type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
24/2008. (XI. 18.) NFGM rendelete a lábbelik fogyasztók részére történő forgalmazásának egyes követelményeiről.
A fogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. törvény
56. §-ában foglalt felhatalmazás alapján, a nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter feladat- és hatásköréről szóló
134/2008. (V. 14.) Korm. rendelet 1. § b) és c) pontjában
meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket
rendelem el:
1. § (1) A gyártó köteles a fogyasztók részére történő forgalmazásra szánt lábbelin a lábbeli fő alkotórészeihez felhasznált anyagokat e rendelet előírásai szerint feltüntetni.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott tájékoztatás tartalmáért a gyártó felel.
(3) A forgalmazó felel azért, hogy az általa forgalmazott
lábbelin az e rendeletben foglaltaknak megfelelő tájékoztatás szerepeljen.
2. § (1) E rendelet alkalmazásában „lábbeli” a láb megvédésére vagy befedésére szánt, talppal ellátott termék, így különösen a Kombinált Nómenklatúra 64. áruosztályában
felsorolt ilyen termék – ideértve az 1. mellékletben meghatározott, önállóan forgalomba hozott fő alkotórészeket
is –, valamint a 2. mellékletben meghatározott termék.
(2) A rendeletet nem kell alkalmazni:
a) a használt lábbelire,
b) az egyéni védőeszközök követelményeiről és megfe
lelőségének tanúsításáról szóló rendelet hatálya alá tartozó
lábbelire,
c) az egyes veszélyes anyagokkal, illetve veszélyes készítményekkel kapcsolatos egyes tevékenységek korlátozásáról szóló rendelet hatálya alá tartozó lábbelire, valamint
d) a játéklábbelire. 3. § (1) A lábbelin fel kell tüntetni a lábbeli három fő alkotórészéhez – a felsőrészhez, a béléshez és fedőtalpbéléshez,
valamint a járótalphoz – felhasznált anyagokról szóló tájékoztatást.
(2) A lábbeli fő alkotórészeit az 1. mellékletben meghatározott jelképekkel vagy szöveges megnevezéssel, a fő alkotórészekhez felhasznált anyagokat a 3. mellékletben
meghatározott jelképekkel vagy – különleges anyagok
esetében – szöveges megnevezéssel kell megjelölni.
(3) A felhasznált anyagokra vonatkozó tájékoztatásban
azt az anyagot kell feltüntetni, amely
a) a felsőrész, valamint a bélés és fedőtalpbélés felületének legalább 80%-át,
b) a járótalp térfogatának legalább 80%-át
alkotja. (4) Ha az egyes fő alkotórészekhez felhasznált anyagok
egyike sem éri el a 80%-ot, az alkalmazott két fő anyagot
kell megadni.
(5) A felsőrész anyagának meghatározásánál az alkalmazott erősítést, díszítést, csatot, pántot, fűzőszemet vagy
hasonló rátétet nem kell figyelembe venni.
(6) A járótalp esetében az anyagösszetétel meghatározásának alapja a benne foglalt anyagok térfogata.
4. § (1) Az e rendeletben előírt tájékoztatást címkézés útján
kell megvalósítani. A címkézés módja lehet pecsételés, ragasztás, préselés, beégetés vagy csatolt címke használata.
A címkét az azonos párba tartozó lábbelik legalább egyikének talpán vagy bélésén rögzíteni kell.
(2) A címkét jól láthatóan és hozzáférhetően, stabilan
rögzítve kell a lábbelin elhelyezni. A jelképnek olyan méretűnek kell lennie, hogy a benne foglalt tájékoztatás
könnyen érthető legyen. Az e rendelet szerinti szöveges
megnevezés használata esetén a szöveges megnevezést
minden esetben fel kell tüntetni magyarul.
5. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba.
(2) Hatályát veszti a lábbelik címkézéséről szóló
4/1998. (I. 16.) IKIM rendelet.
(3) Ez a rendelet a következő uniós jogi aktusoknak való
megfelelést szolgálja:
a) az Európai Parlament és a Tanács 94/11/EK irányelve
(1994. március 23.) a fogyasztók részére értékesített lábbelik fő részeihez felhasznált anyagok címkézésére vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről, valamint
b) a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi
Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a
Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel
Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai
Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmány II. melléklet 1. rész F. pont 1. pontja.
Bajnai Gordon s. k.,
nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter


text:
11/2018. (XI. 9.) ITM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38. §
(1) bekezdésében meghatározott jogkörömben eljárva – figyelemmel a Magyarország helyi önkormányzatairól szóló 2011. évi
CLXXXIX. törvény 36. § (1) bekezdés a) pont aa) alpontjában foglaltakra – a következő utasítást adom ki:
1. § A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII. törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38. § (2) bekezdése alapján 2018. október 1. napjától 2019. március 31. napjáig
Jeneiné dr. Rubovszky Csillát az Idősügyi Infokommunikációs Programért felelős miniszteri biztossá nevezem ki.
2. § (1) A miniszteri biztos az 1. §-ban meghatározott feladatkörében eljárva
a) koordinálja és felügyeli a miniszteri biztosi kinevezés alapjául szolgáló program megfelelő lefolyását,
b) a program tapasztalatai alapján megvizsgálja a program kiterjesztésének lehetőségét,
c) közreműködik a feladatával összefüggő szakmai programok, jogszabály-előkészítést megalapozó tudományos
elemzések kidolgozásában,
d) tudományos kutatások alapján előkészíti a program bevezetéséhez szükséges döntéseket, valamint ellenőrzi
azok végrehajtását a tudományos eredmények érvényesülése érdekében,
e) kapcsolatot tart az illetékes minisztériumok államtitkárságaival, felsőoktatási intézményekkel, valamint
a Magyar Tudományos Akadémiával, feladata ellátása érdekében,
f ) felel a feladatkörébe tartozó jogszabálytervezetek és vezetői döntések szakmai előkészítéséért és
végrehajtásáért, összehangolja az abban közreműködő szervezeti egységek munkáját, ellenőrzi a kiadott
feladatok végrehajtását.
(2) A miniszteri biztos tevékenységét a feladatköre szerint illetékes állami vezetőkkel szoros együttműködésben végzi.
3. § A miniszteri biztos tevékenységét – az infokommunikációért és fogyasztóvédelemért felelős államtitkár útján –
a miniszter irányítja.
4. § A miniszteri biztos tevékenységéért díjazásra vagy juttatásokra nem jogosult.
5. § A miniszteri biztost tevékenysége ellátásában a Ksztv. 38. § (8) bekezdése szerinti titkárság nem segíti.
6. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Dr. Palkovics László s. k.,
 innovációért és technológiáért felelős miniszter


text:
1267/2017. (V. 29.) Korm. határozata a Siketek és Nagyothallók Országos Szövetségének 2017. kiegészítő támogatása érdekében történő előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21.  § (1)  bekezdésben, valamint a  33.  §
(2)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva elrendeli a  Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről
szóló 2016. évi XC. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 32. Központi kezelésű
előirányzatok cím, 1. Rendkívüli kormányzati intézkedések alcím terhére, a Kvtv. 1. melléklet XX. Emberi Erőforrások
Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 20. Társadalmi kohéziót erősítő tárcaközi integrációs
szociális programok alcím, 6. Fogyatékos személyek esélyegyenlőségét elősegítő programok támogatása
jogcímcsoport javára 500,0 millió forintnak az 1. melléklet szerinti egyszeri átcsoportosítását elszámolási, a fel nem
használt rész tekintetében visszatérítési kötelezettséggel.
Az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Az elszámolás és a visszatérítési kötelezettség tekintetében
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2018. június 30.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1002/2015. (I. 15.) Korm. határozata az egyes állami vagyontárgyak ingyenes tulajdonba adásáról szóló 1716/2014. (XII. 5.) Korm. határozatban meghatározottaktól eltérő rendelkezésekről.
A Kormány felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zártkörűen Működő
Részvénytársaság útján intézkedjen arról, hogy az egyes állami vagyontárgyak ingyenes tulajdonba adásáról szóló
1716/2014. (XII. 5.) Korm. határozat 1. mellékletébe foglalt táblázat
a) 1. sorában meghatározott, a  Budapest II. kerület 12248 helyrajzi számú ingatlan ne kerüljön a  Budapest
Főváros II. Kerületi Önkormányzat tulajdonába,
b) 2. sorában meghatározott, Budapest XII. kerület 9328 helyrajzi számú ingatlanra vonatkozó,
2014.  december  19-én kelt SZT-103431 számú, „Megállapodás állami vagyonba tartozó ingatlan ingyenes
önkormányzati tulajdonba adásáról” szóló szerződés felbontását kezdeményezzék a  Budapest Főváros
XII. Kerület Hegyvidéki Önkormányzatnál.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1272/2017. (V. 29.) Korm. határozata a Nemzeti Védőnői Szolgálat létrehozásáról.
A Kormány annak érdekében, hogy a  védőnők szakmai előmenetele és szakmai élethelyzete a  jövőre nézve
kiszámítható legyen, felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy dolgozza ki a  Nemzeti Védőnői Szolgálatról
szóló koncepciót.
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2017. július 1.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
321/2011. (XII. 27.) Korm. rendelete a helyi esélyegyenlőségi programok elkészítésének szabályairól és az esélyegyenlőségi mentorokról.
A Kormány az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény 64/B. § (1)–(3)
bekezdésben kapott felhatalmazás alapján, az Alaptörvény 15. cikk (3) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a
következőket rendeli el: 1. A helyi esélyegyenlőségi program
1. § (1) A települési önkormányzat által készített helyi esélyegyenlőségi program helyzetelemzésből és intézkedési tervből áll.
(2) A helyzetelemzésben meg kell határozni a településen élő hátrányos helyzetű társadalmi csoportok, különösen a
mélyszegénységben élők, romák, gyermekek, nők, idősek és fogyatékkal élők teljes lakossághoz viszonyított
képzettségi, lakhatási, foglalkoztatási, egészségi, szociális és területi mutatóit, az adott település esélyegyenlőtlenségi
problémáit. (3) A települési önkormányzat a helyzetelemzés elkészítése során felhasználja a kormányhivatalok és szakigazgatási
szerveik, a település, a többcélú kistérségi társulás, a megye, illetve szükség szerint a Központi Statisztikai Hivatal
rendelkezésére álló nyilvántartások hátrányos helyzetű társadalmi csoportokra vonatkozó aktuális anonimizált
adatait. (4) Az intézkedési tervben meg kell határozni, hogy a helyzetelemzésben feltárt esélyegyenlőségi problémák
felszámolása érdekében milyen beavatkozásokra, intézkedésekre van szükség. 2. § (1) A helyi esélyegyenlőségi program elkészítésében résztvevők képzését végző szerv a Türr István Képző és Kutató
Intézet (a továbbiakban: TKKI). (2) A TKKI a települési önkormányzatok helyi esélyegyenlőségi programjainak elkészítését segítő esélyegyenlőségi
mentori hálózatot működtet. (3) A települési önkormányzat helyi esélyegyenlőségi programjának elkészítéséhez ingyenesen igénybe veheti a TKKI
által működtetett esélyegyenlőségi mentori hálózat szakértőjének segítségét. A mentorok a TKKI alkalmazásában
állnak, a települési önkormányzatok a mentorok közreműködésére vonatkozó igényüket a TKKI felé írásban jelentik be.
3. § A települési önkormányzat a helyben szokásos módon közzéteszi az általa elfogadott helyi esélyegyenlőségi
programot, valamint soron kívül megküldi a TKKI számára, mely azt honlapján közzéteszi.
2. A helyi esélyegyenlőségi program elkészítésének szempontjai 4. § (1) A helyi esélyegyenlőségi programban a mélyszegénységben élők, romák esélyegyenlőtlenségének csökkentésénél
különös tekintettel kell lenni a) a foglalkoztatási, egészségi és szociális helyzet tekintetében
aa) a saját fenntartású intézményekben való foglalkoztatottság növelésére;
ab) a foglalkoztatáshoz való hozzáférés esélyének mobilitási, információs és egyéb tényezőinek javítására,
valamint a diszkrimináció csökkentésére; ac) az egészség előfeltételeinek biztosítása mellett a prevenciós és a szűrőprogramokon történő részvételi
arány növelésére, a kiszűrtek egyéni esetkezelésére, az egészségügyi szolgáltatások elérhetőségének
javítására, valamint a gyermekek és családjuk egészségtelen táplálkozásának vagy alultápláltságának
csökkentésére; ad) a pénzbeli és természetbeni ellátásokra, valamint a munkanélküliséghez kapcsolódó támogatásokra;
ae) az eladósodottság mértékére; af) a személyes gondoskodást nyújtó szolgáltatások kiterjedtségére, elérhetőségére; hozzáférhetőségére és
kihasználtságára; ag) a közösségi élet gyakorlásához való hozzáférésre;
ah) a helyi lakossági önszerveződésekre; b) a lakhatási szegregáció tekintetében
ba) a területi szegregáció mértékére; bb) a megfelelő minőségű közszolgáltatásokhoz és a közösségi közlekedéshez való egyenlő esélyű hozzáférés
biztosítására; bc) a lakosság integrációját támogató közösségfejlesztő programokra;
bd) a tervezett beavatkozások és a településfejlesztési dokumentumok összhangjára.
(2) A gyermekek esélyegyenlőtlenségének csökkentésénél különös tekintettel kell lenni
a) a hátrányos vagy halmozottan hátrányos helyzetű gyermekek szolgáltatásokhoz való hozzáférésének
biztosítására, különösen a gyermekjóléti és a védőnői ellátás, valamint az egészségfejlesztési, a szabadidős,
szünidős programok tekintetében; b) a színvonalas gyermekétkeztetés biztosítására;
c) a halmozottan hátrányos helyzetű gyerekek közoktatási esélyegyenlősége tekintetében
ca) az intézmények között és az egyes intézményeken belüli szegregáció mértékére;
cb) az intézmények között az oktatás hatékonyságában mutatkozó eltérésekre;
cc) a tanulók iskolai eredményességében mutatkozó eltérésekre; cd) a halmozottan hátrányos helyzetű gyerekek óvodai ellátására;
d) a szegregált, telepszerű lakókörnyezetben élő gyermekek a fentiek tekintetében kiemelt figyelmet élveznek.
(3) A nők esélyegyenlőtlenségének csökkentésénél különös tekintettel kell lenni
a) a társadalmi problémák nemek szerint eltérő értelmezésére és szükségleteik nemek szerinti eltérésére;
b) a nők gazdasági függésére, kiszolgáltatottságára; c) a nőket érő erőszakra;
d) arra, hogy a reprodukciós jogok sérülésének elkerülése érdekében van-e megfelelő tájékoztatás és hatékony
segítségnyújtás a településen a családtervezés, anya- és gyermekgondozás területén;
e) a nők közéletben, gazdasági életben való aránytalan részvételére;
f) a nők munkaerő-piaci és családi feladatai összeegyeztethetőségének elősegítésére.
(4) Az idősek esélyegyenlőtlenségének csökkentésénél különös tekintettel kell lenni
a) az egészségügyi és szociális ellátások elérhetőségére; b) a közszolgáltatásokhoz, a közösségi közlekedéshez és az információhoz való egyenlő esélyű hozzáférés;
c) közösségi élet gyakorlásához való hozzáférés biztosítására. (5) A fogyatékkal élők esélyegyenlőtlenségének csökkentésénél különös tekintettel kell lenni
a) a közszférában és a versenypiacon a fogyatékkal élők teljes lakossághoz viszonyított arányuknak megfelelő
mértékű foglalkoztatására; b) az egészségügyi ellátások elérhetőségére; c) az egészségügyi ellátórendszer és rehabilitációs intézmények közti információáramlásra és együttműködésre;
d) a szociális szolgáltatások szerepére a fogyatékkal élők rehabilitációjában;
e) a közoktatási intézmények elérhetőségére, hozzáférhetőségére; f) az egyenlő esélyű hozzáférés biztosítása érdekében
fa) az önkormányzati közszolgáltatásokat nyújtó épületek akadálymentesítésére; fb) az önkormányzati közszolgáltatások információs és kommunikációs akadálymentesítésére;
fc) az építésügyi hatóságok felkészültségére az akadálymentesítés építészeti szempontjainak vizsgálatában;
fd) a helyi tömegközlekedés akadálymentesítésére. 5. § (1) A helyi esélyegyenlőségi program részét képező intézkedési tervben meghatározott intézkedések célja különösen:
a) a lakhatási szegregáció és oktatási kirekesztődés felszámolása, integrált vagy a környezeti normáknak megfelelő
minőségű lakókörnyezet kialakítása; b) a hátrányos helyzetű társadalmi csoportok képzettségi és foglalkoztatottsági szintjének növelése;
c) az oktatásban, képzésben megjelenő sztereotipikus pályaorientáció megváltoztatása;
d) a közszolgáltatásokhoz, egészségügyi és szociális szolgáltatásokhoz való egyenlő esélyű hozzáférés
megteremtése; e) az egyenlő bánásmód követelményének érvényesítése a települési önkormányzat döntéshozatalában, az általa
fenntartott vagy támogatott intézményekben, és az önkormányzat által ellenőrzött szolgáltatások körében;
f) a hátrányos helyzetű csoportok tagjai részvételének elősegítése a döntéshozatalban és a közügyek irányításában,
ezek tervezésében, megvalósításában és értékelésében; g) a hátrányos helyzetű csoportok tájékozottságának és tudatosságának növelése az őket megillető jogok és
lehetőségek tekintetében. (2) Az intézkedési tervben rendelkezni kell az egyes intézkedések végrehajtásának feltételeiről, ütemezéséről a szükséges
uniós források és hazai költségvetési források megjelölésével. 3. A helyi esélyegyenlőségi program felülvizsgálata
6. § (1) A települési önkormányzat vizsgálja felül a helyi esélyegyenlőségi programot.
(2) A felülvizsgálatnak ki kell terjednie a) arra, hogy a helyzetelemzés továbbra is helytálló-e,
b) a lejárt határidejű intézkedések teljesülésére és eredményeinek felmérésére.
(3) Ha a felülvizsgálat alapján szükséges, a települési önkormányzat
a) módosítja a helyi esélyegyenlőségi programot, vagy b) új helyi esélyegyenlőségi programot fogad el.
(4) A felülvizsgálatot a TKKI által működtetett esélyegyenlőségi mentori hálózat munkatársai segítik.
4. A helyi esélyegyenlőségi program elkészítésében résztvevőkkel szembeni követelmények
7. § (1) Esélyegyenlőségi mentor tevékenységet az folytathat, aki
a) rendelkezik felsőfokú végzettséggel, b) legalább kétéves, az esélyegyenlőség területén szerzett szakmai gyakorlattal rendelkezik,
c) részt vett a TKKI által a felnőttképzésről szóló törvény szerint szervezett esélyegyenlőségi mentor képzésén, és az
ott elsajátított ismeretekről a TKKI által kiállított tanúsítvánnyal igazoltan sikeres vizsgát tett.
(2) Szakmai gyakorlatnak kell tekinteni, ha az esélyegyenlőségi mentor munkáltatója vagy megbízója igazolja, hogy az
esélyegyenlőségi mentor a mélyszegénységben élők, romák, gyermekek, nők, idősek és fogyatékkal élők
esélyegyenlőségét elősegítő szakmai tevékenységet végzett. (3) A TKKI esélyegyenlőségi mentor képzésére jelentkező a képzésben való szándéka iránti kérelmet az (1) bekezdése a) és
b) pontjában megjelölt feltételeknek való megfelelést bizonyító iratokkal együtt írásban benyújtja a TKKI részére.
8. § (1) A települési önkormányzat közigazgatási szervének köztisztviselőjét vagy költségvetési szervének közalkalmazottját
jelölheti ki a TKKI mentorhálózata által a felnőttképzésről szóló törvény szerint szervezett, a helyi esélyegyenlőségi
programok megírására felkészítő képzésen való részvételre. A képzést esélyegyenlőségi mentorok tartják.
(2) A TKKI által tartott képzésben résztvevő (1) bekezdés szerinti köztisztviselő vagy közalkalmazott a képzésen elsajátított
ismeretekről a képzés elvégzését követő egy hónapon belül vizsgát tesz. A vizsga akkor sikeres, ha a vizsgázó legalább
75%-os vizsgaeredményt ér el. A képzés sikeres elvégzéséről a vizsgázóknak a TKKI tanúsítványt állít ki.
(3) A helyi esélyegyenlőségi programok kétévente esedékes felülvizsgálatába és az új helyi esélyegyenlőségi program
elkészítésébe, valamint a helyi esélyegyenlőségi programok részét képző intézkedési terv végrehajtásának nyomon
követésébe a települési önkormányzat bevonhatja az (1) bekezdés szerinti köztisztviselőt vagy közalkalmazottat, aki
rendelkezik a TKKI helyi esélyegyenlőségi programok írására felkészítő képzésének elvégzését tanúsító
bizonyítvánnyal. 5. Záró rendelkezések 9. § (1) Ez a rendelet 2012. március 1-jén lép hatályba.
(2) Hatályát veszti a) az esélyegyenlőségi szakértők képzésének követelményeiről szóló 118/2010. (IV. 16.) Korm. rendelet,
b) az Országos Esélyegyenlőségi Szakértői Névjegyzékről, az esélyegyenlőségi szakértői tevékenység végzéséről
és annak feltételeiről, a szakértő működéséről szóló 119/2010. (IV. 16.) Korm. rendelet,
c) a helyi esélyegyenlőségi program elkészítésének szempontjairól szóló 120/2010. (IV. 16.) Korm. rendelet, valamint
d) a Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatalról, valamint eljárásának részletes szabályairól szóló
331/2010. (XII. 27.) Korm. rendelet 4. § c) pont cc) alpontja és 5. § i) pontja.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
8/2003. (II. 7.) FVM rendelete a vágómarha 2003. irányáráról, alsó és felső intervenciós áráról.
Az agrárpiaci rendtartásról szóló 1993. évi VI. törvény
(a továbbiakban: Tv.) 27. §-ának (2) bekezdése alapján, figyelemmel a Tv. 12. §-ának (1) és (3) bekezdéseire — a
pénzügyminiszterrel, a külügyminiszterrel, valamint a gazdasági és közlekedési miniszterrel egyetértésben — a következőket rendelem el:
1. § E rendelet hatálya a SEUROP minősítés szerinti
R3 minőségi osztályú vágómarhát tartó alapanyag-termelőre és az R3 minőségi osztályú vágómarhát feldolgozó
üzemre terjed ki, az alábbi feltételek teljesülése esetén:
a) a feldolgozó és az alapanyag-termelő tagja a Vágóállat és Hús Terméktanácsnak (a továbbiakban: VHT),
b) a VHT tag a Tv. 10. §-ának (3) bekezdése alapján
létrehozott alapba, a VHT által megállapított mértékű
befizetésnek eleget tesz,
c) a vágómarhát a vágóállatok vágás utáni minősítéséről szóló 13/1998. (IV. 3.) FM rendelet és a vágómarhák
vágás utáni minősítéséről és a hasított féltestek kereskedelmi osztályba sorolásáról szóló 14/1998. (IV. 3.) FM
rendeletek szerint minősítették.
2. § (1) A 2003. évben az R3 minőségű, hím vagy nőivarú,
legalább 240 kg/hasított testtömegű, legfeljebb 24 hónapos
vágómarha irányára 496 Ft/kg/hasított súly.
(2) A 2003. évben az R3 minőségű, hím vagy nőivarú,
legalább 240 kg/hasított testtömegű, legfeljebb 24 hónapos
vágómarha alsó intervenciós ára 462 Ft/kg/hasított súly,
a felső intervenciós ára 551 Ft/kg/hasított súly.
(3) Az (1)—(2) bekezdésekben meghatározott irányár,
alsó és felső intervenciós árak nem tartalmazzák az általános forgalmi adót, illetve a kompenzációs felárat.
3. § A VHT köteles jelezni, és javaslatot tehet az agrárpiaci
rendtartás eszközeinek alkalmazására, amennyiben az
R3 osztályú vágómarha piaci ára 15 napon keresztül folyamatosan az alsó intervenciós árat vagy felső intervenciós
árat eléri, illetve az alá csökken vagy a fölé emelkedik.
4. § Amennyiben a piaci ár az alsó intervenciós árat eléri,
vagy az alá csökken, valamint, ha a piaci ár a felső intervenciós árat eléri, vagy azt meghaladja, a Földművelésügyi és
Vidékfejlesztési Minisztérium a VHT javaslatát figyelembe véve a Tv.-ben biztosított támogatási eszközöket
alkalmazhatja.
5. § (1) Ez a rendelet a kihirdetése napján lép hatályba azzal,
hogy rendelkezéseit 2003. január 1-jétől kell alkalmazni.
A rendelet megjelenésével egyidejűleg a vágómarha intervenciós áron alapuló minőségi termelési támogatásáról
szóló 111/2001. (XII. 27.) FVM rendelet hatályát veszti
azzal, hogy rendelkezéseit a folyamatban lévő ügyekre is
alkalmazni kell.
(2) Ez a rendelet 2003. december 31-én hatályát veszti
azzal, hogy rendelkezéseit a folyamatban lévő ügyekre
alkalmazni kell.
Dr. Németh Imre s. k.,
földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter


text:
8/2014. (III. 20.) AB határozata az Alaptörvény M) cikk (2) bekezdésének, valamint ezzel összefüggésben az Alaptörvény II. cikkének és a B) cikk (1) bekezdésének értelmezéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése a közigazgatási és igazságügyi miniszternek a Kormány nevében az Alaptörvény
értelmezése tárgyában előterjesztett indítványa alapján – dr. Juhász Imre, dr. Lenkovics Barnabás és dr. Salamon László
alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint dr. Pokol Béla alkotmánybíró különvéleményével – meghozta
a következő
I. 1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja: az  Alaptörvény M)  cikk (2)  bekezdése második mondatából az  államnak
az  a  kötelezettsége következik, amely – az  Alaptörvényben szereplő alkotmányos értékek figyelembevételével –
a fogyasztók érdekeit védő, az erőfölénnyel való visszaéléssel szemben fellépő intézményrendszer létrehozására és
fenntartására, továbbá a fogyasztók jogait biztosító jogszabályok megalkotására vonatkozik.
2. Konkrét bírói döntés alaptörvény-ellenességének megállapítására az  Alaptörvény alapján, megfelelő indítványra,
az  Alkotmánybíróság jogosult. Bírósági ítéletnek azokat a  konkrét jellemzőit, amelyek közvetlenül az  M)  cikk
(2)  bekezdéséből eredő alaptörvény-ellenességet okoznának, alkotmányértelmezési hatáskörben nem lehet
megállapítani.
3. Az  M)  cikk (2)  bekezdéséből közvetlenül következhet valamely jogszabály alkotmányellenessége. Valamely
jogszabály vagy rendelkezésének Alaptörvénnyel való összhangja megítélésénél a vizsgált rendelkezés szabályozási
környezetét is figyelembe kell venni.
II. Az Alkotmánybíróság az  Alaptörvény II.  cikkét és a  B)  cikk (1)  bekezdésében foglalt jogbiztonság elvét az  M)  cikk
(2)  bekezdése második mondatával összefüggésben értelmezve megállapítja, hogy jogszabály a  hatályba lépése
előtt megkötött szerződések tartalmát kivételesen – a clausula rebus sic stantibus elve alapján – megváltoztathatja.
Az állam jogszabállyal a szerződések tartalmát általában csak ugyanolyan feltételek fennállása esetén változtathatja
meg alkotmányosan, mint amilyen feltételek fennállását a bírósági úton való szerződésmódosítás is megköveteli.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatot a Magyar Közlönyben közzéteszi.
I. [1] 1. Az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 38.  § (1)  bekezdése alapján
a Kormány nevében a közigazgatási és igazságügyi miniszter indítványozta, hogy az Alkotmánybíróság értelmezze
az Alaptörvény M) cikk (2) bekezdését, továbbá a II. cikkét és a B) cikk (1) bekezdését.
[2] Az indítvány részletesen ismerteti az Alaptörvény értelmezésének a Kormány szerint indokául szolgáló azt a konkrét
problémát, amely a fennálló devizahitelekkel összefüggésben merült fel.
[3] Utal arra, hogy a  devizaárfolyamok váratlan, nagymértékű változása és a  devizaalapú kölcsönök törlesztőrészleteinek – részben ebből, részben más tényezőkből eredő – növekedése a  társadalom széles rétegei számára
okoz nehézséget, ami elengedhetetlenné teszi a  devizahitelezésből adódó problémák végleges rendezését.
A  helyzetet bonyolítja, hogy a  devizahitelezés, illetve a  devizahitel-szerződések bíróságok általi megítélése sem
egységes a Kormány szerint.
[4] Ezért a Kormány két, az Alaptörvény értelmezésére irányuló kérdést tett fel az indítványban.
 [5] 1.1. Az  első kérdés szerint az  Alkotmánybíróság értelmezze „az Alaptörvény M)  cikk (2)  bekezdését, abból
a  szempontból, hogy abból közvetlenül levezethető-e valamely tömegesen alkalmazott, a  fogyasztók számára
egyoldalúan és jelentős hátrányt okozó módon meghatározott – így különösen az  ún. devizahitel szerződések
esetében az  árfolyamkockázatnak kizárólag az  adósra hárítását rögzítő, a  hitelező számára az  egyoldalú
kamatemelés lehetőségét viszonylag szabad mérlegelés alapján és széles körben biztosító, valamint az árfolyamrés
alkalmazását előíró – szerződési feltétel, illetve az ezt megerősítő bírósági ítélet, valamint az ezek alapjául szolgáló
jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenessége”.
[6] 1.2. A második kérdés, hogy az Alkotmánybíróság értelmezze „az Alaptörvény II. cikkét és a B) cikk (1) bekezdését
abból a  szempontból, hogy milyen – az  Alkotmányhoz képest mennyiben eltérő – alkotmányossági feltételekkel
kerülhet sor fennálló szerződéseknek jogszabály útján történő módosítására.”
[7] 2. Mindkét kérdéssel összefüggésben az indítvány további körülményekre hívja fel a figyelmet.
 [8] Utal arra is, hogy az Alkotmánybíróság már foglalkozott a devizahitelek problémájával, illetve az azzal kapcsolatos
állami beavatkozás lehetőségével. A  3048/2013. (II. 28.) AB határozat a  fennálló devizahitel-szerződések esetében
a  végtörlesztés lehetőségét biztosító jogszabályi rendelkezések vonatkozásában utasította vissza az  alaptörvényellenesség megállapítását kérő indítványokat. A döntés indoklása szerint: „Az Alkotmánybíróság megítélése szerint
a  törvényalkotói beavatkozás alkotmányos feltételei a  támadott jogszabály tekintetében teljesültek. Az  állam
a  körülményeknek az  ésszerűen előre nem látható és a  normális változás kockázatán túlmenő alakulása, az  általa
csak korlátozottan befolyásolható forint árfolyam gyengülése és ehhez kapcsolódóan a  devizahitelesek jelentős
számának nehéz helyzetbe kerülése, valamint az  ország általános deviza-eladósodottsága miatt kényszerült gyors
beavatkozásra egyes intézkedésekkel – köztük a  végtörlesztési törvénnyel – az  adósok érdekében, az  országot
fenyegető jelentős anyagi és szociális károk elkerülése céljából.” Az  indítványok jellege, célhoz kötöttsége folytán
azonban az Alkotmánybíróság nem foglalkozhatott önmagában a devizahitel-szerződések alkotmányosságával.
[9] 2.1. A Kormány kifejtette, hogy az Alaptörvény M) cikk (2) bekezdésének második mondatával analóg rendelkezést
az  előző Alkotmány nem tartalmazott, így az  Alkotmánybíróságnak nem volt lehetősége arra, hogy annak
tartalmát értelmezze. A Kormány szerint a megfogalmazásból kétségtelenül következik az állam intézményvédelmi
kötelezettsége, kérdéses azonban, hogy ezen túlmenően, tehát a  fogyasztók érdekeit védő intézményrendszer
létrehozásán és fenntartásán, továbbá a fogyasztók jogait biztosító jogszabályok megalkotásán túl, az Alaptörvény
rendelkezéséből közvetlenül is levezethető-e az  erőfölénnyel visszaélés, illetve a  fogyasztói jogok megsértésének
olyan formája, mértéke, amely – akár külön jogszabályi tiltó vagy korlátozó rendelkezés nélkül is – alaptörvényellenes lehet. Megfelelő alkotmánybírósági gyakorlat hiányában különösen kérdéses, hogy alkalmazható-e
az  Alaptörvény M)  cikk (2)  bekezdése közvetlenül olyan esetben, amikor a  fogyasztók széles tömege kerül súlyos
helyzetbe valamilyen szerződéstípus miatt, és a  bíróságok következetlenek annak megítélése tekintetében, hogy
e szerződéstípus megfelel-e a jogszabályi feltételeknek.
[10] A Kormány szerint a kérdés az, hogy a fogyasztói jogok jelentős – így „különösen az árfolyamkockázatnak kizárólag
az  adósra hárításából, az  egyoldalú kamatemelésnek a  hitelező által meglehetősen szabad mérlegelés alapján és
széles körben történő alkalmazásából, valamint az  árfolyamrés hitelező általi kihasználásából eredő – megsértése
elérheti-e azt a  szintet, amely alapján az  ilyen típusú szerződések, illetve az  azokat megerősítő bírósági ítéletek
alaptörvény-ellenessége lesz megállapítható”.
[11] 2.2. A  Kormány indítványa emlékeztet arra, hogy az  Alkotmánybíróság a  szerződési szabadságot korábban
az  Alkotmány 9.  § (1)  bekezdésének Magyarország gazdaságát piacgazdaságként meghatározó rendelkezéséből
vezette le.
[12] 2.2.1. Az  Alkotmánybíróságnak az  Alkotmány szabályain alapuló gyakorlata szerint a  szerződési szabadság
önálló alkotmányos jog, amely nem minősül alapjognak, de az  Alkotmány 9.  § (1)  bekezdésében szabályozott
piacgazdaság lényeges elemeként alkotmányos védelem alatt áll [13/1990. (VI. 18.) AB határozat, 32/1991. (VI. 6.)
AB határozat, 6/1999. (IV. 21.) AB határozat, 109/2009. (XI. 18.) AB határozat]. Az Alkotmánybíróság ugyanakkor azt
is elismerte, hogy a  szerződési szabadság nem korlátozhatatlan, a  piacgazdaságban is szükséges, hogy az  állam
beavatkozzon a  felek magánjogi kapcsolataiba, és meghatározza egyes szerződési típusok formáját vagy kötelező
tartalmi elemeit. Az  Alkotmánybíróság a  32/1991. (VI. 6.) AB határozatban megállapította, hogy kivételes esetben
az állam már megkötött szerződések tartalmát is meghatározhatja. Erre különösen a hosszú távra kötött szerződések
esetén kerülhet sor, e  hosszú távú magánjogi jogviszonyok esetén ugyanis fennáll annak a  veszélye, hogy
a szerződéskötéskor nem látott olyan gazdasági és társadalmi változások zajlanak le, amelyek a felek valamelyikének
érdekét lényegesen sértik, és amelyeknek tudatában a felek nem vagy más tartalommal kötöttek volna szerződést.
Ha ezek a  változások társadalmi méretet öltenek, és így a  szerződések nagy számát érintik, a  körülmények
megváltozása az  állam beavatkozását teheti szükségessé. Ezzel összefüggésben megállapította, hogy a  fennálló
szerződések tartalmának megállapítása a Ptk. 241. §-ában rögzített feltételekkel történhet, tehát az állam jogszabály
útján olyan esetben változtathatja meg a megkötött szerződések tartalmát, amilyen esetben a Ptk. a megállapodás
bíróság általi módosítását lehetővé teszi. Az Alkotmánybíróság a fennálló szerződésekbe történő állami beavatkozás
feltételeit az  Alkotmánynak a  szerződési szabadságot integráló 9.  § (1)  bekezdéséből vezette le. Az  Alaptörvény
azonban az Alkotmány 9. § (1) bekezdéséhez hasonló rendelkezést nem tartalmaz. Az Alaptörvény hatálybalépése
óta már foglalkozott az  Alkotmánybíróság a  clausula rebus sic stantibus elvének határaival, korlátaival, például
éppen a 3048/2013. (II. 28.) AB határozatban is.
[13] A Kormány indítványa megállapítja, hogy ezekben a döntéseiben a testület a korábbi, még az Alkotmány kapcsán
hozott határozataira utalt, dacára az Alkotmány 9. § (1) bekezdése szerinti rendelkezés hiányának.
[14] Az indítvány szerint „nem kétségbe vonva azt, hogy Magyarország gazdasági berendezkedése külön alaptörvényi
rendelkezés hiányában is piacgazdaságnak minősül, kérdéses, hogy az Alkotmány 9. § (1) bekezdésével megegyező
tartalmú szabály hiányában az  Alaptörvény milyen – logikusan, mennyivel enyhébb – feltételeket szab a  fennálló
szerződések tartalmának jogszabály útján történő módosításához.”
[15] 2.2.2. Az  indítványozó azzal is érvel, hogy az  Alaptörvény II.  cikke rögzíti az  emberi méltósághoz való alapjogot,
amelyet az Alkotmánybíróság az elvi jelentőségű 8/1990. (IV. 23.) AB határozatában az általános személyiségi joggal
azonosított. Az Alkotmánybíróság gyakorlata az általános személyiségi jogot olyan anyajogként határozza meg, amit
az egyén autonómiájának védelme érdekében a bíróságok és az Alkotmánybíróság minden esetben felhívhatnak,
ha az adott tényállásra a nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható. A 24/1996. (VI. 25.) AB határozat az egyéni
cselekvési autonómia egyik megnyilvánulási formájaként határozta meg a jogügyletek létrehozásának szabadságát,
az  egyénnek azt a  jogát, hogy önállóan, hatalmi befolyástól mentesen dönthessen a  magánjogi jogügyletek
létrehozása, tartalma és módosítása tekintetében. Az Alkotmánybíróság gyakorlata alapján az általános cselekvési
jog más alapjogokhoz hasonló feltételekkel, más alkotmányos jog vagy érték védelme érdekében, az elérendő céllal
arányos mértékben korlátozható.
[16] A Kormány szerint „nem egyértelmű ugyanakkor, hogy az  általános cselekvési szabadság korlátozásának
feltételei ebben a  tekintetben mennyiben másak – feltételezhetően, mennyiben enyhébbek – az  Alkotmány 9.  §
(1) bekezdéséből levezetett szerződési szabadság korlátozásának feltételeihez képest.”
[17] 2.2.3. A  Kormány indítványa hivatkozik arra is, hogy a  jogállamiság egyik leglényegesebb eleme a  jogbiztonság
követelménye, amelyből fakad az, hogy a  jogalkotónak a  jogszabályi környezet módosítása során figyelembe
kell vennie az  érintetteknek a  jogrendszer stabilitásába vetett bizalmát. E  bizalom védelme a  tartós jogviszonyok
alanyait is megilleti, mivel a különböző szerződések megkötése arra a bizakodásra épül, hogy a szerződést a részes
feleken kívül más nem változtathatja meg. A fennálló szerződések tartalma jogszabály útján történő módosításának
lehetősége tehát a jogbiztonságból fakadó bizalomvédelem követelménye alapján is korlátozás alá eshet.
[18] A Kormány szerint „az Alkotmánybíróság 32/1991. (VI. 6.) AB határozata alapján azonban a  szerződési szabadság
az Alkotmány 9. § (1) bekezdésének tartalmába integrálódik, és ezáltal része a jogállamiságnak, de a »clausula rebus
sic stantibus« elve a jogbiztonság követelményéből közvetlenül nem vezethető le. Mindezekre tekintettel kérdéses,
hogy a  jogbiztonság elve alapján mennyiben eltérő feltételekkel lehetséges a megkötött szerződések tartalmának
jogszabály útján történő meghatározása, mint a szerződési szabadság alapján.”
[19] 3. Az Alaptörvény indítványban felhívott rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam. […]”
„M) cikk (2) Magyarország biztosítja a tisztességes gazdasági verseny feltételeit. Magyarország fellép az erőfölénnyel
való visszaéléssel szemben, és védi a fogyasztók jogait.”
„II.  cikk […] Az  emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az  élethez és az  emberi méltósághoz,
a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.”
II. [20] 1.1. Az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdése a)–g)  pontjai határozzák meg az  Alkotmánybíróság hatáskörét.
Az Alaptörvény 24. cikke nem tartalmaz az Alaptörvény rendelkezéseinek értelmezésére irányuló alkotmánybírósági
hatáskört, ugyanakkor a  24.  cikk (2)  bekezdés g)  pontja alapján sarkalatos törvény további feladat- és hatáskört
állapíthat meg.
[21] Az Abtv. II. fejezetének 16. címe az Alaptörvény értelmezéséről szól. A 38. § (1) bekezdés szerint „az Országgyűlés
vagy annak állandó bizottsága, a  köztársasági elnök, illetve a  Kormány indítványára az  Alkotmánybíróság
az  Alaptörvény rendelkezését konkrét alkotmányjogi problémával összefüggésben értelmezi, ha az  értelmezés
közvetlenül levezethető az Alaptörvényből.”
[22] Az Abtv. normaszövege alapján az Alaptörvény értelmezését csak meghatározott szervezetek (személyek), és csak
meghatározott tartalmú indítványban, az Abtv.-ben rögzített feltételek mellett kezdeményezhetik.
[23] Az Alkotmánybíróságnak ezért vizsgálnia kellett, hogy az indítvány
 [24] a) az Abtv. 38. § (1) bekezdésében meghatározott szervtől vagy személytől származik-e,
 [25] b) az Alaptörvény konkrét rendelkezésének értelmezésére vonatkozik-e,
 [26] c) konkrét alkotmányjogi problémával összefügg-e, és végül
 [27] d) az értelmezés közvetlenül levezethető-e az Alaptörvényből.
 [28] 1.2. a) Az  indítványt a  Kormány nevében a  közigazgatási és igazságügyi miniszter nyújtotta be, vagyis
az a jogosulttól származik.
 [29] b) Az  indítvány az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdése, M)  cikk (2)  bekezdése, II.  cikke értelmezésére, vagyis
az Alaptörvény egyes rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozik.
 [30] c) Az indítvány konkrét alkotmányjogi problémákat fogalmaz meg.
 [31] Az egyik alkotmányjogi probléma lényege az, hogy az  Alaptörvény M)  cikk (2)  bekezdéséből közvetlenül, más
jogszabály közbejötte nélkül következik-e, levezethető-e szerződési feltétel, bírósági ítélet vagy jogszabály
alaptörvény-ellenessége.
[32] A másik alkotmányjogi probléma, hogy az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése és a II. cikk milyen alkotmányi kereteket
jelöl ki egy jövőben alkotandó olyan jogszabály számára, amely szerződések tartalmának módosítására irányul.
[33] d) Mindkét értelmezés közvetlenül levezethető az Alaptörvényből.
 [34] 1.3. A  Kormány indítványa abból indul ki, hogy az  értelmezési kérdések egy, az  indítványban feltételezett helyzet
kapcsán merülnek fel.
 [35] Eszerint az  első, megszövegezésében rendkívül összetett, több elemet és feltételt tartalmazó kérdés az, hogy
„valamely tömegesen alkalmazott, a  fogyasztók számára egyoldalúan és jelentős hátrányt okozó módon
meghatározott […] szerződési feltétel, illetve az  ezt megerősítő bírósági ítélet, valamint az  ezek alapjául szolgáló
jogszabályi rendelkezés” alaptörvény-ellenessége levezethető-e közvetlenül az Alaptörvényből.
[36] A Kormánynak ebben az  első kérdésében három, együttesen érvényesülő feltétel (tömeges, egyoldalú, jelentős
hátrányt okozó), és három, a  feltételeknek megfelelő vizsgálódási tárgy (szerződési feltétel, ítélet, jogszabály)
szerepel, mint amelyeknek a közvetlenül az Alaptörvényt sértő volta felmerülhet.
[37] Ebben az  első kérdésben gondolatjelek között jelennek meg az  ún. devizahitel szerződések. Ezek közül
kiemelten azok, amelyeknél arról lehet beszélni az  indítvány szerint, hogy a  szerződések bizonyos elemei
–  „az árfolyamkockázatnak kizárólag az  adósra hárítását rögzítő, a  hitelező számára az  egyoldalú kamatemelés
lehetőségét viszonylag szabad mérlegelés alapján és széles körben biztosító, valamint az árfolyamrés alkalmazását
előíró” elemei – az együttesen érvényesülő három feltételnek – tipikus elemeik révén – megfelelnek. A gondolatjeles
beszúrás a  devizahitel szerződések három tipikus elemét emeli ki: (1) az  árfolyamkockázatnak kizárólag az  adósra
hárítása, (2) a hitelező számára az egyoldalú kamatemelés lehetősége, (3) az árfolyamrés alkalmazása. Az indítvány
tartalma szerint a  három tipikus elemet tartalmazó valamennyi szerződésről el lehet mondani, hogy „tömeges,
egyoldalú, jelentős hátrányt okozó”.
[38] 1.3.1. Az  árfolyamkockázat megítéléséről általánosságban a  6/2013. számú PJE határozat döntött, a  Kormány
alkotmányértelmezési indítványának benyújtását követően, 2013. december 16-án, és polgári jogi szempontból
nem észlelt jogellenességet. A határozat nem tartalmaz alkotmányjogi megfontolásokat.
[39] Azzal kapcsolatban, hogy az  egyoldalú szerződésmódosítást lehetővé tevő szerződési feltétel [ezek között
kiemelten a  kamat (2), továbbá a  költség és a  díj emelése] mikor felel meg az  átláthatóság követelményének,
a  jogegységi tanács a  döntését az  Európai Unió Bírósága előtt C–26/13. szám alatt folyó előzetes döntéshozatali
eljárásban történő határozathozatalt követően fogja meghozni. A  Kúria ugyanis az  előtte folyamatban levő
Pfv.VII.21.247/2012.  számú ügyben 2013. január 15-én előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményezett a  külföldi
pénznemben meghatározott, de ténylegesen hazai pénznemben folyósított és a  fogyasztó által kizárólag hazai
pénznemben törlesztendő kölcsöntartozás esetén az  átváltási árfolyamokat meghatározó, egyedileg meg nem
tárgyalt szerződéses kikötésekkel összefüggő egyes jogi kérdések megítélését illetően.
[40] A Kúria Gfv.VII.30.078/2013/14. számú határozata 2013. július 4-én az  árfolyamrésről döntött: egy konkrét
szerződésnél, amelyet az  árfolyamrés miatt támadtak, a  kölcsönszerződést érvényessé nyilvánította akként, hogy
a szerződés részét képező devizavételi és -eladási árfolyam közötti eltérés mint költség 1% (deviza-középárfolyamtól
+/–0,5%).
[41] Elvi jelentőségű ügyben a  Kúria a  Pfv.I.20.728/2013. számú, 2014. február 4-én hozott határozata azt is kimondta,
hogy a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény (Hpt.) 213. § (1) bekezdésének
e)  pontja értelmében semmis az  a  fogyasztási, lakossági kölcsönszerződés, amelyik nem tartalmazza a  kölcsön
törlesztőrészleteinek számát, összegét, és mindezek bírói mérlegeléssel sem határozhatók meg (tehát a semmisség
nem orvosolható). A  határozat szerint kölcsönszerződés érvénytelensége az  azt biztosító vételi jogot alapító
szerződés érvénytelenségét is maga után vonja, így az  arra alapított ingatlan kiürítése iránti végrehajtás alapját
veszti, annak megszüntetése indokolt.
[42] 1.3.2. A  Kormány indítványában említett ún. „devizahitel szerződések” gyűjtőfogalom, számos – tárgyában,
céljában, tartalmában, futamidejében – eltérő szerződés összefoglaló neve. Vannak köztük lakáscélú jelzáloghitelek,
befektetési céllal vásárolt lakásokra is, fogyasztási hitelek, nem jelzálogalapú hitelek, gépjárműhitel szerződések stb.
[43] A devizahitel szerződések révén felmerült alkotmányjogi probléma előzményéhez tartozik, hogy
a  devizakorlátozások megszüntetéséről, valamint egyes kapcsolódó törvények módosításáról szóló
2001.  évi XCIII.  törvény 2002. január 1-jétől hatályon kívül helyezte a  kötött devizagazdálkodás szabályait.
A  devizakorlátozások megszüntetése az  uniós csatlakozási folyamat része volt, a  tőke szabad áramlása elvéhez
kötődik. A  törvény koncepciója szerint minden devizális megkötés, amely a  Magyarországon végzett ügyletekkel
volt kapcsolatos, megszűnt. A  törvény főszabályként kimondta, hogy devizával, valutával, forinttal kötött
jogügyletek és cselekmények minden korlátozástól és bejelentési kötelezettségtől mentesen, szabadon végezhetők.
[44] [Az Alaptörvény K)  cikkének ez  nem mond ellent: a  K)  cikk a  pénzrendszer alkotmányi alapja. Nemzeti
fizetőeszközünk 1946. augusztus elseje óta a  forint. A  forint bevezetéséről szóló miniszterelnöki rendelet
– 9000/1946. (VII. 28.) ME rendelet a forintérték megállapításáról és az ezzel összefüggő rendelkezésekről – előírta,
hogy a  forintértékre szóló érméket minden állami és egyéb közpénztár fizetésképp névértéken köteles elfogadni.
Kimondta, hogy 1946. évi augusztus hó 1. napjától kezdve minden állami, törvényhatósági és községi bevételt és
kiadást forintértékben kell megállapítani, úgyszintén minden állami, törvényhatósági és községi pénztár és hivatal
számadását ebben az  értékben kell vezetni, a  közokiratokban a  pénzösszeget forintértékben kell meghatározni.
Az Alaptörvény ezzel szemben maga mondja ki, hogy „Magyarország hivatalos pénzneme a forint.”]
[45] A 2008. őszi pénzügyi válság, ezt követően a forint devizákhoz mért árfolyama változása, a munkaerő-piaci helyzet
alakulása szociális problémákhoz vezetett, amely az államot jogalkotásra késztette.
[46] A 775/B/2009. AB határozat (ABH 2010, 2125.) olyan törvényt vizsgált, amely az  állam készfizető kezességét
állapította meg megszűnt munkaviszonyú személyek bizonyos, lakáshitelhez kapcsolódó áthidaló kölcsöne
esetében.
[47] A devizahiteleseket segítő, jogszabályban testet öltő intézkedéseket számos törvény tartalmaz.
– egyes pénzügyi tárgyú törvényeknek a  nehéz helyzetbe került lakáscélú hitelt felvevő fogyasztók
megsegítése érdekében szükséges módosításáról szóló 2010. évi XCVI. törvény (MNB deviza árfolyamok
alkalmazása, egyoldalú szerződésmódosítás korlátozása).
– a  devizakölcsönök törlesztési árfolyamának rögzítéséről és a  lakóingatlanok kényszerértékesítésének
rendjéről szóló 2011. évi LXXV. törvény (árfolyamrögzítési törvény, gyűjtőszámlahitel).
– a  devizakölcsönök törlesztési árfolyamának rögzítéséről és a  lakóingatlanok kényszerértékesítésének
rendjéről szóló 2011. évi LXXV. törvény módosításáról szóló 2011. évi CXVI. törvény (gyűjtőszámlahitel –
egyes rendelkezések pontosítása).
– a  devizakölcsönök törlesztési árfolyamának rögzítéséről és a  lakóingatlanok kényszerértékesítésének
rendjéről szóló 2011. évi LXXV. törvény módosításáról szóló 2012. évi XVI. törvény (árfolyamgát – egyes
rendelkezések módosítása).
– az  otthonvédelemmel összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXXI. törvény
(végtörlesztési törvény, fix árfolyamú végtörlesztés).
– az otthonvédelmi intézkedések kiterjesztése kapcsán a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló
1996. évi CXII. törvény módosításáról szóló 2011. évi CXXX. törvény (egyes rendelkezések pontosítása).
– az otthonvédelmi intézkedésekkel kapcsolatos egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXLVII. törvény
(fix árfolyamú végtörlesztés lehetőségének kiterjesztése a pénzügyi lízingszerződésekre).
[48] Az Alkotmánybíróság 2013. február 11-én kelt, 3048/2013. (II. 28.) AB határozatában az  otthonvédelemmel
összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXXI. törvényt, valamint a hitelintézetekről és a pénzügyi
vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény 200/B. §-át támadó indítványokat (végtörlesztés) elutasította.
[49] Az is megállapítható az eddigi törvényhozói beavatkozások alapján, hogy az ún. devizahitel szerződésekre irányuló
jogalkotás nemcsak szociális, hanem magánjogi és pénzpiaci kérdéseket is érint.
III. [50] Az Alkotmánybíróság alkotmányértelmezési hatáskörben elvont értelmezést végez, amely szükségképpen általános
megállapításokhoz vezet. Az  értelmezés az  indítványra okot adó konkrét alkotmányjogi problémához kötődik,
de ez  nem azt jelenti, hogy az  alkotmányértelmezésből konkrétan meghatározott tartalmú, egyetlen jogalkotói
feladat következik. Az értelmezett Alaptörvénnyel az indítványra okot adó probléma megoldására irányuló számos
megoldás összhangban lehet, ezek közül választani a  jogalkotó feladata. Az  Alkotmánybíróság feladata ezzel
kapcsolatban ott kezdődik, amikor normakontrollra, alkotmányjogi panaszra irányuló indítványok elbírálása során,
illetve – jogkövetkezményként – mulasztásos alkotmánysértés konkrét kérdéseiben kell állást foglalnia arról, hogy
a  törvényhozás által választott szabályozás, illetve a  jogalkalmazásban követett törvényértelmezés tartalmilag
alkotmányosan kielégítő-e.
[51] Az Alkotmánybíróságnak a két alkotmányértelmezési kérdést külön kell vizsgálnia (1. és 2. pont). Minthogy az egyes
kérdések külön-külön is több értelmezési problémát vetnek fel, az  Alkotmánybíróságnak külön kell tárgyalnia
a kérdések egyes, egymástól elválasztható elemeit.
[52] 1. Alkotmányértelmezési hatáskörben, az első kérdést illetően az Alkotmánybíróságnak kizárólag azt kell vizsgálnia,
hogy az  Alaptörvény M)  cikk (2)  bekezdéséből közvetlenül nem vezethető-e le valamely szerződési feltétel
(1.1.  pont), illetve az  ezt megerősítő bírósági ítélet (1.2.  pont), valamint az  ezek alapjául szolgáló jogszabályi
rendelkezés (1.3. pont) alaptörvény-ellenessége.
[53] 1.1. A  kormány az  indítványban magánjogi szerződésnek közvetlenül az  Alaptörvénybe való ütközését veti fel.
A  szerződési feltételeket illetően megállapítható, hogy a  tudományban vita van arról, milyen szerepe lehet egy
alkotmány-törvénynek a magánjogi jogviszonyokban, közvetlenül vagy közvetve.
[54] 1.1.1. Hazánk Alaptörvénye Magyarország jogrendszerének az  alapja. Az  Alaptörvény Záró rendelkezését követő,
az  Alaptörvény legvégén szereplő fordulat „Magyarország első egységes Alaptörvényéről” szól, kimondva
az Alaptörvény jogrendszerbeli primátusát. Az Alaptörvény és a jogszabályok mindenkire kötelezőek.
[55] Az Alaptörvénynek az egész jogrendszert át kell hatnia és normáinak a jogrendszer egészében érvényesülniük kell.
Ez  az  érvényesülés eltérő a  közjogban és a  magánjogban. Míg a  közjogban az  Alaptörvény általában közvetlenül
érvényesül, addig a magánjogban közvetetten, az Alaptörvényben szereplő alapvető jogok és alkotmányos értékek
[I. cikk (1) és (3) bekezdés] átsugárzása folytán, a magánjogi normák értelmezése útján.
[56] 1.1.2. Az a vita, hogy az alapjogok és az államcélok a magánjogra hatással vannak-e, ma már csak arról folyik, hogyan
van hatással az  alkotmány-törvény a  magánjogi viszonyokra. Vagyis a  behatás módszerei és intenzitása a  vita
tárgya. A  közvetett hatály tana értelmében az  alkotmány-törvény érvényesülésével együtt a  polgári jogviszonyok
azonban továbbra is polgáriak maradnak. Az Alaptörvényben foglalt jogok a magánjog generálklauzuláin keresztül
képesek beszűrődni a  magánjog rendszerébe. Ahol tehát még generálklauzula alkalmazására sincs lehetőség, ott
az alkotmányi jogok sem képesek közvetlenül hatni a magánjogban.
[57] 1.1.3. Az Alaptörvényben az M) cikk nem a „Szabadság és felelősség” címet viselő részben, vagyis nem az alapjogok
között helyezkedik el. Az M) cikk (2) bekezdése mindkét mondatának az alanya „Magyarország”, és nem „mindenki”
vagy a „magyar állampolgár”, mint általában az alapvető jogoknál. Az M) cikk (2) bekezdés második mondata szerint
ugyanakkor „Magyarország […] védi a  fogyasztók jogait.” Ez a  fordulat – „Magyarország védi” – az Alaptörvényben
hét helyen fordul elő: eszerint Magyarország védi a  magyar nyelvet és jelnyelvet, a  házasság intézményét,
a  fogyasztók jogait, a  sajtó szabadságát és sokszínűségét, a  tudományos és művészeti szabadságot, a  családokat,
a  gyermekeket, a  nőket, az  időseket és a  fogyatékkal élőket. A  hét előfordulásból három az  alapjogi fejezetben
található.
[58] Az is megállapítható, hogy az  M)  cikk (2)  bekezdése általánosságban, gyűjtőfogalomként, konkrét fogyasztói jog
nevesítése nélkül, többes számban említi a fogyasztók „jogait”, mint amelyek tárgyai a védelemnek, és amelyeknek
a védelmére az állami cselekvésnek irányulnia kell. Másrészről az M) cikk (2) bekezdése „fogyasztókról” szól, s nem
a „fogyasztó” jogairól, a  többes szám használata a  kollektív fogyasztói jogokra, a  kollektív fogyasztói jogorvoslati
mechanizmusokra emlékeztet.
[59] A fentiek alapján az M) cikk (2) bekezdése úgy értelmezhető, hogy más országok alkotmányaiban alapvető jogként
megfogalmazott, nevesített fogyasztói jogok (így jellemzően a  jó minőségű áruhoz és szolgáltatáshoz, ezzel
kapcsolatban a felvilágosításhoz és tájékoztatáshoz, az egészség, a biztonság és a gazdasági érdekek védelméhez,
illetve a  kártérítéshez való jog) az  Alaptörvény M)  cikk (2)  bekezdése alapján közvetlenül nem, hanem csak más
jogszabály közbejöttével érvényesíthetők magánszemélyeknek a szerződéses kapcsolataira.
[60] Valamely szerződés alaptörvény-ellenessége önálló megállapításának jogintézményét az  Alaptörvény
egyébként sem ismeri. Nincsen erre irányuló eljárás, hatáskörrel felruházott szervezet, és a  jogkövetkezmények
meghatározására sincs szabály. Az  Alaptörvény T)  cikk (3)  bekezdése szerint jogszabály nem lehet ellentétes
az  Alaptörvénnyel. Jóllehet egy-egy szerződés jogellenességére vonatkozó általános szabályt az  Alaptörvénnyel
összhangban kell értelmezni, ez a követelmény a jogszabály szövegével ellentétes értelmezést nem igazolhat.
[61] Az M)  cikk (2)  bekezdése második mondatából általánosságban az  államnak az  a  kötelezettsége következik,
amely –  az  Alaptörvényben szereplő alkotmányos értékek figyelembevételével – a  fogyasztók érdekeit védő,
az  erőfölénnyel való visszaéléssel szemben fellépő intézményrendszer létrehozására és fenntartására, továbbá
a  fogyasztók jogait biztosító jogszabályok megalkotására vonatkozik. Ez  a  kötelezettség nem teljesen azonos
az  állam alapvető jogok érvényesülését segítő intézményvédelmi kötelezettségével. Nem vezethető le
az Alaptörvényből alkotmányértelmezési hatáskörben az, hogy az erőfölénnyel visszaélés, illetve a fogyasztói jogok
megsértésének bizonyos formája, mértéke, vagy bizonyos szerződéstípus, vagy annak valamely feltétele közvetlenül
az M) cikk (2) bekezdésébe ütköző lehetne.
[62] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint mind a „fogyasztók jogai” definiálása, mind pedig az  erőfölénnyel való
visszaéléssel szemben történő fellépéssel és a  fogyasztóvédelemmel kapcsolatos állami feladatok felsorolása
elvégezhető törvényhozási úton, de egyik sem lehet feladata elvont alkotmányértelmezésnek. Számos koncepció
lehet egyaránt alkotmányos, az ezek közötti választás nem alkotmánybírósági feladat.
[63] Az Alkotmánybíróság egy ügyben már megállapította: „a szerződéseken, mint jogi kereteken keresztül megvalósuló
gazdasági verseny fogyasztóvédelmi célú korlátozásának alkotmányos alapjait teremtette meg az  Alaptörvény
M)  cikkének (2)  bekezdése, anélkül azonban, hogy konkrét fogyasztói jogosultságokat megfogalmazott volna.
Mind a gazdasági verseny, mind a fogyasztói jogok védelme olyan állami kötelezettség, amelyhez külön nevesített
alapjogok is kapcsolódnak [pl. vállalkozáshoz való jog (XII.  cikk), tulajdon védelme (XIII.  cikk)]. Önmagában
ebből a  rendelkezésből tehát nem vezethető le, hogy egy szerződéses jogviszonyban miként kell a  jogokat és
kötelezettségeket a  fogyasztó és a  vele szerződő fél között elosztani, miként kell a  fogyasztói érdekek védelmét
érvényre juttatni.” {3175/2013. (X. 9.) AB határozat, Indokolás [10]}
[64] 1.1.4. A  deviza-szerződésekkel kapcsolatban azt lehet megállapítani, hogy a  horizontális hatály kérdése a  magyar
alkotmánybíróság értelmezése szerint nem arról szól, hogy egyes szerződések közvetlenül alaptörvény-ellenesek
lehetnének, hanem arról, hogy a  bíróság a  jogalkalmazása és a  jogértelmezése során megfelelően figyelembe
vette-e az  Alaptörvényben foglaltakat. Az  Alaptörvényben foglaltak pedig lehetnek alapjogok, államcélok vagy
alkotmányos értékek. Nyilvánvalóan a  rendes bíróságnak minden rendelkezést megfelelően és differenciáltan kell
figyelembe vennie az  ítélkezés során. Így az  M)  cikkből például a  fentiek szerint nem következnek alanyi jogok.
Az Alaptörvény 28. cikke kifejezetten tartalmazza, hogy a bíróságok a jogalkalmazás során a jogszabályok szövegét
elsősorban azok céljával és az  Alaptörvénnyel összhangban értelmezik. Az, hogy egy-egy konkrét perben az  eset
összes körülményeinek mérlegelésénél a  rendes bíróság a  polgári jog generálklauzulái értelmezésekor milyen
intenzíven hivatkozik az  M)  cikk (2)  bekezdése egyes elemeire, elsősorban a  rendes bíróságra tartozó kérdés,
de az  értelmezés nem vezethet jogszabály (versenyjogi, fogyasztóvédelmi, pénzpiaci rendelkezés) szövegével
ellentétes eredményre.
[65] 1.2. Bírósági ítélet alaptörvény-ellenességének vizsgálatára az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdésének d)  pontja
az Alkotmánybíróságot jogosítja fel.
[66] Ezt a  hatáskört az  Alaptörvény teremtette meg. Az  Alaptörvény hatályba lépését megelőzően bírói döntés
alkotmánybírósági vizsgálatára nem volt lehetőség. Az Abtv. alapján lehet bírói döntés alkotmányosságát vizsgálni.
E vizsgálódás alkotmányjogi panaszra lehetséges; a feltétele, hogy a bírói döntés az indítványozó „Alaptörvényben
biztosított jogát” sértse.
[67] Habár az Alaptörvényben az M) cikk nem az alapjogi fejezetben helyezkedik el, az Alaptörvény és az Abtv. nemcsak
alapvető jog, hanem Alaptörvényben biztosított jog sérelmére való hivatkozást is lehetségesnek tart alkotmányjogi
panaszban. Azt, hogy milyen jogokat kell „Alaptörvényben biztosított jog” alatt érteni, az  Alkotmánybíróság
gyakorlata alakítja ki.
[68] Az Alaptörvény egy-egy, nem az  alapvető jogokat tartalmazó fejezetében fellelhető szabályából
az  Alkotmánybíróság kivételesen Alaptörvényben biztosított jogot vezethet le megfelelő indítvány alapján.
[A  Kormány második kérdésére e  határozatban adott válaszként ilyen jog az  Alaptörvény alapján az  M)  cikk
(1)–(2) bekezdéséből eredő szerződéses szabadság.]
[69] A jelen esetben a Kormány első kérdése és a kérdés indokolása ilyen jogra nem utal.
 [70] Bírói döntés alaptörvény-ellenessége jogszabálynak az  Alaptörvénnyel összhangban nem álló értelmezése és
alkalmazása, vagy alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazása folytán állhat elő. Konkrét bírói döntés alaptörvényellenességének megállapítására az Alaptörvény alapján, megfelelő indítványra, az Alkotmánybíróság jogosult.
[71] Az Alkotmánybíróság szerint bírósági ítéletnek azokat a  konkrét jellemzőit, amelyek közvetlenül az  M)  cikk
(2)  bekezdéséből eredő alaptörvény-ellenességét okoznák, alkotmányértelmezési hatáskörben nem lehet
megállapítani.
[72] 1.3. A  jogszabályt illetően azt lehet megállapítani, hogy a  jogalkotói (ezen belül a  törvényhozói) hatalom
intézkedései ellen igénybe vehető jogvédelem kivételes. Szabályai az  Alaptörvényben és ennek alapján
más törvényekben jelennek meg (lásd pl. az  absztrakt és konkrét normakontroll kezdeményezésének jogát,
az alkotmányjogi panaszt, a Kúria törvényességi ellenőrzését az önkormányzati rendeletek felett).
[73] Sajátos problémát vet fel az  a  helyzet, amikor arra hivatkoznak, hogy egy jogszabály hiánya okoz sérelmet.
Az  Alkotmánybíróságnak – indítvány alapján indult eljárásban – esetről esetre kell vizsgálnia, hogy az  ilyen
hátrányokozás megalapozza-e jogkövetkezményként mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenesség
megállapítását.
[74] Valamely jogszabály alaptörvény-ellenességének vizsgálatát, az eljáró szervet, az eljárását, a  jogkövetkezményeket
az  Alaptörvény és az  Abtv. rendezi. E  rendelkezésekből az  következik, hogy mindaddig, amíg a  jogszabály
alaptörvény-ellenességét az  Alkotmánybíróság nem állapítja meg, a  jogszabályt az  Alaptörvénnyel összhangban
állónak kell tekinteni.
[75] Nem lehet kizárni olyan eset előfordulását, amikor bármely alaptörvényi szabályból – így az M) cikk (2) bekezdéséből
is – közvetlenül következik valamely jogszabály alkotmányellenessége. Ez  azonban nemcsak az  M)  cikk
(2) bekezdése értelmezésétől, hanem az érintett jogszabály tartalmától is függ. Azt, hogy ilyen eset mikor, milyen
feltételek mellett áll fenn, vagyis milyen feltételeknek kell teljesülnie az  alaptörvény-ellenesség megállapításához,
nem lehet annál konkrétabban megfogalmazni, mint ahogyan azt maga az Alaptörvény teszi pl. az alapvető jogok
korlátozására vonatozóan az  I.  cikk (3)  bekezdésben. Valamely jogszabály vagy rendelkezésének Alaptörvénnyel
való összhangja megítélésénél a vizsgált rendelkezés szabályozási környezetét is figyelembe kell venni. Különösen
így van ez, ha nem alapvető jogról van szó, mint az  M)  cikk (2)  bekezdésében, hanem állami kötelezettségek
teljesítéséről jogalkotás útján.
[76] 2. A  második alkotmányértelmezési kérdést illetően azt kell vizsgálni, hogy milyen alkotmányossági feltételekkel
kerülhet sor fennálló szerződéseknek jogszabály útján történő módosítására. A  második alkotmányértelmezési
kérdés megválaszolásához az  első lépés az, hogy a  szerződési szabadság, amely szövegszerűen nem szerepel
az  Alaptörvényben, sem az  alapjogi fejezetben, sem az  alapelvek között, az  Alaptörvényből levezethető-e
(Indokolás [77]–[86] bekezdések), és ha igen, akkor ezt a  jogot milyen feltételekkel lehet korlátozni (Indokolás
[87]–[95] bekezdések).
[77] 2.1. Az  indítvány kifejezetten utal arra, hogy ezeket a  kérdéseket az  előző Alkotmány alapján, igaz nem
alkotmányértelmezési hatáskörben, az Alkotmánybíróság egy korai határozata már eldöntötte.
[78] 2.1.1. Akkor, amikor az előző Alkotmány elismerte és támogatta a vállalkozás jogát és a verseny szabadságát, egyben
rögzítette azt is, hogy Magyarország gazdasága piacgazdaság.
[79] Az Alkotmánybíróság következetes volt abban, hogy a  piacgazdaság, a  versenyszabadság és más hasonló
államcélok alkotmányellenes megsértését csak szélsőséges esetben állapítja meg, ha az  állami beavatkozás,
fogalmilag és nyilvánvalóan ellentétes az  államcéllal. (818/B/1997. AB határozat, ABH 1998., 759, 761.) [Lásd még:
21/1994. (IV. 16.) AB határozat, ABH 1994., 117, 120., 35/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994., 197, 200.] Kimondta
azt is az  Alkotmánybíróság, hogy „önmagában abból a  tényből, hogy a  versenyszabadság nem alapvető jog,
következik az, hogy arra nem vonatkozik az  Alkotmány 8.  § (2)  bekezdésében foglalt, az  alapvető jogok lényeges
tartalma korlátozására vonatkozó tilalom.” (782/B/1998. AB határozat, ABH 2002., 854, 856.)
[80] 2.1.2. Az  alkotmány az  írott alkotmánnyal rendelkező államokban a  legmagasabb szintű jogforrás, amely
meghatározza és biztosítja azt a  jogi és intézményi feltételrendszert, amelynek keretei között minden gazdasági
szereplő és az állam működik. Az alkotmányok általában rögzítik a gazdaság működésének legfontosabb, alapvető
kereteit, a  gazdasági szereplők jogait, az  állami beavatkozás határait, az  állam kötelezettségeit a  gazdasági
szereplőket illetően.
[81] A „gazdasági alkotmány” fogalmát különféle jelentéstartalmakkal szokták használni.
 [82] Szűkebb értelemben gazdasági alkotmánynak a  gazdasági rend alkotmányból eredő szabályait nevezzük. Ide
tartoznak egyes alapvető jogok (a  munka, a  foglalkozás szabad megválasztása, a  vállalkozás joga, a  tulajdon
védelme), a  közpénzügyek, de az  állam szociális szerepvállalása is – ez  utóbbi, mint a  társadalmi szolidaritás
kifejeződésének Alaptörvényben való megjelenése. A  gazdasági alkotmány más megfogalmazásban olyan
összefoglaló név, amelynek elemei alapvetően három fő csoportba rendezhetők: a) a gazdasági jogok elismerése,
a  tulajdon védelme (XIII. cikk), a munka és foglalkozás szabad megválasztása, a vállalkozás joga (XII. cikk), ezekkel
összefüggésben a verseny védelme (M) cikk), b) a közpénzügyek (adózás, költségvetés, államadósság, pénzrendszer)
c) a szociális biztonság nyújtása (XIX. cikk).
[83] Jóllehet az előző Alkotmány korábban deklarálta, hogy Magyarország piacgazdaság (a tervgazdaság elvetéseként),
az  Alaptörvény a  gazdasági rendszerről nem tartalmaz hasonló döntést. Ugyanakkor az  Alapvetés szabályai
között [M) cikk] szerepel, hogy hazánkban a vállalkozás szabad, és az állam biztosítja a verseny feltételeit, továbbá
mindenkinek joga van a tulajdonhoz [XIII. cikk (1) bekezdés].
[84] A vállalkozás szabadsága, a  tisztességes gazdasági verseny feltételeinek biztosítása, továbbá a  tulajdon alapvető
jogként való szabályozása – a  piacgazdaság deklarálása nélkül is – azt jelenti, hogy Magyarország gazdasága
piacgazdaság.
[85] Az Alkotmánybíróság a 3192/2012. (VII. 26.) AB határozatában rámutatott arra, hogy bár az Alaptörvény – szemben
a  korábbi Alkotmánnyal – nem nevesíti külön a  piacgazdaság követelményét, az  alkotmánybírósági gyakorlat
alapján annak két létfontosságú elemét, a  vállalkozás és a  verseny szabadságát azonban tartalmazza (Indokolás
[19]). Kifejtette továbbá: „A piacgazdaság, és így az  Alaptörvény M)  cikke által védett vállalkozás és verseny
szabadsága működésének elengedhetetlen feltétele a  szerződési szabadság, amely ennek következtében szintén
élvezi az Alaptörvény védelmét. Ezt támasztják alá a szerződési szabadságnak a Ptk.-ban foglalt garanciális szabályai
is.” (Indokolás [21])
[86] A jelen ügyben az Alkotmánybíróság nem látott okot arra, hogy ettől az értelmezéstől eltérjen.
 [87] 2.2. A  kormány által készített beadvány abból indul ki, hogy az  Alaptörvény enyhébb feltételeket határozna meg
a  fennálló szerződések tartalmának jogszabály útján történő módosításához, mint az  a  2012-ig hatályban volt
Alkotmány alapján értelmezhető volt. Az a várakozás is kiolvasható a kormány beadványából, hogy a szerződéses
szabadság közérdekből és arányosan megvalósuló korlátozhatóságának feltételei szintén enyhébbek lettek. A jelen
esetben létrejött szerződésekről van szó; ezek módosítása jogszabállyal más – szigorúbb – alkotmányos elbírálás alá
esik, mint azok a  szabályok, amelyek a  szerződés létrejötte előtt a  szerződés kötelező tartalmi elemeit határozzák
meg.
[88] Az Alkotmánybíróság már többször – az  Alaptörvény hatályba lépését követően is – döntött arról, hogyan lehet
szerződéseket jogszabállyal módosítani.
[89] Az Alkotmánybíróság Magyarország Alaptörvényének negyedik módosítása (2013. március 25.) hatálybalépését
követően, az  Alaptörvény Záró és vegyes rendelkezések 5.  pontjára tekintettel úgy foglalt állást, hogy „az újabb
ügyekben vizsgálandó alkotmányjogi kérdések kapcsán felhasználhatja a  korábbi határozataiban kidolgozott
érveket, jogelveket és alkotmányossági összefüggéseket, ha az  Alaptörvény adott szakaszának az  Alkotmánnyal
fennálló tartalmi egyezése, az  Alaptörvény egészét illető kontextuális egyezősége, az  Alaptörvény értelmezési
szabályainak figyelembevétele és a konkrét ügy alapján a megállapítások alkalmazhatóságának nincs akadálya, és
szükségesnek mutatkozik azoknak a  meghozandó döntése indokolásába történő beillesztése” {13/2013. (VI. 17.)
AB határozat, Indokolás [32]}.
[90] 2.2.1. Az  Alkotmánybíróság a  32/1991. (VI. 6.) AB határozatában (ABH 1991, 146, 166., a  továbbiakban: Abh.)
rámutatott arra, hogy különösen a  hosszú évekig fennálló szerződési jogviszonyokra a  jelentős gazdasági
–  esetleg politikai –, pénzügyi és egyéb társadalmi változások nyilvánvalóan számottevő hatást, lényegi befolyást
gyakorolnak. A  szerződéskötéskor előre nem látott körülmények ugyanis lényegesen megváltoztathatják
a  szerződő felek helyzetét, a  jogok és kötelezettségek arányát, és valamelyikük számára rendkívül terhessé vagy
egyenesen lehetetlenné tehetik a  szerződés változatlan tartalommal történő fenntartását, illetőleg a  szerződés
teljesítését. Ezekben a  rendkívüli változást előidéző esetekben a  törvények lehetővé teszik, hogy az  egyes egyedi
jogviszonyokba a  bíróság beavatkozzék és módosítsa, a  megváltozott körülményekhez igazítsa a  tartós, hosszú
lejáratú szerződések eredeti tartalmát. Kimondta az  Alkotmánybíróság továbbá azt is, hogy ha a  társadalmi
méretű változások a  szerződések nagy tömegét érintik, indokolt – és alkotmányosan nem kifogásolható –, hogy
a  jogviszonyok megváltoztatására, módosítására a  törvényhozás dolgozzon ki általános megoldást. Az  állam
azonban jogszabállyal a  fennálló szerződések tartalmát általában csak ugyanolyan feltételek fennállása esetén
módosíthatja, változtathatja meg alkotmányosan, mint amilyen feltételek fennállását a  bírósági úton való
szerződésmódosítás megkövetel. Vagyis a  tartós jogviszonyok jogszabállyal történő alakítására a  clausula rebus
sic stantibus tételének alkalmazásával kerülhet sor. Eszerint a  jogalkotó – akárcsak a  bíróság – akkor jogosult
a  fennálló és tartós szerződési jogviszonyokat módosítani, ha a  szerződéskötést követően beállott valamely
körülmény folytán a  szerződés változatlan tartalommal történő fenntartása valamelyik fél lényeges jogos érdekét
sérti, a körülményváltozás nem volt ésszerűen előrelátható, továbbá, ha az túlmegy a normális változás kockázatán.
A  jogszabályi beavatkozásnak pedig további feltétele, hogy a  lényeges körülményváltozás társadalmi méretű
legyen, vagyis a  szerződések nagy tömegét érintse. A  törvényhozó feladata meghatározni és egyúttal felelőssége
eldönteni, hogy melyek azok a  területek, amelyeken a beavatkozás már jogalkotási követelmény. Azt pedig, hogy
a  beavatkozás feltételei alkotmányosan fennállnak-e, köteles bizonyítani. Vita esetén viszont az  Alkotmánybíróság
jogosult a  beavatkozás alkotmányosságát eldönteni, ugyanúgy, ahogy a  konkrét, egyes szerződésekben a  Ptk.
241. §-a alapján esetenként a bíróság jár el és a feltételek fennállása esetén módosítja a szerződések tartalmát.
[91] Az Alkotmánybíróság szerint az  Abh.-ban kifejtett elvek nem azt jelentik, hogy a  Ptk. válna alkotmányos mércévé
a  szerződésekbe való állami beavatkozás megítélésénél, hanem csak azt, hogy a  jogbiztonság követelményei,
a  szerződéses szabadság, a  megkötött szerződés teljesítésébe vetett bizalom akkor érvényesülnek, ha az  egyedi
szerződések bírói úton való módosítása feltételeitől a  jogalkotó a  szerződések tömegének módosításakor nem
térhet el. A magánjogi tartós jogviszonyok jogszabállyal történő alakítására a clausula rebus sic stantibus tételének
alkalmazásával kerülhet sor. A  bírói szerződésmódosítás a  magánfelek eltérő érdekeinek új egyensúlyba hozására
alkalmas eszköz az eset összes körülményeinek mérlegelésével. A törvényi úton történő szerződésmódosításnak is,
amennyire lehet, mindegyik fél méltányos érdekeit figyelembe kell vennie, vagyis az ilyen szerződésmódosításnak is
érdekegyensúlyra kell törekednie a megváltozott körülmények mellett.
[92] 2.2.2. Az emberi méltóság védelméhez való jog és a jogállamiságot tartalmazó alaptörvényi szabály a jelen ügyben
eldöntendő alkotmányjogi kérdés szempontjából az előző Alkotmány azonos szabályaival megegyezik.
[93] Az emberi méltóság védelméhez való jog sérelmére, miként azt az  indítvány is megemlíti, csak akkor lehet
hivatkozni, ha más, nevesített alapjog nem áll rendelkezésre. Az  indítvány szerint a 24/1996. (VI. 25.) AB határozat
az  egyéni cselekvési autonómia egyik megnyilvánulási formájaként határozta meg a  jogügyletek létrehozásának
szabadságát, az  egyénnek azt a  jogát, hogy önállóan, hatalmi befolyástól mentesen dönthessen a  magánjogi
jogügyletek létrehozása, tartalma és módosítása tekintetében.
[94] Az Alkotmánybíróság a  szerződési szabadság és „az általános cselekvési szabadság” viszonyát értelmezve
megállapította: „[a]z, hogy a szerződési szabadság joga végső soron az emberi méltósághoz való jogból levezethető,
nem jelenti azt, hogy az  egyszersmind alapjogi védelmet is kap. A  szerződési szabadságot az  Alkotmánybíróság
nem az  egyén legbensőbb szféráját érintő megállapodások megkötésének szabadságával azonosítja, hanem
ennél szűkebben, az  egyén gazdasági életben való részvételét biztosító jogként részesíti védelemben, és azt
hangsúlyozza, hogy a  szerződési szabadság a  piac működésének és a  gazdasági versenynek az  egyik fontos
feltétele. Ebből következik az, hogy az  alkotmánybírósági gyakorlatban a  szerződési szabadság az  Alkotmány 9.  §
(1)  bekezdésében biztosított piacgazdaság lényegi elemének és önálló alkotmányos jognak (de nem alapvető
jognak) minősül.” [7/2006. (II. 22.) AB határozat, ABH 2006, 181, 198–199.]
[95] Az indítványban is hivatkozott 3048/2013. (II. 28.) AB határozatban – amelynek az  ügyben elbírált alkotmányjogi
panaszok alapján kifejezetten állást kellett foglalnia a  magánjogi jogviszonyokba való állami beavatkozással
szemben felállított alkotmányos követelményekről – az  Alkotmánybíróság tanácsa egyhangú döntéssel már
az  Alaptörvény alapján is alkalmazhatónak találta az  Abh.-ban a  szerződésmódosítással kapcsolatban kifejtett
elveket (Indokolás [34]–[36] bekezdései). Az adott esetben – a végtörlesztés kapcsán – egy nemzetközi válságban
Magyarországon előállt, jelentős, kivételes és súlyos helyzetben történő jogszabályi beavatkozásról volt szó.
[96] 2.3. A megkötött szerződéseket illetően megfelelően tekintettel kell lenni arra az általános elvre is, hogy valamely
ország a közérdek – mint például politikai, társadalmi vagy gazdasági rendjének megőrzése – szempontjából döntő
fontosságúnak ítélheti, és megkövetelheti bizonyos szabályok (imperatív rendelkezések) alkalmazását valamely
tényállásra; annak mérlegelése során, hogy érvényre kell-e juttatni e  rendelkezéseket, figyelembe kell venni
természetüket és céljukat, és alkalmazásuk vagy nem alkalmazásuk következményeit. [Az elv megjelenik az Európai
Parlament és Tanács 593/2008/EK rendelete (2008. június 17.) „a szerződéses kötelezettségekről alkalmazandó jogról
(Róma I.)” 9. cikkében.]
[97] Az Alkotmánybíróság határozatát az Abtv. 44. § (1) bekezdése alapján tette közzé.
Budapest, 2014. március 17. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


text:
476/2018. (X. 29.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011.  évi
CLXII.  törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – Szirbikné dr. Makó
Tímea Andreát 2018. november 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2018. október 17. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
338/2012. (XII. 22.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés f) pontja, továbbá a Magyarország címerének és zászlajának használatáról, valamint állami
kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18. § (1) bekezdése alapján – a miniszterelnök előterjesztésére –
Magyarország érdekeit segítő személyes segítségéért és erőfeszítéseiért, a Magyar Honvédség NATO-műveletekben
folytatott szerepvállalásához nyújtott támogatásának elismeréseként James G. Stavridis tengernagy, a NATO Európai Erőinek főparancsnoka, az USA Európában állomásozó haderejének
parancsnoka részére a MAGYAR ÉRDEMREND KÖZÉPKERESZT A CSILLAGGAL
katonai tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2012. november 22.
Áder János s. k.,
köztársasági elnök


text:
1514/2013. (VIII. 1.) Korm. határozata a Pesti Vigadó épület rekonstrukciójának befejező III. üteméhez nyújtandó költségvetési támogatásról.
A Kormány
 1. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21.  § (6)  bekezdésében biztosított jogkörében a  Magyarország
2013. évi központi költségvetéséről szóló 2012. évi CCIV. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet
XI. Miniszterelnökség fejezet, 7. Rendkívüli kormányzati intézkedések cím terhére,
a) a  Kvtv. 1.  melléklet XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezet, 20. fejezeti kezelésű előirányzatok cím,
38. Egyéb feladatok alcím, 8. Pesti Vigadó rekonstrukciója jogcímcsoport javára 792,0 millió forint,
b) a  Kvtv. 1.  melléklet XXXIV. Magyar Művészeti Akadémia fejezet, 1. MMA Titkársága cím, 1. MMA Titkárság
Igazgatása alcím javára 297,6 millió forint,
azaz összesen 1089,6 millió forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el elszámolási, a  fel nem használt rész
tekintetében visszatérítési kötelezettséggel az 1. melléklet szerint;
Az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Az elszámolás és a visszatérítési kötelezettség tekintetében
az a) pont vonatkozásában
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2014. június 30.
a b) pont vonatkozásában
Felelős: a Magyar Művészeti Akadémia elnöke
Határidő: 2014. június 30.
2. visszavonja a  Pesti Vigadó épületének rekonstrukciója kapcsán nyújtandó állami támogatásról szóló
1031/2011. (II. 22.) Korm. határozat 3. pontját.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2/2018. (II. 6.) BM utasítása a belügyminiszter irányítása alatt álló rendvédelmi feladatokat ellátó szervek hivatásos állományának 2018. választható béren kívüli juttatásairól és bankszámla-hozzájárulásáról.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjában meghatározott hatáskörben eljárva – figyelemmel
a  rendvédelmi feladatokat ellátó szervek hivatásos állományának szolgálati jogviszonyáról szóló 2015. évi XLII. törvény 176.  §
(1)  és  (6)  bekezdésére, valamint a  személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény 71.  §-ára, továbbá a  Magyarország
2018. évi központi költségvetéséről szóló 2017. évi C. törvény 59. § (4) bekezdésére – a 2018. évre vonatkozóan a személyi juttatás
terhére teljesítendő egyes kifizetésekkel kapcsolatban az alábbi utasítást adom ki:
1. Az utasítás hatálya 1. § Ezen utasítás hatálya a belügyminiszter irányítása alatt álló rendvédelmi feladatokat ellátó szervekre (a továbbiakban:
rendvédelmi szerv) és az azokkal hivatásos szolgálati jogviszonyban állókra terjed ki.
2. Választható béren kívüli juttatások 2. § A  választható béren kívüli juttatások (a továbbiakban: cafetéria-juttatások) éves összege – figyelemmel
a Magyarország 2018. évi központi költségvetéséről szóló 2017. évi C. törvény 59. § (4) bekezdésére – 2018. évben
bruttó 200 000 forint/fő.
3. § A  cafetéria-juttatások köre: a  személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény 71.  § (1)  bekezdésében
meghatározott juttatások.
4. § A cafetéria-juttatásokra vonatkozó választás Cafetéria Nyilatkozattal történik, amelynek érvényessége a 2018. évre
szól. Évente egyszer lehetőség van a Cafetéria Nyilatkozat módosítására.
3. Bankszámla-hozzájárulás 5. § (1) A hivatásos állomány tagja az illetményének fizetési számlára történő átutalása esetén évi bruttó 4000 forint összegű
bankszámla-hozzájárulásra jogosult, amelyet a munkáltató legkésőbb a 2018. november havi illetmény kifizetésével
egyidejűleg köteles megfizetni.
(2) A  hivatásos szolgálati jogviszony megszűnése esetén – az  (1)  bekezdéstől eltérően – a  bankszámla-hozzájárulás
időarányos összegét legkésőbb a jogviszony megszűnésekor köteles a rendvédelmi szerv teljesíteni.
(3) Az  időarányos összeg megállapításakor a  bankszámla-hozzájárulás alapjául szolgáló foglalkoztatási jogviszony
minden megkezdett hónapjának egészét bankszámla-hozzájárulásra jogosító időtartamként kell figyelembe venni.
4. Záró rendelkezések 6. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba, rendelkezéseit 2018. január 1-jétől kell alkalmazni.
7. § A  rendvédelmi szerv vezetője a  jelen utasítás végrehajtására az  utasítás közzétételét követő 8 napon belül belső
szabályzatot ad ki.
8. § A  rendvédelmi szerv vezetője az  utasítás közzétételét követő 15 napon belül gondoskodik az  irányítása alatt álló
rendvédelmi szervnél foglalkoztatott kormányzati szolgálati jogviszonyban állók, közalkalmazottak és munkavállalók
vonatkozásában a  cafetéria-juttatások mértékének és a  választható juttatások körének, valamint a  bankszámlahozzájárulás mértékének – az alkalmazandó jogszabályok keretei között történő – meghatározására.
9. § Hatályát veszti a belügyminiszter irányítása alatt álló rendvédelmi feladatokat ellátó szervek hivatásos állományának
és igazságügyi alkalmazottainak, valamint a  Nemzeti Szakértői és Kutató Központ igazságügyi alkalmazottainak
választható béren kívüli juttatásairól, valamint a  személyi juttatás terhére a  2017. évben teljesítendő egyes
kifizetésekről szóló 2/2017. (I. 11.) BM utasítás.
Dr. Pintér Sándor s. k.,
 belügyminiszter


text:
1416/2011. (XII. 6.) Korm. határozata a Magyar Köztársaság Kormánya és a Szlovák Köztársaság Kormánya között a két ország közös államhatárán, Szécsény és Pető (Pet’ov) települések közötti Ipoly-híd és a kapcsolódó létesítmények megépítéséről 2007. november 16-án Párkányban aláírt Egyezményt módosító 1. Kiegészítés szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány 1. egyetért a Magyar Köztársaság Kormánya és a Szlovák Köztársaság Kormánya között a két ország közös államhatárán,
Szécsény és Pető (Pet’ov) települések közötti Ipoly-híd és a kapcsolódó létesítmények megépítéséről 2007. november
16-án Párkányban aláírt Egyezményt módosító 1. Kiegészítés (a továbbiakban: 1. Kiegészítés) bemutatott szövegével;
2. felhatalmazza a nemzeti fejlesztési minisztert vagy az általa kijelölt személyt az 1. Kiegészítés bemutatott szövegének
– a jóváhagyás fenntartásával történő – végleges megállapítására;
3. felhívja a külügyminisztert, hogy az 1. Kiegészítés szövege végleges megállapításához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki; 4. jóváhagyja az 1. Kiegészítés kihirdetéséről szóló kormányrendelet tervezetét, és elrendeli az 1. Kiegészítés végleges
szövegének megállapítását követően annak a Magyar Közlönyben történő kihirdetését.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
218/2010. (VIII. 4.) KE határozata a Köztársasági Elnöki Hivatal helyettes vezetője felmentéséről.
A köztársasági elnök, a miniszterelnök, az Országgyűlés elnöke, az Alkotmánybíróság elnöke és a Legfelsőbb Bíróság
elnöke tiszteletdíjáról és juttatásairól szóló 2000. évi XXXIX. törvény 10. §-ának (3) bekezdése alapján dr. Bitskey
Botondot, a Köztársasági Elnöki Hivatal helyettes vezetőjét e tisztségéből 2010. augusztus 5-i hatállyal felmentem.
Budapest, 2010. augusztus 3. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
26/2012. (IV. 21.) HM utasítása a honvédelmi szervezetek gazdálkodását racionalizáló és kiadásait csökkentő intézkedésekről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint
a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló 2011. évi CXIII. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet 2. §
(2) bekezdés g) pontja alapján, figyelemmel az (5) bekezdés a) pont af) alpontjában, valamint az államháztartásról
szóló 2011. CXCV. törvény 9. § (1) bekezdés d) és f) pontjában foglaltakra, a honvédelmi szervezetek gazdálkodásának racionalizálására és kiadásai csökkentésére a következő
utasítást adom ki: 1. § Az utasítás hatálya a Honvédelmi Minisztériumra (a továbbiakban: HM), a honvédelemért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter) közvetlen alárendeltségébe tartozó
szervezetekre, a Katonai Nemzetbiztonsági Szolgálatra
(a továbbiakban: KNBSZ), a HM Tábori Lelkészi Szolgálatra, továbbá a Magyar Honvédség (a továbbiakban: MH)
katonai szervezeteire (a továbbiakban együtt: honvédelmi
szervezetek) terjed ki.
2. § A 2012. és 2013. évi költségvetési hiánycél biztosításához szükséges további intézkedésekről szóló 1036/2012.
(II. 21.) Korm. határozat végrehajtása és a takarékos gazdálkodás érdekében:
a) a honvédelmi szervezeteknél – az MH katonai szervezetei kivételével – az utasítás hatályba lépését követően
az állománytáblákban és a munkaköri jegyzékekben rendszeresített, de jelenleg be nem töltött, tartósan üres beosztások és munkakörök – az utasítás hatálybalépését megelőzően megkezdett és folyamatban lévő személyügyi eljárásokkal kapcsolatos feltöltések kivételével – csak különösen indokolt esetekben, a miniszter engedélyével tölthetők
fel. A 2012. évre biztosított időszaki és részfoglalkozású,
állományon kívüli béralap terhére történő foglalkoztatásokra új szerződések csak kivételesen indokolt esetben, a
KNBSZ esetében a miniszter, az MH katonai szervezetei
vonatkozásában a Honvéd Vezérkar főnöke (a továbbiakban: HVKF), az utasítás hatálya alá tartozó más honvédelmi szervezetek tekintetében a HM közigazgatási államtitkára (a továbbiakban: HM KÁT) engedélyével köthetőek,
a hatályos szerződések pedig e vezetők engedélyével
hosszabbíthatók meg. A 2012. április 1-jét követő időszakra jóváhagyott béralap az érintett munkakörök, beosztások
feltöltésének engedélyezését is jelenti;
b) a honvédelmi szervezet vezetője a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény szerinti megbízási
szerződésen, vagy szellemi tevékenység kifejtésére irányuló vállalkozási szerződésen alapuló jogviszonyra új
szerződést – a NATO Biztonsági Beruházási Program Magyarország területén történő megvalósítása érdekében,
a „NATO beszállításra alkalmas” minősítésekkel kapcsolatos eljárás bevételei terhére, az eljárásba bevont személyekkel, az európai uniós forrást tartalmazó programokkal
kapcsolatos feladatok keretében, a Katonai Nemzetbiztonsági Szolgálatnál, valamint a műveleti területen megbízásos jogviszonyban foglalkoztatottakkal kötött szerződések
kivételével – csak egyedi esetben, az MH katonai szervezetei vonatkozásában HVKF, az utasítás hatálya alá tartozó más honvédelmi szervezetek vonatkozásában a HM
KÁT előzetes engedélyével köthet. A lejárt szerződések
– amennyiben meghosszabbításuk többletkiadást generál
na – szintén csak egyedi esetekben, a HVKF, illetve a HM
KÁT előzetes engedélye alapján hosszabbíthatóak meg;
c) az intézményi működési kiadások – ide nem értve a
személyi juttatásokat és járulékokat, valamint a 2012. évi
intézményi és központi költségvetési javaslatok elkészítésének és jóváhagyásának rendjéről szóló 374-6/2012. nyilvántartási számú HM körlevél 2. mellékletében felsorolt
pénzügyi jellegű előirányzatokat – 10%-kal kerülnek
csökkentésre. A feladat végrehajtása érdekében a honvédelmi szervezetek vezetői haladéktalanul áttekintik költségvetési javaslataikat, valamint a honvédelmi tárca 2012.
évre vonatkozó rövid távú tervében szereplő, jóváhagyott
feladataikat, és az elöljáró honvédelmi szervezetek részére
javaslatot tesznek azok szükség szerinti módosítására;
d) a honvédelmi szerveztek számára az intézményi beruházás keretében történő bútor, személygépjármű, informatikai eszköz és telefonbeszerzés vonatkozásában beszerzési tilalmat rendelek el. A beszerzési tilalom nem vonatkozik az európai uniós forrást tartalmazó előirányzatokra, a NATO finanszírozási programok, valamint a közös finanszírozású NATO-programok keretében megvalósuló beszerzésekre;
e) a d) pont szerint érintett honvédelmi szervezetek felülvizsgálják beszerzési terveiket, valamint beszerzési eljárásaikat annak érdekében, hogy a tiltás alá tartozó termékkörök beszerzéseire biztosított előirányzatok forráshiányos területekre történő átcsoportosítását kezdeményezni
tudják. Amennyiben a tervezett beszerzés elhagyása nem
támogatható, a tiltás feloldását a HM Gazdasági Tervezési
és Szabályozási Főosztály (a továbbiakban: HM GTSZF)
útján kell kezdeményezni. A tilalmak kizárólag rendkívül
indokolt, egyedi esetekben kerülhetnek feloldásra, ezért a
kérelmeket megfelelő tartalommal, részletes indokolással
az esetleges elutasítás következményeinek ismertetésével
kell előkészíteni;
f) a HM GTSZF
fa) az e) pont szerinti kérelmekre vonatkozó forma
nyomtatványokat az érintett honvédelmi szervezetek részére az utasítás hatálybalépését követően haladéktalanul,
elektronikus úton megküldi,
fb) a beérkezett kérelmeket ellenőrzi, döntésre előkészíti és a beérkezést követő 3 munkanapon belül – a HM védelemgazdaságért felelős helyettes államtitkára (a továbbiakban: HM VGHÁT) útján – jóváhagyásra felterjeszti
a HM KÁT részére,
fc) a kérelmeket a jóváhagyást követően azonnal megküldi a Magyar Államkincstár elnöke részére,
fd) a kérelmekre vonatkozó döntésről annak kézhezvételét követő 3 munkanapon belül tájékoztatja az érintett
honvédelmi szervezeteket.
3. § (1) A HM VGHÁT és a HVKF irányításával a HM
Fegyverzeti és Hadbiztosi Hivatal felülvizsgálja a HM és a
HM Elektronikai, Logisztikai és Vagyonkezelő Zrt. között
21520/01/44/10-01-03 számon kötött Szolgáltatási Szerződést, a rendelkezésre álló forrásokat és a feladat hosszú
távú finanszírozhatósága érdekében 2012. május 31-ig – a
2013–2022. közötti időszakra vonatkozó elsődleges forrásallokáció figyelembevételével – ismételten átfogó rendezési javaslatot állít össze.
(2) A HM HVF a honvédelmi célra feleslegessé nyilvánított ingó- és ingatlanvagyon 2012. évi értékesítések mielőbbi végrehajtása és a bevételek realizálása érdekében a
tárcát érintő feladatokat soron kívül hajtja végre. Felügyeleti tevékenysége során gondoskodik a felesleges ingó- és
ingatlanvagyon értékesítésének dinamikus végrehajtásáról és kezdeményezi a befolyó bevételek egy részének a feleslegessé vált készletek megsemmisítésére és a további
értékesítési eljárások lefolytatására, pótelőirányzatként
történő biztosítását.
(3) A HM VGHÁT és a HVKF irányításával a honvédelmi szervezetek vezetői 2012. április 20-ig felülvizsgálják feladataikat, szabad forrásaikat, valamint kötelezettségvállalásaikat, és javaslatot tesznek azok – a 2. § c) pontjában foglaltakon felüli költségmegtakarítást eredményező – lehetséges módosítására, valamint az abból fakadóan
várható következmények – pénzügyi terhek, feladatelmaradás – rendezésére, különösen a következő területeken:
a) ingatlan bérleti szerződések;
b) képzési, oktatási kiadások;
c) tanácsadásra irányuló szolgáltatási szerződések.
(4) A honvédelmi szervezetek vezetői tanulmányi szer
ződést csak indokolt és egyedi esetekben, a beosztás vagy
munkakör ellátásához nélkülözhetetlen képzettség megszerzése érdekében köthetnek.
(5) A HM KÁT és a HVKF irányításával 2012. április
20-ig felülvizsgálatra kerül a 2012. évi rendezvényterv,
melynek során csökkenteni kell a rendezvények számát,
azok katonai biztosítási igényét, továbbá felül kell vizsgálni a katonazenekari fesztiválokon, valamint egyéb nemzetközi kulturális és sportrendezvényeken való részvételt.
(6) A honvédelmi szervezetek vezetői a 2012. évi napilap, folyóirat és sajtótermék megrendeléseik során a 2011.
évi gyakorlatot alkalmazzák, mely szerint sajtótermékkel
alapvetően csak a parancsnoki és sajtóiroda, valamint a
közösségi helyiségek, így különösen a könyvtár kerül ellátásra.
(7) A HVKF intézkedésben szabályozza a katonai szervezetek (5) bekezdés szerinti rendezvényekre történő
igénybevételét, valamint a takarékos gazdálkodással kapcsolatos egyéb követelményeit.
4. § Az ezen utasításban elrendelt feladatok végrehajtására –
az intézményi sajátosságok figyelembevételével – a honvédelmi szervezetek vezetői takarékossági intézkedést
adnak ki, melyben következetesen érvényesíteni kell a
2011. évi takarékossági intézkedéseikben meghatározott
rendszabályokat is. 5. §
A HM Közgazdasági és Pénzügyi Hivatal az elemi költségvetések jóváhagyásra történő felterjesztése során – a
honvédelmi szervezetekkel történő egyeztetés, a 2/2 költségvetési alcím tekintetében pedig az MH ÖHP 2012. március 25-ig megküldött összesített javaslata alapján – végrehajtja a 2. § c) pontjában meghatározott feladatot, és a
megvont előirányzatokat egyidejűleg alcímtartalékba
helyezi.
6. § A tárgyévi költségvetési gazdálkodás során kiemelt figyelmet kell fordítani a beszerzési eljárások megfelelő
időben történő megindítására és lebonyolítására annak érdekében, hogy a költségvetési év végén kötelezettségvállalással nem terhelt maradvány ne keletkezzen.
7. § A költségvetési év során terven felüli többletfeladatok
végrehajtása csak a költségviselő honvédelmi szervezet
jóváhagyott költségvetésében rendelkezésre álló előirányzatok terhére, a többletfeladat jóváhagyását követően lehetséges. A többletfeladat elbírálása során az elöljáró honvédelmi szervezetnek az érintett területre vonatkozó prioritásokat figyelembe kell vennie.
8. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba
és 2012. december 31-én hatályát veszti.
Dr. Hende Csaba s. k.,
honvédelmi miniszter


text:
192/2014. (VII. 31.) Korm. rendelete az Európai Halászati Alaphoz, az Európai Tengerügyi és Halászati Alaphoz kapcsolódó igazoló hatóság és ellenőrző hatóság kijelöléséről.
A Kormány a  mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó
eljárás egyes kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény 81. § (1a) és (2) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, az Alaptörvény
15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § A Kormány az Európai Halászati Alaphoz, valamint az Európai Tengerügyi és Halászati Alaphoz kapcsolódó igazoló
hatósági feladatok ellátására a földművelésügyi minisztert jelöli ki.
2. § A Kormány az Európai Halászati Alaphoz, valamint az Európai Tengerügyi és Halászati Alaphoz kapcsolódó ellenőrző
hatósági feladatok ellátására a földművelésügyi minisztert jelöli ki.
3. § (1) Ez a rendelet – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – a kihirdetése napján 16 órakor lép hatályba.
 (2) A 6. § a kihirdetést követő 60. napon lép hatályba.
4. § A Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatalról szóló 256/2007. (X. 4.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.) 5.  §-a
a következő (2) bekezdéssel egészül ki:
„(2) A  közösségi és a  nemzeti forrásból folyósított mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati
támogatások igénybevételével és a  közös agrárpolitika egyéb, támogatás kifizetésével nem járó piacszabályozási
intézkedéseivel (a továbbiakban együtt: intézkedések) összefüggő hatósági eljárásban, agrár-kárenyhítési
eljárásban, valamint a  kölcsönös megfeleltetéssel összefüggő hatósági eljárásokban első fokon az  MVH belső
szabályzatában az adott ügykörre kijelölt igazgatóság jár el.”
5. § (1) Az  R. 1.  § (1)  bekezdésében az  „a vidékfejlesztési miniszter” szövegrész helyébe az  „az agrárpolitikáért felelős
miniszter” szöveg lép.
(2) Az R. 4. §-ában az „az agrárpolitikáért felelős miniszter” szövegrész helyébe az „a miniszter” szöveg lép.
6. § Hatályát veszti az R. 5. § (2) bekezdése.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
445/2009. (XI. 20.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2009. november 16-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továb biak ban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva a D. J. magánszemély által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Nádor u. 2.; levélcím: 1903 Budapest,
Pf. 314; fax: 06-1-441-1729).
Indokolás I. A beadványozó 2009. október 26-án aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továb biak ban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyet ért-e Ön azzal, hogy az országgyűlési és önkormányzati képviselők a leadott szavazatukért teljes anyagi felelősséggel
tartozzanak?”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezés nem felel meg az Nsztv. 13. § (1) bekezdésében
foglaltaknak, amely szerint a népszavazásra feltett konkrét kérdést úgy kell megfogalmazni, hogy arra egyértelműen
lehessen válaszolni. A kezdeményezésből azonban nem derül ki, hogy az pontosan mire irányul, nem határozható
meg, hogy a kezdeményező a kérdésben tartott eredményes népszavazás eredményeképp milyen joghatás kiváltását
kívánja elérni.
Tekintettel arra, hogy az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán szereplő kérdés tartalma nem értelmezhető és ezáltal nem
felel meg a választópolgári egyértelműség kritériumának, a jogalkotó jogalkotási feladata sem határozható meg.
Az Nsztv. 10. § c) pontja értelmében az Országos Választási Bizottság megtagadja a kérdés hitelesítését, ha a kérdés
megfogalmazása nem felel meg a jogszabályban megfogalmazott követelményeknek.
Mindezek alapján az Országos Választási Bizottság a rendelkező részben foglaltak szerint határozott.
II. A határozat az Nsztv. 2. §-án, 10. §-ának c) pontján, 13. §-ának (1) bekezdésén, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás
a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Szigeti Péter s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
450/2009. (XI. 20.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2009. november 16-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továb biak ban: Ve.) 131/A. § b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva a Cz. Gy. magánszemély által benyújtott országos népi kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Nádor u. 2.; levélcím: 1903 Budapest,
Pf. 314; fax: 06-1-441-1729).
Indokolás I. A beadványozó 2009. október 26-án aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Akarja-e Ön, hogy az Országgyűlés megtárgyalja a lakóingatlanra bejegyzett jelzálogjog érvényesítésének feltételeit,
 illetve annak bírósági hatáskörbe utalása eseteit?”
Az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továb biak ban: Nsztv.) 2. §-a
alapján az aláírásgyűjtő ívek mintapéldányát az aláírásgyűjtés megkezdése előtt – hitelesítés céljából – be kell nyújtani
az Országos Választási Bizottsághoz.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezés nem felel meg az Nsztv. 17. §-ában foglaltaknak,
amely szerint a népi kezdeményezésnek pontosan és egyértelműen kell tartalmaznia a megtárgyalásra javasolt
kérdést.
A Bizottság megítélése szerint a népi kezdeményezésre feltenni kívánt kérdés valójában két kérdést foglal magába.
Az egyik az, hogy az Országgyűlés tűzze napirendjére a lakóingatlanra bejegyzett jelzálogjog érvényesítése
feltételeinek megtárgyalását, a másik pedig, hogy ezt mely szerv hatáskörébe kellene utalni. Tekintettel arra, hogy
a kezdeményező e két, egymástól jól elkülöníthető tárgykör megtárgyalását egy kezdeményezésbe foglalta,
a választópolgároknak az aláírásgyűjtés alkalmával nincs lehetőségük azokról külön-külön véleményt nyilvánítani.
Mivel a kezdeményezés nem felel meg az Nsztv. 17. §-ában foglalt követelményeknek ugyanezen jogszabály
18. §-ának b) pontja értelmében az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldánya hitelesítésének
megtagadásáról döntött.
II. A határozat az Nsztv. 2. §-án, a 17. §-án és a 18. § b) pontján, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának
(1) bekezdésén alapul.
Dr. Szigeti Péter s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
543/2015. (XII. 17.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011.  évi
CLXII.  törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Magyar Anna
Ilonát a 2016. január 1. napjától 2018. december 31. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2015. december 9. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök