM utasítása a nemzetgazdasági miniszter rendelkezése alatt álló központi kezelésű előirányzatok és finanszírozási kiadások kezelésének eljárási rendjéről.
Az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 13. § (3) bekezdése, 1. mellékletének
1., 9., 10., 15. és 20. pontja, valamint a 21. § (2) bekezdése alapján biztosított államháztartásért felelős miniszteri jogok gyakorlása
érdekében, az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.)
Korm. rendelet 73. § b) pontja, az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 18. § (4) bekezdése, továbbá a Magyar
Államkincstárról szóló 311/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet 1. § (2) bekezdésében biztosított, a Magyar Államkincstár felett gyakorolt
irányítási jogkörben, valamint a Nemzeti Adó- és Vámhivatalról szóló 2010. évi CXXII. törvény 1. § (1) bekezdésében biztosított,
a Nemzeti Adó- és Vámhivatal felett gyakorolt felügyeleti jogkörében eljárva, a nemzetgazdasági miniszter rendelkezése alatt álló
központi kezelésű előirányzatok módosításával és felhasználásával kapcsolatos intézkedési jogokról – figyelemmel a jogalkotásról
szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjára – az alábbi utasítást adom ki.
1. § (1) A nemzetgazdasági miniszter rendelkezése alatt álló központi kezelésű előirányzatok és finanszírozási kiadások
kezelésének eljárási rendje (a továbbiakban: Utasítás) a tárgyévi központi költségvetéséről szóló törvény
1. mellékletében elfogadott címrenden, jogszabályi előíráson, továbbá szerződéses kötelezettségvállaláson, nyilatkozaton
alapul. (2) A tárgyévre vonatkozó címrendet és ahhoz kapcsolódóan érvényes kötelezettségvállalási, utalványozási,
érvényesítési, valamint jogszabályokban előírt egyéb jogokat és kötelezettségeket és az azok gyakorlására
felhatalmazottakat az Utasítás 1. és 3. melléklete tartalmazza.
(3) Amennyiben az év közbeni címrendi változásnak megfelelően az Utasítás 1. mellékletét egyedi rendelkezésekkel
szükséges kiegészíteni, a kiegészítés előkészítése a kötelezettségvállalási, utalványozási és érvényesítési jogot
gyakorló szervezeti egységek kötelessége. Amennyiben a változás érinti a 3. mellékletben szereplő, aláírásra jogosult
szervezeti egységeket, továbbá az ott felsorolt személyeket, ennek módosítását is kezdeményeznie kell az új aláírók
aláírás-mintájának megküldésével. 2. § (1) Az Utasítás alkalmazási köre kiterjed az eljárásban résztvevők teljes körére, azaz a kötelezettségvállalási, utalványozási
és érvényesítési jogot gyakorló szervezeti egységekre, személyekre, továbbá az elrendelt kifizetések teljesítésében
közreműködő szervezeti egységekre, személyekre. (2) Az Utasítás alkalmazása során az eljárásban résztvevők mindegyikének kötelessége elősegíteni a költségvetési
egyenlegcél megtartására és az állam pénzeszközeinek takarékos felhasználására irányuló követelmények
érvényesítését. Ennek érdekében intézkedéseiket az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény (a továbbiakban:
Áht.), az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet (a továbbiakban:
Ávr.), a tárgyévi költségvetési törvény, valamint a közösségi jogszabályok előírásainak megtartásán túl úgy kell
megtenniük, hogy azok csak a szükséges időben és mértékben terheljék a Kincstári Egységes Számlát.
(3) Az Utasítás alkalmazása szempontjából kötelezettségvállalási, utalványozási és érvényesítési jogok gyakorlására
a 3. mellékletben szereplő szervezeti egységek nevesített foglalkoztatottjai jogosultak. Az érvényesítő a
kötelezettségvállalóval egyetemlegesen felelős azért, hogy a kötelezettségvállalás összege ne haladja meg a – 4. §
(1) bekezdés szerinti előirányzatok kivételével – a tárgyévi rendelkezésre álló előirányzatot.
(4) Az 1. mellékletben meghatározott előirányzatok között, abban az esetben, ahol az utalványozó és az érvényesítő
szervezeti egység nincsen nevesítve és nem átcsoportosítás történik, ott az érintett szervezetek belső szabályzatában
rögzítettek alapján valósul meg az érvényesítési és utalványozói funkciók elkülönülése.
3. § (1) Azon előirányzatok esetén, ahol terhükre nem történik egyedi kötelezettségvállalás az Ávr. 53. § (1) bekezdése alapján,
továbbá számlaadási kötelezettség sem társul a teljesítésükhöz, a kötelezettségvállalásra, továbbá érvényesítésre
jogosult megjelölése nem szükséges, kivéve, ha érvényesíthető számla, vagy egyéb okmány alapján kerül sor a
kifizetésre. (2) Az utalványozás a 2. melléklet szerinti utalványminták alkalmazásával, annak kitöltésével történik.
(3) Az utalványhoz csatolni kell a kifizetést megteremtő jogszabályi és egyéb alapdokumentumokat (törvény,
kormányhatározat, szerződés stb.), a jogszabályok esetén elegendő azok megjelölése. Kivételt képeznek ez alól a
tárgyévi költségvetési törvény 1. melléklet XLII. A költségvetés közvetlen bevételei és kiadásai fejezet, 32. Egyéb
költségvetési kiadások cím, 1. Vegyes kiadások alcím, 4. Felszámolásokkal kapcsolatos kiadások, 5. Szanálással
kapcsolatos kiadások jogcímcsoport és a 33. Állam által vállalt kezesség és viszontgarancia érvényesítése cím
előirányzatai. (4) A kifizetés teljesítését megelőzően a kifizetők az utalvány szabályszerűségi vizsgálatán túlmenően előirányzati
fedezetvizsgálatot is kötelesek végezni. A fedezetvizsgálat során ellenőrizni kell, hogy a tárgyévi költségvetési
törvénynek az utalványban hivatkozott címén a kifizetés elrendeléséig történt kiutalásokat figyelembe véve
rendelkezésre áll-e az utalványnak megfelelő összegű előirányzat. (5) A fedezetlen vagy nem szabályszerű (alaki-formai-tartalmi hibás) utalvány teljesítését meg kell tagadni és
felülvizsgálatra az utalványozást végzőnek haladéktalanul visszaadni. Amennyiben a támogatást a Nemzeti Adó- és
Vámhivatal (a továbbiakban: NAV) folyósítja, a kiutalás feltétele, hogy a NAV nyilvántartása szerint a kedvezményezettnek
ne legyen fennálló köztartozása. (6) A kötelezettségvállalási, utalványozási és érvényesítési jog gyakorlásának elősegítésére a NAV, a Magyar Államkincstár
(a továbbiakban: Kincstár) havonta az 1. mellékletben felsorolt előirányzatokról az aktuális előirányzat, a felhasználás,
továbbá az előirányzat terhére vállalt kötelezettségek adatait tartalmazó önálló jelentést ad az Nemzetgazdasági
Minisztérium Költségvetési Összefoglaló Főosztályának (a továbbiakban: KÖF), amely a jelentést az említett jogokat
gyakorlók számára elérhetővé teszi. 4. § (1) A tárgyévi költségvetési törvény azon előirányzatai esetében, melyek előirányzat-módosítási kötelezettség nélkül
teljesülnek (a tárgyévi költségvetési törvény mellékletét képezi) a rendelkezésre álló előirányzat mértékén felül is
jogosult utalványozásra és érvényesítésre a jelen utasításban és az 1. mellékletben meghatározott utalványozó és
érvényesítő. Az előirányzat túllépéséről az utalványozó köteles a kötelezettségvállalási, utalványozási és érvényesítési
jogot gyakorló szervezeti egységet irányító helyettes államtitkárt és államtitkárt haladéktalanul tájékoztatni.
(2) Az utasítás hatálya alá tartozó előirányzatok terhére várható jelentős összegű (1000 millió forintot meghaladó)
kifizetésekről – az EU költségvetéséhez való hozzájárulás kivételével – a Nemzetgazdasági Minisztérium
államháztartásért felelős államtitkárát, a NAV-ot, a Kincstárt írásban tájékoztatni kell. A tájékoztatásra az utalványozó
kötelezett, amennyiben a szükséges döntés és adatok időben, hiánytalanul rendelkezésre állnak, a kifizetést
megelőzően legalább 2 héttel, eltérő esetben a szükséges információk rendelkezésre állását követően azonnal.
(3) Az utalványozás során minden résztvevőnek úgy kell eljárnia, hogy a teljesítési határidő előtt öt munkanappal a NAV és
a Kincstár az utalványt teljesítésre megkapja. A határidő elmulasztásából eredő késedelmi kamat, kötbér arra hárítható
át, aki a mulasztásért felelős, amennyiben a szükséges döntés és adatok időben, hiánytalanul rendelkezésére álltak.
Ennek megállapíthatósága érdekében minden aláírásra jogosultnak fel kell tüntetnie az intézkedés keltezését,
továbbá a késedelem okát. 5. § (1) A Rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló tartalék felhasználásával, továbbá céltartalék képzésével és
felhasználásával kapcsolatos kormányhatározatok, az Országgyűlésnek a tárgyévi költségvetési törvény előirányzatait
módosító döntései előkészítésével és végrehajtásával, valamint az Áht.-ban, az Ávr.-ben, a kincstári számlavezetés és
finanszírozás, valamint a tárgyévi költségvetési törvényben előírt nemzetgazdasági miniszteri kötelezettségek és
jogok gyakorlásával kapcsolatos ügyviteli feladatok végzése: a) az 1. mellékletben „utalványozó”-ként megjelölt nemzetgazdasági minisztériumi szervezeti egység;
b) az Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet előirányzatai tekintetében a Oktatási, Kulturális és Tudománypolitikai
Költségvetési Ügyek Főosztálya (OKTKÜF); c) a társadalombiztosítás pénzügyi alapjai előirányzatai tekintetében az Egészségügyi és Szociális Főosztály (ESZF),
Nyugdíjbiztosítási Főosztály (NYF); d) a helyi önkormányzatok támogatási előirányzatait érintő esetekben az Önkormányzati Költségvetési Rendszerek
Főosztály (ÖKRF); e) a funkcionális fejezetek tekintetében (XLI–XLIV. fejezetek és az elkülönített állami pénzalapok) tekintetében a
KÖF; f) a többi fejezet előirányzatait érintő esetekben a Reál Költségvetési Fejezetek Főosztálya (RKFF)
feladata. Az ügyviteli feladat elvégzésének fő felelősei az ügyiratot kiadmányozás előtt a KÖF-nek szignálás céljából
megküldik. (2) A Magyar Nemzeti Bank (a továbbiakban: MNB) és a költségvetés közti elszámolásokban a KÖF szakmai feladatköre
szerint főfelelős illetékes osztálya utalványozza az MNB által benyújtásra kerülő számlát, és a monetáris politikai
kérdésekben illetékes adó- és pénzügyekért felelős államtitkár érvényesíti azt.
(3) A jogszabályban előírt, nemzetközi pénzügyi szervezetekben való tagsággal kapcsolatos kötelezvényeket a Kincstár
állítja ki. Az aláírásra jogosultak listája (felelős) megegyezik a 3. mellékletben felsoroltakkal.
(4) Azon állami kezesség és garancia-, viszontgarancia-érvényesítése esetén, amelyekre a tárgyévi költségvetési
törvény kiadási előirányzatot nem tartalmaz, a felmerülő kifizetéseket a tárgyévi költségvetési törvény 1. melléklet
XLII. A költségvetés közvetlen bevételei és kiadásai fejezet, 33. Állam által vállalt kezesség és viszontgarancia
érvényesítése cím terhére kell teljesíteni. (5) Amennyiben a tárgyévben egyedi kezességbeváltás történik, a 2007. január 1-je előtt vállalt kezességek esetében az
utalványozás rendje az, hogy a Jogi és Kodifikációs Főosztály vagy a Jogi és koordinációs ügyekért felelős helyettes
államtitkár nyilatkozik a beváltási igény jogi akadályáról vagy annak hiányáról, majd a szakmailag illetékes főosztály
utalványoz, a KÖF pedig érvényesít. A 2007. január 1-je után vállalt kezességek beváltása esetén a kifizetés a NAV útján
történik. (6) Az Államadósság Kezelő Központ Zrt.-nek a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény 13. §
(2) bekezdése alapján fizetendő díjat a tárgyévi költségvetési törvény 1. melléklet XLII. A költségvetés közvetlen
bevételei és kiadásai fejezet, 32. Egyéb költségvetési kiadások cím, 1. Vegyes kiadások alcímen önálló
jogcím-csoportként kell elszámolni. Abban az esetben, ha az Államadósság Kezelő Központ Zrt. részére ilyen díjat kell
fizetni, az utalványozó a szakmailag illetékes főosztály és az érvényesítő a KÖF.
6. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
7. § Hatályát veszti a nemzetgazdasági miniszter rendelkezése alatt álló központi kezelésű előirányzatok és finanszírozási
kiadások kezelésének eljárási rendjéről szóló 9/2012. (IV. 5.) NGM utasítás.
Budapest, 2013. február 28. Dr. Matolcsy György s. k.,
nemzetgazdasági miniszter


text:
8/2010. (II. 19.) KHEM utasítása a Közlekedési Hírközlési és Energiaügyi Minisztérium irányítása alá tartozó költségvetési szervek részére a Magyar Köztársaság 2010. költségvetéséről szóló 2009. CXXX. törvény által előírt befizetési kötelezettségekről.
1. § (1) A Magyar Köztársaság 2010. évi költségvetéséről szóló 2009. évi CXXX. törvény 14. § (1) bekezdése alapján a
Közlekedési Hírközlési és Energiaügyi Minisztérium (a továbbiakban: KHEM) irányítása alá tartozó egyes költségvetési
szervek az alábbi ütemezésben kötelesek a központi költségvetésbe történő befizetéseiket teljesíteni a
10032000-00290737-60000006. számú KHEM fejezeti befizetési számlára (Kiadási KTK 132, bevételi KTK 620)
a) a Magyar Bányászati és Földtani Hivatal (ÁHT: 038764) 2010. április 20-ig 100 000,0 ezer forintot, 2010. július 20-ig
200 000,0 ezer forintot, 2010. október 20-ig 64 100,0 ezer forintot, mindösszesen: 364 100,0 ezer forintot,
b) a Nemzeti Közlekedési Hatóság (ÁHT: 275378) 2010. április 20-ig 600 000,0 ezer forintot, 2010. július 20-ig
1 600 000,0 ezer forintot, 2010. október 20-ig 1 700 000,0 ezer forintot, 2010. december 10-ig 2 041 700,0 ezer
forintot, mindösszesen: 5 941 700,0 ezer forintot. (2) Az (1) bekezdésben megjelölt költségvetési szerv az (1) bekezdésben foglaltaknak megfelelően teljesített befizetésről
a Magyar Államkincstár által részére megküldött visszaigazolás másolatát a visszaigazolás kézhezvételét követő
5 napon belül köteles megküldeni a KHEM Társasági és Intézményfelügyeleti Főosztálya részére. Az (1) bekezdésben
megjelölt költségvetési szerv az átutalási bizonylat „Megjegyzés” rovatában a következők szerint köteles feltüntetni a
teljesített befizetés jogcímét: „Befizetési kötelezettség a 2010. évi költségvetésről szóló 2009. évi CXXX. törvény
előírása szerint.” 2. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Hónig Péter s. k.,
közlekedési, hírközlési és energiaügyi miniszter


text:
6/2014. (IV. 18.) LÜ utasítása az ügyészi szervezetben a létszámmal és egyes személyi juttatásokkal történő gazdálkodásról.
Az ügyészségről szóló 2011. évi CLXIII. törvény 8. §-ának (3) bekezdése alapján – az ügyészségi alkalmazottak érdek-képviseleti
szerveinek és az Ügyészségi Alkalmazottak Országos Tanácsának a véleményét figyelembe véve – a következő utasítást adom ki:
Általános rendelkezések 1. § Az utasítás hatálya kiterjed Magyarország ügyészi szerveire és az Országos Kriminológiai Intézetre (a továbbiakban
együtt: ügyészi szervezet).
2. § Az utasítás alkalmazásában
1. átirányítás: a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény 53. §-ának (1) bekezdése alapján az ügyészségi
alkalmazott kinevezésétől eltérő munkakörben foglalkoztatása;
2. helyettesítés: az ügyészségi alkalmazott kinevezésével azonos munkakörbe tartozó többletfeladatok ellátása;
3. megbízás: a  munkáltatói jogkör gyakorlójának utasítása vagy az  ügyészségi alkalmazottal történt
megállapodása;
4. szervezeti egység: a) a legfőbb ügyésznek vagy helyetteseinek kinevezési jogkörébe tartozó, az említettekhez közvetlenül
beosztott ügyészségi alkalmazottak, továbbá a  Legfőbb Ügyészség főosztálya és főosztályi
szervezetbe nem tartozó osztálya,
b) az Országos Kriminológiai Intézet (a továbbiakban: OKRI),
c) a fellebbviteli főügyészség,
d) a főügyészség az  alárendelt járási és járási szintű ügyészségekkel (a továbbiakban együtt: járási
ügyészség) együtt;
5. tartós távollét: a harminc naptári napot meghaladó megszakítás nélküli távollét.
Az álláshelyek felosztása, hatásköri szabályok 3. § (1) Az  ügyészi szervezet álláshelyeinek számát a  magasabb vezető állású és vezető állású álláshelyek számára is
kiterjedően – az elvégzendő feladatokra és a személyi juttatásokra fordítható előirányzatokra figyelemmel – a legfőbb
ügyész állapítja meg; és ennek keretében meghatározza:
a) a Legfőbb Ügyészségen, a  fellebbviteli főügyészségen szolgálatot teljesítő ügyészek, tisztviselők (ezen
belül az  ügyészségi megbízottak), írnokok és fizikai alkalmazottak, hivatásos katonai állományú ügyészségi
alkalmazottak álláshelyeinek számát, továbbá a Legfőbb Ügyészségen az említett álláshelyeknek a szervezeti
és működési szabályzat szerinti szakterületek, valamint a  fellebbviteli főügyészségen az  említett ügyészi
álláshelyeknek a szakágak közötti megoszlását;
b) a szervezeti és működési szabályzat szerint közvetlen irányítása alá tartozó legfőbb ügyészségi szervezeti
egységek legfőbb ügyészségi ügyészi, tisztviselői (ezen belül az  ügyészségi megbízotti), írnoki és fizikai
alkalmazotti, hivatásos katonai állományú ügyészségi alkalmazotti álláshelyeinek számát, szükség szerint
a munkakör megjelölésével;
c) a főügyész munkáltatói jogkörébe tartozó főügyészségi ügyészek, járási ügyészségi ügyészek, tisztviselők (ezen
belül az  ügyészségi megbízottak), írnokok és fizikai alkalmazottak, hivatásos katonai állományú ügyészségi
alkalmazottak álláshelyeinek számát, továbbá az említett ügyészi álláshelyek szakágak közötti megoszlását;
d) az OKRI-ban szolgálatot teljesítő tisztviselők (kutatók és nem kutatók), írnokok és fizikai alkalmazottak
álláshelyeinek számát;
e) az alügyészi, az  ügyészségi fogalmazói és OKRI segédmunkatársi tisztviselői álláshelyek számát, továbbá
– szükség szerint – az alügyészi és ügyészségi fogalmazói álláshelyek szervezeti egységek közötti felosztását.
(2) A Legfőbb Ügyészségen a szakterület részére biztosított álláshelyeket a szakterület szerint illetékes legfőbb ügyész
helyettes, illetve főtitkár osztja fel a szervezeti és működési szabályzat szerint közvetlen irányítása alá tartozó szervezeti
egységek között.
(3) Az (1)–(2) bekezdés szerint megállapított álláshelyek számát a Személyügyi, Továbbképzési és Igazgatási Főosztály
vezetője közli a munkáltatói jogkört gyakorlókkal.
(4) A fellebbviteli főügyészség részére biztosított álláshelyeket az egyes szakterületek között – szükség esetén a munkakör
megjelölésével – a fellebbviteli főügyész osztja fel.
(5) A főügyész osztja fel – szükség esetén – a munkakör megjelölésével:
a) a főügyészségi ügyészi álláshelyeket az egyes szakterületek között,
b) a járási ügyészségi ügyészi álláshelyeket az  irányítása alá tartozó járási ügyészségek között szakterületek
szerint, továbbá
c) a tisztviselői (ezen belül az ügyészségi megbízotti), írnoki és fizikai alkalmazotti álláshelyeket a főügyészségi
szakterületek és az irányítása alá tartozó járási ügyészségek között.
 (6) A  fellebbviteli főügyész és a  főügyész az  álláshelyek szakági felosztását az  érintett legfőbb ügyész helyettesek
véleményének ismeretében, a legfőbb ügyész engedélyével módosíthatja.
 (7) A  munkáltatói jogkör gyakorlója az  általa irányított szervezeti egység részére rendelkezésre álló létszámot
az  engedélyezett összetételben, a  szervezeti és működési szabályzatnak, illetve az  ügyrendnek megfelelően,
a feladatok ellátásának legjobban megfelelő módon használhatja fel.
Új álláshelyek létesítése, engedélyezettől eltérő felhasználása, átalakítása 4. § (1) Új álláshely létesítését, álláshelynek a  3.  § (1)  bekezdése szerint engedélyezettől eltérő ideiglenes felhasználását,
álláshely átalakítását és megszüntetését, valamint a szervezeti egység álláshelyeinek számát meghaladó kinevezést
(túlbetöltést) a legfőbb ügyész engedélyezhet.
(2) Az (1) bekezdés szerinti intézkedésre irányuló előterjesztést a munkáltatói jogkör gyakorlója indokai megjelölésével
a Személyügyi, Továbbképzési és Igazgatási Főosztályhoz nyújtja be.
5. § (1) Az  engedélyezett álláshelynek az  engedélyezettől eltérő ideiglenes felhasználására indokolt esetben lehet
előterjesztést tenni. Az eltérő felhasználás határozott időre szólhat.
(2) Az engedélyezett álláshely eltérő, végleges átalakítására kivételesen indokolt esetben tehető előterjesztés.
 (3) A túlbetöltésre általában – meghatározott időre szólóan – akkor lehet előterjesztést tenni, ha
a) a kinevezés a  közeljövőben bekövetkező álláshely-üresedés folytán szükségessé váló utánpótlást biztosítja,
vagy
b) a tartósan távol lévő ügyészségi alkalmazott feladatainak ellátása másként nem oldható meg.
6. § (1) Az  üres álláshelyen, illetőleg a  tartósan távol lévő ügyészségi alkalmazott álláshelyén teljes munkaidőben egy,
részmunkaidőben több – ügyészi munkakörben legfeljebb kettő – ügyészségi alkalmazott foglalkoztatható.
(2) A munkáltatói jogkör gyakorlója a kinevezési jogkörét a  legfőbb ügyész túlbetöltésre vonatkozó engedélye nélkül
gyakorolhatja, ha az alkalmazás teljes vagy részösszegű illetményben vagy átlagilletményben nem részesülő, tartósan
távol lévő ügyészségi alkalmazott álláshelyére történik.
7. § (1) Az engedélyezett álláshelyek szervezeti egységek, szakágak és munkakörök szerinti felosztását, továbbá az abban
bekövetkező változásokat az  ügyészi szervezet személyügyi nyilvántartási rendszerében folyamatosan vezetni és
– a Legfőbb Ügyészség kivételével – a Személyügyi, Továbbképzési és Igazgatási Főosztálynak, valamint a Gazdasági
Főigazgatóságnak vezetőik által meghatározottak szerint jelenteni kell.
(2) A  Legfőbb Ügyészségen a  Személyügyi, Továbbképzési és Igazgatási Főosztály vezetője, egyébként a  munkáltatói
jogkör gyakorlója gondoskodik az álláshelyek betöltésének naprakész nyilvántartásáról.
A személyi juttatások forrásai, a felhasználás elvei 8. § (1) Az ügyészségi alkalmazottak személyi juttatásainak forrása:
a) Magyarország éves központi költségvetéséről szóló törvényben az  Ügyészség fejezet részére biztosított
személyi juttatás előirányzat,
b) az üres álláshelyen és távol lévő teljes vagy részösszegű illetményben vagy átlagilletményben nem részesülő
ügyészségi alkalmazott álláshelyén képződő összegből a személyi juttatásokra fordítható rész.
 (2) Az (1) bekezdés a) pontjában említett összeggel történő gazdálkodás során elsősorban az ügyészségi alkalmazottakat
jogszabály alapján kötelezően megillető juttatások fedezetéről kell gondoskodni az éves előirányzat keretén belül.
 (3) Az egyéb juttatásokról az (1) bekezdés b) pontjában említettek szerint képződő megtakarításból kell gondoskodni
úgy, hogy a juttatások költségkihatása a következő években előirányzat-túllépést ne idézzen elő.
 (4) Az (1) bekezdésben említett összeg felhasználásának jogszabályban és legfőbb ügyészi utasításban nem rögzített,
az egész ügyészi szervezetre vonatkozó elveit a legfőbb ügyész – jogszabály előírásainak megfelelően – az ügyészségi
alkalmazottak érdek-képviseleti szerveinek és az Ügyészségi Alkalmazottak Országos Tanácsának közreműködésével
esetenként határozza meg.
(5) Az  (1)  bekezdésben említett összeg felhasználásával összefüggő feladatokat a  Személyügyi, Továbbképzési és
Igazgatási Főosztály, valamint a Gazdasági Főigazgatóság közösen hajtja végre. A felhasználható összeget a Gazdasági
Főigazgatóság közli.
(6) A munkáltatói jogkör gyakorlója a rendelkezésére bocsátott összeget a megadott szempontok szerint használhatja
fel.
9. § A mérlegelést igénylő cím adományozásával járó pótlék, soron kívüli előresorolás és legfeljebb 30%-kal növelt összegű
alapilletmény – a  szükséges feltételek megléte esetén – összesen évente az  ügyészségi alkalmazottak legfeljebb
10%-ának adományozható, illetőleg állapítható meg.
10. § (1) Az ügyészi szervezetben a 8. § (1) bekezdésében említett forrásokból központi jutalomkeret képezhető.
 (2) A központi keretből kell biztosítani különösen
a) jogszabály vagy legfőbb ügyészi utasítás alapján járó jutalmat, továbbá az  elismerések elkészíttetésének
költségeit,
b) a kiemelkedő munkát végző ügyészségi alkalmazottaknak a legfőbb ügyész eseti döntésén alapuló egyedi és
céljutalmazását,
c) az ügyészi szervezet feladatainak megvalósításában eredményesen közreműködő ügyészségi alkalmazottak
széles körének jutalmazását.
11. § (1) A  tisztviselők – az  ügyészségi megbízottak kivételével –, írnokok és fizikai alkalmazottak havi illetménykeretét
a Gazdasági Főigazgatóság vezetője évente január 31-ig közli a kinevezési jogkört gyakorlókkal, valamint a Legfőbb
Ügyészségen a Személyügyi, Továbbképzési és Igazgatási Főosztály vezetőjével.
(2) Az illetménykeretet
a) a betöltött álláshely esetében az ügyészségi alkalmazott illetményével megegyezően,
b) üres tisztviselői (ide nem értve az  ügyészségi megbízotti) álláshely esetében a  munkakör jellegétől,
továbbá a  betöltéséhez szükséges – jogszabályban vagy legfőbb ügyészi utasításban meghatározott –
iskolai végzettségtől és szakképesítéstől függően a III., illetve a IV. fizetési osztály 8. fizetési fokozata szerinti
alapilletmény, továbbá az  ügyészi illetményalap tizenöt százalékának megfelelő összegű alapilletmény
növekmény, a vezetői, beosztási, veszélyességi pótlék és életpálya-különbözet alapulvételével,
c) üres írnoki álláshely esetében a  IV. fizetési osztály 8. fizetési fokozata szerinti alapilletmény és életpályakülönbözet szerint,
d) az üres fizikai alkalmazotti álláshely esetében
da) szakmunkás végzettséghez kötött és gépkocsivezetői munkakörnél az  ügyészi illetményalapot
0,40 szorzószámmal,
db) más szakmunkás végzettséghez nem kötött munkakörnél pedig 0,27 szorzószámmal
szorozva, de legalább a minimálbérrel azonosan kell megállapítani.
(3) A kinevezési jogkör gyakorlója az engedélyezett havi illetménykereten belül
a) az üres álláshelyek illetményét határozatlan vagy határozott időre történő alkalmazás céljára,
b) a tartósan távol lévő és teljes vagy részösszegű illetményben vagy átlagilletményben nem részesülő ügyészségi
alkalmazott illetményét a helyettesítésére határozott időre kinevezett ügyészségi alkalmazott illetményének
fedezésére
használhatja fel.
 (4) A  (3)  bekezdés szerinti illetménygazdálkodás sem a  tárgyévben, sem a  következő években nem eredményezhet
személyi juttatás előirányzat túllépést. Az  üres álláshelyek illetménye csak olyan mértékben csökkenthető, hogy
az álláshely betöltését ne akadályozza.
(5) A  tartósan távol lévő ügyészségi alkalmazott illetményének helyettes alkalmazásával (6. §) le nem kötött hányada
illetmény emelésére nem használható fel, és átirányítás, illetve helyettesítés díjazásának a forrását sem képezi.
(6) Ha a  kinevezési jogkört gyakorló által kinevezni kívánt személy jogszabály szerinti illetménye meghaladná
a rendelkezésre álló havi illetménykeretet, akkor – a  legfőbb ügyész és a  legfőbb ügyész helyettesek kivételével –
a kinevezési jogkör gyakorlójának a kinevezést megelőzően havi illetménykeret-módosítást kell kérnie a Gazdasági
Főigazgatóság vezetőjétől.
Az átirányítás és helyettesítés 12. § Az ügyészségi alkalmazott átirányítás esetén az ellátott munkakörre előírt, de legalább a kinevezése szerinti illetményre
jogosult. A kinevezést meghaladó illetményt (átirányítási díj) a munkáltatói jogkör gyakorlója az átirányításra adott
megbízással egyidejűleg, írásban állapítja meg.
13. § (1) A  legfőbb ügyész – a munkáltatói jogkör gyakorlójának előterjesztése alapján – az ügyészségi alkalmazott részére
legfeljebb egy évre helyettesítési átalány megállapítását engedélyezheti, ha betöltetlen állás miatt vagy – szabadság
kivételével – távollét miatt
a) helyettesítést vagy
b) magasabb illetményre nem jogosító átirányítást
teljesít.
(2) A  megbízást az  engedélyben meghatározott tartamra a  munkáltatói jogkör gyakorlója adja, és havonta, illetve
a megbízás leteltével a teljesítést igazolja.
(3) A helyettesítési átalányt a többletmunka igazolt elvégzése után havonta az illetménnyel együtt kell folyósítani.
14. § (1) A  munkáltatói jogkör gyakorlója az  általa irányított szervezeti egységből távol lévő és teljes vagy részösszegű
illetményben vagy átlagilletményben nem részesülő ügyészségi alkalmazottak együttes száma után átirányítási díjés helyettesítési átalánykeretet képezhet.
(2) Az  (1)  bekezdéstől eltérően az  átirányítási díj- és a  helyettesítési átalánykeret képzésénél nem vehető figyelembe
a  helyettesítésre határozott időre kinevezett, a  helyettesítettel azonos munkaidőben foglalkoztatott ügyészségi
alkalmazottal ideiglenesen betöltött álláshely.
(3) Az  átirányítási díj- és a  helyettesítési átalánykeret megállapításához harminc naptári naponként – tíz forintra
kerekítve  – legfeljebb a  távol lévő ügyészségi alkalmazott alapilletményének és vezetői pótlékának 65%-a vehető
figyelembe.
(4) A harmincnapos időtartamot el nem érő időszakra, munkanaponként a (3) bekezdésben említett összeg 1/22 részét
kell – tíz forintra kerekítve – az átirányítási díj- és a helyettesítési átalánykeret képzéséhez figyelembe venni.
(5) Ügyészségi fogalmazói létszám után átirányítási díj- és helyettesítési átalánykeret nem képezhető.
 (6) Az átirányítási díj- és a helyettesítési átalánykeretet november 1-jétől a következő év október 31-éig terjedő időszakban
kell képezni.
 (7) Az  átirányítási díj- és a  helyettesítési átalánykeret kizárólag az  átirányítás díjazására és a  helyettesítési átalány
megállapítására használható. A keret elszámolása folyamatosan, a megbízások alapján havonta történik.
(8) Ha a  jogszabály alapján járó átirányítási díj összege meghaladja az e célra képzett díjkeretet, a munkáltatói jogkör
gyakorlója a legfőbb ügyésztől kiegészítést kérhet.
(9) Az átirányítási díj- és helyettesítési átalánykeret képzését és felhasználását a pénzügyi-gazdasági ellenőrzés keretében
a Belső Ellenőrzési Önálló Osztály rendszeresen ellenőrzi.
Vegyes és záró rendelkezések 15. § A vezetői pótlékra való jogosultság szempontjából a kiemelt járási ügyészségnek, illetve nagyobb járási ügyészségnek
minősülő ügyészségek felsorolását a  főügyész az  utasítás hatálybalépését követő öt munkanapon belül, illetve
változás esetén három munkanapon belül megküldi a  Személyügyi, Továbbképzési és Igazgatási Főosztálynak,
továbbá a Gazdasági Főigazgatóságnak.
16. § Felhatalmazást kap
a) a Gazdasági Főigazgatóság vezetője az  egyes személyi juttatásokkal történő gazdálkodással kapcsolatos
– jogszabályban és legfőbb ügyészi utasításban nem szabályozott – nyilvántartási és elszámolási szabályoknak,
továbbá
b) a Személyügyi, Továbbképzési és Igazgatási Főosztály, valamint a Gazdasági Főigazgatóság vezetője – saját
szakterületére vonatkozóan, az  Informatikai Főosztály vezetőjével egyetértésben – az  ügyészi szervezet
létszám-nyilvántartási rendjének
a meghatározására. 17. § (1) Ez az utasítás 2014. május 1-jén lép hatályba.
 (2) Az utasítás hatálybalépése nem érinti a  hatálybalépése előtt határozott időre adott átirányítási és helyettesítési
megbízások érvényességét.
 (3) Hatályát veszti az ügyészi szervezetben a munkaerővel és egyes személyi juttatásokkal történő gazdálkodásról szóló
3/1998. (ÜK. 11.) LÜ utasítás. Dr. Polt Péter s. k.,
 legfőbb ügyész