text:
90/2018. (VII. 2.) ME határozata a 2014–2020 programozási időszak egyes operatív programjai monitoring bizottsági elnökeinek felmentéséről és a monitoring bizottságok elnökének kinevezéséről.
1. A 2014–2020 programozási időszakban az egyes európai uniós alapokból származó támogatások felhasználásának
rendjéről szóló 272/2014. (XI. 5.) Korm. rendelet [a továbbiakban: 272/2014. (XI. 5.) Korm. rendelet] 29.  §
(3) bekezdése alapján
a) dr. Homolya Róbertet az Integrált Közlekedésfejlesztési Operatív Program monitoring bizottsága,
b) Szabó Zsoltot a Környezeti és Energiahatékonysági Operatív Program monitoring bizottsága,
c) dr. Kovács Zoltánt a Közigazgatás- és Közszolgáltatás-fejlesztés Operatív Program monitoring bizottsága,
d) Kis Miklós Zsoltot a Partnerségi Megállapodás monitoring bizottsága
elnöki tisztségének ellátása alól – 2018. június 3-ai hatállyal – felmentem.
2. A 272/2014. (XI. 5.) Korm. rendelet 29. § (3) bekezdése alapján
a) Schanda Tamás Jánost, az Innovációs és Technológiai Minisztérium államtitkárát a Partnerségi Megállapodás
monitoring bizottsága, valamint a  Közigazgatás- és Közszolgáltatás-fejlesztés Operatív Program monitoring
bizottsága,
b) dr. Mosóczi Lászlót, az Innovációs és Technológiai Minisztérium államtitkárát az Integrált Közlekedésfejlesztési
Operatív Program monitoring bizottsága,
c) Weingartner Balázs Józsefet, az  Innovációs és Technológiai Minisztérium államtitkárát a  Környezeti és
Energiahatékonysági Operatív Program monitoring bizottsága
elnökévé – 2018. június 4-ei hatállyal – kinevezem.
 3. A 2014–2020 programozási időszak egyes operatív programjai monitoring bizottsági elnökeinek kinevezéséről szóló
21/2015. (III. 12.) ME határozat [a továbbiakban: 21/2015. (III. 12.) ME határozat]
a) 4.  pontjában a „Nemzetgazdasági Minisztérium európai uniós források felhasználásáért felelős” szövegrész
helyébe a „Pénzügyminisztérium” szöveg,
b) 5.  pontjában a  „Nemzetgazdasági Minisztérium parlamenti” szövegrész helyébe a  „Pénzügyminisztérium”
szöveg,
c) 8.  pont nyitó szövegrészében az „a Miniszterelnökség agrár-vidékfejlesztésért felelős” szövegrész helyébe
az „az Agrárminisztérium” szöveg
lép. 4. A  Versenyképes Közép-Magyarország Operatív Program monitoring bizottsága elnökének felmentéséről és
a  monitoring bizottság elnökének kinevezéséről szóló 73/2016. (VII. 4.) ME határozat [a továbbiakban: 73/2016.
(VII.  4.) ME határozat] 1.  pont b)  alpontjában az „a Nemzetgazdasági Minisztérium munkaerőpiacért és képzésért
felelős” szövegrész helyébe az „az Innovációs és Technológiai Minisztérium” szöveg lép.
5. Visszavonom
a) a  21/2015. (III. 12.) ME határozat 1.  pontjában a  „parlamenti” szövegrészt, 3. és 7.  pontját, 8.  pont
b) alpontjában az „és” szövegrészt, valamint a 8. pont c) alpontját,
b) a 73/2016. (VII. 4.) ME határozat 1. pont a) alpontját,
c) az  Integrált Közlekedésfejlesztési Operatív Program monitoring bizottsága elnökének felmentéséről és
a monitoring bizottság elnökének kinevezéséről szóló 69/2017. (VI. 28.) ME határozatot.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
2011. XLVIII. törvény az Egyesült Nemzetek keretében, Palermóban, 2000. december 14-én létrejött, a nemzetközi szervezett bűnözés elleni Egyezménynek a tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei, valamint a lőszerek tiltott előállítása és kereskedelme elleni fellépésről szóló, 2001. május 31-én elfogadott Jegyzőkönyve kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés e törvénnyel felhatalmazást ad az Egyesült Nemzetek keretében, Palermóban, 2000. december 14-én
létrejött, a nemzetközi szervezett bűnözés elleni Egyezménynek a tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei, valamint a
lőszerek tiltott előállítása és kereskedelme elleni fellépésről szóló, 2001. május 31-én elfogadott Jegyzőkönyve
(a továbbiakban: Jegyzőkönyv) kötelező hatályának elismerésére.
2. § Az Országgyűlés a Jegyzőkönyvet e törvénnyel kihirdeti.
3. § A Jegyzőkönyv hiteles, angol nyelvű szövege és annak hivatalos magyar nyelvű fordítása a következő:
accordance with the Convention. A törvényt az Országgyűlés a 2011. május 9-i ülésnapján fogadta el.
„Az Egyesült Nemzetek keretében létrejött, a nemzetközi szervezett bűnözés elleni Egyezményt kiegészítő, a
tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei, valamint a lőszerek tiltott előállítása és kereskedelme elleni
Jegyzőkönyv
Preambulum
A jelen Jegyzőkönyv Részes Államai,
tudatában annak, hogy sürgősen szükséges a tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei, valamint a lőszerek tiltott
előállításának és kereskedelmének megelőzése, leküzdése és visszaszorítása, mert e tevékenységek károsan hatnak az
államok, a régiók és az egész világ biztonságára, és veszélyeztetik a népek jólétét, társadalmi és gazdasági fejlődésüket,
valamint a békés élethez való jogukat,
meggyőződve tehát annak szükségességéről, hogy e célból minden államnak meg kell tennie a szükséges
intézkedéseket, beleértve a nemzetközi együttműködést, illetve más intézkedéseket regionális és globális szinten,
emlékeztetve a Közgyűlés 1998. december 9. napján hozott 53/111. számú határozatára, amelyben a Közgyűlés
elhatározta egy nyitott kormányközi Ad Hoc Bizottság létrehozását, azzal a céllal, hogy kidolgozzon egy átfogó
nemzetközi egyezményt a nemzetközi szervezett bűnözés ellen, valamint hogy megvitassa – többek között – olyan
nemzetközi okmány kidolgozását, amellyel sikerrel lehet küzdeni a tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei, valamint a
lőszerek tiltott előállítása és kereskedelme ellen,
figyelemmel a népek egyenlő jogainak és önrendelkezésének elvére, ahogy az az Egyesült Nemzetek Alapokmányában
és az Egyesült Nemzetek Alapokmányának megfelelően az Államok Közötti Baráti Kapcsolatokra és Együttműködésre
vonatkozó Nemzetközi Jogelvekről szóló Nyilatkozatban megjelenik,
meggyőződve arról, hogy az Egyesült Nemzetek keretében létrejött, a nemzetközi szervezett bűnözés elleni
Egyezménynek a tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei, valamint a lőszerek tiltott előállítása és kereskedelme elleni
küzdelemre vonatkozó nemzetközi szerződéssel történő kiegészítése hasznos lesz ezen bűncselekmények
megelőzése és leküzdése érdekében,
az alábbiak szerint állapodtak meg:
I.
Általános rendelkezések 1. cikk
Kapcsolat az Egyesült Nemzetek keretében létrejött, a nemzetközi szervezett bűnözés elleni
Egyezménnyel
(1) A jelen Jegyzőkönyv kiegészíti az Egyesült Nemzetek keretében létrejött nemzetközi szervezett bűnözés elleni
Egyezményt, azt az Egyezménnyel együtt kell értelmezni.
(2) A jelen Jegyzőkönyvre az Egyezmény rendelkezéseit mutatis mutandis kell alkalmazni, kivéve, ha az másként
rendelkezik.
(3) A jelen Jegyzőkönyv 5. cikkével összhangban meghatározott bűncselekményeket úgy kell tekinteni, mint az
Egyezménnyel összhangban meghatározott bűncselekményeket.
2. cikk
A Jegyzőkönyv célja
A jelen Jegyzőkönyv célja, hogy előmozdítsa, megkönnyítse és megerősítse a Részes Államok közötti együttműködést
a tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei, valamint a lőszerek tiltott előállításának és kereskedelmének megelőzése,
leküzdése és visszaszorítása érdekében.
3. cikk
Értelmező rendelkezések
A jelen Jegyzőkönyv alkalmazásában:
a) „tűzfegyver” minden olyan hordozható, csővel rendelkező fegyver, amellyel lőni lehet, vagy amelyet lövésre
terveztek, illetve amely könnyedén átalakítható arra, hogy sörétet, golyót vagy lövedéket lőjön ki lőpor
segítségével, ide nem értve a muzeális fegyvereket vagy azok másolatait. A muzeális fegyvereket és azok
másolatait a nemzeti jognak megfelelően kell meghatározni. Nem minősülnek muzeális fegyvernek az 1899 után
készült fegyverek;
b) a „részek és alkatrészek” kifejezés speciálisan a tűzfegyver számára tervezett bármilyen alkatrészt vagy
pótalkatrészt jelent, amely elengedhetetlen a tűzfegyver működése szempontjából, beleértve a csövet, a tokot
vagy tokrészt, a szánt vagy a forgódobot, a zárat vagy a zártömböt, valamint minden olyan eszközt, amelyet úgy
terveztek vagy alakítottak át, hogy a tűzfegyver által keltett torkolatdörejt csökkentse;
c) „lőszer” az egybeszerelt lőszert vagy annak alkatrészeit jelenti, beleértve az olyan töltényhüvelyt, csappantyút ,
lőport, golyót vagy lövedéket, amelyet tűzfegyverekben használnak, feltéve, hogy ezek az alkatrészek maguk is
engedélyezés alá tartoznak az érintett Részes Állam területén;
d) „tiltott előállítás” a tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei, valamint a lőszerek gyártását vagy összeszerelését
jelenti:
(i) illegálisan forgalmazott részekből és alkatrészekből;
(ii) azon Részes Állam illetékes hatóságának engedélye vagy jóváhagyása nélkül, ahol a gyártás, illetve az
összeszerelés történik; vagy
(iii) anélkül, hogy a jelen Jegyzőkönyv 8. cikkének megfelelően a gyártás során a tűzfegyvert megjelölték volna;
A tűzfegyver részei és alkatrészei gyártásának engedélyezése vagy jóváhagyása a nemzeti joggal összhangban
történik;
e) a „tiltott kereskedelem” a tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei, valamint a lőszerek behozatalát, kivitelét,
beszerzését, értékesítését, szállítását, mozgatását vagy átszállítását jelenti az egyik Részes Állam területéről vagy
azon keresztül egy másik Részes Állam területére, ha ezt az érintett Részes Államok bármelyike nem engedélyezte
a jelen Jegyzőkönyvben írt feltételek szerint, vagy ha a tűzfegyverek nincsenek megjelölve a jelen Jegyzőkönyv
8. cikkének megfelelően;
f) a „nyomonkövetés” a tűzfegyverek és – ha ez lehetséges – azok részei, alkatrészei és a lőszerek módszeres
követését jelenti a gyártótól a vevőig, annak érdekében, hogy segítséget lehessen nyújtani a Részes Államok
illetékes hatóságainak a tiltott előállítás és kereskedelem felderítéséhez, nyomozásához és elemzéséhez.
4. cikk
Az alkalmazás területe (1) A jelen Jegyzőkönyv hatálya – ettől eltérő rendelkezés hiányában – kiterjed a tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei,
valamint a lőszerek tiltott előállításának és kereskedelmének megelőzésére, valamint a jelen Jegyzőkönyv 5. cikkével
összhangban meghatározott bűncselekményekkel kapcsolatos nyomozásra és vádemelésre, amennyiben e
bűncselekmények nemzetközi jellegűek és elkövetésükben szervezett bűnözői csoport érintett.
(2) A jelen Jegyzőkönyvet nem kell alkalmazni az államok közötti műveletekre, illetve az államok közötti szállításokra, ha e
Jegyzőkönyv alkalmazása hátrányosan befolyásolná a Részes Államok jogát arra, hogy lépéseket tegyenek a
nemzetbiztonság érdekében az Egyesült Nemzetek Alapokmányában meghatározottak szerint.
5. cikk
Bűncselekménnyé nyilvánítás (1) Minden Részes Állam meghozza azokat a jogalkotási és egyéb intézkedéseket, amelyek szükségesek lehetnek ahhoz,
hogy a következő magatartásokat, ha azokat szándékosan követik el, bűncselekményekké nyilvánítsák:
a) tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei, valamint a lőszerek tiltott előállítása;
b) tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei, valamint a lőszerek tiltott kereskedelme;
c) a jelen Jegyzőkönyv 8. cikkében előírt jelölés(ek) meghamisítása vagy tiltott eltávolítása, kitörlése vagy
megváltoztatása a tűzfegyveren.
(2) Minden Részes Állam meghozza ezen kívül azokat a jogalkotási és egyéb intézkedéseket, amelyek szükségesek
lehetnek ahhoz, hogy a következő magatartásokat bűncselekményekké nyilvánítsák:
a) jogrendszere alapelveivel összhangban, a jelen cikk (1) bekezdésével összhangban meghatározott
bűncselekmény elkövetésének kísérlete, vagy részesként annak elkövetésében való részvétel; és
b) a jelen cikk (1) bekezdésével összhangban meghatározott bűncselekmény elkövetésének megszervezése,
irányítása, segítése, az arra való felbujtás, annak elősegítése vagy tanácsokkal segítése.
6. cikk
Elkobzás, lefoglalás és ártalmatlanítás (1) Az Egyezmény 12. cikkének sérelme nélkül a Részes Államok nemzeti jogrendszerük keretein belül a lehető
legnagyobb mértékben olyan intézkedéseket fogadnak el, amelyek szükségesek ahhoz, hogy elkobozzák azokat a
tűzfegyvereket, azok részeit és alkatrészeit, illetve az olyan lőszereket, amelyeket tiltott módon állítottak elő, vagy
amelyekkel tiltott módon kereskedtek.
(2) A Részes Államok nemzeti jogrendszerük keretein belül olyan intézkedéseket fogadnak el, amelyek szükségesek annak
megelőzéséhez, hogy a tiltott módon előállított vagy forgalmazott tűzfegyverek, azok részei és alkatrészei, valamint a
lőszerek illetéktelen személyek kezébe kerüljenek, azáltal, hogy ezen tűzfegyvereket, azok részeit és alkatrészeit,
valamint a lőszereket lefoglalják és megsemmisítik, kivéve, ha az ártalmatlanítás más módját hivatalosan
engedélyezték, feltéve, hogy a tűzfegyvereket jelzéssel látták el, illetve az ilyen tűzfegyverek és lőszerek
ártalmatlanításának módozatait rögzítették.
II.
Megelőzés 7. cikk
Nyilvántartás
Valamennyi Részes Állam legalább tíz évig nyilvántartást vezet a tűzfegyverekkel, és ha az szükséges és lehetséges,
azok részeivel, alkatrészeivel és a lőszerekkel kapcsolatos olyan adatokról, amelyek szükségesek a tiltott módon
előállított vagy forgalmazott tűzfegyverek, illetve, ha az szükséges és lehetséges, azok részei, alkatrészei és a lőszerek
nyomonkövetéséhez és azonosításához, valamint ahhoz, hogy megelőzzék és felderítsék az ilyen tevékenységeket.
Ezek az adatok a következők:
a) a jelen Jegyzőkönyv 8. cikkében meghatározott megfelelő jelölések;
b) a tűzfegyverekkel, azok részeivel, alkatrészeivel és a lőszerekkel kapcsolatos nemzetközi műveletek esetén, a
megfelelő engedély és jóváhagyás kibocsátásának és lejáratának ideje, a kiviteli ország, a behozatali ország, adott
esetben a tranzit országok megnevezése, valamint a végső címzett, illetve az áruk leírása és mennyisége.
8. cikk
A tűzfegyverek jelölése (1) A tűzfegyverek azonosítása és nyomonkövetése érdekében a Részes Államok:
a) minden tűzfegyver előállításakor megkövetelik annak egyedi megjelölését, amely tartalmazza a gyártó nevét, az
előállítás országát vagy helyét és a sorozatszámot, vagy bármilyen más egyedi, felhasználóbarát jelölést vezetnek
be egyszerű mértani jeleknek numerikus és/vagy alfanumerikus kóddal való kombinálásával, úgy, hogy
valamennyi állam számára lehetséges legyen a gyártási ország gyors azonosítása;
b) megkövetelik minden behozott tűzfegyver megfelelő egyszerű megjelölését, úgy, hogy lehetséges legyen a
behozatali ország, és ahol ez lehetséges, a behozatal évének azonosítása, illetve hogy lehetővé váljon ezen ország
illetékes hatóságai számára a tűzfegyver nyomonkövetése, továbbá megkövetelik az egyedi megjelölést, ha a
tűzfegyveren nem szerepel ilyen jelölés. Az e pontban meghatározott követelményeket nem kell alkalmazni a
tűzfegyverek ideiglenes jellegű, ellenőrizhetően törvényes célokra történő behozatalakor;
c) a tűzfegyver állami készletekből végleges polgári felhasználásra történő átadásakor olyan megfelelő egyedi
jelölések használatát biztosítják, amelyek lehetővé teszik az átadó ország azonosítását valamennyi Részes Állam
számára.
(2) A Részes Államok a tűzfegyvereket előállító ipart arra ösztönzik, hogy hozzanak intézkedéseket a jelölések eltávolítása
vagy megváltoztatása ellen.
9. cikk
A tűzfegyverek hatástalanítása
Az a Részes Állam, amely belső jogával összhangban nem ismeri el a hatástalanított tűzfegyvert tűzfegyvernek,
megteszi a szükséges intézkedéseket, ideértve speciális bűncselekmények meghatározását is, ha az szükséges, annak
érdekében, hogy a hatástalanított tűzfegyverek tiltott visszaélesítését megelőzze, a hatástalanítás következő általános
elveinek megfelelően:
a) a hatástalanított tűzfegyver minden, a működéshez elengedhetetlen alkatrészét véglegesen működésképtelen
állapotba kell hozni, és alkalmatlanná kell tenni az eltávolításra, a kicserélésre, vagy az olyan megváltoztatásra,
amelynek révén valamilyen módon lehetőség lenne a tűzfegyver visszaélesítésére;
b) lépéseket kell tenni a hatástalanítási intézkedések ellenőrzésére, ha az szükséges, valamely illetékes hatóság
útján, hogy biztosítani lehessen, hogy a végrehajtott változtatások a tűzfegyvert véglegesen működésképtelenné
tették;
c) az illetékes hatóság ellenőrzésének ki kell terjednie a tűzfegyver hatástalanítását bizonyító tanúsítványra vagy
kivonatra, vagy az e célból a tűzfegyverre nyomott, jól látható jelölésre.
10. cikk
A kivitelre, a behozatalra és a tranzitra vonatkozó engedélyezési, illetve jóváhagyási rendszerek általános
követelményei
(1) A tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei és a lőszerek átszállítására vonatkozóan valamennyi Részes Állam hatékony
kiviteli és behozatali engedélyezési vagy jóváhagyási rendszert hoz létre vagy tart fenn, illetve a nemzetközi tranzitra
vonatkozó intézkedéseket hoz.
(2) A tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei és a lőszerek szállítmányozására vonatkozó kiviteli engedélyek, illetve
jóváhagyások kibocsátása előtt a Részes Államok ellenőrzik, hogy:
a) a behozatali ország a behozatali engedélyeket, illetve jóváhagyásokat kiadta; és
b) a két- vagy többoldalú egyezmények, illetve azon megállapodások sérelme nélkül, amelyek kedvezményeket
biztosítanak a kizárólag szárazföldi határokkal rendelkező államoknak, a tranzit országok legalább egy írásos
értesítést küldtek a szállítást megelőzően arról, hogy nem ellenzik a tranzitot.
(3) A kiviteli és a behozatali engedélynek vagy jóváhagyásnak és a kísérő iratoknak legalább az engedély vagy a
jóváhagyás kibocsátásának helyéről és idejéről, a lejárat idejéről, a kiviteli államról, a behozatali államról, a végső
címzettről, a tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei és a lőszerek leírásáról és mennyiségéről, és – ha tranzitról is szó
van – a tranzit-országokról kell adatokat tartalmaznia. A behozatali engedélyben feltüntetett adatokat előzetesen a
tranzit-országok rendelkezésére kell bocsátani.
(4) A behozatali Részes Állam – kérelemre – értesíti a kiviteli Részes Államot a feladott tűzfegyvereket, azok részeit és
alkatrészeit, vagy lőszert tartalmazó szállítmány átvételéről.
(5) A rendelkezésre álló erőforrások keretein belül valamennyi Részes Állam megteszi azokat az intézkedéseket, amelyek
szükségesek annak biztosításához, hogy az engedélyezési, illetve a jóváhagyási eljárások biztonságosak legyenek, és
hogy az engedélyezési vagy jóváhagyási iratokat ellenjegyezni, illetve hitelesíteni lehessen.
(6) A Részes Államok egyszerűsített eljárási szabályokat fogadhatnak el a tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei, illetve a
lőszerek olyan ellenőrizhető törvényes célokra történő eseti behozatala, kivitele vagy tranzitja tekintetében, mint a
vadászat, a sportlövészet, az értékbecslés, a kiállítások vagy a javítások.
11. cikk
Biztonsági és megelőző intézkedések
Annak érdekében, hogy felderítsék, megelőzzék és kiküszöböljék a tűzfegyvereket, azok részeit, alkatrészeit és a
lőszereket érintő lopást, veszteséget, elterelést, valamint azok tiltott előállítását és kereskedelmét, mindegyik Részes
Állam megfelelő intézkedéseket tesz arra, hogy:
a) megkövetelje a tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei és a lőszerek biztonságát az előállítás, a behozatal, a kivitel és
a területén történő tranzit során; és
b) növelje a behozatali, a kiviteli és a tranzitellenőrzések, beleértve – ahol az szükséges – a határellenőrzések,
valamint a rendőrségi és a vámügyi nemzetközi együttműködés hatékonyságát.
12. cikk
Tájékoztatás (1) Az Egyezmény 27. és 28. cikkének sérelme nélkül a Részes Államok belső jog- és közigazgatási rendszerüknek
megfelelően kicserélik egymás között az adott ügy szempontjából lényeges, a tűzfegyvereket, azok részeit,
alkatrészeit és a lőszereket érintő adatokat, például az engedéllyel rendelkező gyártókról, kereskedőkről,
importőrökről, exportőrökről és – ha lehetséges – a szállítókról.
(2) Az Egyezmény 27. és 28. cikkének sérelme nélkül a Részes Államok belső jog- és közigazgatási rendszerüknek
megfelelően kicserélik egymás között a vonatkozó adatokat például:
a) olyan szervezett bűnözői csoportokról, amelyekről tudható vagy gyanítható, hogy részt vesznek a tűzfegyverek,
azok részei, alkatrészei és a lőszerek tiltott előállításában vagy kereskedelmében;
b) a tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei és a lőszerek tiltott előállításának vagy kereskedelmének leplezéséhez
használt eszközökről és a felderítés módjairól;
c) a tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei és a lőszerek tiltott kereskedelmével foglalkozó szervezett bűnözői
csoportok által szokásosan használt módszerekről és eszközökről, feladási helyekről és célállomásokról, valamint
útvonalakról; és
d) a törvényhozói tapasztalatokról, gyakorlatokról, valamint intézkedésekről, amelyek a tűzfegyverek, azok részei,
alkatrészei és a lőszerek tiltott előállításnak és kereskedelmének megelőzésére, leküzdésére és visszaszorítására
irányulnak.
(3) A Részes Államok biztosítják egymás számára, illetve megosztják egymással, ha az szükséges, a rendészeti hatóságok
számára hasznos, vonatkozó tudományos és műszaki információkat, annak érdekében, hogy erősítsék egymás
képességét a tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei és a lőszerek tiltott előállításának vagy kereskedelmének
megelőzésére, felderítésére és nyomozására, valamint az ilyen tiltott tevékenységekben résztvevő személyek bíróság
elé állítására.
(4) A Részes Államok együttműködnek az olyan tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei és az olyan lőszerek
nyomonkövetésében, amelyeket vélhetően tiltott módon állítottak elő, vagy amelyekkel tiltott módon kereskedtek.
Az ilyen együttműködés magában foglalja a tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei és a lőszerek nyomonkövetésével
kapcsolatos, jogsegély iránti megkeresések haladéktalan megválaszolására vonatkozó előírást a rendelkezésre álló
eszközök keretein belül.
(5) A jogrendszere alapelveire vagy bármely nemzetközi egyezményre tekintettel valamennyi Részes Állam garantálja az
e cikk értelmében valamely más Részes Államtól kapott adatok bizalmas kezelését, és betartja az ezen adatok
használatával kapcsolatos bármely korlátozást, ideértve a kereskedelmi ügyletekre vonatkozó tulajdonosi adatokat,
ha ezt az adatot szolgáltató Részes Állam kívánja. Ha az adatok bizalmas kezelése nem tartható fenn, e tényről az
adatot szolgáltató Részes Államot az adat közzététele előtt értesíteni kell.
13. cikk
Együttműködés (1) A Részes Államok kétoldalú, regionális és nemzetközi szinten együttműködnek a tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei
és a lőszerek tiltott előállításának és kereskedelmének megelőzése, leküzdése és visszaszorítása érdekében.
(2) Az Egyezmény 18. cikk (13) bekezdésének sérelme nélkül valamennyi Részes Állam kijelöl egy olyan nemzeti szervet
vagy kapcsolattartási pontot, amely összekötőként működik közte és a többi Részes Állam között a jelen
Jegyzőkönyvvel kapcsolatos ügyekben.
(3) A Részes Államok keresik a tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei és a lőszerek gyártóinak, forgalmazóinak,
importőreinek, exportőreinek, ügynökeinek és kereskedelmi fuvarozóinak támogatását és együttműködését az e cikk
(1) bekezdésében hivatkozott tiltott tevékenységek megelőzése és felderítése érdekében.
14. cikk
Képzési és műszaki segítségnyújtás
A Részes Államok együttműködnek egymással és a vonatkozó nemzetközi szervezetekkel, ha az szükséges, annak
érdekében, hogy – kérelemre – képzési és műszaki segítséget kapjanak, amely szükséges ahhoz, hogy javítani tudják
képességüket a tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei és a lőszerek tiltott előállításának és kereskedelmének
megelőzésében, leküzdésében és visszaszorításában, beleértve az Egyezmény 29. és 30. cikkében meghatározott
ügyekkel kapcsolatos műszaki, pénzügyi és anyagi segítségnyújtást.
15. cikk
Ügynökök és az ügynöki tevékenység (1) A tűzfegyverek, azok részei, alkatrészei és a lőszerek tiltott előállításának és kereskedelmének megelőzése érdekében a
Részes Államok megfontolják egy, az ügynöki tevékenységet szabályozó rendszer létrehozását, amennyiben ilyen
rendszert még nem hoztak létre. A rendszer a következő egy vagy több intézkedést foglalhatja magában:
a) a saját területükön működő ügynökök nyilvántartásba vételének követelményét;
b) az ügynöki tevékenység engedélyezésének vagy jóváhagyásának követelményét; vagy
c) a műveletben résztvevő ügynökök nevének és működési helyének a behozatali és kiviteli engedélyeken, illetve
jóváhagyásokon, vagy a kísérő iratokban történő feltüntetésének követelményét.
(2) Azokat a Részes Államokat, amelyek az e cikk (1) bekezdésében kifejtettek alapján az ügynöki tevékenységre
vonatkozó engedélyezési rendszert már létrehozták, a jelen Jegyzőkönyv arra bátorítja, hogy az ügynökökkel és az
ügynöki tevékenységgel kapcsolatos adatokat vegyék fel a jelen Jegyzőkönyv 12. cikke szerinti adatcsere körébe, és
hogy az ügynökökkel és az ügynöki tevékenységgel kapcsolatos nyilvántartásokat a jelen Jegyzőkönyv 7. cikkének
megfelelően őrizzék meg.
Záró rendelkezések 16. cikk
A viták rendezése (1) A Részes Államok törekednek arra, hogy a jelen Jegyzőkönyv értelmezése és alkalmazása során felmerülő vitákat
tárgyalások útján rendezzék.
(2) A jelen Jegyzőkönyv értelmezése és alkalmazása során két vagy több Részes Állam között felmerülő olyan vitát,
amelyet ésszerű időn belül nem sikerül tárgyalások útján rendezni, az érintett Részes Államok egyikének kérésére
választottbíróság elé kell vinni. Amennyiben a választottbíróság igénybevételére irányuló kezdeményezés időpontját
követő hat hónapon belül sem tudnak az érintett Részes Államok a választottbíróság megszervezésében megegyezni,
a vitát az érintett Részes Államok bármelyike a Nemzetközi Bíróság elé terjesztheti, a Bíróság Alapszabályával
összhangban.
(3) Minden Részes Állam jogosult a jelen Jegyzőkönyv aláírásakor, megerősítésekor, elfogadásakor vagy jóváhagyásakor,
vagy az ahhoz való csatlakozáskor kijelenteni, hogy nem tartja magára nézve kötelezőnek a jelen cikk (2) bekezdését. A
(2) bekezdés a többi Részes Államot sem kötelezi azokkal a Részes Államokkal szemben, amelyek a fenti fenntartást
tették.
(4) Bármely Részes Állam, amely a jelen cikk (3) bekezdése szerinti fenntartást tette, bármikor visszavonhatja ezt a
fenntartást az Egyesült Nemzetek főtitkárának megküldött írásbeli értesítéssel.
17. cikk
Aláírás, megerősítés, elfogadás, jóváhagyás és csatlakozás
(1) A jelen Jegyzőkönyv minden állam számára nyitva áll aláírásra az Egyesült Nemzetek New York-i székházában a
Közgyűlés által történő elfogadástól számított harmincadik naptól kezdődően 2002. december 12-ig.
(2) A jelen Jegyzőkönyv továbbá aláírásra nyitva áll a regionális gazdasági integrációs szervezetek számára, azzal a
feltétellel, hogy az ilyen szervezet legalább egy tagállama a jelen cikk (1) bekezdésével összhangban aláírta ezt a
Jegyzőkönyvet.
(3) A jelen Jegyzőkönyvet a Részes Államoknak meg kell erősíteniük, el kell fogadniuk, vagy jóvá kell hagyniuk. A
megerősítő, az elfogadó, a jóváhagyó vagy a csatlakozási okiratokat az Egyesült Nemzetek főtitkáránál kell letétbe
helyezni. Egy regionális gazdasági integrációs szervezet akkor helyezheti letétbe megerősítő, elfogadó vagy
jóváhagyó okiratát, ha annak legalább egy tagállama a megerősítő, elfogadó vagy jóváhagyó okiratát már letétbe
helyezte. A fenti megerősítő, elfogadó vagy jóváhagyó okiratban az ilyen szervezet megjelöli hatáskörét a jelen
Jegyzőkönyv által szabályozott kérdésekben. Az ilyen szervezet továbbá értesíti a letéteményest a hatáskörében
bekövetkezett bármilyen jelentős változásról.
(4) A jelen Jegyzőkönyv bármely állam és minden olyan regionális gazdasági integrációs szervezet számára csatlakozásra
nyitva áll, amelynek legalább egy tagállama Részes Állam a jelen Jegyzőkönyvben. A csatlakozási okiratot az Egyesült
Nemzetek főtitkáránál kell letétbe helyezni. Csatlakozásakor a regionális gazdasági integrációs szervezet megjelöli
hatáskörét a jelen Jegyzőkönyv által szabályozott kérdésekben. Az ilyen szervezet értesíti a letéteményest a
hatáskörében bekövetkezett bármilyen jelentős változásról.
18. cikk
Hatálybalépés (1) A jelen Jegyzőkönyv a negyvenedik megerősítő, elfogadó, jóváhagyó vagy csatlakozási okirat letétbe helyezésének
időpontjától számított kilencvenedik napon lép hatályba, kivéve azt a körülményt, miszerint az Egyezmény
hatálybalépése előtt a Jegyzőkönyv nem lép hatályba. A jelen bekezdés alkalmazásában, egy regionális gazdasági
integrációs szervezet által letétbe helyezett bármilyen okirat nem számítható további okiratként hozzá az ilyen
szervezet tagállamai által letétbe helyezett okiratokhoz.
(2) Minden olyan állam vagy regionális gazdasági integrációs szervezet tekintetében, amely a jelen Jegyzőkönyvet a
negyvenedik megerősítő, elfogadó, jóváhagyó vagy az ehhez történő csatlakozási okirat letétbe helyezését követően
erősíti meg, fogadja el, hagyja jóvá vagy jelen Jegyzőkönyvhöz ezt követően csatlakozik, a jelen Jegyzőkönyv a
vonatkozó okiratnak az ilyen állam vagy szervezet által történő letétbe helyezésének időpontjától számított
harmincadik napon lép hatályba, vagy abban az időpontban, amikor a jelen cikk (1) bekezdésének értelmében ez a
Jegyzőkönyv hatályba lép, attól függően, melyik következik be később.
19. cikk
Módosítás (1) A jelen Jegyzőkönyv hatálybalépését követő öt év elteltével a jelen Jegyzőkönyv bármely Részes Állama javasolhatja
annak módosítását, és azt benyújthatja az Egyesült Nemzetek főtitkárához, aki ezután a javasolt módosítást
tanulmányozás és a javaslattal kapcsolatos döntéshozatal céljából ismerteti a Részes Államokkal és az Egyezmény
Részes Államainak Konferenciájával. A Részes Államok Konferenciáján tanácskozó, a jelen Jegyzőkönyvben Részes
Államok minden erőfeszítést megtesznek az egyes módosításokra vonatkozó egyetértés megteremtése érdekében.
Ha az egyetértés kialakítására tett erőfeszítések eredménytelenek és nem sikerül megegyezésre jutni, akkor a
módosítás elfogadásához – végső lehetőségként – a Részes Államok Konferenciáján jelen lévő és szavazó Részes
Államok kétharmados szavazati többsége szükséges.
(2) A regionális gazdasági integrációs szervezetek, a hatáskörükbe tartozó ügyekben, a jelen cikk alapján, annyi
szavazattal gyakorolják szavazati jogukat, ahány tagállamuk a jelen Jegyzőkönyv Részes Állama. Az ilyen szervezetek
nem gyakorolhatják szavazati jogukat, ha tagállamaik ezt saját jogon teszik, és fordítva.
(3) A jelen cikk (1) bekezdésével összhangban elfogadott módosításokat a Részes Államoknak meg kell erősíteni, el kell
fogadni vagy jóvá kell hagyni.
(4) A jelen cikk (1) bekezdése értelmében elfogadott módosítás valamely Részes Állam vonatkozásában az ilyen
módosítás megerősítéséről, elfogadásáról vagy jóváhagyásáról szóló okiratnak az Egyesült Nemzetek főtitkáránál
történt letétbe helyezése időpontjától számított kilencven nap elteltével lép hatályba.
(5) Ha valamely módosítás hatályba lép, úgy az kötelező érvényű mindazokra a Részes Államokra nézve, amelyek
kinyilvánították egyetértésüket, hogy azt magukra nézve kötelező érvényűnek tekintik. A többi Részes Államra nézve
továbbra is a jelen Jegyzőkönyv rendelkezései maradnak érvényben és bármely olyan korábbi módosítás, amit
megerősítettek, elfogadtak vagy jóváhagytak.
20. cikk
Felmondás (1) A jelen Jegyzőkönyvet bármelyik Részes Állam felmondhatja az Egyesült Nemzetek főtitkárának megküldött írásbeli
értesítéssel. Az ilyen felmondás attól az időponttól számított egy év elteltével lép hatályba, amikor a főtitkár átvette az
értesítést.
(2) A regionális gazdasági integrációs szervezet tagsága megszűnik a jelen Jegyzőkönyvben, amikor azt tagállamainak
mindegyike felmondta.
21. cikk
A letéteményes és a hiteles nyelvű szövegek
(1) A jelen Jegyzőkönyv kijelölt letéteményese az Egyesült Nemzetek főtitkára.
(2) A jelen Jegyzőkönyv eredeti példányát – amelynek arab, kínai, angol, francia, orosz és spanyol nyelvű szövege
egyaránt hiteles – az Egyesült Nemzetek főtitkáránál kell letétbe helyezni.
A FENTIEK HITELÉÜL az alulírott teljhatalmú meghatalmazottak, akiket erre saját kormányaik szabályszerűen
felhatalmaztak, a jelen Jegyzőkönyvet aláírták.”
4. § Felhatalmazást kap a Kormány, hogy az e törvény 3. §-a szerinti Jegyzőkönyv 13. cikk (2) bekezdésében meghatározott
nemzeti szervet vagy kapcsolattartási pontot rendeletben kijelölje.
5. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő harmincadik napon lép hatályba.
(2) E törvény
a) 2–4. §-a a Jegyzőkönyv 18. cikk (2) bekezdésében meghatározott időpontban,
b) 6. § (2) bekezdése 2013. január 1-jén
lép hatályba.
(3) A Jegyzőkönyv, illetve a (2) bekezdésben meghatározott rendelkezések hatálybalépésének naptári napját a
külpolitikáért felelős miniszter annak ismertté válását követően a Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett egyedi
határozatával állapítja meg.
6. § (1) Az Egyesült Nemzetek keretében, Palermóban, 2000. december 14-én létrejött, a nemzetközi szervezett bűnözés
elleni Egyezménynek az emberkereskedelem, különösen a nők és gyermekek kereskedelme megelőzéséről,
visszaszorításáról és büntetéséről szóló Jegyzőkönyve kihirdetéséről szóló 2006. évi CII. törvény 3. §-ában a hivatalos
magyar nyelvű fordítás 3. cikk a) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
(A jelen Jegyzőkönyv alkalmazásában:)
„a) az „emberkereskedelem”: személyek toborzását, szállítását, eladását, elrejtését, vagy átvételét jelenti fenyegetés,
erőszak vagy a kényszer más formáinak alkalmazásával, erőszakos elrablás, csalás, megtévesztés, hatalommal vagy
kiszolgáltatott helyzettel való visszaélés útján, vagy anyagi ellenszolgáltatás vagy előnyök adásával, vagy
elfogadásával annak érdekében, hogy a kizsákmányolás céljából elnyerjék egy olyan személy beleegyezését, aki más
személy felett hatalommal rendelkezik. A kihasználásnak magában kell foglalnia legalább a mások prostituálásának
kihasználását, vagy a szexuális kizsákmányolás más formáit, kényszermunkát vagy szolgáltatásokat, rabszolgatartást
vagy a rabszolgatartáshoz hasonló gyakorlatot, mások leigázását vagy emberi test szerveinek tiltott eltávolítását;”.
(2) A lőfegyverekről és lőszerekről szóló 2004. évi XXIV. törvény 2. § 24. pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
(E törvény alkalmazásában:)
„24. muzeális fegyver és lőszer: az elöltöltő fegyver, valamint az 1890 előtt készített tűzfegyver – kivéve, ha korszerű
perem vagy központi gyújtású lőszer használatára alkalmas – és a muzeális fegyverekhez használható 1945 előtt
készült lőszer;”.
Dr. Schmitt Pál s. k., Kövér László s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


text:
142/2010. (VII. 14.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság a köztársasági elnöknek az Országgyűlés által elfogadott, de még ki nem hirdetett törvény alkotmányellenessége elő zetes vizsgálatára benyújtott indítványa alapján – dr. Bragyova András, dr. Holló András, dr. Kiss László és dr. Lévay Miklós alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az egységes mezőgazdasági támogatási rendszer bevezetéséről és
működtetéséről szóló, az Országgyűlés 2008. október 20-i ülésnapján elfogadott törvény 15. § (3) bekezdés a) pontja
alkotmányellenes.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. 1. Az Országgyűlés a 2008. október 20-i ülésnapján 205 igen szavazattal, 163 nem szavazat ellenében, 5 tartózkodás
mellett elfogadta az egységes mezőgazdasági támogatási rendszer bevezetéséről és működtetéséről szóló,
T/5883. számú törvényjavaslatot (a továbbiakban: SPS törvény).
Az Országgyűlés elnöke az SPS törvényt 2008. október 28-án küldte át a köztársasági elnök hivatalába kihirdetésre.
Az SPS törvénnyel szemben a köztársasági elnök alkotmányos aggályokat fogalmazott meg, ezért azt nem írta alá,
hanem a 2008. november 12-én kelt indítványában – az Alkotmány 26. § (4) bekezdésében biztosított jogkörénél
fogva – az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 1. §-ának a) pontja, 21. §
(1) bekezdésének b) pontja és a 35. §-a alapján az SPS törvény elő zetes alkotmányossági vizsgálatát kezdeményezte.
A köztársasági elnök indítványa értelmében a kihirdetésre megküldött törvény 15. § (3) bekezdés a) pontja
alkotmányellenes, sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság elvéből következő jogbiztonság elvét.
Az indítvány lényege szerint a törvény által bevezetni kívánt, a termőföldtől és termeléstől eloldott támogatási
jogosultságnak mint a termelőt megillető új, önálló vagyoni értékű jog egyik elemének a törvény hatálybalépése
előtti harmadik évben (2006-ban) igénybe vett nemzeti támogatásokhoz kötése a jogosultság első kiosztásakor
– az érintetteknek a megváltozott jogszabályi környezethez való alkalmazkodásra biztosított kellő felkészülési idő
hiánya miatt – sérti a jogbiztonságot.
Az indítvány szerint a törvény 15. § (3) bekezdése a korábbi támogatási rendszer szabályainak megváltozásához
kapcsolódik. A törvény alapjaiban változtatja meg a támogatás rendszerét, és a támogatásban való részvétel feltételeit
részben a múltban létrejött jogviszonyokra alapozza, úgy, hogy az érintettek korábbi vagyoni hatású döntéseiknél,
jogviszonyaik alakításánál értelemszerűen nem számolhattak a jelen törvényből adódó következményekkel. Ez
különösen hátrányosan érinti azokat a földtulajdonosokat, akik 2006 előtt vagy 2006-ban haszonbérbe adták
termőföldjüket. Az erre vonatkozó szerződés megkötésekor ugyanis a tulajdonosok nem tudhatták, hogy
a haszonbérleti szerződés alapján 2009-től az SPS törvény alapján a haszonbérlő szerez támogatási jogosultságot.
Ez a tulajdonosok számára azért hátrányos, mert a támogatási jog adott haszonbérlőhöz rendelése, a konkrét
termőföldtől való eloldása jelentősen megnehezíti más haszonbérlővel a szerződéskötést, és az ingatlan eladását is.
Az új haszonbérlő, vagy az új tulajdonos ugyanis nem szerzi meg automatikusan a területhez tartozó korábbi
támogatási jogosultságokat. A mezőgazdasági termelők körén belül is hátrányos helyzetbe kerülnek azok, akik
az SPS törvény alapján, az SPS törvény 15. § (3) bekezdése a) pontjában meghatározott bázisidőszakban – a 2006.
naptári évben – nem részesültek releváns támogatásban a nemzeti költségvetésből. Ezzel egyebek mellett mindazok
a termelők hátrányt szenvednek az SPS törvény értelmében, akik vagy a 2007. vagy a 2008. naptári évben kezdték meg
tevékenységüket, vagy növelték az általuk megművelt, támogatásra jogosító területet. A 2006. naptári év bázisévként
 való kijelölése miatt e termelők tényleges támogatása adott esetben jelentősen csökkenhet.
2. Az Alkotmánybíróság az indítványt véleményezésre megküldte a földművelésügyi és vidékfejlesztési, valamint
az igazságügyi és rendészeti miniszternek. Az indítványra a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter tett
észrevételt.
3. Az Alkotmánybíróság a 2009. november 3-i teljes ülésen meghallgatta Gráf József földművelésügyi és vidékfejlesztési
minisztert.
II. 1. Az Alkotmány szabályai szerint:
„2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. (...)”
2. Az SPS törvénynek a köztársasági elnöki indítvánnyal támadott szabályai és egyéb, a támadott szabállyal összefüggő
rendelkezései a következőképpen szólnak:
„3. § (1) A támogatási jogosultság dolognak minősülő mezőgazdasági vagyoni értékű jog.
(2) A támogatási jogosultság ideiglenes átengedéséhez, tulajdonjogának átruházásához annak átadása nem
szükséges.
(3) A támogatási jogosultság a kiosztását elrendelő határozat jogerőre emelkedésének napján kerül a jogosult
tulajdonába.
(4) A támogatási jogosultság a közösségi jogi aktusban, valamint az e törvényben meghatározottak szerint
korlátozottan forgalomképes.
(5) Amennyiben a jogosult a támogatható területnek minősülő termőföldet és a termőföld hektárszámával
megegyező számú támogatási jogosultságot ugyanazon személy számára kívánja átruházni vagy ideiglenesen
átengedni, a termőföld tekintetében elővásárlásra vagy előhaszonbérletre jogosult e jogával csak úgy élhet, ha mind
a termőföldre, mind pedig a támogatási jogosultságra vonatkozó ajánlatot elfogadja.
(6) Amennyiben a támogatási jogosultság átruházására, ideiglenes átengedésére a termőfölddel együtt kerül sor,
az erről szóló közokiratnak, vagy teljes bizonyító erejű magánokiratnak tartalmaznia kell a földterület Mezőgazdasági
Parcella Azonosító Rendszerben (a továbbiakban: MePAR) szerinti, és jogszabályban meghatározott azonosítási
adatait.
(7) A (6) bekezdésben foglaltak szerinti adatok hiányában a megállapodás jóváhagyása iránti kérelmet
a mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatási szerv érdemi vizsgálat nélkül elutasítja.
(8) A mezőgazdasági haszonbérlet megszűnése, vagy megszüntetése egyben az ahhoz kapcsolódó támogatási
jogosultság haszonbérletére kötött megállapodás megszűnésének, illetve megszüntetésének is minősül.” (...)
„5. § (1) A támogatási jogosultság a közösségi jogi aktusban, valamint a jogszabályban foglalt feltételek teljesítése
esetén jogosít támogatás igénybevételére.
(2) A közösségi jogi aktusban foglaltaknak megfelelően jogszabályban meghatározottak szerint sajátos feltételek
teljesítéséhez kötött támogatási jogosultság is kiosztható.
(3) A mezőgazdasági termelő személyében öröklés miatt bekövetkezett változás, valamint jogutódlás esetében, illetve
a mezőgazdasági üzem egészben, vagy részben történő átruházása alkalmával legfeljebb annyi támogatási
jogosultság kerülhet az örökös, a jogutód, illetve a szerződő fél tulajdonába, amennyi az érintett mezőgazdasági
termelőt az átruházásra kerülő rész vonatkozásában eredetileg is megillette, illetve amennyi a mezőgazdasági
üzemhez eredetileg is tartozott.
(4) Öröklés vagy jogutódlás esetén a támogatási jogosultság alapján járó támogatást a támogatási jogosultságot
megszerző mezőgazdasági termelő örökös vagy jogutód mezőgazdasági termelő veheti igénybe.” (...)
„15. § (1) A támogatási jogosultságok első alkalommal történő kiosztásakor a támogatási jogosultságok darabszámát
– közösségi jogi aktus, illetve jogszabály eltérő rendelkezése hiányában – a jogosult terület alapján kell megállapítani.
(2) A támogatási jogosultságok első alkalommal történő kiosztásakor a támogatási jogosultságok egységértékét:
a) a támogatási jogosultságok regionális felosztására elkülönített pénzügyi keret – az összes mezőgazdasági termelő
összes jogosult területe figyelembevételével – egységes felosztásával megállapított mérték, valamint
b) az elkülönített nemzeti tartalék pénzügyi keretének a mezőgazdasági termelő által a bázis időszakban közösségi
jogi aktusban, illetve jogszabályban meghatározottak szerint termékpályához kapcsolódóan megállapított
támogatási összegnek támogatási jogcímenként külön-külön, jogszabályban meghatározottak szerinti mértékben
figyelembe vett támogatási adatok alapján egyedileg megállapított mérték
szerint összevontan kell megállapítani.
(3) A (2) bekezdés b) pontja alkalmazásában bázis időszaknak
a) a b)–d) pontokban foglalt eset kivételével 2006. naptári évet,
b) tej kvótához kötött támogatás esetében 2007. március 31-et,
c) az elkülönített cukor, illetve zöldség-gyümölcs támogatás esetében 2008. naptári évet,
d) a bor termékpályához kapcsolódó támogatás esetében a közösségi jogi aktusban meghatározott,
e) az a)–d) pontokban nem említett termékpályák esetében a közösségi jogi aktusban meghatározott időpontot
kell tekinteni.
(4) Amennyiben a (3) bekezdés szerinti bázis időszak és az egységes támogatási kérelem 2009-ben történő
benyújtására, illetve módosítására nyitva álló időszak között a mezőgazdasági termelő személyében öröklés, vagy
jogutódlás következett be, támogatási jogosultság egységértékének megállapítása érdekében az örökhagyó, illetve
a jogelőd által a bázis időszakban igénybe vett egységes terület alapú, illetve az ahhoz kapcsolódó kiegészítő nemzeti
támogatást a mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatási szerv nyilvántartásában szereplő örökös vagy jogutód
mezőgazdasági termelőnél kell figyelembe venni.”
III. Az Alkotmánybíróságnak az indítvány alapján először azt kellett vizsgálnia, van-e hatásköre az SPS törvény
alkotmányellenességének elő zetes vizsgálatára.
1. Az Alkotmánybíróság hatásköre szempontjából annak lehet elvben jelentősége, hogy a közösségi agrárpolitika
reformjának egyik elemét, az úgynevezett összevont gazdaság-támogatási rendszert (Single Payment Scheme,
a továbbiakban: SPS) a Tanács fogadta el, 2003. június 26-i luxemburgi ülésén. A Közös Agrárpolitika (a továbbiakban:
KAP) e reformja által létrehozott rendszer alapvető jogszabálya közösségi jogforrás, a Rendelet.
A Rendelet az elfogadása óta több mint húsz alkalommal módosult, részben az új tagállamok csatlakozására
tekintettel. Az Alkotmánybíróság jelen eljárásának folyamatban léte alatt is több alkalommal módosult a szabályozás.
Végül a Rendeletet felváltotta a Tanács 73/2009/EK rendelete (2009. január 19.), amely a közös agrárpolitika keretébe
tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak
megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról,
az 1290/2005/EK, a 247/2006/EK és a 378/2007/EK rendelet módosításáról, valamint az 1782/2003/EK rendelet
hatályon kívül helyezéséről szól (a továbbiakban: Rendelet2). Annak a kérdésnek az eldöntésében, hogy
az Alkotmánybíróságnak van-e hatásköre az indítvány elbírálására, ennek a változásnak nincs meghatározó hatása.
A KAP-reform rendszerében két alapvető modell (s egyben nemzeti implementációs lehetőség) szerepelt és szerepel:
a történelmi [Rendelet 33. cikk (1) bekezdés a) pont], illetve a területalapú (regionalizált) modell [Rendelet 59. cikk
(1) bekezdés].
A történelmi modell támogatottsági jogosultságot teremt egy meghatározott referencia-időszak (bázisidőszak)
támogatási adatai alapján. Az egyes termelők által megszerzett jogosultságoknak a száma egyenlő
a referencia-időszakban megművelt átlagos területtel. A jogosultságoknak az értéke az egy-egy termelő számára
az adott időszakban ténylegesen kifizetett – közös költségvetésből eredő – támogatási referenciaösszeg elosztva
a megszerzett jogosultságok számával. Jelentősége van annak, hogy a Rendelet szerinti történelmi modell
a közösségből eredő támogatások új felosztásáról szól.
A területalapú vagy másképpen regionális modellben az IIER-be (Integrált Igazgatási Ellenőrzési Rendszer, lásd
Európai Tanács 3508/92. számú rendelete) bejelentett jogosult földterület alapján jut a mezőgazdasági termelő
támogatási jogosultsághoz. Egy-egy régióban az összes jogosultság egységes, azonos összegű. (A jogosultság
nagysága: a regionális referenciaösszeg osztva a jogosult területtel.)
A két alapmodell kombinációja a harmadik, a hibrid modell. A tagállamok e modellben a történelmi és a területalapú
jogosultságok kombinációja révén határozhatják meg a jogosultság összegét: részben történelmi, részben regionális
számítás alapján. A hibrid modellnek több változata is kialakítható. A területalapú és a „történelmi” elemekre épülő
támogatás-elosztási arány idővel változtatható lehet. Lehetséges, hogy a történelmi elemet átmeneti időszak után
eltörlik, s a folyamat végére csak tiszta regionális rendszer marad. A változatlan feltételeket tartalmazó rendszert
„statikus”, az eleve változó elemeket magában foglaló modellt pedig „dinamikus” hibridnek is nevezik.
A Rendeletben meghatározott ennek az egységes támogatási rendszernek a lényege, hogy a mezőgazdasági üzemek
által korábban különböző jogcímeken igénybe vett közvetlen támogatásokat egységes támogatásban foglalja össze
úgy, hogy a termelő, a gazdaság által a bázisidőszakban igénybe vett támogatásokat hozzárendeli az ebben
az időszakban megművelt földterülethez, és a jövőben az így kapott arányszám és a gazdaság által ténylegesen
művelt terület alapján engedi kifizetni a támogatást. [A Rendelet preambulumának a (29) pontja szerint „az egységes
támogatást a mezőgazdasági üzem szintjén kell megállapítani.”]
Bázisidőszakként a Rendelet, amely 2003. szeptember 29-én kelt, és a hivatalos lap 2003. október 21-i számában jelent
meg, három évet, a 2000-től 2002-ig terjedő időszakot határozza meg (37. és 38. cikk).
A Rendelet még az új tagállamok – köztük Magyarország – csatlakozása előtt született. Ezért eredetileg nem
tartalmazott szabályokat az új tagállamokra, hanem csak jelezte, hogy majd ki kell igazítani a Rendeletet, hogy hatálya
kiterjedjen az új tagállamokra is.
A 2004. május 1-jén csatlakozott tagállamok vonatkozásában a módosított Rendelet eltérő szabályokat állapít meg.
A Rendelet III. Cím 6. fejezete (71a. cikktől) nem határoz meg az új tagállamok számára bázisidőszakot. A régi
tagállamok 2005-ben és 2006-ban vezették be az SPS valamely modelljét.
Az új tagállamok termelői és gazdaságai a csatlakozáskor értelemszerűen nem rendelkezhettek a közvetlen
támogatásokat illetően sem referencia-időszakkal, sem referencia-összegekkel. Nem rendelkezhettek termeléshez
kötött támogatással, és területalapú támogatással sem.
A Rendelet preambulumának (49) pontja szerint figyelemmel arra a tényre, hogy a 2003. évi csatlakozási szerződés
értelmében 2004. május 1-jével új tagállamok csatlakoznak a Közösséghez, a csatlakozás időpontjáig az említett
szerződésben előírt eljárásnak megfelelően ki kell igazítani e rendeletet, hogy hatálya kiterjedjen az új tagállamokra.
A Tanács 583/2004/EK Rendelete (2004. március 22.) megállapítja, hogy az új tagállamok mezőgazdasági termelői nem
részesültek közvetlen közösségi kifizetésekben, és nem rendelkeznek korábbi referenciákkal a 2000., a 2001. és a 2002.
naptári évre vonatkozóan; ezért az új tagállamokban a regionálisan alkalmazott hektáronkénti támogatásokra kell
alapozni az egységes támogatási rendszert, a régiók között objektív kritériumok alapján felosztva, és szétosztva azon
mezőgazdasági termelők között, akiknek a gazdasága az érintett régióban található, és akik megfelelnek a jogosultsági
feltételeknek [Preambulum (6) pont, 1. cikk 5. pont].
Az 1782/2003/EK tanácsi rendelet módosított 143. cikke [143b. cikk (9) bekezdése] egy átmeneti időszak alatt az új
tagállamok esetében különleges intézkedések alkalmazását teszi lehetővé a mezőgazdasági termelők számára a közös
költségvetésből Magyarország számára járó közvetlen kifizetések odaítélése terén: ez az egységes területalapú
támogatási rendszer (Simplified Area Payment Scheme, SAPS).
A Rendelet módosított 71f. cikk (1) bekezdése szerint valamennyi olyan mezőgazdasági termelő részére jár
jogosultság, akinek mezőgazdasági üzeme az érintett régióban található; a (3) cikk pedig kimondja, hogy „[e]ltérő
rendelkezés hiányában a hektáronkénti támogatás iránti jogosultság nem módosítható.”
Az új tagállamok esetében a közvetlen támogatások folyósítására 2004 és 2013 között fokozatosan kerül sor a Rendelet
alapján, „lépcsős” formula szerint. Eszerint az első évben a közös költségvetés az újonnan csatlakozó országok
(így Magyarország) számára járó teljes közvetlen támogatási összeg 25%-át, majd három éven keresztül (2005, 2006,
2007) évente 5, illetve hat éven át (2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013) évente 10%-os lépésekben egyre növekvő
részét fedezi.
Ennek azért van jelentősége, mert a közös költségvetésből érkező támogatást nemzeti forrásokból, legfeljebb
a nemzeti felső határig ki lehet egészíteni (ez az ún. „top up”): az új államok lehetőséget kaptak arra, hogy a közös
költségvetésből fedezett támogatási összegeket legfeljebb harminc százalékkal nemzeti forrásból kiegészítsék
[143c. cikk (2) bekezdés]. Ennek a nemzeti kiegészítő támogatásnak az elosztási szabályait a Rendelet részleteiben nem
határozza meg közvetlenül. A szabályozást a belső jog, a 2007. évi XVII. törvény, valamint FVM-rendeletek
tartalmazzák.
2. Az SPS törvény a SAPS támogatást (amit a Rendelet alapján a közös költségvetésből, közvetlen támogatásként fizetnek
ki) és az ahhoz kapcsolódó, az állami költségvetésből eredő nemzeti kiegészítő támogatásokat hozza egy tető alá.
Ezzel összhangban az SPS törvény 1. § (7) bekezdése kimondja, hogy „az egységes terület alapú, valamint az ahhoz
kapcsolódó kiegészítő támogatási rendszer 2008. december 31-gyel megszűnik”. Az SPS törvény az egységes
támogatási rendszer regionális modelljét vezeti be azzal, hogy elkülönített nemzeti tartalék szolgálja azoknak
a mezőgazdasági termelőknek a támogatási jogosultsághoz való juttatását, akik (amelyek) az egységes támogatási
rendszerre való átállás eredményeképpen kerülnek különleges helyzetbe: az elkülönített nemzeti tartalék felosztása
a bázisidőszakban figyelembe vett támogatási adatok alapján történik [SPS törvény 15. § (2) bekezdés b) pontja].
Az SPS törvénnyel bevezetni kívánt egységes mezőgazdasági támogatási rendszer konstrukciója – mint támogatásmegállapítási technika – a közösségi jogban is szerepel, a részletszabályokat azonban nem a Rendelet, hanem az SPS
törvény tartalmazza. Az SPS törvénynek a bázisra és bázisidőszakra vonatkozó szabályai csak technikai értelemben,
és elnevezésük alapján hasonlítanak a Rendelet szerinti SPS modell történelmi bázis alapú modelljére, tartalmi
szempontból nem azonosak azzal.
Az SPS törvény formálisan jogszabály, abban az értelemben, ahogyan azt az Abtv. használja az Alkotmánybíróság
hatáskörének meghatározásánál.
Az SPS törvény 15. §-ának támadott rendelkezése – a 2006-os bázisév – tartalmi szempontból nem következik
a közösségi jogból, ilyen tartalmú szabály megalkotása nem közösségi jogi kötelezettség, hanem a magyar
Országgyűlés önálló, szabad döntése.
3. A jelenlegi SAPS rendszert felváltó SPS-t – az indítvány benyújtásakor hatályos szabályok szerint – Magyarországnak
legkésőbb 2011-ig [lásd a Rendelet 143b. cikk (9) bekezdését, a Tanács 2012/2006/EK rendelete (2006. december 19.)
1. cikk 16. d) pontját] kellett volna bevezetnie; ez az időpont a Rendelet többszöri módosításának eredménye. 2008.
november 20-án azonban az EU mezőgazdasági minisztereinek megbeszélésén a miniszterek úgy döntöttek, hogy
a 2004-ben taggá vált országok számára 2013 végéig meghosszabbítják a SAPS, vagyis a hazánkban jelenleg
hatályban lévő egységes területalapú támogatási rendszer érvényességét [lásd a Mezőgazdasági Miniszterek
Tanácsának megállapodása a KAP reformról (2008.11.18–19.), a Tanács 15940/08 (Presse 335) számú közleménye;
a Tanács új rendelete, Rendelet2 Preambuluma 46. pontja és a 122. cikk (3) bekezdése].
Mindezek alapján az Országgyűlésnek arra lett közösségi jogi kötelezettsége, hogy az átmenetinek szánt egységes
területalapú támogatási rendszert – amely 2013. december 31-ig áll rendelkezésre – saját döntése szerinti időpontban
felváltsa.
Igaz, hogy a bázis a közösségi jog alapján a múltra kell vonatkozzon. Abban viszont szabad mozgástér van a közösségi
jog szempontjából, hogy az Országgyűlés az SPS-modellt hogyan vezeti be, mekkora legyen a minimális üzemméret,
mi legyen a konkrét bázisidőszak; meghatározhatja az új vagyoni értékű jogosultság földdel vagy anélkül történő
értékesítésének szabályait, a nemzeti tartalék mértékét és igénylésének szabályait.
Erre a viszonylag szabad jogalkotási mozgástérre példaként lehet felhozni a nemzeti tartalék megváltozott szerepét is.
A Rendelet 71e. cikkének (1) bekezdése eredetileg előírta, hogy „az új tagállamok regionális szinten alkalmazzák
az egységes támogatási rendszert”. A 42. cikk értelmében a tagállamok nemzeti tartalékot hoznak létre azoknak
a termelőknek a támogatására, akik 2002. december 31. után vagy 2002-ben kezdik meg mezőgazdasági
tevékenységüket, vagy különleges helyzetbe kerültek, vagy olyan területen működnek, amely a közjogi beavatkozás
valamely formájához kapcsolódó szerkezetátalakítási és/vagy fejlesztési program hatálya alatt áll; a nemzeti
tartalékból támogatás adható a termőterületek termelésből való kivonásának megelőzése és/vagy az adott területen
a mezőgazdasági termelőket sújtó különleges hátrányok ellentételezése érdekében is. A nemzeti tartalék mértékét
a Rendelet eredetileg a régi tagállamokra 3%-ban határozta meg [42. cikk (1) bekezdés]. A Rendelet2 azonban már
nem tartalmaz ilyen korlátozást; ezen kívül lehetővé teszi, hogy az egységes támogatási rendszer alkalmazásának első
évében – amiről az SPS törvény érintett szabálya is szól – az új tagállamok felhasználhassák a nemzeti tartalékot arra,
hogy – objektív és megkülönböztetéstől mentes kritériumok alapján, a mezőgazdasági termelők közötti egyenlő
bánásmódot, valamint a piac és a verseny torzulásának megakadályozását biztosító módon – támogatási
jogosultságokat adjanak meghatározott ágazatokban működő olyan mezőgazdasági termelők részére, akik
az egységes támogatási rendszerre való áttérés eredményeképpen különleges helyzetbe kerültek [57. cikk
(3) bekezdés]. A Rendelet2 szerint az új tagállamok felhasználhatják a nemzeti tartalékot arra, hogy támogatási
jogosultságot ítéljenek oda – objektív kritériumok alapján és a mezőgazdasági termelők közötti egyenlő bánásmódot,
valamint a piac és a verseny torzulásának megakadályozását biztosító módon – olyan mezőgazdasági termelőknek,
akik az egységes támogatási rendszer alkalmazása első évének január 1-je után kezdik meg mezőgazdasági
tevékenységüket, anélkül, hogy abban az évben közvetlen kifizetésben részesülnének [57. cikk (4) bekezdés].
Igaz ugyanakkor, hogy az új tagállamok a Bizottság engedélyével egészíthetnek ki bármely közvetlen kifizetést
(Rendelet 143c. cikk), és az is igaz, hogy a nemzeti kiegészítő támogatás elosztására vonatkozó, 2007-es jogi
szabályozást – amelynek egyik elemét (a bázisidőszakot) használja az SPS törvény – a Bizottság jóváhagyta. Ebből
azonban nem lehet arra a következtetésre jutni, hogy az SPS törvényben is egyedül a 2006-os év lehet a bázisidőszak,
mert mást a Bizottság nem hagyna jóvá. Ezt erősíti, hogy az SPS törvény a felhatalmazó rendelkezések között számol
a 2006-os bázisból eredő hátrányok korrekciójával [21. § (2) bekezdés p) pont]: eszerint a miniszter felhatalmazást
kapott arra, hogy „a történelmi bázis korrekciója érdekében meghatározza a kiegészítő történelmi bázis jogosultságra
jogosultak körét, illetve a kiegészítő történelmi bázis jogosultság mértékét”.
Mindezek alapján megállapítható, hogy az Országgyűlés saját hatáskörében, nem közösségi jogi kötelezettséget
végrehajtva alkotta meg a bázisidőszakra vonatkozó szabályokat. Bár nincs szükség a közösségi rendeletek belső
jogba való átültetésére, bizonyos kérdések szabályozását – mint például a bázisidőszak meghatározását – jelen
esetben a Rendelet az új tagállamokra hagyta. Ez azzal jár, hogy további tagállami szabályalkotás, a tagállamok további
közreműködése szükséges a Rendelet alkalmazásához a történelmi bázis jogosultságok vonatkozásában.
IV. A köztársasági elnök indítványa megalapozott.
1. Az indítvány azt az alkotmányjogi kérdést veti fel, hogy „biztosított-e a jogalkotó kellő felkészülési időt az érintettek
számára ahhoz, hogy a megváltozott jogszabályi környezethez – újabb döntésekkel – alkalmazkodjanak” (7. oldal
második bekezdés második mondata, 9. oldal utolsó mondata, 10. oldal utolsó előtti bekezdése). A köztársasági elnöki
indítvány centrális mondata: „Ilyen értelemben a jogbiztonság a jog viszonylagos állandóságába vetett bizakodást
védi, arra tekintettel, hogy a jogalanyok a helyzetükre vonatkozó jogszabályok alapján döntéseket hoztak vagy
hozhattak. (...) Az Alkotmánybíróság gyakorlatát szem előtt tartva tehát a jogbiztonság a jogszabályok változásával
kapcsolatban végeredményben nem más, mint bizalomvédelem: a jog állandóságába vetett bizakodás védelme, mely
bizakodásra az érintett jogalanyok jelentős döntése alapult vagy alapulhatott.”
Az indítvány értelmében a felkészülési idő nem önmagában való követelmény, hanem arra szolgál, hogyha a fennálló
jogi környezet állandóságában bízva vagyoni hatású döntéseket hoznak a személyek, akkor tudják azt korrigálni, és
az új helyzethez igazodó döntéseket hozni. Amikor nem erről, hanem csak technikai felkészülésről van szó,
a felkészülési idő nyilván nagyon rövid kell, hogy legyen.
Az indítvány értelmezhető úgy, hogy az a termőföld tulajdonosa és bérlője viszonylatában, a „szántóföldi növények
kiegészítő nemzeti támogatását” illetően, továbbá valamennyi termelő tekintetében, a termelők szempontjából
nézve önállóan is, a közösségi és nemzeti támogatások tekintetében külön-külön veti fel a bizalomvédelem elvének
sérülését a bázisévvel kapcsolatban.
2. Kifejezetten a bizalomvédelem kérdésével számos AB-határozat foglalkozik.
Ezek – néhány kivételtől eltekintve – lényegében mind a 43/1995. (VI. 30.) AB határozatra (ABH 1995, 188.) hivatkoznak.
Ez a határozat az úgynevezett Bokros-csomagnak (Gst.) az anyák és a gyermeket nevelő családok szociális ellátására
vonatkozó rendelkezései bevezetéséről, hatálybaléptetéséről szóló rendelkezéseit semmisítette meg. A határozat
különbséget tett az anyasági és gyermektámogatási rendszerbe tartozó, hosszú időtartamra (családi pótlék) és a rövid,
meghatározott időtartamra szóló (gyes, gyed, gyet) szolgáltatások között. Különbséget tett az olyan támogatási
formák között, amelyeknél van, és amelyeknél nincs biztosítási elem. A határozat értelmében a leggyengébb
alkotmányos védelmet a hosszú időre szóló, biztosítási elem nélküli ellátás – családi pótlék – élvezi; ilyenkor
a törvényalkotó jogosult a támogatás egész jogi szabályozását a jogosultság jogalapjára és előfeltételeire is kiható
módon akként megváltoztatni, hogy a változtatás azokra is kihasson, akik a támogatásra már jogot szereztek. Ilyenkor
azonban az új rendszerre való áttérésnek a jogbiztonsággal összefüggő alkotmányos követelménye az érintettek
számára olyan felkészülési idő biztosítása, amely szükséges a megváltozott rendelkezésekhez való alkalmazkodáshoz,
és a család gazdálkodásának az új feltételekhez igazodó megszervezéséhez. A rövid és meghatározott időre szóló
szolgáltatások, mint a gyes, gyed és gyet, nemcsak a tárgyuk, hanem a rövid, belátható bizalmi idő miatt is fokozott
védelmet élveznek, idő előtti megszüntetésük a jogbiztonságot jelentő szerzett jogokat sérti meg, ezért
alkotmányellenes. A határozat az olyan szolgáltatásokra, amelyeknél biztosítási elem van, kiterjesztette
a tulajdonvédelmet. A határozat a bizalomvédelmet illetően a szociális rendszerek stabilitásáról, a törvénnyel elrendelt
kötelező járulékfizetést legitimáló állami garanciavállalásról szólt (a tulajdonvédelemhez kapcsolva).
Az egyik kivétel egy más típusú ügy, a határozott időre szóló beruházási adókedvezmények védelméről, a 16/1996.
(V. 3.) AB határozat (ABH 1996, 61, 68–70.). A határozatot az akkor kilenc tagú testület 5:4 arányban fogadta el.
A határozat lényege, hogy az Alkotmánybíróság az Alkotmány 2. § (1) bekezdése alapján ítélte alkotmányellenesnek
a már megszerzett, határozott időre szóló adókedvezményeknek a határidő lejártát megelőző csökkentését, vagy
megvonását. „Az adott esetben olyan jogokról van szó, melyek tárgya – eltérően a 43/1995. (VI. 30.) AB határozat
tényállásától – adókedvezmények, illetve – eltérően a 9/1994. (II. 18.) AB határozat tényállásától – határozott időre
 szóló adókedvezmények megszerzése. Már megszerzett, határozott időre szóló adókedvezményeknek a határidő
lejáratát megelőző csökkentése, illetve megvonása – a jogalkotói ígérethez jogosan fűződő várakozásból, a tartós
adójogviszonyban ily módon értelemszerűen benne rejlő bizalmi elemből következően – az Alkotmány 2. §
(1) bekezdésében foglalt jogállamiság, és az ebből adódó jogbiztonság követelménye alapján általában
alkotmányellenes.” (...) „A kedvezményeket tevékenységük megkezdése révén már megszerzett adóalanyoknak
az Alkotmány 2. § (1) bekezdése alapján a jogbiztonság alkotmányos követelményére figyelemmel jogos várományuk
van az adórendszer ezen részére vonatkozó állandóságára. Ilyen időtartamra figyelemmel ez az igény nem jelent
feltétlen (abszolút), mindössze viszonylagos állandóság iránti igényt, amely a jogbiztonság fogalmában
alkotmányossági követelményként benne foglaltatik. Ebben az esetben – az 5-5 éves időtartam tekintetében –
a gazdasági élet szereplőinek a beruházási döntések közgazdasági feltételrendszere viszonylagos állandóságához
alkotmányos igénye fűződik: a már megszerzett, viszonylag rövidebb időtartamra vonatkozó – adókedvezmények
az Alkotmány 2. § (1) bekezdésének védelme alatt állnak.”
A másik kivétel a 28/1994. (V. 20.) AB határozat (ABH 1994, 134.), a természetvédelem jogszabályokkal biztosított
szintjének csökkentéséről. A határozatban „Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy az adott jogvédelmi szint
garantálásának az alanyi jogok vonatkozásában többféle módja ismeretes, például a szerzett jogok védelme vagy
a bizalomvédelem. Ezeknek az Alkotmánybíróság gyakorlatában is számos példája van. Így a társadalmi szervek
kezelői jogának – alkotmányos – megszüntetése nem hagyhatja védtelenül a korábbi jogosultakat (ABH 1992, 108.);
csak a clausula rebus sic stantibus olyan feltételeivel lehet korábbi szerződéseket jogszabállyal megváltoztatni,
amelyeket a polgári bíróság is elismerne (ABH 1991, 153, 157.). Előzetes alanyi jogosultság, illetve bárminemű elő zetes
állami kötelezettség nélkül, csupán gazdaságpolitikai célból adott kedvezményeket is csak akkor lehet rövid
határidővel szűkíteni vagy visszavonni, ha erre a jogszabály kibocsátása óta eltelt hosszabb idő alatt bekövetkezett
jelentős változások kényszerítették az államot. Ilyen kényszer nélkül az érintetteknek hosszabb alkalmazkodási időt
kell biztosítani. (ABK 1994. február, 63, 65.)”
A gyakorlat értelmében szerzett jogként védettek ezek szerint a nyugdíjjogosultságok, az anyák számára
a társadalombiztosítás keretében nyújtott, illetve az olyan ellátások, melyek a társadalombiztosítási jogviszony létét
feltételezik, valamint a terhességi gyermekágyi segély és a családi pótlék, továbbá a rövid távú, határozott időre szóló
adókedvezmények. A szerzett jogok védelmétől eltérő, más kérdés a jogi környezet viszonylagos állandóságába vetett
bizakodás.
3. A jogi környezet változásának értékelésével is több döntés foglalkozott.
Az Alkotmánybíróság egyik döntése értelmében a jogi szabályozás megváltozása – az adott esetben az adóalanyok
kamatjövedelmeinek és azok adóterheinek a korábban hatályban volt szabályozástól eltérő differenciálása –
önmagában nem alkotmányossági kérdés, a jogi szabályozás változatlanságához az Alkotmány nem biztosít jogot
[59/1995. (X. 6.) AB határozat, ABH 1995, 295, 298.].
Az Alkotmánybíróság több döntésében nem találta a jogbiztonságba ütközőnek az Szja.-ban biztosított
adókedvezmény módosítását, abból a megfontolásból, hogy a kedvezményekre vonatkozó Szja. szabály nem eleve
előre meghatározott időtartamra vonatkozott. E határozatok indokolásában az Alkotmánybíróság azt hangsúlyozza,
hogy az Szja. meghatározott adóévben megszerzett jövedelmekre kiterjedő hatállyal szabályozza az
adókedvezmények rendszerét. Az Szja. szerint adóév az az időszak, amelyre vonatkozóan az adó alapját meg kell
állapítani, ez pedig a naptári év, az Szja.-ban meghatározott kivételekkel. (556/B/1999. AB határozat, ABH 2000, 802,
805–806. 1046/B/1999. AB határozat, ABH 2004, 1392, 1395.)
Egy másik döntés szerint a 16/1996. (V. 3.) AB határozatban kialakított gyakorlat csupán az adókedvezmények szűk
körére érvényesül: az olyan típusú kedvezményekre, amelyeket az állam a kedvezményt nyújtó jogszabályból
megismerhetően abból a célból állapít meg kifejezetten, hogy a gazdasági élet szereplői számára hosszú távra, eleve
előre meghatározott időtartamra szóló garanciákat nyújtson (28/B/2001. AB határozat, ABH 2002, 1209.).
4. Az adókedvezmények megvonásával összefüggésben merült fel, hogy a módosítás során a jogalkotó kellő felkészülési
időt biztosított-e az érintettek számára.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a jogszabály hatálybalépésének időpontját úgy kell meghatározni, hogy
a jogalanyok számára legyen tényleges lehetőség, hogy magatartásukat a jog előírásaihoz tudják igazítani. Kellő időt
kell biztosítani arra, hogy az érintettek a jogszabály szövegét megismerhessék, és eldöntsék, miként alkalmazkodnak
a jogszabály rendelkezéseihez. A jogszabály kihirdetése és hatálybalépése közötti „kellő idő” mértékét
a jogszabálytervezet kidolgozójának, illetve a jogalkotónak esetileg kell vizsgálnia, az adott jogszabály jellegét,
valamint a jogszabály végrehajtására való felkészülést befolyásoló egyéb tényezőket alapul véve. Alkotmányossági
szempontból az bírálható el, hogy a jogalkotó biztosított-e az érintettek számára legalább minimális felkészülési időt,
azaz az érintetteknek lehetőségük volt-e a jogszabály elő zetes megismerésére. A jogszabály alkotmányellenessége
csak a felkészülésre szolgáló időtartam kirívó, a jogbiztonságot súlyosan veszélyeztető vagy sértő hiánya esetén
állapítható meg. [34/1991. (VI. 15.) AB határozat, ABH 1991, 170, 173–174.; 7/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 45,
47.; 25/1992. (IV. 30.) AB határozat, ABH 1992, 131, 132.; 41/1997. (VII. 1.) AB határozat, ABH 1997, 292, 298.; 723/B/1998.
AB határozat, ABH 1999, 795, 798–780.; 10/2001. (IV. 12.) AB határozat, ABH 2001, 123, 130.]
A 698/B/2006. AB határozat (ABH 2007, 2019.) az év közben bevezetett, terhesebb adójogszabályok vizsgálatáról szól:
a módosítás az adóév közben, szeptember 1-jétől változtatta meg az Szja tv. 65. §-a szerinti kamat adózásnál való
figyelembevételének szabályait. Az Alkotmánybíróság gyakorlatából következően ilyen esetben azt kell vizsgálni,
hogy visszamenőleges hatályról van-e szó, illetve az adózónak az adóévre vonatkozóan időben tudomására jutott-e
a szabályváltozás, a felkészülésre elégséges idő állott-e rendelkezésére (1117/B/1993. AB határozat, ABH 1995, 663,
677.). A határozat megállapította, hogy a törvény szerint a kamatra vonatkozó új rendelkezéseket a 2006. szeptember
1-jétől megszerzett jövedelemre és keletkezett adókötelezettségre kell alkalmazni; a törvény azt is előírja, hogy a 2006.
szeptember 1-jei hatálybalépése előtt megvásárolt értékpapírok, vagy e határidő előtt indított betétlekötések alapján
számított kamatjövedelemre az új szabályozás nem alkalmazható. Az Alkotmánybíróság az indítványokat ezért
elutasította; a kamatadó év közben való bevezetése, a konkrét jogi környezetre figyelemmel, nem sértett szerzett
jogot és nem volt visszaható hatályú.
5. A jogbiztonsághoz szorosan hozzátartozik nemcsak a visszaható hatály tilalmának és a szerzett jogok védelmének
elve, hanem a bizalom védelmének elve is, vagy másképpen a jogos elvárások védelme. A jogbiztonságnak ez
a felfogása megjelenik az Európai Bíróság gyakorlatában is [lásd különösen az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) egyik
ítéletét (1997. január 22., Opel Austria GmbH kontra az Európai Unió Tanácsa); az Elsőfokú Bíróság T-466/93., T-469/93.,
T-473/93., T-474/93. és T-477/93. sz., O’Dwyer és társai kontra Tanács egyesített ügyekben 1995. július 13-án hozott
ítéletének (EBHT 1995. II–2071. o.) 48. pontját; továbbá C-376/02. sz., (a Hoge Raad der Nederlanden elő zetes
döntéshozatal iránti kérelme) a Stichting „Goed Wonen” kontra Staatssecretaris van Financiën ügyben, 2005.
április 26.].
Az EK Bírósága szerint a közösségi intézményeknek igen tág diszkrecionális jogkörük van a közös agrárpolitika
tekintetében, a Bizottságot el kell ismerni, mint olyan intézményt, amely ilyen diszkrecionális jogkörrel rendelkezik
a mezőgazdasági politika végrehajtásához szükséges eszközök megválasztásában (a vajkészlet gazdálkodásért felelős
hatósági minőségében eljárva), melynek során kénytelen a (vajfogyasztásra vonatkozó) támogatási politikáját
a változó piaci feltételekhez igazítani; a vállalkozók jogosan nem várhatják el, hogy azt a fennálló helyzetet, amelyet
a közösségi intézmények diszkrecionális jogkörük gyakorlása során megváltoztathatnak, fenn fogják tartani.
(C-350/86. Société Française des Biscuits Delacre e.a. v. Európai Közösségek Bizottsága, az Európai Bíróság 1990.
február 14. napján hozott döntése.)
A bizalomvédelem elve sajátosan érvényesül kifejezetten az agrárpolitika területén.
Figyelmet érdemel, hogy a Rendelet2 (amely a Rendeletet felváltotta) maga is így fogalmaz a Preambulumban: „A KAP
által meghatározott célkitűzések elérése érdekében a közös támogatási rendszereket szükség esetén akár rövid
határidőn belül is hozzá kell igazítani a változó körülményekhez. A kedvezményezettek ezért nem számíthatnak arra,
hogy a támogatási feltételek változatlanok maradnak, és fel kell készülniük arra, hogy a gazdasági változások és
a költségvetési helyzet függvényében a rendszerek esetleges felülvizsgálatára kerülhet sor” [Preambulum (26) pont].
Ugyanakkor azt is megállapítja a Rendelet2, hogy „[a]z egységes támogatási rendszer főbb elemeit változatlanul kell
hagyni. Különösen a nemzeti felső határok meghatározásával biztosítható, hogy a támogatások és a jogosultságok
teljes szintje ne lépje túl a jelenlegi költségvetési keretet. A tagállamok nemzeti tartalékot működtetnek, amelynek
segítségével megkönnyíthető az új mezőgazdasági termelőknek a támogatási rendszerben való részvétele, illetve
figyelembe vehetők az egyes régiókban jelentkező különleges szükségletek. Szabályokat kell megállapítani
a támogatási jogosultságok átruházásával és használatával kapcsolatban a megfelelő mezőgazdasági alapot
nélkülöző támogatási jogosultságok spekulatív átruházásának és felhalmozásának kivédése érdekében”
[Preambulum (28) pont].
A jogbiztonság és bizalomvédelem nemzeti jogi elve és közösségi elve tartalmi szempontból nem feltétlenül esik
egybe.
Az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlata – három területet kivéve (az anyák és a gyermeket nevelő családok szociális
ellátására vonatkozó rendelkezések, a társadalombiztosítási ellátások és a határozott időre szóló beruházási
adókedvezmények) – nem ad egyértelmű eligazítást arról, hogy milyen szempontokat kell figyelembe venni, amikor
az az általános kérdés merül fel, hogy a jog állandóságába vetett bizakodás a jogbiztonság alapján mikor kap
védelmet. A jogállamiságot eddig olyan tartalmi követelményekre bontotta az Alkotmánybíróság, mint
a jogbiztonság, és az ebből levezetett más alkotmányossági mércék: a norma világossága, a hatálybalépésre
vonatkozó követelmények, a visszaható hatály tilalma. Ide tartozna a szerzett jogok tiszteletben tartása és
megváltoztatásuk szabályai, vagy a bizalomvédelem. A jogbiztonság elvének egyik részeleme, a bizalomvédelem,
vagyis a jogos elvárások védelme ugyanakkor nem azonosítható a szerzett jogok védelmével, de a visszaható hatályú
jogalkotás általános tilalmával sem, hanem ezeknél szélesebb körben érvényesül.
Az Alkotmánybíróságnak a jelen ügyben arról kell döntenie, hogy milyen alkotmányjogi szempontok alapján lehet
összeegyeztetni a gazdaságpolitikai értékválasztás szabadságából eredő jogalkotói döntések kötetlenségét és
a döntéssel közvetlenül érintett személyek jogos elvárásait, ha ez utóbbi a jogállamhoz tartozó jogbiztonság alapján,
az adott jogi környezetben, védelemben részesíthető.
V. A jogos elvárásokkal összefüggésben jelentősége van annak, hogy az SPS törvény, benne a bázisidőszakra vonatkozó
szabályokkal, milyen jogi környezetben lépett volna hatályba – a tulajdonosokat (1. pont) és a termelőket illetően.
A jogi környezet a termelők oldaláról vizsgálható továbbá a nemzeti kiegészítő támogatásokat (2. pont) illetően,
és a közösségi közvetlen kifizetéseket (3. pont) illetően.
A kérdés minden esetben az lesz, van-e védelemben részesíthető jogos elvárása az érintett személyeknek
a támogatásokkal vagy a támogatási rendszerek átalakításával kapcsolatban, és ha igen, milyen szabályok alapján.
Miközben nyilván való, hogy egy támogatási rendszer elosztási szabályainak átalakításánál – ha a felosztható összeg
nem változik – lesznek, akik jobban járnak, mint előtte, és kell lenniük olyan személyeknek is, akik e miatt rosszabbul
járnak, mindenekelőtt, ha korábbi termelési-tenyésztési tevékenységük gazdasági profilján nem változtatnak,
a vizsgálódás mégsem a hátrányos megkülönböztetés körében mozog, hanem az elkülöníthető támogatási formák
által érintett személyek jogszabályon alapuló elvárásait veszi figyelembe.
1. Annak megítélésénél, hogy a jogi környezet a termőföld tulajdonost, mint a gazdaság körültekintő és megfontolt
szereplőjét alapos okkal milyen magatartásra indíthatta, jelentősége van a hatályban volt közösségi SPS rendeletnek.
A közösségi SPS rendeletből az következett eredetileg, hogy az új tagállamok 2010 végéig alkalmazzák a SAPS
támogatási rendszert, azt követően pedig át kell állni az SPS támogatási rendszer valamelyik modelljére, az új tagállam
választása szerint. Habár az átállás időpontja bizonytalan volt, a 2010-es időpont előtti átállás lehetősége
az új tagállamok számára adott volt. Erről az átállás évét megelőző év augusztus 1-jéig tájékoztatni kellett a Bizottságot
[Rendelet 143b (9) cikk].
A Rendelet után, amely 2003. szeptember 29-én kelt, és a hivatalos lap 2003. október 21-i számában jelent meg, azzal
lehetett reálisan számolni, hogy (történelmi bázissal, bármi is legyen a bázis, regionális felosztással, vagy a kettő
vegyítésével) az SPS modellt vezetik be Magyarországon 2010 végéig. Vagyis a piaci szereplők – földtulajdonosok,
bérlők, termelők – legalább 2003. október 21-től értesülhettek az SPS rendszerről, várható bevezetéséről, ennek
lehetséges hatásairól az általuk végzett tevékenységekre. A bázisidőszak mindig a múltra tekint vissza; a közösségi SPS
lényege a termeléstől elválasztott, önálló vagyoni értékű jog; így bármely bázisév mellett lehetnek olyan szerződések,
amelyeket a múltra tekintő bázisév kijelölése időpontját megelőzően kötöttek meg.
Az újonnan piacra lépő termelőnél viszont fontos lehet, hogy milyen támogatás, milyen magatartásra indíthatta,
melyik évben.
2. A termelőket érintő nemzeti kiegészítő támogatásokat illetően megállapítható, hogy a történelmi bázis jogosultságról
a 106/2007. (IX. 24.) FVM rendelet szól.
Ez a rendelet a „mezőgazdasági termelő”, a „történelmi bázis” és a „történelmi bázis jogosultság” fogalmának
meghatározásnál utal a 29/2007. (IV. 20.) FVM rendeletre.
A 29/2007. (IV. 20.) FVM rendeletet viszont a 42/2008. (IV. 4.) FVM rendelet hatályon kívül helyezte 2008. április 7-től, de
az említett fogalommeghatározásokat az új szabály átvette.
Fontos, hogy ebben a 42/2008. (IV. 4.) FVM rendeletben viszont már nem szerepel a referencia időszak, amely
a történelmi bázisnak a referencia időszaka, de az igen, hogy a hatályon kívül helyezett rendelet rendelkezéseit
„a folyamatban lévő ügyekben alkalmazni kell”. Ennek a hatályon kívül helyezett 29/2007. (IV. 20.) FVM rendeletnek
az 1. § 6. pontja szerint a „történelmi bázis referencia időszaka: az az időszak, amelyet jogszabály a 2006. támogatási év,
tejtermeléshez kapcsolódó támogatás esetén a 2006/2007-es kvótaév figyelembevételével állapít meg”.
A történelmi bázis jogosultságról szóló 106/2007. (IX. 24.) FVM rendeletet a miniszter „A mezőgazdasági,
agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes
kérdéseiről” szóló 2007. évi XVII. törvény 81. § (3) bekezdés b) pontjában kapott felhatalmazás alapján adta ki.
A 2007. évi XVII. törvényt 2007. március 30-án hirdették ki, 2007. április 7-én lépett hatályba. A törvény „az egyéb
rendelkezések” [75. § (1) bek.] között létrehozza a „mezőgazdasági vagyoni értékű jog”-ot. A törvényjavaslathoz fűzött
indokolás szerint „9. A mezőgazdasági vagyoni értékű jogokra vonatkozó szabályozás megteremti az összhangot
a speciális szakmai feltételek és a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.)
rendelkezései között. Mivel – különösen az egységes támogatási jogosultság várhatóan 2009-ben történő bevezetése
több mint 200 ezer gazdaságot fog érinteni – a vagyoni értékű jogokra vonatkozó szabályok alapvető jogokat
érintenek. E rendelkezések fogják az alapját képezni egy, még 2009. előtt elfogadandó olyan törvénynek, amely
a közösségi jogszabályok alapján nemzeti hatáskörben fogja szabályozni azt a kérdést, hogy a támogatási jogosultság
átruházása esetén – adó jelleggel – milyen feltételek mellett és mekkora elvonásra kerül sor.”
A szabályozás fontos eleme a „támogatási év”, a „támogatási időszak”, a „kvótaév”. A kiegészítő nemzeti támogatás
igénybevételével kapcsolatos egyes kérdésekről (de a SAPS igénybevételéről is külön-külön) évente új rendeletek
születtek.
A rendeletek minden évben meghatározták a támogatási jogcímeket, a támogatás forrását, a támogatásra jogosultat,
a támogatási kérelem szabályait, a kifizetést. Az előző évi rendeletet a következő évre szóló helyezte hatályon kívül.
A rendeletek a mezőgazdaság számos területére vonatkoznak: a 29/2007. (IV. 20.) FVM rendelet értelmében (amely
bevezette a termeléstől elválasztott támogatási formákat, a történelmi bázis alapján) ilyen a hízottbika tartás(1),
tejtermelés(2), anyatehén tartás(3), extenzifikációs szarvasmarha tartás(4), anyajuh tartás(5), kedvezőtlen adottságú
területeken történő anyajuh tartás(6), egységes területalapú kifizetésekhez kapcsolódó növénytermesztési kiegészítő
nemzeti támogatás(7).
A támogatás termeléstől elválasztva, történelmi bázis alapján vehető igénybe: hízottbika tartás(1), tejtermelés(2),
anyatehén tartás(3) (részben termeléshez kötött is), extenzifikációs szarvasmarha tartás(4), kedvezőtlen adottságú
területeken történő anyajuh tartás(6), egységes területalapú kifizetésekhez kapcsolódó növénytermesztési kiegészítő
nemzeti támogatás(7) (részben termeléshez is kötött).
Termeléshez kötött támogatás kapcsolódik: anyatehén tartás(3) (részben), anyajuh tartás(5), egységes területalapú
kifizetésekhez kapcsolódó növénytermesztési kiegészítő nemzeti támogatás(7) (részben).
A rendelet 61. § (1) bekezdése szerint „a szántóföldi növények kiegészítő nemzeti támogatása a 2008. évtől
a termeléstől elválasztott formában történelmi bázis alapján nyújtható”. A 62. § (2) bekezdése szerint
„a mezőgazdasági termelőt a 2008. évtől termelési kötelezettség nem terheli”.
A rendeletnek külön melléklete van a „Szántóföldi növénytermesztési támogatás hatálya alá tartozó növények”
felsorolásáról.
Mindez azt jelenti, hogy a nemzeti kiegészítő támogatás termeléstől való elválasztása a 2007-es támogatási évben már
megtörtént, az előző évi bázis adatok alapján, a 29/2007. (IV. 20.) FVM rendelet alkalmazásával.
Ez az elválasztás 2007-ben a szántóföldi növények kiegészítő nemzeti támogatását illetően részben, a 2008. évtől
teljesen meg valósult a rendelet alapján.
Az SPS törvényben megjelenő bázisidőszak a törvény létrejötte előtt megszületett, végrehajtott és mára már hatályát
vesztett miniszteri rendeleti szintű jogszabály bázisidőszakához igazodik.
Legalább 2007. április 20-tól számolniuk kellett a termelőknek azzal, hogy a nemzeti kiegészítő támogatás termeléstől
elválasztva, a 2006-os referencia időszak alapján vehető igénybe.
3. A termelőket érintő közösségi közvetlen kifizetésekkel kapcsolatban annak van jelentősége, hogy a régi szabályok
szerint a csak SAPS támogatásban részesülő termelőket illetően az SPS törvény milyen jogi környezetben lépett volna
hatályba.
A közösségi SPS rendeletből az következett eredetileg, az SPS törvény elfogadása előtt, hogy a támogatható területtel
rendelkező termelők – a nemzeti pénzügyi felső határ évenkénti növekedése, illetve a nemzeti kiegészítő támogatás
arányának meghatározása miatt – évről évre magasabb összegű támogatásra válhatnak jogosulttá. A SAPS támogatás,
a közösségi közvetlen kifizetés felosztása normatív: a termelő által bejelentett földterület mértékéhez igazodik.
Az SPS törvény a SAPS támogatást (amit az SPS rendelet alapján fizetnek ki) és az ahhoz kapcsolódó nemzeti kiegészítő
támogatásokat azonban egy tető alá hozza. Az SPS törvény 1. § (7) bekezdése kifejezetten kimondja, hogy
„az egységes terület alapú, valamint az ahhoz kapcsolódó kiegészítő támogatási rendszer 2008. december 31-gyel
megszűnik”.
Az SPS törvény szerinti támogatási jogosultságok első alkalommal történő kiosztásakor részben az üzemi szinten
meghatározott történeti bázis adatokat, részben pedig a regionális jelleggel, minden mezőgazdasági üzem számára
azonosan meghatározott támogatási mértékeket kell alkalmazni. A regionális szinten megállapított támogatási
mértéket minden olyan mezőgazdasági termelő – függetlenül attól, hogy rendelkezik-e bázisidőszakkal, vagy nem –
megkapja, aki az adott évben egységes támogatási kérelmet nyújt be. A nemzeti támogatási felső határ nagyobbik
részét (kb. 60%-át) ezzel módszerrel osztják ki. A kisebbik hányadot a magyar jogszabályok, FVM rendeletek szerinti
történelmi bázis adatok alapján állapítják meg. Az SPS törvény a „történelmi bázist” egyoldalúan veszi figyelembe,
hiszen ezzel csak a nemzeti kiegészítő támogatásban korábban részesült termelők rendelkezhetnek. A SAPS
támogatáshoz kapcsolódóan az SPS törvény nem képez történelmi bázist, a csak a SAPS támogatásban részesült
termelőknek az átállást megelőző év(ek)ben szerzett korábbi támogatásának mértéke az SPS jogosultság kiosztásánál
nem játszik szerepet.
Az SPS törvény a kétfajta komponens egymáshoz viszonyított arányát nem határozza meg, ez az arány az SPS törvény
1. § (5) bekezdésére tekintettel az agrárpolitikáért felelős miniszter döntéséből fog következni.
Az SPS törvényben új elem, hogy a közösségi közvetlen kifizetések összegének felosztásánál is elvileg lehetővé teszi
a nemzeti kiegészítő támogatások elosztásánál használt módszer alkalmazását. Abból, hogy a törvényben nem
határozzák meg a közösségi és a nemzeti rész arányát, az következik, hogy az SPS törvény nem csupán a nemzeti
kiegészítő támogatásokat viszi tovább történelmi bázis alapon, hanem a magyar jogszabályok szerinti történelmi bázis
jogosultság az eddig területalapú közösségi kifizetések felosztásánál is szerepet kaphat, az ez utóbbiban érintett
termelők rovására. Az SPS törvény a két különböző forrásból érkező támogatási összeg, és a két, eltérő elvi alapon
nyugvó támogatási jogosultság arányának meghatározására ugyanis semmilyen szabályt nem tartalmaz.
Az SPS törvény elvileg nem zárja ki, hogy a két komponens aránya akár meg is forduljon, és aránytalanul nagyobb részt
osszanak fel egyedül a top up támogatáshoz kötődő történelmi bázis alapon.
Ez különösen sérelmes lenne azoknak a termelőknek, akik már a történelmi bázis jogosultság kialakítását követően
szereztek vagy növeltek SAPS területet, például azzal, hogy 2007-ben, 2008-ban új legelőterületeket jelentettek be.
A jogos elvárások védelmének elve sérül, ha a fennálló jogi helyzet viszonylagos változatlanságában a termelő
bizakodhatott, mert jogszabály kifejezetten valamely magatartásra ösztönözte.
A közösségi SPS rendelet alapján, amely mind a törvény elfogadásakor, mind a tervezett hatálybalépésekor hatályban
volt, a SAPS támogatásban részesülők legalább abban bízhattak, hogy önmagában az SPS-re való áttérés
következtében, az új támogatási rendszerre való átmenet miatt, sem az üzemszintű támogatásuk (ha a teljes felosztás
az SPS rendelet értelmében vett „történelmi bázis” alapú lenne), sem a regionális felosztásra elkülönített összegből
eredő támogatásuk (ha a teljes felosztás regionális alapú lenne) nem csökken jelentős mértékben. Habár az SPS
rendeletből következik a vegyes modell bevezetésének lehetősége is, melyet az SPS törvény választ, a termelők joggal
bízhattak abban, hogy az átmenet szabályai az új törvényben valamennyiük támogatását viszonylag azonosan érintik,
s a termelők egyes csoportjai a támogatási összegek felosztásakor – önmagában az áttérésből eredően – nem
kerülhetnek lényegesen rosszabb helyzetbe másokhoz képest az SPS rendeleten alapuló várakozásaik teljesülését
illetően.
Az SPS törvény azzal, hogy a kétfajta komponens egymáshoz viszonyított arányát nem maga határozza meg
konkrétan, hanem ezt a miniszterre bízza, és nem ad még általános szempontokat sem ennek az aránynak a miniszteri
meghatározásához, elvileg azt is eredményezheti, hogy a miniszter bármilyen arányt meghatározhat. Az arány
meghatározása alapvetően gazdaságpolitikai, mezőgazdasági, vidékfejlesztési kérdés, és függhet a bejelentett
igényektől is, vagyis nem követelmény, hogy konkrét százalékos arányt a törvény tartalmazzon, de ennek a miniszteri
döntésnek az SPS rendeleten alapuló jogos elvárások keretei között kell maradnia. Jóllehet a csak a SAPS
támogatásban részesülőknek nincs joga ahhoz, hogy támogatásuk az SPS törvény hatálybalépésével teljesen
változatlan maradjon, és nem vet fel bizalomvédelmi kérdéseket önmagában az sem, ha a támogatásuk
gazdaságpolitikai megfontolások következtében csökken, az SPS törvény szerinti jogosultság első kiosztásánál
azonban az ő, SPS rendeleten alapuló elvárásaikat is más termelők várakozásaihoz hasonlóan kell figyelembe vennie
mind a törvényhozónak, mind a miniszternek.
Az arány meghatározására az SPS törvényben adott korlátlan döntési jogkör – az SPS törvény megengedő szabályai
[1. § (5) bekezdése, 15. § (2) bekezdés a) és b) pontja, 15. § (3) bekezdés a) pontja] következtében – ahhoz vezethet,
hogy a SAPS támogatásban való részesüléshez jogot szerzett termelőknek az SPS rendeleten alapuló jogos
várakozásai – a 2006-os bázissal érintett termelők támogatására eső komponens egyoldalú és esetleg nagyarányú
kedvezményezése miatt, amit a törvény jelenleg nem zár ki – akár lényeges sérelmet is szenvedhetnek.
Megállapítható, hogy a törvénynek az indítvánnyal érintett 15. § (3) bekezdése azokat a bázisidőszakokat – az a) pont
a 2006. naptári évet – jelöli ki, amelyeket a történelmi bázis alapú támogatási mérték számításánál figyelembe kell
venni. Nem önmagában a történelmi bázis alkalmazása ellentétes a jogbiztonságból eredő jogos elvárások
védelmének elvével. Nem is az, hogy a bázisév a múltra tekint, és az sem sérti önmagában a jogbiztonságot, hogy ez
a múlt a 2006. naptári év. A jogi környezet változatlanságához fűződő gazdasági érdek sem kap önmagában feltétlen
alkotmánybírósági védelmet. A vagyoni értékű jog önállósítása nem sérti a termőföldtulajdonosok jogait, a termelők
jogos várakozásai sem sérülnek, de csak a nemzeti kiegészítés vonatkozásában. Más a helyzet azonban a fentiek szerint
azokkal a termelőkkel, akik SAPS-területet, és így közvetlen közösségi kifizetésre való jogot szereztek.
A kifejtettek szerint az a körülmény, az a hiányosság ellentétes az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében garantált
jogállamiság elvével, hogy az érintett jogalanyok – azok a termelők, akik már a történelmi bázis jogosultság kialakítását
követően szereztek vagy növeltek SAPS területet például azzal, hogy 2007-ben, 2008-ban új legelőterületeket
jelentettek be – a SAPS-ban szerzett támogatási jogosultságuk egységértékének egy részét elvileg akár jelentős
mértékben is elveszíthetik az új szabályok egyik lehetséges hatásaként.
Az új szabályoknak ez a lehetséges hatása három törvényi rendelkezésre vezethető vissza. Ebből a három szabályból
az egyiket [15. § (3) bekezdés indítvánnyal támadott a) pontja] kifogásolta a köztársasági elnök. A törvény 15. §
(2) bekezdés a) és b) pontja az egységérték meghatározásához két pénzügyi keretről szól. A két pénzügyi keret
egymáshoz viszonyított arányát a törvény 1. § (5) bekezdése alapján a miniszter határozza meg, ami önmagában nem
kifogásolható, feltéve, hogy a törvény legalább általános szempontokat tartalmaz ehhez.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a felhatalmazás kereteinek túllépése alkotmányellenességet eredményez
[19/1993. (III. 27.) AB határozat, ABH 1993, 431, 433.; 551/B/1993. AB határozat, ABH 1995, 840, 841–842.; legutóbb:
467/B/2005. AB határozat, ABK 2007. január, 69, 71.]. A formai alkotmányellenesség egyúttal a jogállam
követelményeinek megsértését is meg valósítja [27/1997. (IV. 29.) AB határozat, ABH 1997, 122, 127–128.; 70/2002.
(XII. 17.) AB határozat, ABH 2002, 409, 414.]. A felhatalmazás kereteinek túllépése sérti az Alkotmány 2. §
(1) bekezdésében foglalt jogállamiság elvét, továbbá ellentétes a jogforrási hierarchiát tartalmazó 37. §
(3) bekezdésével [45/2007. (VI. 27.) AB határozat, ABH 2007, 946, 951.]. Ehhez hasonlóan az is ellentétes az Alkotmány
2. § (1) bekezdésével, ha valamely felhatalmazás korlátlan.
A 15. § (2) bekezdés b) pontja, az egyik pénzügyi keret, a 2006-os támogatási évhez kötődik. A törvény 15. §
(2) bekezdés b) pontját a 15. § (3) bekezdés indítvánnyal támadott a) pontja tölti meg tartalommal. Vagyis az egyik
– a miniszter által kialakított – pénzügyi keret felosztása kizárólag a 2006-os bázisévben kapott támogatási összegtől
függ, és ez a szabály valamennyi termelőre, egységesen vonatkozik. A törvény sem a 15. § (2) bekezdésben, sem
a 15. § (3) bekezdés a) pontjában, sem az 1. § (5) bekezdésében nem tartalmaz olyan szabályt, amely védené
a SAPS-támogatást 2006-ot követően szerzett termelők SPS rendeleten alapuló jogos elvárásait a támogatási
jogosultságok első alkalommal történő kiosztásakor. Az első kiosztáskor a törvény alapján kizárólag a részben az üzemi
szinten meghatározott történeti bázis adatokat, részben pedig a regionális jelleggel, minden mezőgazdasági üzem
számára azonosan meghatározott támogatási mértékeket kell alkalmazni, más szempontot – például a kettő aránya
meghatározásának szempontjait – nem. Ez a hiányosság sérti a SAPS-rendszerben földterületet szerzett termelők
támogatási jogosultsággal összefüggő jogos várakozását.
Az Alkotmánybíróság ezért megállapította, hogy az egységes mezőgazdasági támogatási rendszer bevezetéséről és
működtetéséről szóló, az Országgyűlés 2008. október 20-i ülésnapján elfogadott törvény 15. § (3) bekezdés a) pontja
alkotmányellenes.
Az alkotmányellenesség többféleképpen is kiküszöbölhető. A törvényhozó – a SAPS támogatást szerzett termelők
jogos elvárásai mérlegelésével – meghatározhatja azokat a kereteket, amelyek között az agrárpolitikáért felelős
miniszter döntést hoz, de alkalmazható az SPS törvényben foglaltaktól eltérő történelmi bázis is, példának okáért az,
hogy a pénzügyi keret felosztása nem a 2006-os támogatási évhez kötődik.
Az alkotmányellenesség megállapítására tekintettel az Alkotmánybíróság elrendelte a határozat Magyar Közlönyben
 való közzétételét.
Budapest, 2010. július 12. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


text:
7/2016. (XI. 30.) KKB határozata a Katasztrófavédelmi Koordinációs Tárcaközi Bizottság 2017. munkatervének elfogadásáról.
1. A Katasztrófavédelmi Koordinációs Tárcaközi Bizottság (a továbbiakban: KKB) a katasztrófavédelemről és a hozzá
kapcsolódó egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXXVIII. törvény 7. §-a, a központi államigazgatási
szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 30. § (1) bekezdése,
a katasztrófavédelemről és a hozzá kapcsolódó egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXXVIII. törvény
végrehajtásáról szóló 234/2011. (XI. 10.) Korm. rendelet 8. §-a, a Katasztrófavédelmi Koordinációs Tárcaközi Bizottság
létrehozásáról, valamint szervezeti és működési rendjének meghatározásáról szóló 1150/2012. (V. 15.) Korm. határozat
rendelkezései alapján a KKB 2017. évi munkatervét a mellékletben foglaltak szerint elfogadja.
2. A KKB felhívja a BM OKF főigazgatóját mint a KKB adminisztratív feladatait ellátó szervezet vezetőjét, hogy az Ügyrend
36. pont j) alpontjának megfelelően gondoskodjon a határozat Hivatalos Értesítőben történő közzétételéről.
3. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Dr. Pintér Sándor s. k.,
 KKB elnök


text:
1998/2013. (XII. 29.) Korm. határozata a badacsonytomaji Szent István-kápolna megépítésének támogatása érdekében a Nemzeti Fejlesztési Minisztérium és az Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezetek közötti előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33.  § (1)  bekezdésében biztosított jogkörében
eljárva a  badacsonytomaji Szent István-kápolna megépítésének támogatása érdekében 10,0 millió forint egyszeri
átcsoportosítását rendeli el a  Magyarország 2013. évi központi költségvetéséről szóló 2012. évi CCIV.  törvény
(a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezet, 1. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium
igazgatása cím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű
előirányzatok cím, 55. Egyházi célú központi költségvetési hozzájárulások alcím, 9. Egyházi közösségi célú
programok és beruházások támogatása jogcímcsoport javára az 1. melléklet szerint.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 emberi erőforrások minisztere
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
10/2013. (II. 12.) HM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló 2011. évi
CXIII. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet 2. § (2) bekezdés g) pontja alapján,
a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38. §
(1) bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva, a következő utasítást adom ki:
1. § (1) A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII. törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38. § (2) bekezdés b) pontja alapján dr. Szarka Gábor Leventét a 2. § (1) bekezdés
szerinti feladatokért felelős miniszteri biztossá nevezem ki. (2) A miniszteri biztos tevékenységét 2013. február 1-jétől 2013. július 31-éig látja el.
(3) A miniszteri biztos tevékenységét a honvédelmi miniszter irányítja.
2. § (1) A miniszteri biztos a) koordinálja az új katonai pályamodell bevezetésével kapcsolatos egyes tárcaszintű feladatok végrehajtását,
b) koordinálja a tisztképzés rendszerének korszerűsítésével összefüggő feladatok végrehajtását,
c) ellátja a honvédelmi miniszter fenntartói jogkörének képviseletét a Nemzeti Közszolgálati Egyetem Fenntartói
Testületében, és d) vezeti a honvédelmi értékeket közvetítő programokat.
(2) A miniszteri biztos a feladatainak végrehajtása érdekében valamennyi érintett honvédelmi szervezettel folyamatos és
közvetlen kapcsolattartásra, egyeztetésre, továbbá adat, információ, és irat bekérésére jogosult. A miniszteri biztos
megkeresését a honvédelmi szervezetek feladat- és hatáskörükben eljárva, határidőre teljesítik.
(3) A miniszteri biztos feladatkörében eljárva tárcaközi egyeztetések lefolytatására és az érdekvédelmi szervekkel történő
tárgyalásra jogosult. (4) A miniszteri biztos tevékenységét titkárság nem segíti.
3. § A miniszteri biztos díjazására és juttatására a Ksztv. 38. § (7) bekezdését kell alkalmazni.
4. § A miniszteri biztos feladatainak végrehajtásáról a HM közigazgatási államtitkára útján háromhavonta jelentést terjeszt
fel a honvédelmi miniszternek, melyet tájékoztatásul megküld a Honvéd Vezérkar főnökének.
5. § (1) Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
(2) Hatályát veszti a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 57/2012. (VIII. 3.) HM utasítás.
Dr. Hende Csaba s. k.,
honvédelmi miniszter


text:
1339/2012. (IX. 7.) Korm. határozata a KEOP-2.4.0/B/2F/10-11-2012-0001 azonosító számú („Kiskunhalas Jókai utcai települési szilárd hulladéklerakó, mint szennyező forrás, és a lerakó által okozott szennyezés megszüntetése” című) projekt támogatásának jóváhagyásáról.
A Kormány 1. jóváhagyja az 1. melléklet szerint a KEOP-2.4.0/B/2F/10-11-2012-0001 azonosító számú, „Kiskunhalas Jókai utcai
települési szilárd hulladéklerakó, mint szennyező forrás, és a lerakó által okozott szennyezés megszüntetése” című,
egymilliárd forintot meghaladó támogatási igényű projektjavaslatot, 2. hozzájárul az 1. pont szerinti projekt támogatási szerződésének a – Nemzeti Fejlesztési Ügynökség Környezetvédelmi
Programok Irányító Hatósága általi – megkötéséhez. Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök