text:
25/2019. (VII. 23.) AB határozata a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. III. törvény 44/A. § (1) bekezdés a) és b) pontját összekötő „és” szövegrésze, valamint b) pontjának „ugyanazon gyermekre tekintettel” szövegrésze alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről, valamint a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. III. törvény 44/A. §-ának alkalmazásával kapcsolatos alkotmányos követelmény megállapításáról és alkalmazási tilalom kimondásáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítása iránti bírói
kezdeményezések, valamint alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Schanda Balázs alkotmánybíró párhuzamos
indokolásával, valamint dr. Balsai István, dr. Dienes-Oehm Egon, dr. Juhász Imre, dr. Salamon László, dr. Sulyok Tamás,
dr. Szívós Mária és dr. Varga Zs. András alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi
III. törvény 44/A. § (1) bekezdés a) és b) pontját összekötő „és” szövegrésze, valamint b) pontjának „ugyanazon
gyermekre tekintettel” szövegrésze alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisíti.
A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 44/A.  § (1)  bekezdése
a megsemmisítést követően a következő szöveggel marad hatályban:
„Tartós ápolást végzők időskori támogatására jogosult az  a  személy, akinek az  öregségi nyugdíjra való
jogosultságát megállapították, ha
a) azon napot megelőzően, amelytől kezdődően az  öregségi nyugdíjat megállapítják – ide nem értve
az öregségi nyugdíj folyósítás nélküli megállapítását –, összeszámítva legalább 20 éven át saját háztartásában
ápolta, gondozta gyermekét,
b) az a) pontban foglaltakra figyelemmel az érintett időszakban
 ba) az e törvény alapján megállapított gyermekek otthongondozási díjában vagy ápolási díjban részesült és
az  ápolási díj esetében azt részére a  vizsgált időszakon belül legalább egy év időtartamban emelt összegű
ápolási díjként vagy kiemelt ápolási díjként folyósították, illetve
bb) tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos gyermekére tekintettel a gyermekgondozási segélyről szóló
10/1982. (IV. 16.) MT rendelet 1.  § (1)  bekezdése vagy a  családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV.
törvény 20. § (1) bekezdése alapján gyermekgondozási segélyben vagy gyermekgondozást segítő ellátásban
részesült.”
Az alaptörvény-ellenessé nyilvánított és megsemmisített rendelkezés az  Alkotmánybíróság
megsemmisítésről szóló határozatának a hivatalos lapban történő közzétételét követő napon veszíti hatályát.
2. A  szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 44/A.  §-ának alkalmazása során
az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdéséből fakadó alkotmányos követelmény, hogy a  tartós ápolást végzők
időskori támogatására vonatkozó kérelem nem utasítható el akkor, ha az  1993. évi III. törvény 44/A.  §
(1)  bekezdés b)  pontja szerinti ellátások igénybevétele hiányában is megállapítható, hogy az  igénylő
a tartósan beteg, illetőleg súlyosan fogyatékos gyermekére tekintettel a 44/A. § (1) bekezdés a) pontja szerinti
követelményeket teljesíti.
3. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi
III. törvény 44/A.  § (1)  bekezdés b)  pontjának megsemmisített szövegrésze a  Kecskeméti Közigazgatási és
Munkaügyi Bíróság előtt folyamatban lévő 11.K.27.109/2018. számú és 4.K.27.177/2018. számú ügyekben,
a Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt folyamatban lévő 11.K.27.106/2018. számú ügyben,
valamint a  Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 4.K.27.235/2018/5. számú ítéletével befejezett
ügyben, továbbá bármely bíróság előtt folyamatban lévő ügyben nem alkalmazható.
Az Alkotmánybíróság e határozatát a Magyar Közlönyben közzé kell tenni.
I. [1] 1. A  Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság bírója (a  továbbiakban: indítványozó1.) az  előtte
folyamatban lévő 11.K.27.109/2018. számú, szociális ügyben hozott közigazgatási határozat megváltoztatására
irányuló közigazgatási perben az  eljárás felfüggesztése mellett az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi
CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 25. § (1) bekezdése alapján indítványozta, hogy az Alkotmánybíróság a szociális
igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a  továbbiakban: Szt.) 44/A. § (1) bekezdés b) pont
ba), bb)  alpontjai és (2)  bekezdése alaptörvény-ellenességét állapítsa meg, továbbá rendelje el a  támadott
jogszabályhely egyedi ügyben történő alkalmazási tilalmát.
[2] 1.1. A Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal Kecskeméti Járási Hivatalának Családtámogatási és Társadalombiztosítási
Főosztálya az  alapügy felperesének tartós ápolást végzők időskori támogatása iránti igényét elutasította arra
tekintettel, hogy a felperes nem rendelkezik az Szt. 44/A. § (1) bekezdése szerinti 20 év ápolási időszakra vonatkozó
igazolással. A  felperes a  határozattal szemben fellebbezéssel élt, melyben kifejtette, hogy súlyosan fogyatékos,
magatehetetlen gyermeke 1968. szeptember 13. napján született, akit 2002 áprilisában bekövetkezett haláláig,
33 éven keresztül ápolt. A  fellebbezés folytán eljárt Budapest Főváros Kormányhivatala az  elsőfokú hatóság
határozatát helybenhagyta, indokolásában kifejtve, hogy önmagában a  beteg gyermek otthon történő ápolása,
gondozása a  tartós ápolást végzők időskori támogatására való jogosultságot nem alapozza meg, a  támogatás
megállapításának az  is elengedhetetlen feltétele, hogy az  igénylő a  gyermek után az  előírt időtartamra ápolási
díjban is részesüljön. A határozat szerint az alapügy felperese 1990. május 1. napjától 2002. április 30. napjáig volt
jogosult ápolási díjra, és részére emelt összegű vagy kiemelt ápolási díj egyáltalán nem került folyósításra.
[3] 1.2. Az  alapügy felperese a  határozattal szemben kereseti kérelmet nyújtott be a  Kecskeméti Közigazgatási és
Munkaügyi Bírósághoz, melyben kérte a  határozat megváltoztatását. Megismételte a  fellebbezésében is szereplő
azon állítását, hogy nem 20 évig, hanem 33 évig ápolta saját háztartásában súlyosan fogyatékos gyermekét,
keresőtevékenységet pedig csak a gyermeke halálát követően, 51 éves korában tudott létesíteni. Álláspontja szerint
az Szt. 44/A. §-a ellentétes az Alaptörvény XV. cikkével és XIX. cikkével, ugyanis a gyermeke halálának időpontjában
még nem létezett sem emelt összegű ápolási díj, sem pedig kiemelt ápolási díj, amelyek igénybevétele a  tartós
ápolást végzők időskori támogatása folyósításának előfeltétele, ezért megítélése szerint a  jogosultsági feltételek
önkényesen kerültek meghatározásra.
[4] Az indítványozó1. osztotta a  felperes álláspontját, melyet azzal egészített ki, hogy álláspontja szerint a  támadott
jogszabályi rendelkezés sérti az  Alaptörvény XV.  cikk (1) és (2)  bekezdését, valamint XIX.  cikk (1)  bekezdését,
tekintettel arra, hogy mindazon személyek, akik tartós beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermeküket legalább
20 évig igazoltan saját háztartásukban ápolták, nem azonos módon részesülhetnek a tartós ápolást végzők időskori
támogatásában attól függően, hogy a  gyermekük mikor született vagy halálozott el, hiszen ennek függvényében
adott esetben nem tudnak eleget tenni a jogszabályban meghatározott igazolási kötelezettségüknek. Az indítvány
részletes levezetéssel támasztja alá, hogy a  tartós ápolásra szoruló gyermek születésének és/vagy halálának
időpontja a  szabályozásból közvetlenül következő módon alapvetően befolyásolja a  tartós ápolást végző szülő
ellátásra való jogosultságát abban az esetben is, ha egyébként kétséget kizáróan igazolható, hogy a szülő a tartós
beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermekét legalább 20 évig saját háztartásában ápolta.
[5] 2. A  Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság bírója (a  továbbiakban: indítványozó2.) az  előtte
folyamatban lévő 4.K.27.177/2018. számú, társadalombiztosítási határozat bírósági felülvizsgálatára irányuló
közigazgatási perben az  eljárás felfüggesztése mellett az  Abtv. 25.  § (1)  bekezdése alapján indítványozta, hogy
az  Alkotmánybíróság az  Szt. 44/A.  § (1)  bekezdés b)  pont ba)  alpontja alaptörvény-ellenességét állapítsa meg,
továbbá rendelje el a támadott jogszabályhely egyedi ügyben történő alkalmazási tilalmát.
[6] 2.1. A  Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal Bajai Járási Hivatala az  alapügy felperesének tartós ápolást végzők
időskori támogatása iránti igényét elutasította arra tekintettel, hogy az  igénylő nem rendelkezik az  Szt. 44/A.  §
(1) bekezdése szerinti 20 év ápolási időszakra vonatkozó igazolással. A felperes fellebbezése folytán eljárt Budapest
Főváros Kormányhivatala az elsőfokú hatóság határozatát helybenhagyta, tekintettel arra, hogy a felperes súlyosan
fogyatékos gyermekére tekintettel 1982 és 1990 között részesült gyermekgondozási segélyben, 2006. január 1.
napja és 2017. augusztus 23. napja között pedig ápolási díjban, részére pedig emelt összegű ápolási díj vagy kiemelt
ápolási díj nem került megállapításra. A  másodfokú hatóság ennek megfelelően megállapította, hogy a  törvény
alapján figyelembe vehető ellátások összesített időtartama nem éri el az Szt. 44/A. §-ában meghatározott 20 évet,
ezen túlmenően pedig a felperes sem emelt összegű, sem kiemelt ápolási díjban nem részesült.
[7] 2.2. Az  alapügy felperese a  határozattal szemben kereseti kérelmet nyújtott be a  Kecskeméti Közigazgatási és
Munkaügyi Bírósághoz, melyben kérte a  támogatásra való jogosultságának megállapítását és egyben a  határozat
megváltoztatását. Keresetében előadta, hogy súlyosan fogyatékos, 38 éves gyermekét 30 éven át nevelte és neveli
jelenleg is saját háztartásában, az Szt. által meghatározott ellátásokban pedig azért nem részesült a szükséges ideig,
mert az ellátások igénybevételének lehetőségéről nem volt tudomása.
[8] Az indítványozó2. érvelése szerint a  jogalkotó az  Alaptörvény XV.  cikk (2)  bekezdését, (5)  bekezdését és XIX.  cikk
(1)  bekezdését megsértve járt el, amikor az  ápolási díj tényleges folyósítását, illetve az  emelt összegű vagy
kiemelt ápolási díj folyósítását határozta meg a  tartós ápolást végzők időskori támogatásának feltételeként,
különös tekintettel arra, hogy azon személyek, akik az  ellátást igényelhették volna, az  igényük esedékességekor
még nem tudhatták azt, hogy a  jogalkotó kérelmük be nem nyújtásához utóbb milyen jogkövetkezményt
fűz. Az  indítványozó2. álláspontja szerint a  folyósítás mint feltétel megjelölésével önhibájukon kívül kerülnek
kirekesztésre az  őket elvileg megillető ellátásból azon személyek, akik korábban ápolási díjat, illetőleg emelt
összegű vagy kiemelt ápolási díjat nem igényeltek, jóllehet arra jogosultak lettek volna, miközben gyermeküket
ugyanúgy saját háztartásukban, az  ápolási díjra való jogosultsági feltételeknek megfelelően ápolták, gondozták,
anélkül azonban, hogy ehhez igénybe vették volna az állam támogatását.
[9] Az indítványozó2. arra is kitért, hogy azáltal, hogy az  Szt. 44/A.  §-a szerinti tartós ápolást végzők időskori
támogatására csak az a személy jogosult, aki saját gyermekét gondozta, a jogalkotó minden racionális indok nélkül
kizárta a jogosultsági körből a gyámként kijelölt személyeket, nagyszülőket, nagynénit és nagybácsit, akik a szülők
elhalálozására tekintettel veszik gondozásukba a  saját háztartásukba a  gyermeket, jóllehet ezáltal ugyanolyan
helyzetbe kerülnek, mint a saját gyermekét gondozó szülő.
[10] 3. A  Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság bírója (a  továbbiakban: indítványozó3.) az  előtte
folyamatban lévő 11.K.27.106/2018. számú, szociális ellátással kapcsolatos határozat bírósági felülvizsgálatára
irányuló közigazgatási perben az eljárás felfüggesztése mellett az Abtv. 25. § (1) bekezdése alapján indítványozta,
hogy az  Alkotmánybíróság az  Szt. 44/A.  § (1)  bekezdése alaptörvény-ellenességét állapítsa meg, azt semmisítse
meg, továbbá rendelje el a támadott jogszabályhely egyedi ügyben történő alkalmazási tilalmát.
[11] 3.1. A  Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Hivatala az  alapügy felperesének tartós ápolást végzők időskori
támogatása iránti igényét elutasította arra tekintettel, hogy az igénylő nem rendelkezik az Szt. 44/A. § (1) bekezdése
szerinti 20 év ápolási időszakra vonatkozó igazolással. A  felperes fellebbezése folytán eljárt Budapest Főváros
Kormányhivatala az  elsőfokú hatóság határozatát helybenhagyta, tekintettel arra, hogy a  felperes súlyosan
fogyatékos gyermekére tekintettel csak 20 évnél rövidebb ideig részesült a  törvény által nevesített ellátások
valamelyikében, a  felperes által megjelölt, a  gyermek egészségi állapotára tekintettel a  magasabb összegben
folyósított családi pótlék pedig nem szerepel a  tartós ápolást végzők időskori ellátására való jogosultságot
megalapozó ellátások között, ekként nem vehető figyelembe.
[12] 3.2. Az  alapügy felperese a  határozattal szemben kereseti kérelmet nyújtott be a  Szombathelyi Közigazgatási és
Munkaügyi Bírósághoz, melyben kérte a  támogatásra való jogosultságának megállapítását és egyben a  határozat
megváltoztatását. Keresetében előadta, hogy súlyosan fogyatékos, 35 éves gyermekét születése óta nevelte és
neveli jelenleg is saját háztartásában, az Szt. által meghatározott ellátásokban pedig azért nem részesült a szükséges
ideig, mert az  alatt az  idő alatt, amíg a  gyermek tankötelezett volt, az  illetékes hatóság döntése értelmében nem
ápolási díjat, hanem magasabb összegű családi pótlékot folyósítottak számára, melyet azonban az  Szt. 44/A.  §-a
értelmében a tartós ápolást végzők időskori támogatására való jogosultság megállapításakor nem lehet figyelembe
venni.
[13] Az indítványozó3. érvelése szerint a  támadott szabályozás ellentétes az  Alaptörvény XV.  cikk (1), (2) és
(5)  bekezdésével, illetőleg XIX.  cikk (1)  bekezdésével, tekintettel arra, hogy a  jogalkotó azonos jogalanyi körre
(a  tartósan beteg, súlyosan fogyatékos gyermeküket otthon ápolók) vonatkozóan önkényesen tett különbséget
aszerint, hogy részesültek-e gyermekgondozási segélyben vagy gyermekgondozást segítő ellátásban, a szabályozás
ugyanis kizárólag ezen ellátási formák figyelembevételét teszi lehetővé az  ápolási díj mellett, miközben egyéb,
ugyancsak a gyermek állapotához köthető ellátásokat (így különösen a magasabb összegű családi pótlékot) nem.
Az  indítványozó3. arra is kitért, hogy azon személyek, akiknek a  gyermeke 1975. január 17. napját megelőzően
született, egyáltalán nem részesülhettek gyermekgondozási segélyben vagy gyermekgondozást segítő ellátásban,
ekként a  szabályozás az  1975. január 17. napját megelőzően, illetőleg ezt követően született tartósan beteg vagy
súlyosan fogyatékos gyermekek között is önkényes különbséget tett.
[14] 4. A  személyesen eljáró indítványozó4. az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdése alapján alkotmányjogi panaszt terjesztett elő,
melyben az Szt. 44/A. § (1) bekezdés b) pontja és bb) alpontja, valamint (2) bekezdése alaptörvény-ellenességének
megállapítását és megsemmisítését kérte.
[15] 4.1. Az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló eljárás során megállapított tényállás szerint az indítványozó4. tartós
ápolást végzők időskori támogatásának megállapítása iránti igényét az  első fokon eljáró Szabolcs-Szatmár-Bereg
Megyei Kormányhivatal Nyíregyházi Járási Hivatala elutasította, miután megállapította, hogy nem részesült az Szt.
44/A. § (1) és (2) bekezdéséből következően minimálisan meghatározott 10 évig ápolási díjban. Az  indítványozó4.
fellebbezése nyomán másodfokon eljárt Budapest Főváros Kormányhivatala az elsőfokú határozatot helybenhagyta,
tekintettel arra, hogy az  indítványozó4. csak 1994. augusztus 1. napja és 2001. január 31. napja között részesült
ápolási díjban. Erre a tényre figyelemmel a másodfokú hatóság azt már nem is tartotta szükségesnek megvizsgálni,
hogy az indítványozó4. egyébként mennyi ideig részesült gyermekgondozási segélyben.
[16] 4.2. Az  indítványozó4. ezt követően benyújtott keresetében kérte a  másodfokú határozat elsőfokú határozatra is
kiterjedő hatályon kívül helyezését és az első fokon eljárt közigazgatási szerv új eljárásra és új határozat hozatalára
utasítását. Keresetlevelében előadta, hogy két fogyatékos gyermekét ápolja és gondozza, így álláspontja szerint
a  jogosultságát két gyermekre vetítetten kell figyelembe venni. A  Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi
Bíróság 4.K.27.235/2018/5. számú ítéletével az  indítványozó4. keresetét elutasította, ugyanis úgy ítélte meg, hogy
törvényi felhatalmazás hiányában a  jogosultság elbírálása során az  eljáró közigazgatási szerv nem vizsgálhatja,
hogy a  kérelmező egynél több gyermek ápolását, illetőleg gondozását végezte-e, hanem a  feltételek teljesülését
gyermekenként kell vizsgálni és értékelni, ennek megfelelően pedig a támadott határozat nem jogszabálysértő.
[17] 4.3. Az  indítványozó4. ezt követően nyújtotta be az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdésén alapuló alkotmányjogi panaszát,
melyben az Szt. 44/A. § (1) bekezdés b) pontja és bb) alpontja, valamint (2) bekezdése alaptörvény-ellenességének
megállapítását és megsemmisítését kérte. Az  indítványozó4. szerint a  támadott szabályozás sérti az  Alaptörvény
II.  cikke szerinti emberi méltóságát azáltal, hogy az  egyetlen gyermekre vetített ápolási időszak figyelembevétele
miatt elesik a  tartós ápolást végzők időskori támogatására való jogosultságtól. Az  indítványozó4. megítélése
szerint a  szabályozás ellentétes a  XVI.  cikk (1)  bekezdésével és az  L)  cikk (1)  bekezdésével is, hiszen a  támogatás
elmaradása végső soron a  gyermekek érdekeinek sérelmét eredményezi. Az  indítvány az  Alaptörvény XV.  cikk
(1), (2) és (5)  bekezdésének sérelmét arra hivatkozással állítja, hogy a  jogszabály indokolatlan különbséget tesz
az  egy vagy több tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermeket nevelő szülők között, amikor nem teszi
lehetővé, hogy több súlyosan fogyatékos gyermek ápolása esetén a jogosultsági időszakot párhuzamosan lehessen
vizsgálni. Az indítványozó ezzel összefüggésben arra is kitért, hogy a szabályozás nem tette lehetővé, hogy mindkét
fogyatékos gyermeke után külön-külön részesüljön ápolási díjban, jóllehet arra egyébként mindkét gyermek
állapotára tekintettel jogosult lett volna.
[18] 5. Az Alkotmánybíróság az  indítványokat tárgyi összefüggésükre tekintettel az Abtv. 58. § (2) bekezdése, valamint
az Ügyrend 34. § (1) bekezdése alapján egyesítette és egy eljárásban bírálta el.
[19] 6. Az  Alkotmánybíróság határozatának meghozatala előtt az  Ügyrend 36.  § (3)  bekezdése alapján szakmai
álláspontjának kifejtése céljából megkereste az emberi erőforrások miniszterét.
II. [20] Az Alkotmánybíróság az alábbi alaptörvényi és jogszabályi rendelkezések alapján hozta meg döntését.
[21] 1. Az Alaptörvény indítványokkal érintett rendelkezései:
„L) cikk (1) Magyarország védi a házasság intézményét mint férfi és nő között, önkéntes elhatározás alapján létrejött
életközösséget, valamint a családot mint a nemzet fennmaradásának alapját. A családi kapcsolat alapja a házasság,
illetve a szülő-gyermek viszony.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.”
„XV. cikk
[…]
(2) Magyarország az  alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési
vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.”
„XV. cikk
[…]
(5) Magyarország külön intézkedésekkel védi a  családokat, a  gyermekeket, a  nőket, az  időseket és a  fogyatékkal
élőket.”
„XVI.  cikk (1) Minden gyermeknek joga van a  megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges
védelemhez és gondoskodáshoz.”
„XIX.  cikk (1) Magyarország arra törekszik, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson. Anyaság,
betegség, rokkantság, fogyatékosság, özvegység, árvaság és önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén
minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult.”
[22] 2. A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvénynek az indítványok elbírálásakor hatályos,
indítványokkal érintett rendelkezése:
„44/A.  § (1) Tartós ápolást végzők időskori támogatására jogosult az  a  személy, akinek az  öregségi nyugdíjra való
jogosultságát megállapították, ha
a) azon napot megelőzően, amelytől kezdődően az öregségi nyugdíjat megállapítják – ide nem értve az öregségi
nyugdíj folyósítás nélküli megállapítását –, összeszámítva legalább 20 éven át saját háztartásában ápolta, gondozta
gyermekét, és
b) az a) pontban foglaltakra figyelemmel az érintett időszakban ugyanazon gyermekre tekintettel
ba) az  e  törvény alapján megállapított gyermekek otthongondozási díjában vagy ápolási díjban részesült és
az ápolási díj esetében azt részére a vizsgált időszakon belül legalább egy év időtartamban emelt összegű ápolási
díjként vagy kiemelt ápolási díjként folyósították, illetve
bb) tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos gyermekére tekintettel a  gyermekgondozási segélyről szóló
10/1982. (IV. 16.) MT rendelet 1. § (1) bekezdése vagy a családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény 20. §
(1) bekezdése alapján gyermekgondozási segélyben vagy gyermekgondozást segítő ellátásban részesült.
(2) A  tartós ápolást végzők időskori támogatására való jogosultság megállapítása iránti eljárásban elsődlegesen
annak az  időtartamnak a  hosszát kell vizsgálni, ami alatt a  kérelmező az  e  törvény alapján megállapított ápolási
díjban részesült. Az (1) bekezdés b) pont bb) alpontja szerinti ellátás az érintett 20 éves időtartamon belül legfeljebb
10 év időtartamban vehető figyelembe.”
III. [23] 1. Az  Abtv. 25.  §-a szerint a  bíró – a  bírósági eljárás felfüggesztése mellett – abban az  esetben kezdeményezi
az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés b)  pontja alapján az  Alkotmánybíróságnál a  jogszabály vagy jogszabályi
rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítását, illetve az  alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazásának
kizárását, ha az  előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt kell alkalmazni, amelynek
alaptörvény-ellenességét észleli, vagy alaptörvény-ellenességét az  Alkotmánybíróság már megállapította.
Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  indítványozó1., indítványozó2. és indítványozó3. által benyújtott
indítványok az Abtv. 25. §-ában és 52. §-ában előírt feltételeknek eleget tesznek {vö. 3058/2015. (III. 31.) AB végzés,
Indokolás [8]–[24], 2/2016. (II. 8.) AB határozat, Indokolás [26]–[28], 3064/2016. (III. 22.) AB határozat, Indokolás
[8]–[13]}. A bírói kezdeményezések szerint a támadott szabályt az eljárásban alkalmazni kell, az eljárás felfüggesztése
valamennyi esetben megtörtént, és az indítványok a megsemmisítés jogkövetkezményére is kiterjedő alaptörvényellenesség megállapítására irányulnak {lásd például: 2/2018. (IV. 6.) AB határozat, Indokolás [11]}.
[24] 2. Az Abtv. 56. § (1) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság először az alkotmányjogi panasz befogadásáról dönt.
Az Abtv. 30. § (1) bekezdése szerint az Abtv. 26. § (1) bekezdése szerinti alkotmányjogi panaszt a sérelmezett döntés
kézbesítésétől számított hatvan napon belül lehet írásban benyújtani. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy
az  indítványozó4. a  Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság ítéletét 2018. november 19. napján vette
át, az  alkotmányjogi panasz pedig 2019. január 18. napján, határidőben került benyújtásra. Az  indítványozó4.
jogosultnak és érintettnek tekinthető, mivel saját egyedi ügyével összefüggésben terjesztette elő az  Abtv.
26.  § (1)  bekezdésére alapított alkotmányjogi panaszát. Az  indítványozó4. a  rendelkezésére álló jogorvoslati
lehetőségeket kimerítette.
[25] Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  Alaptörvény L)  cikk (1)  bekezdése és XV.  cikk (5)  bekezdése
az alkotmányjogi panaszok elbírálása szempontjából nem minősülnek az indítványozó4. Alaptörvényben biztosított
jogainak, ekként annak sérelmére alkotmányjogi panasz nem alapozható. Az  Alaptörvény L)  cikk (1)  bekezdése
a  házasság intézménye és a  család védelmének állami kötelezettségét fogalmazza meg, míg az  Alaptörvény
XV. cikk (5) bekezdése szintén az államot terhelő alkotmányos kötelezettségként írja elő a családok, a gyermekek,
a nők, az idősek és a fogyatékkal élők külön intézkedésekkel történő védelmét {lásd: 3082/2018. (III. 5.) AB végzés,
Indokolás [20]}. Az  indítvány ezért ebben az  elemében nem teljesíti az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdés a)  pontja szerinti
követelményt.
[26] Az alkotmányjogi panasz az  Abtv. 52.  § (1b)  bekezdése szerinti határozott kérelem követelményének csak
részben felel meg. Az  indítvány az  Alaptörvény II.  cikke és XVI.  cikk (1)  bekezdése sérelmével összefüggésben
alkotmányjogilag értékelhető indokolást nem tartalmaz, ekként az alkotmányjogi panasz ebben az elemében nem
felel meg az Abtv. 52. § (1b) bekezdés e) pontja szerinti követelménynek.
[27] Az Abtv. 29. §-a értelmében az alkotmányjogi panasz a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség
vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés felvetése esetén fogadható be. E  befogadhatósági feltételek
vagylagos jellegűek, így azok fennállását az Alkotmánybíróság külön-külön vizsgálja {3/2013. (II. 14.) AB határozat,
Indokolás [30]}. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint csak az  indítvány érdemi vizsgálatát követően állapítható
meg, hogy a  támadott szabályozás azon eleme, mely több tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermek
esetén is gyermekenként külön rendeli vizsgálni a  tartós ápolást végzők időskori ellátására való jogosultságot,
összhangban áll-e az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésével. Erre tekintettel az  alkotmányjogi panaszt ebben
az elemében az Ügyrend 31. § (6) bekezdését alkalmazva, külön befogadási eljárás mellőzésével, érdemben bírálta
el.
[28] 3. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  Szt. 44/A.  § (1)  bekezdés b)  pont ba)  alpontja az  indítvány
előterjesztését követően, 2019. január 1. napjától akként módosult, hogy a  tartós ápolást végzők időskori
támogatására való jogosultság feltételeként az  ugyancsak 2019. január 1. napjától bevezetett „gyermekek
otthongondozási díja” is figyelembe vehető, mely módosítás az  indítványokban megjelölt alkotmányossági
probléma megítélését nem befolyásolta. Az  Alkotmánybíróság a  vizsgálatot az  Szt. elbíráláskor hatályos
rendelkezése alapján folytatta le.
IV. [29] Az indítványok részben megalapozottak. [30] 1. Az  Alkotmánybíróság elsőként a  2017. évi CLXXVII. törvénnyel 2018. január 1. napjától bevezetett, az  Szt.
44/A.  §-a szerinti tartós ápolást végzők időskori támogatására vonatkozó szabályozást helyezte el az  Alaptörvény
rendszerében. A tartós ápolást végzők időskori támogatása mint új ellátási forma bevezetésére a törvény indokolása
szerint azért került sor, mert „a gyermeküket tartósan ápoló szülők keresőtevékenységet nem – vagy csak korlátozott
mértékben – tudnak végezni, a számukra megállapítható nyugellátás mértéke alacsonyabb lehet.” [T/18312. számú
törvényjavaslat, Általános indokolás, illetőleg hasonlóan a  Részletes indokolás az  5.  §-hoz]. Ezzel összefüggésben
az  Alkotmánybíróság utal arra, hogy az  Alaptörvény XIX.  cikke döntően államcélokat határoz meg {lásd: 32/2017.
(XII. 6.) AB határozat, különösen Indokolás [22], az  államcélok tekintetében pedig: 9/2016. (IV. 6.) AB határozat,
Indokolás [37]}, és csupán két esetben nevesít jogosultságokat: a  XIX.  cikk (4)  bekezdése állami nyugdíjra való
jogosultságot említ, melynek feltételeit törvény állapítja meg, míg a XIX. cikk (1) bekezdésének második mondata
azt rögzíti, hogy minden magyar állampolgár – a bekezdésben tételesen felsorolt élethelyzetek esetén – törvényben
meghatározott támogatásra jogosult {2/2018. (IV. 6.) AB határozat, Indokolás [12]}. A tartós ápolást végzők időskori
támogatása nem kapcsolódik közvetlenül a  XIX.  cikk (1)  bekezdésében nevesített anyaság, betegség, rokkantság,
fogyatékosság, özvegység, árvaság, illetőleg önhibán kívül bekövetkezett munkanélküliség eseteihez, illetőleg
a  XIX.  cikk (4)  bekezdése szerinti állami nyugdíjnak sem tekinthető, az  ugyanis a  tartósan beteg vagy súlyosan
fogyatékos gyermek korábbi ápolásán alapuló olyan ellátási forma, mely nem korábbi járulékfizetésen, hanem
a jogalkotó diszkrecionális döntésén alapul.
[31] Az Alaptörvény XV.  cikk (5)  bekezdése anélkül, hogy meghatározott jogosultságot biztosítana, az  ott megjelölt
személyi kört (a családokat, a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket) kedvezményben részesítő
jogszabályok megalkotásának kötelezettségét írja elő {lásd például: 1/2018. (IV. 6.) AB határozat, Indokolás [21]}.
Az  Szt. támadott rendelkezése éppen ilyen, az  Alaptörvény rendelkezését végrehajtó jogszabálynak tekinthető.
A  jogalkotót ilyen esetben széles körű mérlegelési jog illeti meg mind a  jogosulti körnek, mind a  juttatás
mértékének és egyéb feltételeinek meghatározása tekintetében, ugyanakkor a jogosulti kör, a jogosultság mértéke
és egyéb feltételei nem határozhatóak meg önkényes módon {32/2015. (XI. 19.) AB határozat, Indokolás [32],
illetőleg 3047/2017. (III. 20.) AB határozat, Indokolás [39]}.
[32] Az Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdése kimondja, hogy a  törvény előtt mindenki egyenlő, a  (2)  bekezdés
értelmében pedig Magyarország az  alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj,
szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni,
születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. A  megkülönböztetés alkotmányosságának
vizsgálatakor alapvetően abból kell kiindulni, hogy „a diszkrimináció tilalma nem jelenti azt, hogy minden
különbségtétel tilos, hanem azt az  elvárást fogalmazza meg, hogy a  jognak mindenkit egyenlő méltóságú
személyként kell kezelnie” {3024/2015. (II. 9.) AB határozat, Indokolás [47]}. Az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésének
sérelme miatti alaptörvény-ellenesség akkor állapítható meg, ha a jogszabály a szabályozás szempontjából azonos
– homogén – csoportba tartozó (egymással összehasonlítható helyzetben lévő) jogalanyok között tesz különbséget,
és a különbségtétel nem igazolható: az eltérő szabályozásnak nincs észszerű, kellő súlyú alkotmányos indoka, vagyis
önkényes {23/2016. (XII. 12.) AB határozat, Indokolás [99]}.
[33] Mindezeket figyelembe véve az  Alkotmánybíróságnak azt kellett megvizsgálnia, hogy az  Szt. 44/A.  §-a
az indítványokban megjelölt okokra tekintettel összhangban állnak-e az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésével, azaz
megkülönböztetést valósít-e meg az  egymással összehasonlítható helyzetben lévő jogalanyok között, és ha igen,
a szabályozással megvalósított megkülönböztetés önkényes-e, vagy annak van észszerű, kellő alkotmányos indokkal
alátámasztható alapja {3265/2018. (VII. 20.) AB határozat, Indokolás [29]}.
[34] 2. Az  Alkotmánybíróságnak mindenekelőtt azt kellett megvizsgálnia, hogy a  tartós ápolást végzők időskori
támogatására vonatkozó szabályozás szempontjából pontosan mely személyi kör minősíthető homogén
csoportnak, hiszen az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésének sérelme csak egymással összehasonlítható
helyzetben lévő jogalanyok közötti megkülönböztetés esetén állapítható meg. Az  Szt. 44/A.  § (1)  bekezdése,
illetőleg a  szabályozáshoz kapcsolódó jogalkotói indokolás értelmében a  tartós ápolást végzők időskori
támogatásának célja, hogy a  tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermeküket hosszú időn keresztül a  saját
háztartásukban ápoló, és ezáltal keresőtevékenységet nem vagy csak korlátozott mértékben végző szülők számára
plusz juttatást biztosítson, tekintettel a  számukra utóbb megállapításra kerülő nyugellátás feltételezhetően
alacsonyabb mértékére. Az  emberi erőforrások minisztere az  Alkotmánybíróság megkeresésére a  szabályozás
céljával kapcsolatosan azt is megemlítette, hogy a  súlyosan fogyatékos gyermeküket ápoló szülők aktív éveiket
követően jellemzően csak az  államtól számíthatnak segítségre, tekintettel arra, hogy gyermekük soha nem volt
keresőképes. Az ellátásra való jogosultság általános feltétele, hogy a szülő legalább 20 éven át saját háztartásában
ápolja, gondozza a  tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermekét, mely jogosulti kör jogalkotó általi
meghatározása (figyelemmel a gyermek állapotára, a gondozás időtartamára és az ezáltal kieső jövedelemre, amely
a  későbbi öregségi nyugdíj összegére is közvetlen kihatással van, mely szempontok a  jogszabály indokolásában
is kifejezetten megjelennek) nem tekinthető önkényesnek. Az  Alkotmánybíróság megítélése szerint ugyanakkor
a  szabályozás szempontjából egymással szükségképpen összehasonlítható helyzetben vannak azon öregségi
nyugellátásban részesülő szülők, akik tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermeküket legalább 20 éven át
saját háztartásukban ápolták, mely ápolásra tekintettel pedig jelentős, a  későbbi öregségi nyugdíjuk összegére
is közvetlenül kiható jövedelemkiesést szenvedtek el. Ennek megfelelően az  Alkotmánybíróság a  vizsgálatát
a továbbiakban ezen homogén csoportra figyelemmel folytatta le.
[35] Az Alkotmánybíróság kiemeli: az  Alaptörvény Nemzeti Hitvallása értelmében együttélésünk egyik legfontosabb
keretét a  család jelenti, továbbá „[v]alljuk az  elesettek és a  szegények megsegítésének kötelezettségét.”
Az  Alaptörvény XVI.  cikk (3) és (4)  bekezdése rögzíti a  családon belüli gondoskodás kötelezettségét a  szülők
és gyermekeik, illetőleg a  nagykorú gyermekek és rászoruló szüleik vonatkozásában, a  XV.  cikk (5)  bekezdése
értelmében pedig „Magyarország külön intézkedésekkel védi a családokat, a gyermekeket, a nőket, az  időseket és
a  fogyatékkal élőket.” A  tartós ápolást végzők időskori támogatása nem egyszerűen a  jogalkotó által alkotmányos
kötelezettség nélkül, szabadon biztosítható ex gratia jellegű ellátás, hanem az Alaptörvény XV. cikk (5) bekezdése
szerinti olyan ellátási formának tekinthető, mellyel az állam kifejezetten elismeri azt a  jelentős társadalmi értékkel
bíró, áldozatos ápolási, gondozási tevékenységet, melyet a  szülők hosszú időn keresztül a  tartósan beteg vagy
súlyosan fogyatékos gyermekük érdekében fejtettek ki, miközben egyfelől levették az  államról a  gondoskodás
megszervezésének terhét, másfelől pedig ez  idő alatt saját maguk sem végezhettek érdemi keresőtevékenységet,
veszélybe sodorva ezáltal a saját későbbi öregségi nyugellátásukat és megélhetésüket is.
[36] 3. Az  Alkotmánybíróság a  homogén csoport meghatározását követően elsőként azt vizsgálta meg, hogy
a  jogalkotó az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésével ellentétes módon, önkényesen határozta-e meg az  Szt.
44/A.  §-a szerinti tartós ápolást végzők időskori támogatására való jogosultságot megalapozó ellátásokat.
Az  indítványozó3. érvelése szerint ugyanis a  szabályozás észszerű indok nélkül nem teszi lehetővé a  törvényben
kifejezetten nevesített ellátásokhoz képest más, ugyancsak a gyermek állapotához köthető ellátások (így különösen
a magasabb összegű családi pótlék) figyelembevételét. Az  indítványozó3. arra is kitért, hogy szintén önkényesnek
tekinthető az a különbségtétel, amely kizárólag a gyermekgondozási segélyről szóló 10/1982. (IV. 16.) MT rendelet
(a továbbiakban: MT rendelet) szerinti gyermekgondozási segélyt rendeli figyelembe venni a tartós ápolást végzők
időskori támogatása megállapíthatóságánál, kizárva ezáltal az ellátásból azokat a szülőket, akiknek a tartósan beteg
vagy súlyosan fogyatékos gyermeke 1975. január 17. napját megelőzően született.
[37] A családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény 11.  § (1)  bekezdés g), illetőleg h)  pontjai alapján
a tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos gyermeket nevelő családok esetén magasabb összegű családi pótlék
folyósítására kerül sor, a  magasabb összegű családi pótlékra jogosító betegségekről és fogyatékosságokról szóló
5/2013. (II. 19.) ESZCSM rendelet pedig meghatározza a  magasabb összegű családi pótlékra jogosító betegségek
és fogyatékosságok körét. A családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény 6. § (1) bekezdése ugyanakkor
egyértelműen rögzíti, hogy a  családi pótlék célja, hogy az  állam a  gyermek nevelésével, iskoláztatásával járó
költségekhez havi rendszerességgel nevelési ellátást vagy iskoláztatási támogatást nyújtson. Ennek megfelelően
ez  az ellátási forma (szemben az  Szt. 44/A.  §-ában nevesített ellátásokkal) nem a  tartósan beteg vagy súlyosan
fogyatékos gyermek ápolása miatt kieső munkajövedelem pótlására szolgál, hanem abban az esetben is a gyermek
állapotából következően alanyi jogon jár, ha a  szülő egyébként teljes munkaidőben keresőtevékenységet folytat.
Az  emberi erőforrások minisztere az  Alkotmánybíróság megkeresésére adott válaszában arra is kitért, hogy a  két
ellátás különbözőségére tekintettel annak sincs jogszabályi akadálya, hogy egyidejűleg kerüljön sor emelt összegű
családi pótlék és ápolási díj folyósítására ugyanazon tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermekre tekintettel.
[38] Az emberi erőforrások minisztere válaszában azt is ismertette, hogy az  Szt. 44/A.  §-a azért teszi lehetővé
a  gyermekgondozási segély, illetőleg a  gyermekgondozást segítő ellátás figyelembevételét az  ápolási díj mellett,
mert a  tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermeket nevelő szülők számára adott a  választási lehetőség,
hogy a  két ellátási forma közül melyiket igénylik a  gyermek 10 éves koráig, és mindkét ellátási forma egyaránt
jövedelempótló jellegű ellátás. A  miniszter válaszában azt is bemutatta, hogy az  MT rendeletet megelőzően
a  gyermekgondozási segély intézményét a  gyermekgondozási segélyről szóló 3/1967. (I. 29.) Korm. rendelet
szabályozta, mely azonban nem tartalmazott külön rendelkezést a  tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos
gyermekek után járó ellátásra, ekként ez  a  korábban létező ellátás a  gyermek állapotának igazolására nem lehet
alkalmas.
[39] Mindezen szempontok figyelembevételével az Alkotmánybíróság arra a következtetésre jutott, hogy a tartós ápolást
végzők időskori támogatására való jogosultság megállapíthatóságához figyelembe vehető ellátások körének
meghatározása a  homogén csoporton belüli megkülönböztetést valósít meg azáltal, hogy a  homogén csoporton
belül csak a törvényben nevesített ellátások meghatározott ideig történő igénybevétele alapozza meg önmagában
is a tartós ápolást végzők időskori támogatására való jogosultságot.
[40] A szabályozásban rejlő megkülönböztetés ugyanakkor nem tekinthető észszerűtlen, önkényes különbségtételnek,
hiszen a  jogalkotó egyértelműen meghatározta, hogy milyen szempontok alapján nevesített egyes ellátásokat
az Szt. 44/A. §-ában, és az egyes, az  indítványozó3. által kifogásolt ellátások miért nem kerültek figyelembevételre
a  tartós ápolást végzők időskori támogatására való jogosultság meghatározása során. Ennek megfelelően
a  szabályozás ebben az  elemében nem tekinthető önkényesnek, és összhangban áll az  Alaptörvény XV.  cikk
(1) bekezdéséből fakadó követelményekkel.
[41] 4. Az Alkotmánybíróság ezt követően a szabályozás azon elemét vizsgálta meg, amely kizárólag az Szt. 44/A. §-ában
nevesített ellátások tényleges igénybevétele esetén teszi lehetővé a  tartós ápolást végzők időskori támogatására
való jogosultság megállapíthatóságát. Az  indítványozó1. érvelése szerint a  tartósan beteg vagy súlyosan
fogyatékos gyermek születési, illetőleg halálozási időpontjától függően lehetséges, hogy egyes, a  gyermeküket
saját háztartásukban 20 évet meghaladó ideig ápoló szülők saját magatartásuktól teljesen függetlenül, kizárólag
a  jogszabályok hatálybalépésének időpontjára visszavezethető ok miatt semmilyen módon nem tudnak eleget
tenni az  ellátásra való jogosultság törvényi feltételeinek, ugyanis egyes esetekben még nem létezett az  az
ellátás, mely a  tartós ápolást végzők időskori támogatása megállapíthatóságának megkerülhetetlen előfeltétele.
Az indítványozó2. érvelése szerint pedig azáltal, hogy a jogalkotó az ápolási díj, illetőleg emelt összegű vagy kiemelt
ápolási díj tényleges folyósítását határozta meg a  tartós ápolást végzők időskori támogatása megállapíthatósága
egyetlen lehetséges feltételeként, kizárta az  ellátásból azokat, akik az  ápolási díjat, illetőleg emelt összegű vagy
kiemelt ápolási díjat évekkel korábban igényelhették volna, de azt bármely okból nem tették meg, miközben nem
tudhatták azt, hogy a jogalkotó utóbb a kérelmük be nem nyújtásához milyen jogkövetkezményt fog fűzni.
[42] 4.1. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt azt kellett megvizsgálnia, hogy az Szt. 44/A. § (1) bekezdésében nevesített
ellátások a  tartós ápolásra, gondozásra szoruló tartósan beteg, illetőleg súlyosan fogyatékos gyermek születési,
illetőleg halálozási időpontjától függetlenül valamennyi, a  gyermekét legalább 20 éven át a  saját háztartásában
ápoló szülő (azaz az  Alkotmánybíróság által azonosított homogén csoport valamennyi tagja) számára elviekben
elérhetőek voltak-e.
[43] 4.1.1. Az Szt. 44/A. § (1) bekezdés b) pont ba) alpontja egyértelműen az „e törvény alapján megállapított” gyermekek
otthongondozási díját, illetőleg ápolási díjat rendeli az  ellátásra való jogosultság megállapításához figyelembe
venni, függetlenül attól, hogy már az  Szt. hatálybalépését megelőzően is létezett a  magyar jogban az  ápolási díj
intézménye [lásd: az ápolási díjról szóló 33/1990. (II. 25.) MT rendelet]. Az Alkotmánybíróság rámutat: azáltal, hogy
az  Szt. 44/A.  § (2)  bekezdése értelmében a  44/A.  § (1)  bekezdés b)  pont bb)  alpontja szerinti ellátások legfeljebb
10 év időtartamban vehetőek figyelembe, ez egyben szükségképpen azt is jelenti, hogy objektív okokból, pusztán
a jogszabály hatálybalépésének időpontja miatt nem tudják 20 éven keresztül igénybe venni a tartós ápolást végzők
időskori támogatásához szükséges ellátásokat azok a  szülők, akiknek a  tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos
gyermeke az Szt. hatálybalépését követő 10 éven belül hunyt el.
[44] 4.1.2. Az  Szt. 44/A.  § (1)  bekezdés b)  pont bb)  alpontjával összefüggésben az  Alkotmánybíróság rámutat, hogy
a  jogalkotó az  MT rendelettel, 1982. május 1. napjától vezette be a  tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos
gyermekre tekintettel folyósítható gyermekgondozási segélyt, mely meghatározott feltételek teljesítése esetén
a  gyermek hatéves korának betöltéséig kerülhetett folyósításra. Az  MT rendeletet módosító, a  gyermekgondozási
segélyről szóló 10/1982. (IV. 16.) MT rendelet módosításáról szóló 84/1987. (XII. 27.) MT rendelet a  szabályt utóbb
akként változtatta meg, hogy tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermek esetén a  gyermek tízéves koráig
tette immáron lehetővé a  gyermekgondozási segély folyósítását. Az  MT rendelet 9.  § (2)  bekezdése értelmében
a  gyermekgondozási segélyt az  MT rendelet hatálybalépését megelőzően született gyermekek esetén is meg
lehetett állapítani, amennyiben az MT rendelet 1. §-a szerinti feltételek teljesültek. Mindez egyben azt is jelenti, hogy
az Szt. 44/A. § (1) bekezdés b) pont bb) alpontja szerinti, a  tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos gyermekre
tekintettel folyósításra kerülő gyermekgondozási segélyt kizárólag azon gyermekek után lehetett igénybe venni,
akik 1976. május 1. napját követően születtek, és akiknek a  szülei ezen túlmenően további, az  MT rendeletben
nevesített feltételeket is teljesítettek. Ez egyben azonban azt is jelenti, hogy az 1976. május 1. napját megelőzően
született gyermekek után még kivételesen sem járhatott az  MT rendelet szerinti gyermekgondozási segély, így
ez esetben is kizárólag az Szt. 44/A. § (1) bekezdés b) pont ba) alpontja szerinti ápolási díj vehető figyelembe. Ezen
ápolási díjat viszont objektív okból, pusztán a  jogszabály hatálybalépésének időpontja miatt a szükséges 20 éven
keresztül nem tudja igénybe venni az a szülő, akinek a tartós ápolásra szoruló vagy súlyosan fogyatékos gyermeke
az Szt. hatálybalépését követő 20 éven belül hunyt el.
[45] 4.1.3. Az Szt. 44/A. § (1) bekezdés b) pont ba) alpontja értelmében a  tartós ápolást végzők időskori támogatására
való jogosultság megállapításának mellőzhetetlen feltétele, hogy az igénylő részére legalább egy év időtartamban
emelt összegű ápolási díjat vagy kiemelt ápolási díjat folyósítsanak. A  jogalkotó az  Szt. 43/A.  § szerinti emelt
összegű ápolási díj intézményét 2005. szeptember 1. napjától, míg az  Szt. 43.  § szerinti kiemelt ápolási díjat csak
2014. január 1. napjától vezette be. Erre tekintettel az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy objektív okokból,
pusztán a  jogszabály hatálybalépésének időpontja miatt nem tudja teljesíteni az  emelt összegű ápolási díj vagy
kiemelt ápolási díj legalább egy éven át történő folyósításának követelményét az a szülő, akinek a tartós ápolásra
szoruló vagy súlyosan fogyatékos gyermeke ezen jogintézmények bevezetését követő egy éven belül hunyt el.
[46] 4.1.4. A  fentiek alapján az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  Szt. szabályozásából következően egyes
esetekben az  Szt. 44/A.  § (1)  bekezdés b)  pontjában meghatározott ellátási formákat rögzítő jogszabályok
hatálybalépésére, illetőleg a  tartós ápolásra szoruló vagy súlyosan fogyatékos gyermek születési vagy halálozási
időpontjára visszavezethető objektív okból lehetetlen a  tartós ápolást végzők időskori támogatására való
jogosultság igazolási feltételeinek teljesítése akkor, ha a  jogosultság kizárólag az  Szt. 44/A.  §-ában nevesített
ellátások tényleges igénybevételével igazolható. Mindez egyben azt is jelenti, hogy az Alkotmánybíróság által az Szt.
44/A. § (1) bekezdése alapulvételével meghatározott homogén csoporton belül a jogalkotó nyilvánvaló különbséget
tett akkor, amikor az egyes, a törvényben nevesített ellátási formák igénybevételét kizárólagos bizonyítási eszközzé
tette, és ezáltal az  ellátás igénybevétele elvi lehetőségéből is kizárta azokat a  potenciális igénylőket, akik olyan
időszakban ápolták legalább 20 éven keresztül saját háztartásukban a  tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos
gyermeküket, amikor a törvényben nevesített ellátások még nem (vagy nem elegendő ideig) léteztek.
[47] 4.2. Az  Alkotmánybíróság arra is rámutat, hogy a  tartós ápolást végzők időskori támogatása mint új ellátási
forma csak az  egyes családtámogatási tárgyú, valamint egyéb törvények módosításáról szóló 2017. évi
CLXXVIII. törvénnyel, 2018. január 1. napjától került bevezetésre, ennek megfelelően az  ellátás potenciális
jogosultjai csupán ettől az  időponttól kezdődően lehettek azzal tisztában, hogy a  tartós ápolást végzők időskori
támogatása igénybevételének feltétele, hogy amennyiben jogosulttá váltak az  Szt. 44/A.  §-ában nevesített
ellátások valamelyikére, úgy azt valójában kötelezően is igénybe kell venniük ahhoz, hogy a  tartós ápolást
végzők időskori támogatása részükre a  későbbiekben megítélhető legyen. A  jogalkotó tehát utólagosan,
2018. január 1. napjától kezdődően olyan jogkövetkezményt kapcsolt az  egyes, az  Szt. 44/A.  §-ában nevesített
ellátások igénybevétele elmulasztásához, amellyel az  ellátások igénybevételére jogosultak ezt megelőzően,
az ellátás igénybevételének pillanatában nem számolhattak. A vizsgált szabályozás ezáltal a  tartós ápolást végzők
időskori támogatása igénybevétele elvi lehetőségéből is kizárta azokat a potenciális igénylőket, akik bármely okból
nem vették igénybe a tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermekük saját háztartásukban történő ápolására
tekintettel jogosultságként biztosított (és nem pedig az igénybevétel kötelezettségével terhelt) ellátásokat. Mindez
egyben azt is jelenti, hogy az  Alkotmánybíróság által az  Szt. 44/A.  § (1)  bekezdése alapulvételével meghatározott
homogén csoporton belül a  jogalkotó nyilvánvaló különbséget tett akkor, amikor a tartós ápolást végzők időskori
támogatásának elvi lehetőségéből kizárta azokat a  potenciális igénylőket, akik nem vettek igénybe korábban
olyan ellátásokat, melyek igénybevétele számukra nem volt kötelező, és mely igénybevétel elmulasztása negatív
jogkövetkezményével a korábbi ellátásra való jogosultságuk időpontjában még nem számolhattak.
[48] 4.3. Az  Alkotmánybíróságnak ezt követően azt kellett megvizsgálnia, hogy a  jogi szabályozásban megállapítható
homogén csoporton belüli különbségtétel önkényesnek minősíthető-e, vagy annak van észszerű, alkotmányjogilag
értékelhető jogalkotói indoka. Az  emberi erőforrások minisztere az  Alkotmánybíróság megkeresésére adott
válaszában a szabályozás indokaként kiemelte, hogy a tartós ápolást végzők időskori támogatására való jogosultság
megállapíthatóságához bizonyítottnak kell lennie a gyermek egészségi állapota mellett az otthonápolás tényének,
valamint annak is, hogy a  szülő nem végez keresőtevékenységet. A  miniszter álláspontja szerint ezen feltételek
bizonyítására kizárólag a  törvényben meghatározott ellátási formák igénybevétele lehet alkalmas, tekintettel
arra, hogy ellenkező esetben az  ügyfél nyilatkozata alapján kellene elismerni azt a  tényt, hogy akár több tíz
évvel korábban jogosult lehetett volna az  ellátásra, márpedig ez  nem alapozható az  ügyfél nyilatkozatára. Ezzel
összefüggésben a miniszter arra is utalt, hogy az emelt összegű ápolási díj, illetőleg a kiemelt ápolási díj megítélése
személyes szakértői vizsgálat lefolytatását teszi szükségessé, amit visszamenőlegesen nem, vagy legalábbis
nem minden esetben lehet elvégezni. A  miniszter végezetül arra is kitért válaszában, hogy alappal feltételezhető,
hogy a  hatóság az  újonnan bevezetett ellátásokra felhívta valamennyi ügyfél figyelmét, hiszen ezt a  tájékoztatási
kötelezettséget az Szt. 5. § (2) bekezdése általános érvénnyel írja elő.
[49] 4.4. Az  Alaptörvény 28.  cikke értelmében a  bíróságok a  jogalkalmazás során a  jogszabályok szövegét
elsősorban azok céljával és az  Alaptörvénnyel összhangban kötelesek értelmezni. Az  Alkotmánybíróság
az  Alaptörvény 28.  cikkét értelmezve korábban már kimondta, hogy – adott esetben a  XV.  cikkel és a  XIX.  cikk
(1)  bekezdésével összefüggésben – azonos tisztelettel és körültekintéssel, az  egyéni szempontok azonos
mértékű figyelembevételével kell a  jogosultságok és kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni
az  érintett személyeket illetően, az  értelmezés pedig nem vezethet önkényes eredményre {9/2016. (IV. 6.)
AB határozat, Indokolás [35], [37]}. Az Alkotmánybíróság megállapítja: önkényes és ezáltal az Alaptörvény XV. cikk
(1)  bekezdésével ellentétes az  Szt. 44/A.  § (1)  bekezdésének az  az értelmezése, amely kizárólag a  törvényben
nevesített ellátási formák valamelyikének korábbi igénybevételével tekinti igazolhatónak, hogy az  igénylő
legalább 20 éven át saját háztartásában ápolta, gondozta tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermekét.
Miközben elfogadható az a jogalkotói megoldás, mely elsődlegesen azt írja elő, hogy egyes, a törvényben taxatíven
meghatározott ellátási formák korábbi igénybevételének ténye automatikusan megalapozza a  tartós ápolást
végzők időskori támogatására való jogosultságot, ezzel egyidejűleg nem zárható ki annak a  lehetősége, hogy
az ezen ellátási formákat meghatározott ideig bármely okból igénybe nem vett kérelmezők esetében az általános
közigazgatási rendtartásról szóló 2016. évi CL. törvény szerinti más bizonyítási eszközzel (így különösen egyfelől
a  gyermek orvosi állapotára vonatkozó dokumentációval vagy a  gyermek egészségi állapotán alapuló más
ellátások igénybevételével; másfelől pedig annak vizsgálatával, hogy a szülő rendelkezett-e napi 4 órát meghaladó
munkaidejű munkaviszonnyal vagy más foglalkoztatási jogviszonnyal) is igazolható. Az  Alkotmánybíróság is
egyetért ugyanakkor az  emberi erőforrások minisztere azon megállapításával, miszerint a  tartós ápolást végzők
időskori támogatása igénylőjének nyilatkozata önmagában, más (különösen okirati) bizonyítékok hiányában nem
alapozhatja meg az ellátásra való jogosultságot.
[50] Az Abtv. 46.  § (3)  bekezdése felhatalmazza az  Alkotmánybíróságot arra, hogy hatáskörei gyakorlása során
folytatott eljárásában határozattal megállapítsa azokat az  Alaptörvény szabályozásából eredő, és az  Alaptörvény
rendelkezéseit érvényre juttató alkotmányos követelményeket, amelyeknek a  vizsgált, illetve a  bírósági eljárásban
alkalmazandó jogszabály alkalmazásának meg kell felelnie. Az  Alkotmánybíróság jelen esetben úgy ítélte meg,
hogy az  Abtv. 46.  § (3)  bekezdésében biztosított jogköre alapján, alkotmányos követelmény megfogalmazásával,
egyben a  hatályos jog kíméletével lehetősége van orvosolni az  Szt. 44/A.  § (1)  bekezdése szerinti tartós ápolást
végzők időskori támogatása feltételeinek szövegszerű megfogalmazásából levezethető azon önkényes, és ezáltal
az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésével ellentétes eredményre vezető értelmezést, amely kizárólag az Szt. 44/A. §
(1) bekezdés b) pontja szerinti ellátási formák valamelyikének korábbi igénybevételével tekinti igazolhatónak, hogy
az  igénylő legalább 20 éven át saját háztartásában ápolta, gondozta tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos
gyermekét.
[51] Erre tekintettel az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  Szt. 44/A.  §-ának alkalmazása során az  Alaptörvény
XV.  cikk (1)  bekezdéséből fakadó alkotmányos követelmény, hogy a  tartós ápolást végzők időskori támogatására
vonatkozó kérelem nem utasítható el akkor, ha az Szt. 44/A. § (1) bekezdés b) pontja szerinti ellátások igénybevétele
hiányában is egyértelműen megállapítható, hogy az  igénylő a  tartósan beteg, illetőleg súlyosan fogyatékos
gyermekére tekintettel a 44/A. § (1) bekezdés a) pontja szerinti követelményeket teljesíti, azaz saját háztartásában
legalább 20 éven keresztül ápolta a  tartósan beteg, illetőleg súlyosan fogyatékos gyermekét oly módon, hogy
ezen idő alatt nem rendelkezett napi 4 órát meghaladó munkaidejű munkaviszonnyal vagy más foglalkoztatási
jogviszonnyal. Ezen követelmények teljesülésének vizsgálata minden esetben az egyedi ügyben eljáró hatóságok,
illetőleg bíróságok feladata.
[52] 4.5. Az Alkotmánybíróság az alkotmányos követelmény megfogalmazásával egyidejűleg megállapította, hogy az Szt.
44/A. § (1) bekezdés a) és b) pontjában foglalt feltételeknek a szabályozás jelenlegi megfogalmazásában együttesen
kell érvényesülnie. Az  Szt. 44/A.  § (1)  bekezdésének a) és b)  pontja ugyanis konjunktív feltételrendszerként kerül
meghatározásra. Megállapítható ugyanakkor az is, hogy az Szt. 44/A. § (1) bekezdés b) pontjában foglalt feltételek
szükségképpen magukban foglalják az  a)  pontban foglaltakat, vagyis ez  a  rendelkezés önmagában nem, csak
az a) pontban foglalt feltétellel együtt tud érvényesülni.
[53] Az alkotmányos követelményben foglalt értelmezési szabály egyértelművé teszi, hogy az Szt. 44/A. § (1) bekezdés
a) pontját önálló törvényi feltételként szükséges alkalmazni akkor, ha az igénylő a tartósan beteg, illetőleg súlyosan
fogyatékos gyermekére tekintettel a 44/A. § (1) bekezdés a) pontja szerinti követelményeket teljesíti, de azt a b) pont
szerint mégsem tudja igazolni.
[54] Annak érdekében, hogy a  jogalkalmazók számára ne okozzon értelmezési bizonytalanságot az  Szt. 44/A.  §
(1)  bekezdésében foglalt törvényi feltételek egymáshoz való viszonya, illetve az  a  tény, hogy az  a)  pontban
foglaltakat önállóan is lehet alkalmazni, az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Szt. 44/A. § (1) bekezdésének
a) és b)  pontját összekötő „és” szövegrész alaptörvény-ellenes, és azt a  rendelkező részben foglaltak szerint
megsemmisítette.
[55] 5. Az  Alkotmánybíróság ezt követően az  indítványozó2. azon érvelését vizsgálta meg, miszerint az  Alaptörvény
XV. cikk (1) bekezdésével ellentétes az a szabályozás, mely a tartós ápolást végzők időskori támogatását csak a saját
gyermek ápolása, gondozása esetén teszi megítélhetővé, minden racionális indok nélkül kizárva a  jogosultsági
körből a gyámként kijelölt személyeket, nagyszülőket, nagynéni és nagybácsit, akik a szülő elhalálozására tekintettel
veszik gondozásukba a saját háztartásukba a tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermeket.
[56] Az emberi erőforrások minisztere az  Alkotmánybíróság megkeresésére adott válaszában egyfelől azt emelte ki,
hogy az  ellátás megnyitása a  gyámi funkciót is ellátó egyéb hozzátartozók irányába a  szabályozási cél teljes
felülvizsgálatát igényelné, másfelől az  indítványban szereplő megállapítás nem tér ki azokra az  alkotmányjogi
szempontból további aggályokat felvető esetekre sem, amikor a  tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos
gyermeket nem a  szülő halála miatt, hanem más okból ápolja és gondozza harmadik személy. A  miniszter
válaszában végezetül arra is rámutatott, hogy gyámja csak kiskorú, azaz 18 éven aluli személynek lehet, miközben
az ellátás feltétele a legalább 20 éven át végzett otthoni ápolási tevékenység.
[57] Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza: az  Alaptörvény XV.  cikk (5)  bekezdése értelmében Magyarország külön
intézkedésekkel védi a  családokat, a  gyermekeket, a  nőket, az  időseket és a  fogyatékkal élőket. Az  Alaptörvény
L)  cikk (3)  bekezdése értelmében sarkalatos törvénynek minősülő, a  családok védelméről szóló 2011. évi
CCXI. törvény preambuluma külön is kiemeli, hogy a  családok életében kitüntetett jelentőséggel bírnak
a  nemzedékeken átívelő – köztük a  nagyszülők és az  unokák közötti – kapcsolatok. Az  Alaptörvény XVI.  cikk
(3)  bekezdése értelmében a  szülők kötelesek kiskorú gyermekükről gondoskodni, míg a  (4)  bekezdés szerint
a nagykorú gyermekek kötelesek a rászoruló szüleikről gondoskodni.
[58] Az Szt. 4.  § (1)  bekezdés c)  pontja értelmében családnak minősül az  egy lakásban vagy személyes gondoskodást
nyújtó bentlakásos szociális, gyermekvédelmi intézményben együtt lakó, ott bejelentett lakóhellyel vagy
tartózkodási hellyel rendelkező közeli hozzátartozók közössége, míg a d) pont értelmében közeli hozzátartozónak
minősül többek között az  örökbefogadott, a  mostoha- és a  nevelt gyermek is, a  Polgári Törvénykönyvről szóló
2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) szerinti gyermekvédelmi nevelőszülő által e jogviszonya keretében nevelt
gyermek kivételével.
[59] Az Szt. 44/A.  §-a értelmében a  tartós ápolást végzők időskori támogatására az  jogosult, aki (az egyéb feltételek
teljesülése mellett) legalább 20 éven keresztül saját háztartásában ápolta, gondozta gyermekét. Az  Szt. 44/A.  §-a
ugyanakkor a  tartós ápolást végzők időskori támogatása megítélhetősége szempontjából nem tesz különbséget
a  vér szerinti, örökbefogadott, mostoha- és nevelt gyermekek között, melyből következően az  ellátásra való
jogosultságot egyaránt megalapozza a vér szerinti, örökbefogadott, mostoha- és nevelt gyermek saját háztartásban
történő ápolása, gondozása is (a  Ptk. szerinti gyermekvédelmi nevelőszülő által e  jogviszonya keretében nevelt
gyermek kivételével). Az  ellátásra való jogosultságot nem alapozza meg ugyanakkor az  az élethelyzet, amikor
a  tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermek ápolására anélkül kerül sor, hogy az  ápolást végző személy
jogilag is a  vér szerinti szülő helyébe lépne (azaz amikor a  szülő helyébe jogilag sem kerülő egyéb hozzátartozó
ápolja, gondozza saját háztartásában a  tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermeket), mely helyzetek
támogatási körbe történő besorolása (a miniszter válaszából is következő módon) kizárólag a szabályozás teljes körű
felülvizsgálatával volna adott esetben megvalósítható.
[60] Az Alkotmánybíróság mindezekre tekintettel megállapítja, hogy az Szt. 44/A. §-a nem valósít meg különbségtételt
a tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermeket vér szerinti, örökbefogadó, mostoha- vagy nevelőszülőként
ápoló, gondozó személyek tekintetében, ezen személyi kör ugyanis a  vonatkozó jogszabályi rendelkezések
egymásra tekintettel történő értelmezése alapján kétséget kizáróan az  Alkotmánybíróság által is megállapított
homogén csoporthoz tartozik, mely homogén csoporton belül a szabályozás nem valósít meg különbségtételt.
[61] Figyelemmel az  emberi erőforrások minisztere válaszában szereplő érvekre és figyelemmel a  kétséget kizáróan
számottevően eltérő jogi helyzetre, nem tekinthető továbbá önkényes különbségtételnek és ekként nem ellentétes
az  Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdésével, ha a  tartós ápolást végzők időskori támogatása nem terjed ki azon
esetekre, ahol a tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos személy ápolására oly módon kerül sor, hogy az ápolást,
gondozást végző személy nem tekinthető természetes (vér szerinti), örökbefogadó, mostoha- vagy nevelőszülőnek,
azaz nem tartozik a  szabályozás szempontjából releváns homogén csoporthoz. Homogén csoporthoz tartozás
hiányában pedig az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésének sérelme sem állapítható meg {lásd például: 3208/2013.
(XI. 18.) AB határozat, Indokolás [110]}.
[62] 6. Az Alkotmánybíróság végezetül az indítványozó4. azon panaszát értékelte, miszerint az Szt. 44/A. §-a indokolatlan
különbséget tesz az  egy, illetőleg több tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermeket nevelő szülők
között, amikor nem teszi lehetővé, hogy több tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermek ápolása esetén
a  jogosultsági időszakot párhuzamosan lehessen vizsgálni, miközben a  szabályozás azt sem tette lehetővé, hogy
az  igénylő mindkét fogyatékos gyermeke után külön-külön részesüljön ápolási díjban, jóllehet arra egyébként
mindkét gyermek állapotára tekintettel jogosult lett volna.
[63] Az Szt. 44/A.  § (1)  bekezdése nem csupán azt a  feltételt támasztja a  tartós ápolást végzők időskori támogatására
való jogosultság megállapíthatóságával szemben, hogy az igénylő az öregségi nyugdíj megállapítását megelőzően
legalább 20 éven keresztül saját háztartásában ápolja, gondozza tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos
gyermekét, hanem azt is, hogy a  törvényben nevesített valamennyi ellátást „ugyanazon gyermekre tekintettel”
vegye igénybe, mely megfogalmazásból következően gyermekenként szükséges a  20 éves ápolás, gondozás
igazolása a  tartós ápolást végzők időskori támogatása megállapíthatóságához akkor is, ha az  igénylőnek több
tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermeke van. Mindez azt jelenti, hogy a  szabályozás a  homogén
csoporton belül különbséget tesz az egy tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermekét saját háztartásában
legalább 20 éven keresztül ápoló szülők, valamint a több tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermekét saját
háztartásában együttesen legalább 20 éven keresztül ápoló szülők között akkor, ha utóbbiak egyik tartósan beteg
vagy súlyosan fogyatékos gyermeke esetében sem igazolható külön-külön a  legalább 20 éven keresztül történő
ápolás, miközben a szülő legalább 20 éven keresztül igazolhatóan saját háztartásában ápolta tartósan beteg vagy
súlyosan fogyatékos gyermekeit.
[64] Az emberi erőforrások minisztere az  Alkotmánybíróság megkeresésére kifejtette, hogy a  minisztérium
szerint is indokolt volna a  jogosultság megállapításakor a  több gyermek révén szerzett juttatások időtartama
egybeszámíthatóságának lehetővé tétele.
[65] Az Alkotmánybíróság rámutat: a tartós ápolást végzők időskori támogatásának bevezetésére azért került sor, hogy
az állam az Alaptörvény XV. cikk (5) bekezdése szerinti kötelezettségét teljesítve, a XVI. cikk (3) bekezdése szerinti
gondoskodási kötelezettséget külön is elismerje azokban az  esetekben, amikor a  tartósan beteg vagy súlyosan
fogyatékos gyermeküket hosszú időn keresztül ápoló szülők nem, vagy csak korlátozott mértékben végeznek
keresőtevékenységet, ami miatt az  öregségi nyugdíjuk mértéke is számottevően alacsonyabbá válik. Ezen
jogalkotói céllal összefüggésben nyilvánvalóan észszerűtlennek, és ekként az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésével
ellentétesen önkényesnek tekinthető az  a  szabályozás, amely nem teszi lehetővé a  több tartósan beteg vagy
súlyosan fogyatékos gyermek ápolására fordított időtartam egybeszámítását akkor, ha ennek eredményeként
a szülő legalább 20 éven keresztül ápolta saját háztartásában tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermekeit,
és ennek következtében legalább 20 éven át szenvedett el jövedelemkiesést.
[66] Az Alkotmánybíróság megítélése szerint az  Szt. 44/A.  § (1)  bekezdés b)  pontja „ugyanazon gyermekre tekintettel”
fordulatának megsemmisítésével a  jogalkalmazó számára lehetségessé válik, hogy a  törvény szerint kötelezően
meghatározott legalább 20 éves ápolási időszak több tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermek ápolása
esetén együttesen kerüljön figyelembevételre. Az  Alkotmánybíróság ezen szempontokra tekintettel az  Szt.
44/A. § (1) bekezdés b) pontja „ugyanazon gyermekre tekintettel” fordulatát a rendelkező részben foglaltak szerint
megsemmisítette.
[67] Az Alkotmánybíróság határozatából ugyanakkor (a  jogalkotó kifejezett, erre irányuló döntése hiányában) nem
vezethető le az  Szt. 44/A.  §-ának olyan értelmezése, mely szerint a  tartós ápolást végzők időskori támogatását
több tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermekére tekintettel igénylő szülő akkor is jogosulttá válna
az  ellátásra, ha maga a  szülő (több tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermek egyidejű ápolása esetén)
az  ápolásra tekintettel 20 évnél rövidebb ideig szenvedett el jövedelemkiesést. A  tartós ápolást végzők időskori
támogatása mint ellátási forma célja ugyanis kettős: nem csupán a  tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos
gyermek ápolását, hanem az  ápolással töltött időre tekintettel az  öregségi nyugdíj összegére közvetlenül kiható,
legalább 20 év időszakot felölelő jövedelemkiesést is kompenzálja, ennek megfelelően azok a  szülők, akik
a  tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermekük (gyermekeik) ápolására tekintettel 20 évnél rövidebb
ideig szenvedtek el jövedelemkiesést, nem tartoznak az  Alkotmánybíróság által az  Szt. 44/A.  § (1)  bekezdése
alapulvételével azonosított homogén csoporthoz. Kétségtelen tény ugyanakkor, hogy az egyidejűleg több tartósan
beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermek ápolása a szülők olyan önfeláldozó helytállását igényli, melyre tekintettel
kifejezetten méltányos és az Alaptörvény szellemiségével összhangban álló megfontolás lehet a jogalkotó részéről
az ilyen élethelyzetben tanúsított erőfeszítések további kedvezményekkel történő elismerése, mely kedvezmények
lehetőségének mérlegelése azonban a jogalkotó (és nem pedig az Alkotmánybíróság) hatáskörébe tartozó kérdés.
[68] 7. A  megsemmisített rendelkezés a  határozat közzétételét követő napon veszíti hatályát. A  támadott jogszabályi
rendelkezés megsemmisítésére tekintettel az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 45.  § (2)  bekezdésének megfelelően
elrendelte a  megsemmisített rendelkezés alkalmazásának tilalmát a  Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi
Bíróság előtt 11.K.27.109/2018. számon és 4.K.27.177/2018. számon folyamatban lévő ügyekben, a  Szombathelyi
Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt 11.K.27.106/2018. számon folyamatban lévő ügyben, valamint
a  Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 4.K.27.235/2018/5. számú ítéletével befejezett ügyben.
Az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 45.  § (4)  bekezdése alapján elrendelte továbbá a  megsemmisített jogszabályi
rendelkezés folyamatban lévő ügyekben való általános alkalmazási tilalmát is, a rendelkező részben foglaltak szerint.
[69] Ha az  Alkotmánybíróság alkotmányjogi panasz eljárásban a  jogszabályt vagy jogszabályi rendelkezést
megsemmisíti, és ezért az – az Alkotmánybíróság eltérő döntése hiányában – az Alkotmánybíróság eljárására okot
adó ügyben nem alkalmazható, az  alkotmányjogi panasz orvoslásának eljárási eszközét – az  Alkotmánybíróság
határozata alapján és a vonatkozó eljárási szabályok megfelelő alkalmazásával – a Kúria állapítja meg.
V. [70] A határozatot az Abtv. 44. § (1) bekezdésének első mondata alapján közzé kell tenni a Magyar Közlönyben.
Budapest, 2019. július 15. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
67/2015. (I. 16.) KE határozata magyarországi rendkívüli és meghatalmazott nagykövet kinevezéséhez való hozzájárulásról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére –
hozzájárulok Maria José Teixeira de Morais Pires rendkívüli és meghatalmazott nagykövetnek a Portugál Köztársaság
magyarországi rendkívüli és meghatalmazott nagykövetévé történő kinevezéséhez, budapesti székhellyel.
Budapest, 2014. december 16. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
102/2011. (VII. 12.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. július 6-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény
(a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva Sz. J. magánszemély
(a továbbiakban: beadványozó) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a
következő határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-7950-143). Indokolás I. A beadványozók 2011. június 10-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy az országgyűlési képviselők visszahívhatók lehessenek, amennyiben egy hónap alatt annyival
több választópolgár követeli a visszahívását, mint amennyi szavazat eredetileg a mandátumát eredményezte a
megválasztásakor?” Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kérdésben tartott eredményes népszavazás a Magyar
Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) módosításának kötelezettségét
vonná maga után. A képviselői megbízatás megszűnésének eseteit az országgyűlési képviselők esetében
legmagasabb szinten az Alkotmány 20/A. §-a szabályozza. Az eredményes népszavazás az országgyűlési képviselők
megbízatása megszűnésének eseteit egészítené ki. Ezért az Országos Választási Bizottság – tekintettel az
Alkotmánybíróság több határozatában [2/1993. (I. 22.) AB, 25/1999. (VII. 7.) AB, 28/1999. (X. 6.) AB, 40/1999. (XII. 21.) AB,
50/2001. (XI. 29.) AB, 48/2003. (X. 27.) AB határozatok] kifejtett következetes gyakorlatára is – a kérdés hitelesítését
alkotmánymódosításra irányuló tárgya miatt megtagadja. Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy mivel a kérdésben nem lehet országos népszavazást tartani, így a
Bizottság az Nsztv. 10. § b) pontja értelmében az aláírásgyűjtő ív hitelesítését megtagadja.
II. A határozat az Alkotmány 20/A. §-án, az Nsztv. 2. §-án, 10. § b) pontján, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve.
130. §-ának (1) bekezdésén alapul. Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
35/2017. (II. 8.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet kinevezéséről és megbízásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére –
Fodor Barnabást kinevezem rendkívüli és meghatalmazott nagykövetté, és megbízom Magyarország dohai
nagykövetségének a vezetésével.
Budapest, 2016. november 22. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1/2013. (I. 16.) NFM határozata az EGT Finanszírozási Mechanizmus és a Norvég Finanszírozási Mechanizmus 2009–2014-es időszakának végrehajtási rendjéről szóló 326/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 49. alcíme hatálybalépését megalapozó európai bizottsági határozat meghozatala időpontjának megállapításáról.
Az EGT Finanszírozási Mechanizmus és a Norvég Finanszírozási Mechanizmus 2009–2014-es időszakának végrehajtási rendjéről
szóló 326/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 171. § (2) bekezdése, valamint a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 11. §-a alapján,
az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.)
Korm. rendelet 84. § a) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva a következő határozatot hozom:
Megállapítom, hogy az Európai Bizottság – a Magyar Közlöny 2012. évi 152. számában kihirdetett, az EGT
Finanszírozási Mechanizmus és a Norvég Finanszírozási Mechanizmus 2009–2014-es időszakának végrehajtási
rendjéről szóló 326/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.) 171. § (2) bekezdése szerinti –
SA.35368 (2012/N) számú, EGT Finanszírozási Mechanizmus és a Norvég Finanszírozási Mechanizmus kulturális
támogatásaira vonatkozó jóváhagyó határozata meghozatalának időpontja 2012. december 20., ezáltal
az R. 49. alcíme 2013. január 4-én lépett hatályba.
Németh Lászlóné s. k.,
nemzeti fejlesztési miniszter


text:
1069/2019. (II. 27.) Korm. határozata a felvidéki Szepsi városában tervezett iskolaközpont épületkomplexuma kivitelezésének megvalósításáról.
A Kormány felhívja a  pénzügyminisztert, hogy – a  miniszterelnök általános helyettesének bevonásával  –
gondoskodjon a  felvidéki Szepsi városában tervezett iskolaközpont épületkomplexuma kivitelezésének
finanszírozása érdekében 2019.  évben szükséges legfeljebb 720  000  000 forint központi költségvetési forrás
biztosításáról a  Magyarország 2019.  évi központi költségvetéséről szóló 2018.  évi L.  törvény 1.  melléklet
XLII.  A  költségvetés közvetlen bevételei és kiadásai fejezet, 42. Alapok támogatása cím, 2. Bethlen Gábor Alap
támogatása alcím javára.
Felelős: pénzügyminiszter
a miniszterelnök általános helyettese Határidő: a felmerülés ütemében
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
81/2011. (XII. 23.) NFM rendelete a nagysebességű transzeurópai vasúti rendszer járművek alrendszerére vonatkozó átjárhatósági műszaki előírásokról.
A vasúti közlekedésről szóló 2005. évi CLXXXIII. törvény 88. § (2) bekezdés 20. pontjában kapott felhatalmazás alapján, az egyes
miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet
84. § e) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § A nagysebességű transzeurópai vasúti rendszer járművek alrendszerére vonatkozó részletes műszaki és üzemeltetési
szabályokra, valamint az alrendszer hitelesítési és engedélyezési eljárása során alkalmazandó eljárások
követelményeire a nagysebességű transzeurópai vasúti rendszer járművek alrendszerére vonatkozó átjárhatósági
műszaki előírásokról szóló, 2008. február 21-i 2008/232/EK bizottsági határozat rendelkezéseit kell alkalmazni.
2. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő 15. napon lép hatályba.
(2) E rendelet rendelkezéseit a hatálybalépését követően indult, az 1. §-ban meghatározott alrendszer hitelesítési és
engedélyezési eljárásaiban kell alkalmazni. 3. § Ez a rendelet a nagysebességű transzeurópai vasúti rendszer járművek alrendszerére vonatkozó átjárhatósági műszaki
előírásokról szóló, 2008. február 21-i 2008/232/EK bizottsági határozat végrehajtását szolgálja.
Dr. Fellegi Tamás s. k.,
nemzeti fejlesztési miniszter


text:
1706/2014. (XII. 3.) Korm. határozata a TIOP-3.3.1/A-12/2 kódszámú („A közszolgáltatásokhoz való egyenlő esélyű hozzáférés megteremtése: akadálymentesítés” című) konstrukcióval összefüggő egyes intézkedésekről.
A Kormány
 1. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy gondoskodjon az  irányítása alatt álló szervezetek
a  TIOP-3.3.1/A-12/2 kódszámú, „A közszolgáltatásokhoz való egyenlő esélyű hozzáférés megteremtése:
akadálymentesítés” című konstrukció (a  továbbiakban: konstrukció) keretében támogatást elnyert projektjei
tekintetében arról, hogy a  kedvezményezettek kezdeményezzék a  konstrukcióért felelős irányító hatóságnál
a projektek megvalósítási határidejének meghosszabbítását és a projektek megvalósítási helyszíneinek módosítását,
valamint nyújtsák be az ezzel összefüggő, módosított, havi bontású kifizetési terveket,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: azonnal 2. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy gondoskodjon az  1.  pont szerinti kérelmek értékeléséről és
a projektek fizikai befejezése határidejének legkésőbb 2015. október 31-ben történő meghatározásáról,
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: az 1. pont szerinti kérelem benyújtását követő harminc napon belül
3. felhívja az emberi erőforrások miniszterét, hogy gondoskodjon a konstrukció keretében támogatott, 2015. október
31-ig be nem fejezhető projektek támogatói okiratai visszavonásáról,
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: az 1. pont szerinti kérelem benyújtását követő harminc napon belül
4. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy gondoskodjon a  hazai források rendelkezésre állásáról
az  1.  pont szerinti projektek keretében felhasznált források mértékéig, illetve azon projektek esetére, amelyek
2015. október 31-ig nem fejeződnek be, abban az  esetben, ha a  Társadalmi Infrastruktúra Operatív Program
(a továbbiakban: TIOP) 2012. évi kötelezettségvállalás értékének nem teljesítéséből eredő forrásvesztésre kerül sor
a TIOP-ban az érintett projektek vonatkozásában,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: folyamatos 5. visszavonja a TIOP-3.3.1/A-12/2 kódszámú („A közszolgáltatásokhoz való egyenlő esélyű hozzáférés megteremtése:
akadálymentesítés” című) konstrukcióval összefüggő egyes intézkedésekről szóló 1342/2014. (VI. 11.)
Korm. határozatot.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1056/2019. (II. 22.) Korm. határozata a fejezetek közötti előirányzat-átcsoportosításokról.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (2) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
42 054 173 280 forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el, az 1. melléklet szerint.
Felelős: pénzügyminiszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
 emberi erőforrások minisztere
 a miniszterelnök általános helyettese
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1224/2012. (VII. 3.) Korm. határozata a Kormányzati Ellenőrzési Hivatal címrendi besorolásának megváltoztatásáról.
A Kormány 1. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (1) bekezdésében biztosított jogkörében a Magyarország
2012. évi központi költségvetéséről szóló 2011. évi CLXXXVIII. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet,
X. Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium fejezet, 21. Kormányzati Ellenőrzési Hivatal cím besorolását a Kvtv.
1. melléklet, XI. Miniszterelnökség fejezet, 5. Kormányzati Ellenőrzési Hivatal címre változtatja;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter közigazgatási és igazságügyi miniszter Miniszterelnökséget vezető államtitkár
Határidő: azonnal 2. felhívja a nemzetgazdasági minisztert, intézkedjen a Magyar Államkincstár felé, hogy 2012. január 1-jei határnappal
a címrendi változás átvezetését, egyidejűleg az átrendezés időpontjáig végrehajtott évközi előirányzat
módosításokat, valamint a teljesítési adatok, a kötelezettségvállalások és a kapcsolódó előirányzat-maradványok
átrendezését hajtsa végre. Felelős: nemzetgazdasági miniszter Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
47/2014. (II. 26.) Korm. rendelete a föld tulajdonjogának átruházását, vagy a föld tulajdonjogát érintő más írásba foglalt jogügyletet tartalmazó papír alapú okmány biztonsági kellékeiről és kibocsátásainak szabályairól.
A Kormány a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvény 72. § c) pontjában, valamint a mező- és
erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról
szóló 2013. évi CCXII. törvény 104. § (1) bekezdés f ) pontjában
a 10. § tekintetében a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvény 72. § g) pontjában,
kapott felhatalmazás alapján,
az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § (1) A  föld tulajdonjogának átruházására irányuló, vagy a  föld tulajdonjogát érintő más jogügyletet tartalmazó
–  az  ingatlan-nyilvántartásról szóló törvény (a  továbbiakban: Inytv.) által előírt okirati kellékekkel rendelkező –
okiratot ahhoz, hogy az ingatlan-nyilvántartási bejegyzés alapjául szolgálhasson, az Inytv. szerinti jogi képviselőnek
(a továbbiakban: jogi képviselő) az ingatlan-nyilvántartásért felelős miniszter által rendszeresített, az e rendeletben
meghatározott biztonsági elemekkel ellátott papír alapú okmányon (a  továbbiakban: biztonsági okmány) kell
elkészítenie. E  rendelet alkalmazásában a  földről való rendelkezést tartalmazó végintézkedés nem minősül a  föld
tulajdonjogának átruházására irányuló, vagy a föld tulajdonjogát érintő más jogügyletnek.
(2) A  közokiratra a  polgári perrendtartásról szóló törvényben meghatározott alakiságok irányadók azzal, hogy
annak az  egyes közokiratokra vonatkozó szabályok szerint elkészítendő hiteles másolatát, hiteles kiadmányát
kell az  ingatlan-nyilvántartási bejegyzéshez biztonsági okmányon benyújtani. A  közokiratnak minősülő hiteles
másolatot, hiteles kiadmányt eredeti okiratnak kell tekinteni.
(3) Ha a  szerződő fél gazdálkodó szervezet, a  közokiratnak minősülő hiteles kiadmány, hiteles másolat a  szerződő fél
gazdálkodó szervezet bélyegzőlenyomata helyett a bélyegzőlenyomatának a szövegét tartalmazza.
(4) Az  ingatlan-nyilvántartási bejegyzéshez szükséges, az  (1)–(3)  bekezdés szerint elkészített okirati példányon felül,
a további példányokat nem kell biztonsági okmányon elkészíteni.
(5) Ha jogszabály a  több különálló lapból álló okirat oldalszámozására és összefűzésének módjára vonatkozóan
eltérő rendelkezéseket nem állapít meg, a  biztonsági okmányon elkészített okirat minden oldalát folyamatos
sorszámozással kell ellátni és a  lapokat olyan módon kell összefűzni, hogy az  okirat sérelme nélkül ne legyen
megbontható.
(6) Az  (5)  bekezdésben foglaltaknak a  jogi képviselő eleget tesz azzal, ha a  lapokat zsinórral összefűzi és a  zsinórt
matricával leragasztja, továbbá az okiratot, a matricát és a papírt érintő módon aláírja.
2. § (1) A biztonsági okmány védelmi elemekkel (vízjellel, pelyhezőkkel és vegyi védelemmel) ellátott papírlap, amely a jobb
oldalán hosszanti irányban 10 mm széles irizáló nyomatot tartalmaz, amelyen a „földátruházási biztonsági okmány”
felirat látható. A  nyomat olyan nyomdatechnikai eljárással készül, ami a  felirat másolását kizárja. A  biztonsági
okmány tartalmazza ezen felül a következő feliratot nyomtatott formában: „Kizárólag földtulajdont érintő jogügylet
írásba foglalására használható.”
(2) A Földmérési és Távérzékelési Intézet (a továbbiakban: FÖMI) felelős a biztonsági okmányok beszerzéséért, a fővárosi
és megyei kormányhivatal járási hivatalának járási földhivatala, a  fővárosban a  Budapesti 1. Számú Földhivatal és
a Budapesti 2. Számú Földhivatal (a továbbiakban együtt: járási földhivatal) részére történő elosztásáért, szállításáért.
3. § (1) A biztonsági okmány ára 60 Ft+ÁFA/lap, amelyet a jogi képviselő a járási földhivataltól vásárolhat meg.
 (2) A  gyártási hibás biztonsági okmányt a  járási földhivatal térítésmentesen kicseréli, egyidejűleg a  hibát jelzi
a FÖMI felé, továbbá ha a készlet pótlása szükséges, megteszi a szükséges intézkedéseket.
4. § (1) A  jogi képviselő részére átadott vagy a  jogi képviselő által visszaszolgáltatott biztonsági okmányokról a  járási
földhivatal nyilvántartást vezet, amely az alábbi adatokat tartalmazza:
a) járási földhivatal megnevezése;
b) átadás, vagy visszaszolgáltatás időpontja;
c) jogi képviselő által átvett biztonsági lapok száma;
d) csere esetén a cserélt lapok száma;
e) jogi képviselő neve és székhelye;
f ) jogi képviselő igazolványszáma;
g) ha a jogi képviselő nem maga jár el, az átvevő személy neve, lakcíme, meghatalmazása;
h) jogtanácsos jogi képviselő esetén a jogtanácsos által képviselt szervezet neve, székhelyének címe.
(2) A  járási földhivatal a  biztonsági okmányokat átvevő, vagy azokat visszaszolgáltató személy adatait
a személyazonosság igazolására szolgáló fényképes okmányból ellenőrzi.
(3) A  járási földhivatal a  nyilvántartásban rögzített adatokat a  biztonsági okmányoknak a  jogi képviselő által történt,
vagy a 7. § (5) bekezdése szerinti visszaszolgáltatásától számított öt évig köteles megőrizni.
5. § (1) A biztonsági okmányt a jogi képviselő köteles biztonságos helyen, elzárva tartani.
 (2) A  rontott biztonsági okmányt a  jogi képviselő áthúzással, a „rontott példány” szöveg feltüntetésével és aláírásával
érvényteleníti.
 (3) Ha a  biztonsági okmány gyárilag hibás, megsérül, vagy megsemmisül, erről haladéktalanul jegyzőkönyvet kell
felvenni. A jegyzőkönyvben fel kell tüntetni
a) a gyári hibás, megsérült, megsemmisült lapok számát,
b) a gyári hiba észlelésének időpontját,
c) a megsérülés vagy a megsemmisülés időpontját és körülményeit,
d) és a jogi képviselő aláírását.
6. § (1) A jogi képviselőnek az általa átvett és felhasznált biztonsági okmányról nyilvántartást kell vezetnie, amely az alábbi
adatokat tartalmazza:
a) átvétel helye (járási földhivatal megnevezése);
b) átvétel időpontja;
c) átvett lapok száma;
d) felhasznált lapok száma és időpontja jogügyletenként;
e) jogügylet tárgya szerinti föld megjelölése (település, fekvés, helyrajzi szám);
f ) rontott lapok száma és az esemény időpontja;
g) sérült/hibás lapok száma és az észlelés időpontja;
h) megsemmisült lapok száma és a megsemmisülés észlelésének időpontja.
(2) A  nyilvántartáshoz meg kell őrizni az  érvénytelenített, sérült, vagy a  ki nem cserélt hibás biztonsági okmányt,
valamint a jegyzőkönyvet.
7. § (1) A biztonsági okmánynak a jogi képviselők egymás között történő átadás-átvétele esetén a 6. § (1) bekezdés szerinti
nyilvántartásban az átadó, illetve az átvevő jogi képviselőt, valamint az átadás, illetve az átvétel időpontját, továbbá
az átadott, illetve átvett lapok számát a  földhivatali átvételtől elkülönítve kell feltüntetni. Az átvevő jogi képviselő
biztonsági okmány átvételére vonatkozó jogosultságáról az átadó jogi képviselőnek kell meggyőződnie, az ennek
elmulasztásából eredő jogsértésekért az átadó jogi képviselő felel.
(2) A  biztonsági okmányokról vezetett nyilvántartásban rögzített adatokat a  jogi képviselő, illetve az  (5)  bekezdés
szerinti esetben a  jogtanácsost alkalmazó szerv a  biztonsági okmányoknak az  általa történt visszaszolgáltatásától
számított öt évig köteles megőrizni.
(3) Az  ügyvédi, vagy közjegyzői kamarai tagság megszűnése, szünetelése esetén a  jogi képviselőnek az  általa kezelt
biztonsági okmányokat nyolc napon belül vissza kell szolgáltatni a járási földhivatal részére.
(4) Jogtanácsos munkaviszonyának vagy tagsági jogviszonyának megszűnése, vagy tartós távolléte esetén
a  jogtanácsost alkalmazó szerv köteles gondoskodni a  biztonsági okmányok dokumentált módon történő
átvételéről és másik jogtanácsos részére történő átadásáról.
(5) Ha a  jogtanácsost alkalmazó szerv jogutód nélkül megszűnik, vagy ha nincs olyan jogtanácsos, akinek a  fel nem
használt biztonsági okmányokat át lehetne adni, azokat nyolc napon belül vissza kell szolgáltatni a járási földhivatal
részére.
8. § (1) A  járási földhivatal a biztonsági okmányt kezelő jogi képviselőnél és annál a szervezetnél, amelynél a  jogtanácsos
működik ellenőrzi
a) a biztonsági okmányok
aa) kezelésével összefüggő nyilvántartási, jegyzőkönyv-vezetési, érvénytelenítési,
ab) biztonságos tárolására vonatkozó
előírások, valamint b) a biztonsági okmányokra vonatkozó megőrzési, átadás-átvételi és visszaszolgáltatási kötelezettségek
betartását.
(2) A  biztonsági okmány kezelésével, felhasználásával, visszaszolgáltatásával kapcsolatos kötelezettségek megsértése
esetén a bírság legkisebb összege tizenötezer, legmagasabb összege százezer forint.
(3) A  bírság mértékét az  ellenőrzés során feltárt jogsértés összes körülményére (így különösen a  nyilvántartás-, és
jegyzőkönyv-vezetési, valamint az érvénytelenítési kötelezettség elmulasztásának, a megőrzési és visszaszolgáltatási
kötelezettség, továbbá a  biztonságos tárolásra vonatkozó előírások megsértésének súlya, gyakorisága) tekintettel
kell meghatározni.
(4) A  bírságot az  annak kiszabásáról rendelkező határozat jogerőre emelkedésétől számított tizenötödik napig kell
megfizetni.
9. § (1) E rendelet – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – 2014. március 1-jén lép hatályba.
 (2) A 8. és a 10. § 2014. május 1-jén lép hatályba.
10. § A földhivatalokról, a Földmérési és Távérzékelési Intézetről, a Földrajzinév Bizottságról és az  ingatlan-nyilvántartási
eljárás részletes szabályairól szóló 338/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet a következő 6/B. §-sal egészül ki:
„6/B. § A Kormány mezőgazdasági igazgatási szervként a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi
CXXII.  törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013.  évi CCXII.  törvényben
meghatározott, a biztonsági okmánnyal összefüggő kötelezettségek ellenőrzésére
a) első fokon a járási földhivatalt,
b) másodfokon a megyei földhivatalt
jelöli ki.”
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
32/2015. (I. 16.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízásáról.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés b) pontja alapján – a külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére – Breuer
Klára Erzsébet rendkívüli és meghatalmazott nagykövetet megbízom Magyarország lisszaboni nagykövetségének
vezetésével, valamint Magyarországnak a Zöld-foki Köztársaságban, a Bissau-guineai Köztársaságban, továbbá a Sao
Tomé és Príncipe Demokratikus Köztársaságban való képviseletével.
Budapest, 2014. augusztus 1. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök