text:
157/B/2007. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság a közoktatásról szóló 1993. évi
LXXIX. törvény 133. § (3) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
2. Az Alkotmánybíróság a közoktatásról szóló 1993. évi
LXXIX. törvény 26. § (3) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítvány tárgyában az eljárást megszünteti.
I. 1. Az indítványozó a közoktatásról szóló 1993. évi
LXXIX. törvény (a továbbiakban: Kt.) 26. § (3) bekezdése
és 133. § (3) bekezdése alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte.
Kifejtette, hogy e rendelkezések sértik a helyi önkormányzatoknak az Alkotmány 42. §-ában biztosított helyi
önkormányzáshoz való jogát, illetőleg a 44/A. § h) pontja
szerinti szabad társuláshoz való jogát azáltal, hogy a nyolc
évfolyamnál kevesebb évfolyammal működő általános iskolát, illetőleg az olyan iskolát, amelyben a hetedik és
nyolcadik évfolyam tanulóinak létszáma nem éri el a Kt.
mellékletében meghatározott maximális létszám ötven
százalékát – 15 főt –, tagintézménnyé kell átalakítani,
vagy más fenntartónak átengedni. Véleménye szerint az
önkormányzatok alapfeladatai ellátásához kapcsolódó
ügyek közügyek, így helyi szinten kell arról dönteni, kíván-e az önkormányzat önállóan fenntartani iskolát, vagy
e feladatot más önkormányzatokkal társultan ellátni. Nem
kizárt, hogy a közös intézmény létrehozását az akadályozza, hogy a szóba jöhető önkormányzatok egyike sem rendelkezik befogadó intézménnyel, vagy nem képes további
tanulók elhelyezését megoldani.
2. A Kt. 133. § (3) bekezdését a közoktatásról szóló
1993. évi LXXIX. törvény módosításáról szóló 2007. évi
LXXXVII. törvény (a továbbiakban: Ktmód.) 28. § (5) bekezdése módosította, egyben kiegészítette a (4)–(5) bekezdéssel. A 26 § (3) bekezdését az esélyegyenlőség érvényesülésének közoktatásban történő előmozdítását szolgáló
egyes törvények módosításáról szóló 2008. évi XXXI. törvény 17. § (2) bekezdés a) pontja hatályon kívül helyezte.
Erre figyelemmel az indítványozó úgy nyilatkozott,
hogy indítványát csak a Kt. 133. § (3) bekezdésével szem
ben tartja fenn. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint
az utólagos normakontrollra irányuló vizsgálatot a régi helyébe lépő új szabályozás tekintetében akkor folytatja le,
ha az tartalmilag a korábbival azonos és ezáltal azonos a
vizsgálandó alkotmányossági probléma. [137/B/1991. AB
határozat, ABH 1992, 456, 457.; 138/B/1992. AB határozat, ABH 1992, 579, 581.; 1425/B/1997. AB határozat,
ABH 1998, 844, 845.] Tekintettel arra, hogy az indítványozó által felvetett alkotmányossági probléma a vitatott
szabályozás hatályos szövegével kapcsolatosan változatlanul fennáll, az Alkotmánybíróság az érdemi vizsgálatot a
hatályos szabályozás tekintetében végezte el.
II. Az Alkotmánybíróság az indítvány elbírálásánál a következő jogszabályi rendelkezéseket vette figyelembe:
1. Az Alkotmány vonatkozó rendelkezései:
„42. § A község, a város, a főváros és kerületei, vala
mint a megye választópolgárainak közösségét megilleti a
helyi önkormányzás joga. A helyi önkormányzás a választópolgárok közösségét érintő helyi közügyek önálló, demokratikus intézése, a helyi közhatalomnak a lakosság érdekében való gyakorlása.”
„44/A. § (1) A helyi képviselőtestület:
h) szabadon társulhat más helyi képviselőtestülettel, ér
dekeinek képviseletére önkormányzati érdekszövetséget
hozhat létre, feladatkörében együttműködhet más országok helyi önkormányzatával, és tagja lehet nemzetközi önkormányzati szervezetnek.”
2. A Kt. vizsgált rendelkezése:
„133. § (3) A 2006. évi LXXI. törvény 5. §-ával megálla
pított Kt. 26. §-ának (3) bekezdése alapján a fenntartónak
2008. augusztus 31-ig gondoskodnia kell a nyolc évfolyamnál kevesebb évfolyammal működő általános iskolájának
tagintézménnyé történő átalakításáról vagy az általános iskolai feladatok – e törvényben meghatározottak szerinti – iskolafenntartás nélkül történő megoldásáról. A 2006/2007.
tanévtől kezdődően kell vizsgálni azt a kérdést, hogy indult-e hetedik és nyolcadik évfolyam az általános iskolában.
A hetedik és a nyolcadik évfolyamon indított osztályokat akkor lehet figyelembe venni, ha az egyes osztályok tanulói
létszáma eléri a maximális osztálylétszám ötven százalékát.
Ennél a számításnál – kivéve az e törvény 3. számú melléklet
II/2–3. pontjában meghatározott eseteket – a tényleges tanulói létszámot kell figyelembe venni. A tagintézménnyé történő átalakítás a költségvetési évhez igazodva is végrehajtható. A nyolc évfolyamnál kevesebb évfolyammal működő általános iskola megszüntetése esetén nincs szükség az aránytalan teher vizsgálatára, abban az esetben, ha a helyi önkormányzat az általános iskolai feladatellátásról kistérségi társulás által fenntartott iskola igénybevételével gondoskodik
és a tanulók szállítása iskolabusszal megoldott. Amennyiben
a helyi önkormányzat az e bekezdésben meghatározottak
szerint nem tud gondoskodni a nyolc évfolyamnál kevesebb
évfolyammal működő általános iskola tagintézménnyé történő átalakításáról, vagy az általános iskolai feladatok ellátásáról, a közoktatási feladatkörében eljáró oktatási hivatal engedélyével tovább működtetheti az iskolát. A közoktatási
feladatkörében eljáró oktatási hivatal az általános iskola
székhelye szerint illetékes többcélú kistérségi társulás és a
közigazgatási hivatal bevonásával dönt. A tovább működési
engedély iránti kérelmet 2007. január 31-ig lehet benyújtani.”
III. A Kt. 133. § (3) bekezdése alkotmányellenességének
megállapítására irányuló indítvány nem megalapozott.
1. Az Alkotmány 42. §-ában szabályozott, a község, a város, a főváros és kerületei, valamint a megye közigazgatási
területén élő választópolgárok közösségét megillető helyi
önkormányzáshoz való jog az Alkotmánybíróság következetes álláspontja szerint – bár az Alkotmány nem az alapvető
jogok között szabályozza – tartalmát tekintve az alapvető jogokkal azonos alkotmányos védelemben részesül. [18/1993.
(III. 19.) AB határozat, ABH 1993, 161, 167.; 1044/B/1997.
AB határozat, ABH 2004, 1160, 1169–1170.] E jogot a választópolgárok az Alkotmány 44. § (1) bekezdése szerint
közvetlenül helyi népszavazás, illetőleg az általuk választott
képviselő-testület útján gyakorolják.
Az Alkotmánybíróság az 56/1996. (XII. 12.) AB határozatában rögzítette, hogy az Alkotmány a helyi önkormányzatokra vonatkozóan azokat, a minden önkormányzatra
irányadó, alapvető garanciális szabályokat tartalmazza,
amelyek a helyi önkormányzatok autonómiájának alkotmányos védelmét hivatottak biztosítani. Az indokolás szerint:
„Az Alkotmánybíróság több határozatában vizsgálta az Alkotmányban szabályozott önkormányzati alapjogok természetét [például: 1/1993. (I. 13.) AB határozat, ABH 1993,
27.; 4/1993. (II. 12.) AB határozat, ABH 1993, 68–73.;
57/1994. (IX. 17.) AB határozat, ABH 1994, 316, 331.;
77/1995. (XII. 21.) AB határozat, ABH 1995, 396.]. E határozataiban megállapította, hogy az Alkotmány 44/A. §
(1) bekezdésében szabályozott alapjogok a helyi képviselő-testületek számára biztosított olyan hatáskörcsoportok,
amelyek a helyi önkormányzás körében az önkormányzatok
számára biztosított autonómia alkotmányos garanciáit képezik. Az önkormányzatokat az egyes alapjogok körében megillető autonómia azonban nem feltétlen és korlátozhatatlan.
Az alapjogok szabályozása elsősorban a kormánnyal és az
államigazgatással szemben nyújt alkotmányos garanciát az
önkormányzatok számára. A törvényhozót az Alkotmányban szabályozott önkormányzati alapjogok annyiban korlátozzák, hogy azokat nem vonhatja el, nem állapíthat meg
olyan mértékű korlátozásokat, amelyek valamely önkormányzati alapjog tartalmának kiüresedéséhez, tényleges elvonásához vezetnek.” [56/1996. (XII. 12.) AB határozat,
ABH 1996, 204, 205, 207.]
Ezért annak megítélésénél, hogy a kifogásolt szabályozás korlátozza-e a helyi önkormányzáshoz való jogot, az
Alkotmánybíróságnak azt kellett vizsgálnia, hogy jár-e
olyan következménnyel, hogy a képviselő-testület az oktatást, mint közfeladatot nem tudja ellátni.
A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.) 1. § (3) bekezdése rendelkezik arról, hogy a helyi önkormányzat – a törvény keretei
között – önállóan szabályozhatja a feladat- és hatáskörébe
tartozó ügyeket, közéjük tartozik az általános iskolai oktatásról és nevelésről való gondoskodás, amelyet az Ötv. 8. §
(4) bekezdése a kötelező feladatok között sorol fel. Miután
az Alkotmány 70/F. § (2) bekezdése rögzíti az oktatáshoz
való alapjogot, az állam kötelezettsége, hogy ennek érvényesülését garantálja. A Kt. 2. § (3) bekezdése ezért rögzíti, hogy a közoktatás rendszerének működtetése az állam
feladata, az ingyenes és kötelező általános iskoláról az állami szervek és a helyi önkormányzatok intézményfenntartói tevékenysége, illetve az állami, a helyi önkormányzati feladatellátás keretében gondoskodik [3. § (3) bekezdés]. A működéséhez szükséges fedezetet a 118. § (1) és
(3) bekezdése értelmében az állam – normatív költségvetési hozzájárulásként –, illetőleg a fenntartó hozzájárulása
biztosítja. A Kt. 85. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy
a helyi önkormányzatok az e törvényben meghatározottak
szerint látják el a közoktatással kapcsolatos feladataikat.
A Kt. 133. §-a főszabályként a nyolc évfolyamnál kevesebb évfolyammal működő iskola tagintézménnyé történő
átalakítását írja elő, de alternatívát is kínál a fenntartónak
(önkormányzatnak): ha ezt nem tudja megoldani, úgy engedéllyel tovább működtetheti az iskolát. Ezen túlmenően a
133. § Ktmód.-dal beiktatott (4) bekezdése lehetőséget ad arra, hogy ha az előbbi általános iskola tagintézménnyé történő átalakítása nem történt meg, az engedély – négyévente –
meghosszabbítható, amennyiben az iskola rendelkezik a kötelező felvételt biztosító iskolával kötött együttműködési
megállapodással. Ebből következően az önkormányzatok
elég széles hatáskörrel rendelkeznek ahhoz, hogy önálló felelősséggel döntsenek az Alkotmány és a törvény keretei között elvégzendő oktatási feladataik megvalósításában.
A fentiekre figyelemmel a rendelkezés nem sérti a választópolgároknak a helyi önkormányzáshoz való jogát,
ezért az Alkotmánybíróság az Alkotmány 42. § (1) bekezdésére alapított indítványt elutasította.
2. A Kt. 85. § (1) bekezdése szerint a helyi önkormányzatok az e törvényben meghatározottak szerint látják el a
közoktatással kapcsolatos feladataikat. A 88. § (4) bekezdés úgy rendelkezik, hogy e feladataikat intézmény létesítésével, fenntartásával, társulásban való részvétellel vagy
más önkormányzattal, illetve fenntartóval kötött megállapodás útján valósíthatják meg. Az Alkotmány 44/A. §
(1) bekezdés h) pontja alapján, illetőleg az Ötv. III. fejezete szerint különböző társulásokat alakíthatnak.
A tagintézmény – a Kt. 121. § (1) bekezdés 36. pontjának a definíciója szerint a székhelyen kívül működő intézményegység, ha a székhelytől való távolság, a feladatok
jellege miatt az irányítási, képviseleti feladatok a szék
helyről nem, vagy csak részben láthatók el – az Ötv. 43. §
(1) bekezdésében szabályozott intézményi társulás alá
vonható, amikor az érdekelt képviselő-testületek két vagy
több községet, illetőleg várost és községet ellátó intézmény közös alapításában, fenntartásában és fejlesztésében
állapodnak meg. [Ha nyolc osztálynál kevesebb osztállyal
működteti tovább az iskolát, úgy a Kt. 25. § (7) bekezdése
szerint a kötelező felvételt biztosító iskolával együttműködési megállapodást kell kötni, amelyre a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvénynek a megbízásra vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni.]
A 4/1993. (II. 12.) AB határozat tartalmazza, hogy az
Alkotmánybíróság az egyes ügyek sajátosságai szerint
dönti el, hogy az Alkotmány 44/A. §-ában meghatározott
valamely önkormányzati alapjog szenved-e koncepcionális sérelmet a különféle törvények tényleges korlátozó hatása miatt. (ABH 1993, 48, 71.)
A támadott rendelkezés alapján a társulások létrehozására azért van szükség, mert az önkormányzat az általános
iskolai nevelésről – a fenti megállapodás hiányában – sem
az iskola további önálló működtetésével, sem pedig más
intézményfenntartó útján nem tud gondoskodni. A rendelkezés e rendkívüli esetben, és más, az oktatáshoz való, Alkotmányban biztosított alapjog érvényesülése érdekében
korlátozza a képviselő-testület szabad társuláshoz való jogát, általánosságban azonban nem lehetetleníti el a társulásalapítási hatáskörét.
Az Alkotmánybíróság erre figyelemmel az indítványt
ebben a részében is elutasította.
IV. Az Alkotmánybíróság az Alkotmánybíróságról szóló
1989. évi XXXII. törvény 20. §-a alapján az arra jogosult
indítványa alapján jár el. Tekintettel az indítvány visszavonására, az Alkotmánybíróság a Kt. 26. § (3) bekezdése
alkotmányellenességének megállapítása és megsemmisítése tárgyában kezdeményezett eljárást – az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször módosított és egységes szerkezetbe foglalt
2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január, 3.) 31. §
d) pontja alapján – megszüntette.
Budapest, 2009. szeptember 22. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
385/2009. (IX. 15.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2009. szeptember 8-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továb biak ban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva a J. Cs. magánszemély által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Nádor u. 2.; levélcím: 1903 Budapest,
Pf. 314; fax: 06-1-441-1729).
Indokolás I. A beadványozó 2009. augusztus 18-án aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási
Bizottsághoz az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továb biak ban: Nsztv.)
2. §-a szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő szerepelt:
„Kezdeményezzük a vonatkozó jogszabályok módosítását úgy, hogy Magyarországon a paksi atomerőmű 100 kilométeres
körzetén belül lévő és később létesülő atomreaktorok együttes összteljesítménye ne haladhassa meg a 2 GW-ot.”
Az Nsztv. 13. § (1) bekezdése értelmében a népszavazásra feltett kérdést úgy kell megfogalmazni, hogy arra
egyértelműen lehessen válaszolni.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a jelen eljárásban tárgyalt aláírásgyűjtő ív mintapéldányán
szereplő kérdés nem felel meg az egyértelműség követelményének. A kezdeményezés alapvetően feltételezi azt, hogy
a választópolgárok az aláírásgyűjtés és a kérdésben tartott népszavazás alkalmakor pontosan tisztában vannak azzal,
hogy jelenleg mennyi a paksi atomerőmű teljesítménye. A Paksi Atomerőmű Zrt. honlapjának adata szerint az
atomerőmű névleges teljesítménye – az 1., 2., és 4. blokkokon végrehajtott teljesítménynövelés után – 1970 MW, azaz
1,97 GW. A testület álláspontja szerint a választópolgároktól nem várható el a paksi atomerőművel kapcsolatos
valamennyi, így többek között a fenti információ pontos és naprakész ismerete sem.
A kezdeményezés a Bizottság álláspontja szerint megtévesztő is, mivel az szinte minden meglévő és létesítendő
atomreaktor bővítését és építését megtiltaná, tekintettel arra, hogy a paksi atomerőmű jelenlegi teljesítménye is
megközelíti a 2 GW-ot.
Tekintettel arra, hogy a kérdés az Nsztv. 10. § c) pontja alapján az egyértelműség hiánya miatt nem felel meg
a jogszabályban előírt követelménynek az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldánya
hitelesítésének megtagadásáról döntött.
II. A határozat az Nsztv. 2. §-án, a 10. § c) pontján és a 13. § (1) bekezdésén, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás
a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Szigeti Péter s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
2008. XXVII. törvény egyes közjogi tisztségviselők esküjéről és fogadalmáról.
1. § (1) Törvény eltérő rendelkezése hiányában – az
Országgyűlés tisztségviselője, valamint az országgyűlési bi
A törvényt az Országgyűlés a 2008. június 2-i ülésnapján fogadta el.
zottság tagja és tisztségviselője kivételével – az Országgyűlés
által megválasztott személy (a továbbiakban: közjogi tisztségviselő) a megválasztását követően, az Országgyűlés előtt
a következő szöveggel esküt vagy fogadalmat tesz:
„Én, (a megválasztott közjogi tisztségviselő neve) esküszöm, hogy hazámhoz, a Magyar Köztársasághoz és annak
népéhez hű leszek; az Alkotmányt a többi jogszabállyal
együtt megtartom és megtartatom; a tudomásomra jutott
titkot megőrzöm; (a tisztség megnevezése) tisztségemből
eredő feladataimat a Magyar Köztársaság fejlődésének
előmozdítása és az Alkotmány érvényesülése érdekében
lelkiismeretesen teljesítem.
(A megválasztott közjogi tisztségviselő meggyőződése
szerint) Isten engem úgy segéljen!”
(2) Az eskü vagy fogadalom tételéről a közjogi tisztségviselő okmányt ír alá.
2. § (1) A polgármesteri tisztség ellátásának egyes kérdéseiről és az önkormányzati képviselők tiszteletdíjáról
szóló 1994. évi LXIV. törvény 1. §-a a következő (7) bekezdéssel egészül ki:
„(7) A polgármester a megválasztását követően a képviselő-testület előtt a melléklet szerinti szöveggel esküt vagy
fogadalmat tesz, és erről okmányt ír alá.”
(2) A polgármesteri tisztség ellátásának egyes kérdéseiről és az önkormányzati képviselők tiszteletdíjáról szóló
1994. évi LXIV. törvény az e törvény melléklete szerinti
melléklettel egészül ki.
3. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – a kihirdetését követő hónap első napján lép hatályba.
(2) Az 1. § és a 3. § (3) bekezdése 2008. december 31-én
lép hatályba.
(3) Az ügyészségi szolgálati viszonyról és az ügyészségi adatkezelésről szóló 1994. évi LXXX. törvény 15. §
(1) bekezdésében az „ – az Országgyűlés házszabálya szerint – esküt tesz” szövegrész helyébe az „esküt vagy fogadalmat tesz” szöveg, a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2006. évi LVII. törvény 16. § (2) bekezdésében
az „esküt tesz” szövegrész helyébe az „esküt vagy fogadalmat tesz” szöveg, 35. § (2) bekezdésében az „esküt tesz”
szövegrész helyébe az „az Országgyűlés előtt esküt tevő,
vezető közjogi tisztséget betöltő személyek esküjének
megfelelő szöveggel esküt vagy fogadalmat tesz” szöveg
lép.
(4) A helyi önkormányzati képviselők jogállásának
egyes kérdéseiről szóló 2000. évi XCVI. törvény 1. §
(2) bekezdésében az „esküt tesz a képviselő-testület előtt”
szövegrész, valamint 11. § (1) bekezdésében a „köteles
esküt tenni a képviselő-testület előtt” szövegrész helyébe
az „a képviselő-testület előtt – a polgármesterre irányadó
szöveggel – esküt vagy fogadalmat tesz, és erről okmányt
ír alá” szöveg lép, valamint hatályát veszti az 1. § (2) bekezdésének második mondata és 11. § (1) bekezdésének
második mondata.
(5) A polgármesteri tisztség ellátásának egyes kérdéseiről és az önkormányzati képviselők tiszteletdíjáról szóló
1994. évi LXIV. törvény 2. § (1) bekezdés j) pontja hatályát veszti.
(6) A 2. §, a 3. § (3)–(6) bekezdése, valamint a melléklet
2009. január 1-jén hatályát veszti.
Sólyom László s. k., Dr. Szili Katalin s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


text:
51/2012. (VI. 8.) VM rendelete a helyi termelői piacokon történő árusítás élelmiszer-biztonsági feltételeiről.
Az élelmiszerláncról és hatósági felügyeletéről szóló 2008. évi XLVI. törvény 76. § (5) bekezdés b) pontjában kapott felhatalmazás
alapján, az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.)
Korm. rendelet 94. § c) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva, az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget
vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 73. § s) pontjában meghatározott feladatkörében
eljáró nemzetgazdasági miniszterrel egyetértésben, a következőket rendelem el:
1. § E rendelet előírásait a kereskedelemről szóló 2005. évi CLXIV. törvény szerinti helyi termelői piac (a továbbiakban: helyi
termelői piac) létesítése és üzemeltetése során kell alkalmazni.
2. § A helyi termelői piacra az élelmiszer-higiéniáról szóló, 2004. április 29-i 852/2004/EK európai parlamenti és tanácsi
rendeletben (a továbbiakban: 852/2004/EK rendelet) meghatározott követelményeket az alábbi engedményekkel,
illetve kiegészítésekkel kell alkalmazni: a) a 852/2004/EK rendelet II. melléklet III. fejezet (2) bekezdés c) pontjával összhangban nem szükséges külön
tisztító, illetve fertőtlenítő berendezést biztosítani, amennyiben az élelmiszer-vállalkozó a munkaeszközök és
-berendezések tisztítását és fertőtlenítését nem a forgalomba hozatal helyszínén végzi, feltéve, hogy az
értékesítés jellegéből adódóan a munkaeszközök tisztítása és fertőtlenítése a forgalomba hozatal helyszínén nem
válhat szükségessé; b) a 852/2004/EK rendelet II. melléklet III. fejezet (2) bekezdés e) pontjával összhangban nem szükséges ivóvízzel
való ellátás biztosítása, amennyiben ba) az élelmiszer-vállalkozó a munkaeszközök és -berendezések tisztítását és fertőtlenítését nem a forgalomba
hozatal helyszínén végzi, feltéve, hogy az értékesítés jellegéből adódóan a munkaeszközök tisztítása és
fertőtlenítése a forgalomba hozatal helyszínén nem válhat szükségessé, és
bb) illemhely rendelkezésre állása esetén az illemhely ivóvíz minőségű folyóvizes kézmosási lehetőséggel
felszerelt; c) a helyi termelői piac területén lévő hulladékgyűjtő és -tároló tartályok, edények rendszeres tisztításáról, szükség
esetén fertőtlenítéséről gondoskodni kell; d) vadon termett gomba értékesítése esetén a gomba-szakellenőr részére a vizsgálathoz megfelelő méretű,
természetes és mesterséges megvilágítású gombavizsgáló helyet kell létesíteni, melyet az elkobzott gomba
elhelyezésére szolgáló megfelelő méretű, biztonságosan zárható hulladékgyűjtővel kell felszerelni;
e) közcsatorna hiányában a helyi termelői piacon keletkezett szennyvíz higiénikus összegyűjtéséről és
eltávolításáról gondoskodni kell. 3. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő 3. napon lép hatályba.
(2) E rendelet előírásait a hatálybalépésekor működő helyi termelői piacokra is alkalmazni kell.
4. § Ez a rendelet az élelmiszer-higiéniáról szóló, 2004. április 29-i 852/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek
való megfelelést szolgálja. 5. § (1) A vásári, piaci és vásárcsarnoki árusítás közegészségügyi szabályairól szóló 59/1999. (XI. 26.) EüM rendelet
[a továbbiakban: 59/1999. (XI. 26.) EüM rendelet] 1. § (1) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(1) E rendelet előírásait a vásárokról, a piacokról és a bevásárlóközpontokról szóló kormányrendelet szerinti vásár, piac
(vásárcsarnok) és bevásárlóközpont létesítése és üzemeltetése során kell alkalmazni.”
(2) Az 59/1999. (XI. 26.) EüM rendelet 1. §-a a következő (1a) és (1b) bekezdéssel egészül ki:
„(1a) Az 1. § (4) bekezdését, a 2. §-t, a 3. § (1) és (2) bekezdését, a 4. § (1) és (2) bekezdését, az 5. §-t, a 6. § (2) bekezdését,
a 8–14. §-t, a 15. § (2) bekezdését, a 16–19. §-t, a 20. § (5) bekezdését, valamint a 21. §-t nem kell alkalmazni
a kereskedelemről szóló 2005. évi CLXIV. törvény szerinti helyi termelői piac tekintetében.
(1b) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, e rendelet előírásainak betartásáról a vásár rendezője, a piac
(vásárcsarnok), illetve a bevásárlóközpont fenntartója gondoskodik.” (3) Az 59/1999. (XI. 26.) EüM rendelet 20. § (4) és (5) bekezdésében a „gombavizsgáló szakellenőr” szövegrész helyébe
a „gomba-szakellenőr” szöveg lép. (4) Az 59/1999. (XI. 26.) EüM rendelet 22. § (1) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(1) A kereskedő az új dolgozót köteles munkába lépés előtt kioktatni a munkakörére vonatkozó alapvető
munkavédelmi és tűzvédelmi előírásokra.” (5) Az 59/1999. (XI. 26.) EüM rendelet 24. § (2) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(2) Ha a vásár rendezője, a piac, a vásárcsarnok fenntartója vagy az élelmiszer-árusító tudomást szerez az ott
forgalomba hozott élelmiszertől, italtól eredő megbetegedésről vagy annak gyanújáról, haladéktalanul értesíteni
köteles a) munkaidőben a megyei kormányhivatal élelmiszerlánc-biztonsági és állategészségügyi igazgatóságának kerületi
hivatalát, valamint a fővárosi és megyei kormányhivatal kistérségi (fővárosi kerületi) népegészségügyi intézetét,
b) munkaidőn kívül a megyei kormányhivatal élelmiszerlánc-biztonsági és állategészségügyi igazgatóságának
készenléti ügyeletét, valamint a fővárosi és megyei kormányhivatal népegészségügyi szakigazgatási szervét, továbbá
gondoskodni köteles az árusítás megszüntetéséről, valamint az árukészlet megőrzéséről.”
Dr. Fazekas Sándor s. k.,
vidékfejlesztési miniszter


text:
1734/2018. (XII. 18.) Korm. határozata a Nemzeti Közszolgálati Egyetem Víztudományi Kar bajai campusának fejlesztéséről.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy a  Nemzeti Közszolgálati Egyetem (a  továbbiakban: Egyetem) valamennyi képzési területén,
illetve minden telephelyén egységesen magas szintű tudásátadásra legyen képes, továbbá biztosítani tudja
az  egyetemi hallgatók képzéséhez elengedhetetlen modern körülményeket, amely közvetlenül támogatja
a kormányzás hatékonyságát;
2. egyetért az  1.  pontban foglaltak megvalósulása érdekében az  Egyetem bajai campusa oktatási épületének és
kutatási egységeinek fejlesztésével, műszerparkjának megújításával;
3. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert hogy a  fejlesztések megvalósulása érdekében gondoskodjon
a szükséges intézkedések megtételéről;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: folyamatos 4. felhívja a  pénzügyminisztert, hogy a  fejlesztések végrehajtása érdekében gondoskodjon a  2019. évben felmerülő
feladatok finanszírozására 2 260 000 000 forint központi költségvetési forrás biztosításáról a  Magyarország
2019. évi központi költségvetéséről szóló 2018. évi L. törvény 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 14. Nemzeti
Közszolgálati Egyetem cím javára.
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: a 2019. évi központi költségvetés végrehajtása során, a felmerülés ütemében
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1147/2014. (III. 18.) Korm. határozata a 2013. költségvetési maradványok egy részének felhasználásáról és egyes kormányhatározatoktól történő eltérő rendelkezésekről.
A Kormány
 1. az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Ávr.)
152. § (5) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva a 2013. évi kötelezettségvállalással nem terhelt költségvetési
maradványokból a XIV. Belügyminisztérium fejezetnél keletkezett 81 000 ezer forintnak a felhasználását engedélyezi;
2. az Ávr. 153.  § (1)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva a  2013. évi kötelezettségvállalással terhelt,
azonban meghiúsult kötelezettségvállalás miatt kötelezettségvállalással nem terhelt költségvetési
maradványokból a  X.  Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium fejezetnél keletkezett 31 231 ezer forintnak és
a XIV. Belügyminisztérium fejezetnél keletkezett 508 000 ezer forintnak a felhasználását engedélyezi;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal 3. egyetért azzal, hogy az  1.  pontban engedélyezett költségvetési maradvány felhasználásával megvalósuló
beszerzések lefolytatása során a  XIV. Belügyminisztérium fejezetnél a  Kormány irányítása alá tartozó fejezetek
költségvetési szerveinek eszközbeszerzéseiről szóló 1982/2013. (XII. 29.) Korm. határozat rendelkezéseit nem kell
alkalmazni;
4. az 1.  pontban engedélyezett költségvetési maradvány felhasználása tekintetében a  rendkívüli kormányzati
intézkedésekre szolgáló tartalékból történő előirányzat-átcsoportosításról és egyes kormányhatározatok
módosításáról szóló 2047/2013. (XII. 30.) Korm. határozat 2.  pontjában előírtaktól eltérően az  elszámolási és
visszatérítési kötelezettség határidejét 2014. december 31-ében állapítja meg;
5. a 2.  pontban, a  X. Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium részére engedélyezett költségvetési maradvány
felhasználása tekintetében a  kormányablakok kialakításához a  rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló
tartalékból történő előirányzat-átcsoportosításról szóló 1178/2013. (IV. 5.) Korm. határozat 1. pontjában előírtaktól
eltérően az elszámolási és visszatérítési kötelezettség határidejét 2014. december 31-ében állapítja meg.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1/2007. (MK 87.) MNB közlemény a Magyar Nemzeti Bank szolgálati titokköri jegyzékéről.
A Magyar Nemzeti Banknak az államtitokról és a szolgálati titokról szóló 1995. évi LXV. törvény 6. §-ának
(1) bekezdése alapján megállapított szolgálati titokkörét
– a törvény 4. §-ának (4) bekezdése értelmében – a következők szerint közzéteszem:
1. Az új bankjegy- és érmecímlet bevezetésére, a forgalomban lévő bankjegyek és érmék bevonására irányuló javaslat és döntés, továbbá a forgalomban lévő bankjegyek
változtatásával kapcsolatos javaslatok és döntések.
Érvényességi idő: az elnök jóváhagyásával történő nyilvánosságra hozatalig, de legfeljebb a minősítéstől számított 5 év
2. A jegybank biztonságtechnikai rendszereire vonatkozó leírások, intézkedések, a rendszerekhez való hozzáférést szolgáló adatok és egyéb információk, a biztonságtechnikai rendszerek üzemeltetése során keletkezett képés hangfelvételek, az eseményadatok, az őrzési, illetve védelmi tervek és szolgálati utasítások.
Érvényességi idő: legfeljebb a minősítéstől számított 20 év
3. A jegybank működése szempontjából kiemelten fontos létesítmények rendeltetésével, elhelyezésével, védelmi
berendezésével és működésével kapcsolatos adatok és dokumentációk.
Érvényességi idő: legfeljebb a minősítéstől számított 20 év
4. Különböző értékeknek (bankjegy, érme, értékpapír
stb.) a Magyar Nemzeti Bank által, illetve a Magyar Nemzeti Bank részére szerződéses partnere által történő szállításával kapcsolatos adatok, információk (a szállítás igénye, módja, időpontja, a szállítás útvonala, a szállítmánybiztosítás terve).
Érvényességi idő: legfeljebb a minősítéstől számított 2 év
5. A pénz- és értékszállító gépjárművek védelmi és biztonsági rendszereire, azok elemeire vonatkozó adatok, információk.
Érvényességi idő: legfeljebb a minősítéstől számított 20 év
6. A bankjegyek és érmék gyártásához használt anyagok specifikációjával, illetve a bankjegyek és érmék gyártási technológiájának leírásával kapcsolatos adatok, információk.
Érvényességi idő: legfeljebb a minősítéstől számított 20 év
7. Rendkívüli mértékű vagy időzítésű monetáris politikai lépésre vonatkozó javaslat és döntés.
Érvényességi idő: az erre vonatkozó monetáris Tanács
döntés nyilvánosságra hozataláig, de legfeljebb a minősítéstől számított 10 év.
8. A Magyar Nemzeti Bank Belső ellenőrzése által készített jelentések, amennyiben azok a Magyar Nemzeti
Bank szolgálati titokkörébe tartozó adatokat, információkat tartalmaznak.
Érvényességi idő: legfeljebb a minősítéstől számított 2 év.
E közlemény megjelenésével egyidejűleg hatályát
veszti a Magyar Nemzeti Bank szolgálati titokköri jegyzékéről szóló 1/2005. (MK 1.) MNB közlemény.
Simor András s. k.,
a Magyar Nemzeti Bank elnöke


text:
66/2009. (HK 1/2010.) HM HVKFH intézkedése Egységes NATO Előírások alkalmazásba vételének elrendeléséről.
Az egységesítési, szabványosítási tevékenységről és a
NATO egységesítési dokumentumok feldolgozásáról és
végrehajtásáról szóló 102/2008. (HK 19.) HM utasítás 4. §
(2) bekezdés d) pontjában biztosított jogkörömnél fogva
elrendelem a következő dokumentumok alkalmazásba vételét:
– Témafelelős: Magyar Honvédség Összhaderőnemi
Parancsnokság – Témakezelő: Magyar Honvédség Görgei Artúr Vegyivédelmi Információs Központ
– Bevezetés időpontja: 2010. március 1.
– Végrehajtás módja: Az AAP-21(B) kiadása magyar
– Témafelelős: Magyar Honvédség Összhaderőnemi
Parancsnokság – Témakezelő: Magyar Honvédség Görgei Artúr Vegyivédelmi Információs Központ
– Bevezetés időpontja: 2010. március 1.
– Végrehajtás módja: Bedolgozás a „Magyar Honvéd
ség ABV védelmi doktrínája” című főnökségi kiadványba. III. STANAG 2518 AJOD (EDITION 1) – ALLIED
JOINT DOCTRINE FOR INFORMATION OPERATIONS – AJP-3.10
– Témafelelős: Magyar Honvédség Összhaderőnemi
Parancsnokság – Témakezelő: Magyar Honvédség Összhaderőnemi
Parancsnokság, Civil-katonai Kapcsolatok Főnökség
– Bevezetés időpontja: 2011. március 1.
– Végrehajtás módja: A Magyar Honvédség összhade
rőnemi doktrínarendszerének részét képező „Információs
műveletek doktrína” kiadása.
– Témafelelős: Magyar Honvédség Dr. Radó György
Honvéd Egészségügyi Központ
– Témakezelő: Magyar Honvédség Összhaderőnemi
Parancsnokság, Egészségügyi Főnökség és Magyar Honvédség Dr. Radó György Honvéd Egészségügyi Központ,
Műveleti Főnökség együttműködésben.
– Bevezetés időpontja: 2010. november 30.
– Végrehajtás módja: Szolgálati könyv kiadása.
– Témafelelős: Magyar Honvédség Dr. Radó György
Honvéd Egészségügyi Központ
– Témakezelő: Magyar Honvédség Dr. Radó György
Honvéd Egészségügyi Központ, Informatikai Főnökség
– Bevezetés időpontja: 2013. november 30.
– Végrehajtás módja: MH HEK parancsnoki intéz
– Témafelelős: Magyar Honvédség Dr. Radó György
Honvéd Egészségügyi Központ
– Témakezelő: Honvédelmi Minisztérium Állami
Egészségügyi Központ – Bevezetés időpontja: 2014. november 30.
– Végrehajtás módja: MH HEK parancsnoki intézke
– Témafelelős: Magyar Honvédség Összhaderőnemi
Parancsnokság – Témakezelő: Magyar Honvédség Összhaderőnemi
Parancsnokság, Hadműveleti Központ
– Bevezetés időpontja: 2010. március 1.
– Végrehajtás módja: A STANAG 3543 AT (EDITION
– Témafelelős: Magyar Honvédség Összhaderőnemi
Parancsnokság – Témakezelő: Magyar Honvédség Összhaderőnemi
Parancsnokság, Híradó és Informatikai Főnökség
– Bevezetés időpontja: 2010. március 1.
– Végrehajtás módja: A STANAG 4621 C3 (EDITION
– Témafelelős: Honvédelmi Minisztérium Hadműveleti
és Kiképzési Főosztály
– Témakezelő: Magyar Honvédség Összhaderőnemi
Parancsnokság, Híradó és Informatikai Főnökség
– Bevezetés időpontja: 2010. december 31.
– Végrehajtás módja: A STANAG 5500 C3 (EDITION
– Témafelelős: Magyar Honvédség Geoinformációs
Szolgálat – Témakezelő: Magyar Honvédség Geoinformációs
Szolgálat
– Bevezetés időpontja: 2010. május 1.
– Végrehajtás módja: MH geoinformációs szolgálatfő
– Témafelelős: Magyar Honvédség Összhaderőnemi
Parancsnokság – Témakezelő: Magyar Honvédség Összhaderőnemi
Parancsnokság, Hadműveleti Főnökség
– Bevezetés időpontja: 2010. április 30. – Végrehajtás módja: MH ÖHP parancsnoki intézkedés.
XII. Az 1/2009. (IV. 3.) HM HVKFH közlemény VI.
STANAG 2508 AJOD (EDITION 3) – ALLIED JOINT
DOCTRINE FOR PSYCHOLOGICAL OPERATIONS – AJP-3.10.1(A) hatályba léptető bekezdésében a
bevezetés időpontját 2011. március 1-re módosítom.
A témafelelősök adják ki a végrehajtásul szolgáló dokumentumokat. Ezzel együtt végezzék el a szükséges módosításokat is, a bevezetett NATO előírásoknak nem megfe
lelő korábbi szabályozásokat helyezzék hatályon kívül, illetve kezdeményezzék hatályon kívül helyezésüket.
Egyidejűleg, a HKF/121-5/2009/htf. Nyilvántartási számon kiadott, A NATO MŰVELETI JELLEGŰ STANAG-ek TÉMAFELELŐS- ÉS TÉMAKEZELŐ JEGYZÉKE-t módosítom, a STANAG 7189 AO számú egységesítési egyezmény témakezelőjének a Magyar Honvédség Összhaderőnemi Parancsnokság, Hadműveleti Főnökséget jelölöm ki.
Mikita János mk. altábornagy s. k.,
HM Honvéd Vezérkar főnök helyettes


text:
1465/2012. (X. 26.) Korm. határozata a Közlekedés Operatív Program keretében finanszírozott „62. sz. főút M8 (Duna-híd) és Székesfehérvár között – 11,5 t burkolat-megerősítés és elkerülő utak kiépítése” című kiemelt projekt költségnövekményének jóváhagyásáról.
A Kormány 1. jóváhagyja a Közlekedés Operatív Program keretében finanszírozott „62. sz. főút M8 (Duna-híd) és Székesfehérvár
között – 11,5 t burkolat-megerősítés és elkerülő utak kiépítése” című kiemelt projekt támogatásának növelését az
1. melléklet szerint, 2. hozzájárul ahhoz, hogy a Nemzeti Fejlesztési Ügynökség Közlekedési Operatív Programok Irányító Hatósága az
1. pontban meghatározott projekt támogatási szerződésének módosítása érdekében a szükséges intézkedéseket
megtegye, a módosított támogatási szerződést megkösse. Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
25/2015. (VII. 21.) NFM utasítása a fejezetet irányító szerv vezetőjének hatáskörébe utalt egyes jogok gyakorlásáról.
Az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 1. melléklet I. rész 16. pontja szerinti
jogkörömben eljárva, az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 13. § (2) bekezdés
a) pontjára és 173. § (1) bekezdésére figyelemmel, a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjában
foglaltak alapján a Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezetet irányító szerv vezetőjének hatáskörébe utalt egyes jogok
gyakorlásának átruházásáról, valamint a kötelezettségek ellátásáról a következők szerint rendelkezem:
1. Az utasítás hatálya 1. § (1) Az utasítás hatálya a Nemzeti Fejlesztési Minisztérium (a továbbiakban: NFM) fejezetébe tartozó intézményi
előirányzatokkal – ide nem értve a fejezethez tartozó kormányhivatal előirányzatait –, a fejezeti kezelésű
előirányzatokkal, a nemzeti fejlesztési miniszter (a továbbiakban: miniszter) irányítása alá tartozó központi kezelésű
előirányzatokkal, valamint a nemzetgazdasági miniszter irányítása alá tartozó központi kezelésű előirányzatok
kezeléséről és felhasználásáról szóló 6/2015. (III. 18.) NGM rendeletben az NFM kezelésébe adott központi kezelésű
előirányzatokkal kapcsolatos irányító szervi és kezelő szervi feladatokra terjed ki.
(2) A központi költségvetési törvény Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezet (a továbbiakban: NFM fejezet), Nemzeti
Fejlesztési Minisztérium igazgatása címre (a továbbiakban: NFM Igazgatás) vonatkozó jog- és hatáskörök tekintetében
az utasítást akkor kell alkalmazni, ha más miniszteri utasítás eltérő szabályt nem állapít meg.
2. A költségvetési tervezés 2. § (1) A gazdasági ügyekért felelős helyettes államtitkár (a továbbiakban: gazdasági helyettes államtitkár) irányítja
a  költségvetési javaslatok kidolgozását, amelyekkel kapcsolatos koordinációs és döntés-előkészítési feladatokat
a Költségvetési Főosztály (a továbbiakban: KF) látja el. Az államháztartásért felelős miniszter által kiadott tájékoztatóban
(a továbbiakban: tervezési körirat) foglaltakhoz igazodva a fejezeti költségvetési javaslat összeállításához a gazdasági
helyettes államtitkár meghatározza az általános és kötelezően érvényesítendő tervezési követelményeket,
előfeltételeket, módszertant és előírásokat.
(2) A miniszter irányítása alá tartozó költségvetési szervek (a továbbiakban: intézmény) költségvetése tervezésének
előkészítési feladatait – az előző év, illetve évek teljesítési adatai figyelembevételével, a prioritások és az érvényesítendő
követelmények meghatározása útján – az intézmények és a KF bevonásával az Intézményfelügyeleti és Számviteli
Főosztály (a továbbiakban: ISZF) végzi. Az intézmény által megküldött költségvetési javaslatot az ISZF számszaki
felülvizsgálatot követően egyetértésre megküldi az NFM Szervezeti és Működési Szabályzata szerint a miniszter által
átruházott hatáskörben eljáró állami vezető (a továbbiakban: szakmai felügyeletet ellátó állami vezető) részére.
Az egyetértést követően az ISZF a költségvetési javaslatról tájékoztatja a KF-et.
(3) A fejezeti kezelésű előirányzatok tervezésének előkészítését a KF végzi, amelynek során ellátja a fejezeti feladatok,
kötelezettségek, determinációk számbavételét, valamint az azok teljesítéséhez szükséges bevételek és kiadások
felmérését – az illetékes szervezeti egységek bevonásával – az NFM fejezet fejezeti és központi kezelésű előirányzatai
szakmai kezelőinek kijelöléséről szóló miniszteri utasítás (a továbbiakban: szakmai kezelők kijelöléséről szóló utasítás)
szerint kijelölt szakmai felügyeletet gyakorló helyettes államtitkár (a továbbiakban: szakmai felügyeletet gyakorló
helyettes államtitkár) egyetértésével benyújtott adatszolgáltatások alapján.
(4) A KF az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Ávr.)
17. § (2) bekezdése alapján felülvizsgálja a részére a (2) és (3) bekezdés szerint megküldött költségvetési javaslatokat,
és a gazdasági helyettes államtitkár, valamint a közigazgatási államtitkár egyetértésével döntési javaslatot terjeszt elő
a miniszter részére.
(5) A (4) bekezdés szerinti miniszteri döntés alapján a tervezési körirat szerinti adattartalomnak megfelelő költségvetési
javaslat véglegezéséről – intézmény esetében az ISZF, fejezeti és központi kezelésű előirányzat esetében a szakmai
kezelők kijelöléséről szóló utasítás szerint kijelölt szakmai kezelő (a továbbiakban: szakmai kezelő) adatszolgáltatása
alapján – a KF gondoskodik, és megküldi azt a Nemzetgazdasági Minisztérium (a továbbiakban: NGM) részére.
(6) A központi kezelésű előirányzatok tervezéséhez, kincstári költségvetéséhez, elemi költségvetéséhez, költségvetési
beszámolójához a KF és az NGM megkeresésének megfelelően a szakmai kezelő előterjesztése alapján a szakmai
felügyeletet gyakorló helyettes államtitkár a szakmai kezelők kijelöléséről szóló utasítás szerint kijelölt felügyeletet
gyakorló államtitkár (a továbbiakban: felügyeletet gyakorló államtitkár) egyetértésével adatot szolgáltat a KF és
az NGM részére.
(7) A Kormány által az Országgyűléshez benyújtott központi költségvetési törvényjavaslat tárgyalása során az NFM-et
érintő módosító javaslatokkal kapcsolatos tárcaálláspont kialakítása érdekében a KF a módosító javaslatokat
a szakmailag illetékes szervezeti egységek részére megküldi. A beérkezett szakterületi véleményeket a KF összesíti
a  módosító javaslatok támogatásáról szóló kormány-előterjesztésekkel kapcsolatos NFM-álláspont kialakítása
érdekében.
(8) A központi költségvetési törvényben megállapított fejezeti kezelésű előirányzatok ügyletkódokkal azonosított
részfeladatok (projektek) szerinti felosztását – a szakmailag illetékes szervezeti egység felett felügyeletet gyakorló
felsővezető javaslatával – a KF koordinációja és a gazdasági helyettes államtitkár előterjesztése alapján a miniszter
hagyja jóvá. Év közben új ügyletkóddal azonosított részfeladat létrehozását az előirányzat szakmailag illetékes
szervezeti egysége kezdeményezi, és – a szakmailag illetékes szervezeti egység felett felügyeletet gyakorló felsővezető
javaslatával, a KF koordinációja és a gazdasági helyettes államtitkár előterjesztése alapján – a közigazgatási államtitkár
engedélyezi.
(9) A miniszter által jóváhagyott részfeladatok között az előirányzat felett felügyeletet gyakorló felsővezető
– a közigazgatási államtitkár egyetértésével – 500 millió forintig év közben átcsoportosítást hajthat végre.
(10) A (9) bekezdés szerinti átcsoportosításhoz – az előirányzat felett felügyeletet gyakorló felsővezető, valamint
a közigazgatási államtitkár egyetértésével – a miniszter engedélye szükséges, amennyiben az átcsoportosítás során
az addig átcsoportosított részfeladatok előirányzatainak együttes összege meghaladja, vagy az átcsoportosítás
végrehajtásával meghaladná az 500 millió forintot. A részfeladatokra jóváhagyott keretek évközi módosítását
– kiemelt előirányzat szerinti bontásban – a szakmai kezelő a KF előzetes véleményezését követően terjeszti 500 millió
forint értékhatárig az előirányzat felett felügyeletet gyakorló felsővezető, az 500 millió forint értékhatárt meghaladó
esetekben a miniszter elé jóváhagyásra.
(11) Az átcsoportosításról szóló döntésről a szakmai kezelő – az engedély egy eredeti példányának megküldésével –
haladéktalanul tájékoztatja a KF-et.
(12) A fejezeti kezelésű előirányzat javára év közben jóváhagyott előirányzat-átcsoportosítás esetén az átcsoportosított
forrás részfeladatra történő felosztását a szakmai kezelő kezdeményezésére, a KF előzetes véleményezését követően
az előirányzat felett felügyeletet gyakorló felsővezető hagyja jóvá.
(13) Az átcsoportosított forrás részfeladatra történő felosztásáról szóló döntésről a szakmai kezelő – az engedély egy
eredeti példányának megküldésével – haladéktalanul tájékoztatja az ISZF-et és a KF-et.
3. Az előzetes kincstári költségvetés, a kincstári költségvetés, az elemi költségvetés
3. § (1) Az előzetes kincstári költségvetést
a) a Gazdálkodási Főosztály (a továbbiakban: GF) az NFM Igazgatásra vonatkozóan elkészíti, majd megküldi
az ISZF részére,
b) az NFM fejezethez tartozó többi intézmény esetében az intézmény előterjesztése alapján az ISZF felülvizsgálja,
majd tájékoztatásul megküldi az intézmény szakmai felügyeletét ellátó állami vezető részére,
c) a fejezeti kezelésű előirányzatok és a miniszter irányítása alá tartozó központi kezelésű előirányzatok esetében
a KF állapítja meg, és küldi meg a fejezeti és a központi kezelésű előirányzat szakmai kezelőjének véleményezésre.
A véleményezést követően a KF küldi meg az előzetes kincstári költségvetést a Magyar Államkincstárnak
(a továbbiakban: Kincstár).
(2) A kincstári költségvetés előkészítése és jóváhagyása
a) az intézmények esetében az (1) bekezdés a) és b) pontja szerint,
b) a fejezeti kezelésű előirányzatok esetében az (1) bekezdés c) pontja szerint
történik.
(3) Az ISZF vezetője az intézmények előzetes kincstári és kincstári költségvetését – azok jóváhagyását követően – fejezeti
szintű adatszolgáltatás céljából a KF részére megküldi. Az adatokat a Kincstár részére a KF küldi meg.
(4) A fejezeti kezelésű előirányzatok elemi költségvetését a KF – a szakmai kezelő közreműködésével, az általa teljesített
adatszolgáltatás alapján – a 2. § (8) bekezdésében foglaltak figyelembevételével készíti el. Az elemi költségvetést
a KF nyújtja be a Kincstárnak.
(5) Az elemi költségvetést irányító szervi hatáskörben
a) az intézményeket érintően – az intézmények által benyújtott dokumentációnak az ISZF vezetője aláírásával
igazolt ellenőrzését, valamint a KF általi fejezeti szintű feldolgozását követően – a közigazgatási államtitkár,
b) a fejezeti kezelésű előirányzatok esetében a KF vezetőjének aláírását követően a szakmai felügyeletet gyakorló
helyettes államtitkár
hagyja jóvá. (6) Az NFM fejezet a fejezeti kezelésű előirányzatok elemi költségvetéséről készített összesített – 1091 szektor szerinti –
elemi költségvetést a KF vezetője mint a költségvetés tervezéséért felelős kijelölt személy, valamint a gazdasági
helyettes államtitkár írja alá.
4. Az előirányzatok nyilvántartása, irányító szervi hatáskörben történő módosítása, átcsoportosítása,
többletbevétel felhasználásának engedélyezése
4. § (1) A fejezeti kezelésű előirányzatokról, azok módosításairól, valamint az intézmények irányító szervi hatáskörben történő
előirányzat-módosításairól a KF nyilvántartást vezet. Az intézményi előirányzatokról és az irányító szervi és – intézményi
adatszolgáltatás alapján – a saját hatáskörben történő előirányzat-módosításokról az ISZF vezet nyilvántartást.
Az irányító szervi hatáskörben történő előirányzat-módosítás a fejezeti kezelésű előirányzatoknál a KF vezetőjének,
intézményi előirányzatoknál az ISZF vezetőjének terjeszthető elő.
(2) A miniszter feladatkörébe tartozik:
a) az új fejezeti kezelésű előirányzat létrehozása az Ávr. 38. §-a alapján, amely a feladatellátásban érintett
államtitkárnak a közigazgatási államtitkár egyetértésével tett javaslatára történik,
b) az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény (a továbbiakban: Áht.) 33. § (3) bekezdés a) pontja szerinti,
fejezeten belül az intézmények előirányzatai terhére történő, 500 millió forintot meghaladó átcsoportosítás
jóváhagyása. Az átcsoportosításra irányuló javaslatot az adott intézmény tekintetében a miniszter által
átruházott hatáskörben eljáró állami vezető a közigazgatási államtitkár egyetértésével teszi meg,
c) az Áht. 33. § (3) bekezdés b) pontja szerinti, fejezeten belül a fejezeti kezelésű előirányzatok terhére történő,
500 millió forintot meghaladó átcsoportosítás jóváhagyása. Ha az átcsoportosításhoz az államháztartásért
felelős miniszter előzetes engedélye szükséges, annak megszerzése iránt a KF intézkedik. A jóváhagyás az
átcsoportosításban érintett fejezeti kezelésű előirányzat szakmai kezelőjének kezdeményezésére, az előirányzat
felett felügyeletet gyakorló felsővezetőnek a közigazgatási államtitkár egyetértésével tett javaslatára történik.
(3) A közigazgatási államtitkár feladatkörébe tartozik:
a) a (2) bekezdés b) pontjában foglalt értékhatárt meg nem haladó átcsoportosítás jóváhagyása,
b) a (2) bekezdés c) pontjában foglalt értékhatárt meg nem haladó átcsoportosítás jóváhagyása,
c) az Ávr. 43. § (3) bekezdése szerinti átcsoportosítás kezdeményezése az államháztartásért felelős miniszternél,
d) a fejezeti kezelésű előirányzatok esetében az Ávr. 34/A. §-a szerinti előirányzat-módosítás jóváhagyása,
e) az intézmények esetében a személyi juttatások előirányzatainak az Ávr. 36. § (3) bekezdésében foglalt feltételek
fennállása esetén az Ávr. 36. § (2) bekezdés a) pontja alapján történő megnövelésének a jóváhagyása.
 (4) A felügyeletet gyakorló államtitkár feladatkörébe tartozik az Áht. 33. § (4) bekezdés a) pontja szerinti jognyilatkozat
jóváhagyása.
 (5) A gazdasági helyettes államtitkár feladatkörébe tartozik:
a) az intézményi előirányzatot érintő fejezetek közötti átcsoportosítás jóváhagyása, amely esetben az Áht. 33. §
(2) bekezdése szerinti kormány-előterjesztést az ISZF készíti elő,
b) az Áht. 33. § (3) bekezdés a) és b) pontja szerinti, fejezeten belül az intézmények előirányzatai és a fejezeti
kezelésű előirányzatok terhére történő, 100 millió forintot meg nem haladó átcsoportosítás jóváhagyása.
Az  átcsoportosításra irányuló javaslatot intézményi előirányzat esetében az adott intézmény tekintetében
a  miniszter által átruházott hatáskörben eljáró állami vezető, fejezeti kezelésű előirányzat esetében az
előirányzat felett felügyeletet gyakorló felsővezető teszi meg a gazdasági helyettes államtitkárnál. Ha az
átcsoportosításhoz az államháztartásért felelős miniszter előzetes engedélye szükséges, annak megszerzése
iránt intézmények esetében az ISZF, fejezeti kezelésű előirányzatok esetében a KF intézkedik.
(6) A KF vezetőjének feladatkörébe tartozik:
a) a fejezeti kezelésű előirányzatok kötelezettségvállalással terhelt költségvetési maradványának felhasználásához
szükséges, az Ávr. 151. § (4) bekezdése szerinti előirányzat-módosítás jóváhagyása,
b) a fejezeti kezelésű előirányzatok esetében az Ávr. 36. § (4) bekezdése szerinti előirányzat-módosítás jóváhagyása,
c) az Áht. 33. § (2) bekezdése alapján kiadott kormányhatározatok végrehajtásának elrendelése,
d) az Ávr. 43. § (1) bekezdése szerinti átcsoportosítás jóváhagyása,
e) a központi kezelésű előirányzatok esetében az Ávr. 43. § (5) bekezdése szerinti átcsoportosítás jóváhagyása.
(7) A GF vezetőjének feladatkörébe tartozik az NFM Igazgatás tekintetében az Ávr. 36. § (1) bekezdése és az Ávr.
43. § (2) bekezdése szerinti, saját hatáskörben végrehajtható átcsoportosítás jóváhagyása.
(8) Az ISZF vezetőjének feladatkörébe tartozik az intézmények esetében:
a) az Ávr. 130. § (2) bekezdése szerinti, a havi időarányos költségvetési előirányzat-felhasználási kereten korrekció
engedélyezése,
b) az Ávr. 130. § (3) bekezdése szerinti előirányzat-felhasználás előrehozásának a gazdasági helyettes államtitkár
egyetértésével történő kezdeményezése a Kincstárnál.
 (9) A (7) és (8) bekezdés szerinti döntésekről a GF és az ISZF a végrehajtás érdekében a KF-et haladéktalanul értesíti.
 (10) A pénzügyileg teljesült, az Ávr. 35. § (1) bekezdése szerinti többletbevétel felhasználását
a) intézmények esetén az Ávr. 35. § (2) bekezdésében meghatározott értékhatár
aa) fölött a közigazgatási államtitkár,
ab) alatt a gazdasági helyettes államtitkár az intézmény kérelmére és az intézmény felett felügyeletet
gyakorló felsővezető javaslatára,
b) fejezeti kezelésű előirányzatok esetén az ügyletenként 100 millió forintos értékhatár
ba) fölött a közigazgatási államtitkár a szakmai kezelő kezdeményezésére, a fejezeti kezelésű előirányzat
felett felügyeletet gyakorló felsővezető javaslatára, a gazdasági helyettes államtitkár véleményének
ismeretében,
bb) alatt a gazdasági helyettes államtitkár a szakmai kezelő kezdeményezésére, a fejezeti kezelésű
előirányzat felett felügyeletet gyakorló felsővezető javaslatára
engedélyezi.
 (11) Ha a többletbevétel felhasználásáról külön miniszteri utasítás rendelkezik, akkor a többletbevétel előirányzatosítására
a KF vezetője jogosult.
 (12) Ha a többletbevétel felhasználásához az államháztartásért felelős miniszter jóváhagyása is szükséges, annak
beszerzése iránt a (10) bekezdés a) pontja szerinti esetben az ISZF, a (10) bekezdés b) pontja szerinti esetben a KF
intézkedik.
5. Több év vagy a költségvetési éven túli év kiadási előirányzatait érintő kötelezettségvállalás
és adatszolgáltatás
5. § (1) Az Áht. 29. § (1) bekezdése alapján kiadott kormányhatározatban az NFM részére megállapított keretszámok
–  intézményenkénti, valamint fejezeti kezelésű előirányzatok esetén – egy összegben történő felosztására, a GF és
az   ISZF bevonásával a KF készít előterjesztést, amit a miniszter hagy jóvá. Kormányhatározat hiányában
kötelezettségvállalásra az Áht. 111/E. §-a szerint kerülhet sor az ott meghatározott mértékig. Ha
a kötelezettségvállaláshoz az Áht. 111/E. § (2) bekezdése szerint a Kormány előzetes engedélye is szükséges, annak
beszerzése iránt a KF intézkedik.
(2) A felosztott keretszámon belüli több év vagy a költségvetési éven túli év kiadási előirányzatát terhelő
kötelezettségvállalás (a továbbiakban együtt: éven túli kötelezettségvállalás) az Ávr. 48. § (1) bekezdése szerinti
engedélyeztetésének kezdeményezését az intézmény az ISZF-nek nyújtja be. Az irányító szervi engedélyezést
–  az  ISZF kezdeményezésére és a KF előterjesztése alapján – a szakmai felügyeletet ellátó állami vezető, valamint
a  gazdasági helyettes államtitkár egyetértésével a miniszter gyakorolja. Abban az esetben, ha a tervezett
kötelezettségvállalás összege nem éri el az Ávr. 48. § (1) bekezdésében meghatározott mértéket, a kötelezettségvállalás
engedélyezéséről és a felhasználásról – az Ávr. 48. § (2) bekezdésében meghatározott kivételekkel – a miniszter dönt.
(3) Fejezeti kezelésű előirányzatok esetén – a keretszámon belüli és az Ávr. 48. § (1) bekezdésében meghatározott
mértéket el nem érő éven túli kötelezettségvállalást – a szakmai kezelőnek a KF bevonásával elkészített előterjesztése
alapján, a szakmai felügyeletet gyakorló helyettes államtitkár véleményének ismeretében a felügyeletet gyakorló
felsővezetők, valamint a gazdasági helyettes államtitkár egyetértésével a miniszter engedélyezhet.
(4) A (2) és (3) bekezdés szerinti, az államháztartásért felelős miniszter és a miniszter által jóváhagyott
kötelezettségvállalásokról a KF tájékoztatja a szakmai kezelőket. A jóváhagyott, éven túli kötelezettségvállalásokról
a KF intézményenként és fejezeti kezelésű előirányzatonként nyilvántartást vezet.
6. Költségvetési beszámolás, zárszámadás, költségvetési maradvány megállapítása 6. § (1) Az intézményeknek az államháztartás számviteléről szóló 4/2013. (I. 11.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Áhsz.)
szerinti havi költségvetési jelentéseit, időközi és negyedévenkénti mérlegjelentéseit, gyorsjelentéseit és éves
költségvetési beszámolóit az ISZF ellenőrzését és felülvizsgálatát követően – a havi költségvetési jelentés kivételével –
a KF fejezeti összesítés céljából feldolgozza. Az éves költségvetési beszámoló felülvizsgálatát az ISZF vezetője
aláírásával igazolja.
(2) Az NFM Igazgatás Áhsz. szerinti havi költségvetési jelentéseit, időközi és negyedévenkénti mérlegjelentéseit,
gyorsjelentését és éves költségvetési beszámolóját az ISZF készíti el. Az éves költségvetési beszámolót – mint az NFM
Igazgatás beszámolójának elkészítéséért felelős kijelölt személy – a gazdasági helyettes államtitkár, a szerv
vezetőjeként a közigazgatási államtitkár írja alá.
(3) Az intézmények éves költségvetési beszámolóit a szakmai felügyeletet ellátó állami vezető véleményének ismeretében,
az éves költségvetési beszámoló számszaki felülvizsgálatát követően, a beszámolási dokumentáció egy-egy
példányának az intézmény vezetője részére történő visszaküldésével az ISZF vezetője hagyja jóvá, egyidejűleg értesíti
erről a KF vezetőjét.
(4) A fejezeti kezelésű előirányzatok Áhsz. szerinti havi költségvetési jelentéseit, időközi és negyedévenkénti
mérlegjelentéseit, gyorsjelentéseit és éves költségvetési beszámolóit az ISZF készíti el. Valamennyi kincstári jelentés
esetében, a kincstári teljesítési határidőt két munkanappal megelőzően az ISZF a jelentés végső változatának
elkészültéről tájékoztatja a KF-et. A jelentéseket a KF küldi meg a Kincstár részére. A fejezeti kezelésű előirányzatok
éves egyedi beszámolóit – mint az NFM éves költségvetési beszámolójának elkészítéséért felelős kijelölt személy –
a KF vezetője írja alá, és tájékoztatásul megküldi a szakmai felügyeletet gyakorló helyettes államtitkár részére.
(5) Az NFM fejezet a fejezeti kezelésű előirányzatok gazdálkodásáról készített összesített – 1091 szektor szerinti – éves
költségvetési beszámolóját a gazdasági helyettes államtitkár mint az NFM beszámolójának elkészítéséért felelős
kijelölt személy, a szerv vezetőjeként a közigazgatási államtitkár írja alá.
(6) A zárszámadással kapcsolatos feladatokat az államháztartásért felelős miniszter zárszámadásra vonatkozó
tájékoztatójában foglaltakra figyelemmel – az intézmények vonatkozásában az ISZF, a fejezeti kezelésű előirányzatokat
érintően a KF közreműködésével, a szakmai kezelők bevonásával – a gazdasági helyettes államtitkár koordinálja.
(7) A zárszámadáshoz kapcsolódó adatszolgáltatás tekintetében a KF vezetője meghatározza a beküldés határidejét,
kialakítja az adatszolgáltatás elkészítéséhez szükséges szempontrendszert, rögzíti azok tartalmi és formai
követelményeit. Az intézmények esetén az ISZF, a fejezeti kezelésű előirányzatoknál a KF meghatározza a szöveges
indoklásra vonatkozó részletes szabályokat és a kötelezően előírtakon túli adatszolgáltatást. Az intézmények
tekintetében az éves költségvetési beszámolóval, valamint a zárszámadással összefüggő, az Ávr. 158. § a) pontja
szerinti intézkedésért az ISZF vezetője felelős.
(8) A fejezet zárszámadási maradványelszámolásának elkészítését a KF – a fejezeti kezelésű előirányzatok esetén
a  szakmai kezelők bevonásával, az intézmények tekintetében az ISZF által felülvizsgált és összesített adatok és
javaslatok figyelembevételével – koordinálja, és az 1091-es szektor maradványelszámolásának számadatai
felülvizsgálatát követően a fejezeti szintű összesített adatokat előkészíti a közigazgatási államtitkár részére
jóváhagyásra.
(9) Az Ávr. 153. § (4) bekezdése szerinti költségvetési maradvány jóváhagyásáról és felhasználásáról szóló NGM értesítés
alapján, az intézményenkénti és a fejezeti kezelésű előirányzatonkénti maradványösszegek megállapítása a KF
előterjesztése alapján a közigazgatási államtitkár jóváhagyásával történik. A KF az intézményekre vonatkozó
költségvetési maradványok jóváhagyásáról az ISZF-et, a fejezeti kezelésű költségvetési maradványok jóváhagyásáról
a szakmai kezelőket értesíti. Az intézményeket az ISZF értesíti a jóváhagyásról.
7. Vegyes rendelkezések 7. § (1) Az egységes számviteli szabályozás részeként a fejezeti kezelésű előirányzatok és az NFM Igazgatás számviteli
politikáját, ennek keretében az eszközök és források értékelési szabályzatát, a leltározási szabályzatot és a pénzkezelési
szabályzatot, valamint a számlarendet és a bizonylati szabályzatot az ISZF a számviteli feladatok ellátásában
közreműködő szervezetek bevonásával készíti el, és a gazdasági helyettes államtitkár hagyja jóvá.
(2) A Kormány által előírt, a fejezet költségvetési helyzetét érintő rendkívüli intézkedések végrehajtására irányuló
feladatok elrendelésére a közigazgatási államtitkár jogosult.
(3) A miniszter az utasításban átadott hatáskörök gyakorlását indoklás nélkül bármikor magához vonhatja, és
a hatásköröket közvetlenül gyakorolhatja.
(4) Az Ávr. 99. § (3) bekezdése szerinti megállapodást a szakmai kezelő – a felügyeletet gyakorló felsővezető által
jóváhagyott – előterjesztése alapján a közigazgatási államtitkár engedélyét követően az érintett szerződés szerinti
kötelezettségvállalásra jogosult hagyja jóvá. A részletfizetés indokát az előterjesztésben részletesen ismertetni kell.
8. Záró rendelkezések 8. § (1) Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
 (2) Hatályát veszti a fejezetet irányító szerv és annak vezetője hatáskörébe utalt egyes jogok gyakorlásáról szóló 17/2014.
(IV. 30.) NFM utasítás. Dr. Seszták Miklós s. k.,
 nemzeti fejlesztési miniszter


text:
269/2018. (VI. 14.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – Engelthalerné
dr. Szabó Szilviát a 2018. június 15. napjától 2021. június 14. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2018. június 6. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
531/2015. (XII. 15.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés f )  pontja, illetve a  Magyarország címerének és zászlajának használatáról,
valamint állami kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18.  § (1)  bekezdése alapján – a  miniszterelnök
előterjesztésére –
a világháborúkban elesett magyar katonák és polgári áldozatok felkutatása, emlékük megőrzése érdekében,
valamint az  Oroszországi Föderáció területén lévő magyar hadisírok, hadiemlékművek és kegyeleti helyek méltó
ápolása, illetve gondozása terén végzett odaadó munkája elismeréseként
Piljajev Jevgenyij Anatolijevics, a ”Vojennije Memoriali” Katonai Emlékmegőrző Nemzetközi Együttműködési Társaság
vezérigazgatója részére a
MAGYAR ÉRDEMREND
 lovagkeresztje
 polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2015. november 25.
Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
53/2010. (IV. 29.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság által országos népszavazás kezdeményezésére irányuló aláírásgyűjtő ív és az azon szereplő kérdés hitelesítése tárgyában hozott határozat ellen benyújtott kifogás alapján meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 322/2007. (IX. 12.) OVB határozatát megsemmisíti, és
az Országos Választási Bizottságot új eljárásra utasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. 1. A választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továb biak ban: Ve.) 130. § (1) bekezdése alapján kifogás érkezett
az Alkotmánybírósághoz az Országos Választási Bizottság (a továb biak ban: OVB) 322/2007. (IX. 12.) OVB határozata
(a továb biak ban: OVBh.) ellen.
Egy beadványozó 2007. augusztus 13-án országos népszavazás kezdeményezésére irányulóan aláírásgyűjtő ív
mintapéldányát nyújtotta be, amelyen az alábbi kérdés szerepelt: „Egyetért-e Ön azzal, hogy az Országgyűlés a jelen
kérdésben tartott népszavazás napját követő 1 éven belül alkossa meg a nemzeti és etnikai kisebbségek országgyűlési
képviseletéről szóló törvényt?”
Az OVB határozatában megállapította, hogy az aláírásgyűjtő ív a törvény ben meghatározott formai, valamint
a népszavazásra feltenni kívánt kérdésre vonatkozó tartalmi követelményeknek eleget tesz, ezért hitelesítésének
akadálya nincs.
A kifogástevő álláspontja szerint a kérdés sérti az Alkotmány 28/C. § (5) bekezdés d) pontját, mert az Országgyűlés
hatáskörébe tartozó szervezetalakítási kérdést tartalmaz. A kifogástevő azért is megengedhetetlennek tartotta
a kérdést, mert egy esetleges nemleges eredmény ellentétes volna az Alkotmánybíróság 35/1992. (VI. 10.) AB
határozatában megállapított mulasztásos alkotmánysértésből következő törvényhozói kötelezettséggel. Ezért
a kérdés a kezdeményező szerint burkolt alkotmánymódosításra irányul.
2. Az Alkotmánybíróság határozatának meghozatala során a következő jogszabályokat vette alapul:
Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezése:
„2. § (2) A Magyar Köztársaságban minden hatalom a népé, amely a népszuverenitást választott képviselői útján,
valamint közvetlenül gyakorolja.”
28/C. § (5) „Nem lehet országos népszavazást tartani:
(…)
d) az Országgyűlés hatáskörébe tartozó személyi és szervezetalakítási (-átalakítási, -megszüntetési) kérdésekről”.
Az Nsztv. vonatkozó rendelkezése:
„13. § (1) A népszavazásra feltett konkrét kérdést úgy kell megfogalmazni, hogy arra egyértelműen lehessen
válaszolni.”
A Ve. alkalmazott szabályai:
„130. § (1) Az Országos Választási Bizottságnak az aláírásgyűjtő ív, ille tő leg a konkrét kérdés hitelesítésével kapcsolatos
döntése elleni kifogást a határozat közzétételét követő tizenöt napon belül lehet – az Alkotmánybírósághoz címezve –
az Országos Választási Bizottsághoz benyújtani.
(2) Az Országgyűlés népszavazást elrendelő, valamint kötelezően elrendelendő népszavazás elrendelését elutasító
határozata elleni kifogást a határozat közzétételét követő nyolc napon belül lehet – az Alkotmánybírósághoz
címezve – az Országos Választási Bizottsághoz benyújtani. [...]
(3) Az Alkotmánybíróság a kifogást soron kívül bírálja el. Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság,
ille tő leg az Országgyűlés határozatát helybenhagyja, vagy azt megsemmisíti, és az Országos Választási Bizottságot,
ille tő leg az Országgyűlést új eljárásra utasítja.”
II. A kifogás megalapozott.
1. Az Alkotmánybíróságnak a jelen ügyben irányadó hatáskörét az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
1. § h) pontjában foglaltaknak meg fele lően a Ve. 130. §-a határozza meg. Az Alkotmánybíróságnak a kifogás alapján
lefolytatott eljárása jogorvoslati eljárás. Ennek során az Alkotmánybíróság – alkotmányos jogállásával és
rendeltetésével összhangban – a beérkezett kifogás keretei között azt vizsgálja, hogy az aláírásgyűjtő ív és
a népszavazásra szánt kérdés megfelel-e a jogszabályi feltételeknek, és hogy az OVB az aláírásgyűjtő ív hitelesítési
eljárásában az Alkotmánynak és az irányadó törvényeknek meg fele lően járt-e el.
2. Az Alkotmánybíróság a 25/2004. (VII. 7.) AB határozatban kimondta: „Az Alkotmány szabálya szerint már nem csak
személyi kérdésekben való döntésekről nem lehet országos népszavazást tartani, hanem az Országgyűlés hatáskörébe
tartozó szervezetalakítási (szervezetátalakítási, szervezetmegszüntetési) kérdésekről sem. Olyan következtetésre nem
lehet jutni az Alkotmány szövege alapján, hogy a tilalom csupán valamely szerv belső szervezetének átalakítását érintő
kérdésre vonatkozik. Az Alkotmány szervezetalakítás alatt nem csupán valamely szerv belső szervezetének
megállapítását érti, hanem a szerv létrehozását vagy átalakítását is.” (ABH 2004, 384.)
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a nemzeti és etnikai kisebbségek országgyűlési képviseletének szabályozása
az Országgyűlés hatáskörébe tartozó szervezetátalakítási kérdésnek minősül, mert az Országgyűlési struktúrájának,
bizottsági és frakciószabályainak átalakítását követeli meg. Ezért a kérdés az Alkotmány 28/C. § (5) bekezdés
d) pontjában foglalt tilalomba ütközik.
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság az OVB 322/2007. (IX. 12.) OVB határozatát megsemmisítette, és az OVB-t új
eljárásra utasította.
3. A kifogástevő utalt az Alkotmánybíróság 35/1992. (VI. 10.) AB határozatára is. Ezzel kapcsolatban az Alkotmánybíróság
megjegyzi, hogy a hivatkozott határozat kizárólag azért állapított meg mulasztást, mert az Országgyűlés nem alkotta
meg a nemzeti és etnikai kisebbségeknek a szervezett önkormányzáshoz való jogát, és annak „feltételeit és
körülményeit” biztosító törvényt. Az Országgyűlés ennek a feladatának 1993-ban eleget tett. (Lásd a nemzeti és etnikai
kisebbségek jogairól szóló 1993. évi LXXVII. törvényt.)
4. Mivel az Alkotmány 28/C. § (5) bekezdés d) pontja alapján az aláírásgyűjtő ív mintapéldánya nem hitelesíthető, ezért
az Alkotmánybíróság nem foglalt állást a kifogástevőnek az Alkotmány burkolt módosításával összefüggő
indítványáról.
Az Alkotmánybíróság a határozat közzétételét az OVB határozatának a Magyar Közlönyben való megjelenésére
tekintettel rendelte el.
Budapest, 2010. április 27. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
376/2013. (VIII. 30.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. mándi Veronikát
2013. szeptember 1. napjától 2016. augusztus 31. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2013. augusztus 21. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1627/2014. (XI. 5.) Korm. határozata az „Elővárosi vasúti személyszállítás céljára 6+15 db villamos motorvonat beszerzése a MÁV-START Zrt. részére” tárgyú projekt műszaki tartalmának jóváhagyásáról és a közbeszerzési eljárásának megindításáról.
A Kormány
 1. jóváhagyja az „Elővárosi vasúti személyszállítás céljára 6+15 db villamos motorvonat beszerzése a MÁV-START Zrt.
részére” tárgyú projekt (a továbbiakban: projekt) műszaki tartalmát,
 2. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy gondoskodjon a projekt közbeszerzési eljárásának megindításáról.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1739/2015. (X. 13.) Korm. határozata a 2014. költségvetési maradványok felhasználásáról.
A Kormány az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 153. §-ában
biztosított jogkörében eljárva engedélyezi az  1.  mellékletben részletezettek szerint, a  kötelezettségvállalással
terhelt, de 2015. június 30-ig pénzügyileg nem teljesült költségvetési maradványokból, továbbá a  meghiúsulás
miatt kötelezettségvállalással nem terheltté vált költségvetési maradványokból 218  891  417  ezer forint
visszahagyását azzal, hogy a visszahagyott költségvetési maradványokból 6 631 874 ezer forint további intézkedésig
nem használható fel, arra kötelezettséget vállalni nem lehet.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
118/2011. (VII. 26.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. július 19-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997.
C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 131/A. § b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva K. K. magánszemély által benyújtott
országos népi kezdeményezés tárgyában meghozta a következő határozatot:
Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-7950-143). Indokolás I. A beadványozó 2011. június 24-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyet ért e ön azzal, hogy több hazai képzést kellene támogatni felnőttképzésen belül a magyar Kormánynak a
munkáltatói igényeknek és az elhelyezkedési reményben?” A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) 28/D. §-a szerint az
országos népi kezdeményezés arra irányul, hogy az Országgyűlés a hatáskörébe tartozó kérdést tűzze napirendjére.
Az Nsztv. 18. § a) pontja szerint az Országos Választási Bizottság megtagadja az aláírásgyűjtő ív hitelesítését, ha az nem
tartozik az Országgyűlés hatáskörébe. Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezésben az
Országgyűléstől eltérő, más állami szerv – a Kormány – van címzettként megjelölve.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja továbbá, hogy a kezdeményezés nem felel meg az Nsztv. 17. §-ában
foglaltaknak, amely szerint a népi kezdeményezésnek pontosan és egyértelműen kell tartalmaznia a megtárgyalásra
javasolt kérdést. Az egyértelműség követelménye azt jelenti, hogy a megtárgyalásra javasolt kérdésnek egyértelműen
megválaszolhatónak kell lennie. Ahhoz, hogy a választópolgár a megtárgyalásra javasolt kérdésre egyértelműen
tudjon válaszolni, az szükséges, hogy a kérdés világos és kizárólag egyféleképpen értelmezhető legyen, arra „igen”-nel
vagy „nem”-mel lehessen felelni. Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezésben feltenni kívánt kérdés megfogalmazása
nem egyértelmű, mivel a kérdés megfogalmazása a magyar nyelvtan szabályainak nem felel meg, a mondat egyes
részei, kifejezései egymással nyelvtani és logikai összefüggésben nincsenek, ezáltal annak pontos tartalma nem
állapítható meg. Mivel a kérdés nem tartozik az Országgyűlés hatáskörébe és a kezdeményezés nem felel meg az Nsztv. 17. §-ában
foglalt követelményeknek, ugyanezen jogszabály 18. §-ának a) és b) pontja értelmében az Országos Választási
Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldánya hitelesítésének megtagadásáról döntött.
II. A határozat az Alkotmány 28/D. §-án, az Nsztv. 2. §-án, a 17. §-án, a 18. § a) és b) pontjain, a jogorvoslatról szóló
tájékoztatás a Ve. 130. § (1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
541/B/2008. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő h a t á r o z a t o t: Az Alkotmánybíróság a földhivatalokról, a Földmérési és Távérzékelési Intézetről, a Földrajzinév Bizottságról és az ingatlan-nyilvántartási eljárás részletes szabályairól szóló 338/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet 2. § (2) bekezdés alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
I. Az indítványozó a földhivatalokról, a Földmérési és
Távérzékelési Intézetről, a Földrajzinév Bizottságról és az
ingatlan-nyilvántartási eljárás részletes szabályairól szóló
338/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.)
azon rendelkezése alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését kéri az Alkotmánybíróságtól,
amely szerint a földhivatal a rendelkezésére álló adat- és
eszközállomány igénybevételével alaptevékenységén kívül megrendelők részére egyéb – alapító okiratába foglalt – szolgáltatási tevékenységet is végezhet, ha az hatósági feladatainak ellátását nem veszélyezteti.
Az indítványozó álláspontja szerint a támadott rendelkezés sérti a piacgazdaságot és a verseny szabadságát, valamint a vállalkozáshoz való jogot, a vállalkozás szabadságát, továbbá a hátrányos megkülönböztetés tilalmába is ütközik. Nézete szerint a földhivatalok vállalkozási tevékenysége folytán a hasonló tevékenységet folytató vállalkozások (geodéták) versenyhátrányba kerülnek a földhivatalokkal szemben azáltal, hogy ez utóbbiak állami eszközöket (műszereket) és adatbázisokat ingyenesen használva sokkal költség-hatékonyabban, azaz kisebb anyagi
ráfordítással végezhetik ugyanazt a tevékenységet, mint a
többi földmérő vállalkozó. Az indítványozói érvelés szerint a rendelkezés akadályozza az adott területen a vállalkozóvá válást is, mivel a földmérési vállalkozás megkezdése lényegesen kockázatosabb és költségigényesebb azáltal, hogy a földhivatal az eszköz- és adatállomány ingyenes felhasználásával, mint „állami támogatással” állandó
versenyelőnybe került a földhivatalon kívüli, gazdasági tevékenységet folytató geodétákkal szemben.
A jogalkotási eljárás szabálytalanságát állítva az indítványozó álláspontja szerint a kifogásolt szabályozás a
földmérők alapvető jogait érinti, azonban a rendelkezés
mégsem törvényi szinten került megfogalmazásra, hanem
csupán kormányrendelet formájában. A hivatkozott ren
delkezés kapcsán hivatkozik arra, hogy „nincs olyan másik jog, vagy alkotmányos érdek, amelynek érvényesülését
a támadott jogszabályhely biztosítja, illetve nincs olyan
védhető cél sem, amely indokolja, arányossá teszi a
nem-földhivatali földmérők jogkorlátozását, és alkotmányos érdekeik sérelmét”. Utal még az indítványozó arra is,
hogy az R. elkészítéséhez, illetve a kifogásolt szabály
megalkotásához nem készült – a jogalkotásról szóló
1987. évi XI. törvény rendelkezései által előírt – hatásvizsgálat.
A jogállami jogbiztonság és a normavilágosság sérelmét látja az indítványozó abban, hogy az R. nem definiálja
pontosan azt, hogy konkrétan mit jelent „a hatósági feladatok veszélyeztetése”, továbbá utal arra, hogy álláspontja
szerint a támadott jogszabályhely ellentétes több, magasabb szintű jogszabállyal is (a Magyar Köztársaság Polgári
Törvénykönyvéről szóló 1959. évi IV. törvény, a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény, a tisztességtelen piaci
magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló
1996. évi LVII. törvény, az egyenlő bánásmódról és az
esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV.
törvény).
Mindezeken túl az indítványozó megemlít több nemzetközi dokumentumot is, melyekkel az R. támadott rendelkezését szintén ellentétesnek tartja.
Az indítvánnyal összefüggésben „amicus curiae” beadvány is érkezett az Alkotmánybírósághoz.
II. 1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezései:
„2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokra
tikus jogállam.”
„8. § (2) A Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra
és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja
meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja.”
„9. § (1) Magyarország gazdasága olyan piacgazdaság,
amelyben a köztulajdon és a magántulajdon egyenjogú és
egyenlő védelemben részesül.
(2) A Magyar Köztársaság elismeri és támogatja a vállalkozás jogát és a gazdasági verseny szabadságát.”
„70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve
az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más
vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni,
születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
(2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen
hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti.
(3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.”
2. Az R. támadott rendelkezése:
„2. § (2) A földhivatal a rendelkezésre álló adat- és esz
közállomány igénybevételével alaptevékenységén kívül
megrendelők részére egyéb – alapító okiratában foglalt –
szolgáltatási tevékenységet is végezhet, ha az hatósági
feladatainak ellátását nem veszélyezteti.”
III. Az indítvány nem megalapozott. 1. A földhivatalok által végezhető, az R. támadott rendelkezésében szabályozott vállalkozási tevékenység jogalapját az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény (a továbbiakban: Áht.) 92. § (1) bekezdésének
b) pontja jelenti, melynek definíciója szerint a költségvetési szerv vállalkozási tevékenysége: a haszonszerzés céljából, támogatáson kívüli forrásból, nem kötelezően végzett
termelő-, szolgáltató-, értékesítő tevékenység. Ugyanezen
jogszabályhely (3) bekezdése szerint a költségvetési szerv
vállalkozási tevékenysége a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló törvény hatálya
alá tartozó gazdasági tevékenységnek minősül.
Az R. támadott rendelkezésének alapját tehát törvényi
szabály, az Áht. hivatkozott rendelkezése teremti meg,
meghatározva egyúttal a tevékenység garanciális feltételeit is.
2. Az Alkotmánybíróság már számos korábbi határozatában megállapította, hogy „a piacgazdaság alkotmányos
feladat, amely a jogállamiság alapintézményeivel való
összefüggésein kívül irreleváns minden alkotmányossági
vizsgálatnál. A piacgazdasághoz senkinek sincs joga, reá
alapjogsérelem nem alapítható. Ebből következőleg egyes
jogszabályi rendelkezések közvetlenül a piacgazdaság alkotmányos elvét nem sérthetik, reá közvetlenül alkotmányossági kifogás nem alapítható.” (1542/B/1992. AB határozat, ABH 1995, 651, 665.)
A gazdasági verseny szabadságának alkotmányos tartalmát is már több korábbi határozatában értelmezte az Alkotmánybíróság. Következetes gyakorlata szerint a gazdasági verseny szabadsága nem alapjog, hanem „a piacgazdaság olyan feltétele, amelynek meglétét és működését
biztosítani az Alkotmány 9. § (2) bekezdése értelmében az
államnak is feladata. A versenyszabadság állami elismerése és támogatása megköveteli a vállalkozáshoz való jog és
a piacgazdasághoz szükséges többi alapjog objektív, intézményvédelmi oldalának kiépítését. Elsősorban ezeknek
az alapjogoknak az érvényesítése és védelme által valósul
meg a szabad verseny, amelynek – a piacgazdasághoz hasonlóan – külön alkotmányossági mércéje nincs. Az Alkotmánybíróság a piacgazdaság, a versenyszabadság és
más hasonló államcélok alkotmányellenes megsértését
csak szélsőséges esetben állapítja meg, ha az állami beavatkozás fogalmilag és nyilvánvalóan ellentétes az államcéllal.” (818/B/1997. AB határozat, ABH 1998, 759, 761.)
Az Alkotmánybíróság megállapította azt is, hogy „önmagában abból a tényből, hogy a versenyszabadság nem
alapvető jog, következik az, hogy arra nem vonatkozik az
Alkotmány 8. § (2) bekezdésében foglalt, az alapvető jogok lényeges tartalmának korlátozására vonatkozó tilalom.” (782/B/1998. AB határozat, ABH 2002, 854, 856.)
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította,
hogy az R. támadott szabálya nem sérti a piacgazdaságra
és a versenyszabadságra vonatkozó alkotmányi rendelkezéseket, ezért az indítványt ebben a vonatkozásban elutasította.
3. Az Alkotmánybíróság korábbi határozata szerint
„[a] vállalkozás joga a foglalkozás szabad megválasztásához való alapjog [Alkotmány 70/B. § (1) bekezdés] egyik
aspektusa, annak egyik, a különös szintjén történő megfogalmazása. A vállalkozás joga azt jelenti, hogy bárkinek
Alkotmány biztosította joga a vállalkozás, azaz üzleti tevékenység kifejtése. (…) A vállalkozás joga (…) a vállalkozások számára az állam által teremtett közgazdasági feltételrendszerbe való belépés lehetőségének biztosítását,
más szóval a vállalkozóvá válás lehetőségének – esetenként szakmai szempontok által motivált feltételekhez kötött, korlátozott – biztosítását jelenti. A vállalkozás joga
tehát nem abszolutizálható, és nem korlátozhatatlan; senkinek sincs alanyi joga meghatározott foglalkozással kapcsolatos vállalkozás, sem pedig ennek adott vállalkozási
jogi formában gyakorlásához. A vállalkozás jog annyit jelent – de annyit alkotmányos követelményként feltétlenül –, hogy az állam ne akadályozza meg, ne tegye lehetetlenné a vállalkozóvá válást.” [54/1993. (X. 13.) AB határozat, ABH 1993, 340. 341–343.)
Az R. támadott rendelkezése azáltal, hogy lehetővé teszi a földhivatalok számára azt, hogy alaptevékenységén
kívül megrendelők részére egyéb – alapító okiratába foglalt – szolgáltató tevékenységet is végezzenek, semmilyen
vonatkozásban sem hozható összefüggésbe a vállalkozáshoz való jog korlátozására vonatkozó, fenti alkotmánybírósági értelmezéssel. Az a körülmény, hogy egy adott vállalkozói tevékenységet folytató piaci szereplők köre újabb
résztvevőkkel bővül, önmagában nem jelentheti a vállalkozáshoz való jog sérelmét. Tekintettel tehát arra, hogy az
R. támadott szabálya és a vállalkozáshoz való jogot biztosító alkotmányi rendelkezés közötti összefüggés nem állapítható meg, az Alkotmánybíróság az indítványt ebben a
részében is elutasította.
4. Az Alkotmánybíróság kialakult gyakorlata szerint az
Alkotmány 70/A. §-ában foglalt rendelkezést a jogegyenlőség általános elvét megfogalmazó alkotmányi követelményként értelmezte. E határozataiban az Alkotmánybíróság kifejtette, hogy az Alkotmány ezen rendelkezése az
azonos szabályozási körbe vont jogalanyok közötti olyan
alkotmányos indok nélkül tett megkülönböztetést tiltja,
amelynek következtében egyes jogalanyok hátrányos
helyzetbe kerülnek. Kimondta, hogy az alkotmányi tilalom elsősorban az alkotmányos alapjogok tekintetében tett
megkülönböztetésekre terjed ki, abban az esetben pedig,
ha a megkülönböztetés nem alapvető alkotmányos jog tekintetében történt, az eltérő szabályozás alkotmányellenessége akkor állapítható meg, ha az az emberi méltósághoz való jogot sérti. Az Alkotmánynak ez az általános jogegyenlőségi követelménye arra vonatkozik, hogy az állam,
mint közhatalom a jogok és kötelezettségek elosztása során köteles egyenlőkként – egyenlő méltóságú személyként – kezelni a jogalanyokat, a jogalkotás során a jogalkotónak mindegyikük szempontjait azonos körültekintéssel, elfogulatlansággal és méltányossággal kell értékelnie.
A megkülönböztetésnek azonos csoportra nézve kell fennállnia. Az azonos csoporton, adott szabályozási koncepción belüli eltérő szabályozás akkor nem alkotmányellenes,
ha az eltérésnek kellő alkotmányos indoka van. Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az azonos helyzetben lévők között nem alapjogok tekintetében tett megkülönböztetés csak akkor tekinthető alkotmányellenesnek,
ha nincs ésszerű indoka, tehát önkényes. [legutóbb:
170/2010. (IX. 23.) AB határozat, ABK 2010. szeptember,
1047, 1050.]
Az Alkotmánybíróság jogegyenlőséggel összefüggő
gyakorlatához kapcsolódik annak megállapítása is, hogy
„alkotmányellenességhez nem csak az vezet, ha adott szabályozási koncepción belül valamely (azonos helyzetben
lévő) csoportra – alkotmányos indok nélkül – eltérő szabályozás vonatkozik, hanem hátrányos megkülönböztetés az
is, ha az adott szabályozási koncepció alkotmányossági
szempontból lényegesen eltérő helyzetben lévő csoportokra azonosan vonatkozik, vagyis e körülményt figyelmen
kívül hagyja. Ha az ilyen hátrányokozásnak nem ismerhető fel a tárgyilagos mérlegelés szerint való ésszerű indoka
– tehát önkényes –, alkotmányellenesség állapítható meg.”
[6/1997. (II. 7.) AB határozat, ABH 1997, 67, 69.]
Az indítványozó álláspontja szerint az R. támadott rendelkezése súlyosan sérti a jogegyenlőséghez és az esélyegyenlőséghez való jogot, miután hátrányos megkülönböztetéshez vezet a nem-földhivatali földmérő szolgáltatók kárára. Az R. vizsgált rendelkezése lehetővé teszi a
földhivatalok részére olyan szolgáltatás végzését, amelyet
más piaci szereplők is ellátnak. Ez a szabály azonban önmagában csak és kizárólag a földhivatalokra vonatkozik,
tehát nem állapítható meg a fent idézett határozat azon kitétele, hogy „az adott szabályozási koncepció alkotmányossági szempontból lényegesen eltérő helyzetben lévő
csoportokra azonosan vonatkozna”.
Kétségtelen, hogy a jogszabályi lehetőség folytán az
egyébként hatósági feladatokat ellátó szervezetek piaci
szereplővé is válhatnak, de vállalkozási tevékenységük
– az Áht. 92. § (3) bekezdése szerint – a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló törvény hatálya alá tartozó gazdasági tevékenységnek minősül. Éppen ez az a momentum, ami által – piaci szereplőként – azonos helyzetbe kerülnek a „nem-földhivatali”
földmérő szolgáltatókkal, és ezáltal nem állapítható meg
az, hogy alkotmányossági szempontból lényegesen eltérő
helyzetben lévő csoportoknak lennének tekinthetők.
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította,
hogy az R. támadott rendelkezése nem ütközik a hátrányos
megkülönböztetés tilalmába, ezért az indítványt ebben a
vonatkozásában is elutasította.
5. Alkotmányi hivatkozás nélkül utal az indítványozó
arra, hogy az R. elkészítéséhez, illetve a kifogásolt szabály
megalkotásához nem készült – a jogalkotásról szóló 1987.
évi XI. törvény (a továbbiakban: Jat.) rendelkezései által
előírt – hatásvizsgálat.
Az Alkotmánybíróság kialakult gyakorlata szerint a Jat.
szabályainak megsértése önmagában nem teszi alkotmányellenessé a jogszabályt, a Jat. rendelkezéseinek figyelmen kívül hagyása csak akkor eredményezi a jogszabály alkotmányellenességének megállapítását, ha a vizsgált jogszabály egyben az Alkotmány valamely rendelkezését is sérti. Az Alkotmánybíróság kizárólag a Jat. alapján
nem állapít meg mulasztásban megnyilvánuló
alkotmányellenességet. [90/2007. (XI. 14.) AB határozat,
ABH 2007, 750, 782.]
Az Alkotmánybíróság fenti gyakorlata alapján az Alkotmánybíróság az indítványt ebben a vonatkozásában is
elutasította.
6. A jogállami jogbiztonság és a normavilágosság követelményének sérelmére hivatkozik az indítványozó,
amennyiben az R. nem definiálja pontosan a „hatósági feladatok veszélyeztetése” fogalmát. Tartalmát tekintve ez az
indítványi kitétel az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglaltakkal összefüggő mulasztásban megnyilvánuló
alkotmányellenességre utal.
Az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 49. § (1) bekezdése szerint
mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására akkor kerülhet sor, ha a jogalkotó szerv a jogszabályi felhatalmazásból származó jogalkotói feladatát elmulasztotta és ezzel alkotmányellenességet idézett elő.
„E törvényi rendelkezés alkalmazása során a két feltételnek – a mulasztásnak és az ennek folytán előidézett alkotmányellenes helyzetnek – együttesen kell fennállnia. Az
Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint a jogalkotói feladat elmulasztása akkor állapítható meg, ha a
jogalkotó jogalkotási kötelezettsége konkrét jogszabályi
felhatalmazásból ered, vagy valamely alapvető jog érvényesüléséhez magából az Alkotmányból szükségszerűen
következik a jogszabály megalkotásának kényszere.
A jogalkotó szerv jogszabály-alkotási kötelezettségének
konkrét jogszabályi felhatalmazás nélkül is köteles tehát
eleget tenni, ha azt észleli, hogy a hatás- és feladatkörébe
tartozó területen jogszabályi rendezést igénylő kérdés merült fel, feltéve, hogy a szabályozást valamely alkotmányos jog érvényesülése vagy biztosítása kényszerítően
megköveteli [22/1990. (X. 16.) AB határozat, ABH 1990,
86.]. Az állam jogalkotói kötelezettsége – ahogy erre az
Alkotmánybíróság a 37/1992. (VI. 10.) AB határozatában
(ABH 1992, 227, 231.) rámutatott – következhet az Alkotmányból kifejezett rendelkezés nélkül is, ha valamely al-
kotmányos alapjog biztosítása ezt feltétlenül szükségessé
teszi”. [1395/E/1996. AB határozat, ABH 1998, 667, 669.]
Az Abtv. hivatkozott szabálya és az Alkotmánybíróság
következetes gyakorlata alapján a jogi szabályozás hiányosságai miatt mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapításáank csak akkor van helye, ha alkotmányellenes helyzet is keletkezett, a jogalkotói mulasztásnak és az alkotmányellenes helyzetnek együttesen
kell fennállnia. [35/2004. (X. 6.) AB határozat, ABH
2004, 504, 508.]
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy adott esetben a jogalkotónak nincs konkrét jogszabályi felhatalmazásból eredő jogalkotási kötelezettsége a „hatósági feladatok veszélyeztetése” fogalmának definiálására. Az indítványozók által hiányolt szabályozási tartalom továbbá magából az Alkotmányból sem következik szükségszerűen:
sem az Alkotmányban biztosított alapvető jogok, sem a
jogbiztonság érvényesülése vagy biztosítása nem követeli
meg feltétlenül a fogalom pontosabb meghatározását.
7. A jogbiztonságban megnyilvánuló jogállamiság sérelmét látja az indítványozó abban is, hogy az R. támadott
rendelkezése ellentétes több – az indítvány által felsorolt –
törvénnyel. Noha az indítvány az R. támadott rendelkezése
és az általa felsorolt törvények közötti ellentétre hivatkozik, az R. szabályának alapja valójában az Áht. már hivatkozott 92. § (1) bekezdésének b) pontja, tehát törvényi
szintű szabály. Ebből következőleg az indítvány által állított kollízió – tartalmilag – azonos szintű jogszabályok között állana fenn.
Az Alkotmánybíróság számos határozatában foglalkozott az azonos szintű jogszabályok közötti normakollízió
kérdésével. A 35/1991. (VI. 20.) AB határozat megállapította, hogy a „törvényi rendelkezések – értelmezéstől függő – ellentétes tartalma önmagában, anyagi alkotmányellenesség hiányában nem vezethet az alkotmányellenesség
megállapításához”. Már e határozatában elvi éllel mutatott
rá arra, hogy „meghatározott életviszonyok, illetőleg tényállások ellentétes – vagy az értelmezéstől függően ellentétes – törvényi rendezése önmagában nem jelent alkotmányellenességet. Az ilyen rendelkezés alkotmányellenessé csak akkor válik, ha az egyben az Alkotmány valamely rendelkezésének a sérelmével is együtt jár, vagyis ha
az ellentétes tartalmú szabályozás anyagi alkotmányellenességhez vezet, tehát például ha a rendelkezések valamelyike meg nem engedett diszkriminációt, egyéb alkotmányellenes helyzet megteremtését, vagy alkotmányos
alapjog korlátozását eredményezi. Két (vagy több)
törvényi rendelkezés esetleges kollíziója folytán előálló
értelmezési nehézség azonban magában véve még nem
elegendő feltétele az alkotmányellenesség megállapításának.”
„A jogállamiság elvéből nem következik, hogy az azonos szintű jogszabályok közötti normakollízió kizárt. Törvényi rendelkezések összeütközése miatt az alkotmányellenesség pusztán az Alkotmány 2. § (1) bekezdése alapján
tehát nem állapítható meg akkor sem, ha ez a kollízió nem
kívánatos és a törvényhozónak ennek elkerülésére kell törekednie. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
A jogállamiság alkotmányos deklarálása azonban tartalmi
kérdésekben tovább utal az egyes nevesített alkotmányos
elvekre és jogokra. Alkotmányellenesség megállapítására
ezért törvényi rendelkezések kollíziója miatt csak akkor
kerülhet sor, ha ezen alkotmányos elvek vagy jogok valamelyike megsérül annak folytán, hogy a szabályozás ellentmondása jogszabályértelmezéssel nem oldható fel és
ez anyagi alkotmányellenességhez vezet, vagy ha a normaszövegek értelmezhetetlensége valamely konkrét alapjogi
sérelmet okoz. Ennek hiányában azonban az azonos szintű
normaszövegek lehetséges értelmezési nehézsége, illetőleg az értelmezéstől függő ellentétes összeütközése önmagában nem jelent alkotmányellenességet.” (ABH 1991,
175, 176–177.)
Mivel az Alkotmánybíróság fent ismertetett gyakorlata
szerint az azonos szintű jogszabályok közötti ellentét miatt
alkotmányellenesség pusztán az Alkotmány 2. § (1) bekezdése alapján nem állapítható meg, az indítvány által állított
alapjogi sérelmet pedig az Alkotmánybíróság nem találta
megalapozottnak, ezért az indítványt ebben a részében is
elutasította.
8. Mivel az indítványozó bizonyos nemzetközi dokumentumokra az alkotmánybírósági eljárás szempontjából
értékelhető érvelés és kérelem nélkül utal, az indítványnak
ezzel a vonatkozásával az Alkotmánybíróság érdemben
nem foglalkozott.
Budapest, 2010. december 14. Dr. Bihari Mihály s. k., Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
alkotmánybíró előadó alkotmánybíró