text:
8/2017. (IV. 18.) AB határozata az állatok védelméről és kíméletéről szóló 1998. XXVIII. törvény 43. § (1) és (4) bekezdésének alkalmazásával kapcsolatos alkotmányos követelmény megállapításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló bírói
kezdeményezés tárgyában – dr. Hörcherné dr. Marosi Ildikó, dr. Juhász Imre, dr. Pokol Béla, dr. Schanda Balázs, dr. Szívós
Mária, dr. Varga Zs. András alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint dr. Balsai István, dr. Czine Ágnes,
dr. Salamon László, dr. Szabó Marcel alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az állatok védelméről és kíméletéről szóló 1998. évi XXVIII. törvény
43.  § (1) és (4)  bekezdésének alkalmazása során az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdéséből és XXVIII.  cikk
(6)  bekezdéséből, a  jogbiztonság elvéből, valamint a  kétszeres eljárás alá vonás és büntetés tilalmából
eredő alkotmányos követelmény, hogy ha állatkínzás vétsége vagy bűntette miatt büntetőjogi felelősség
megállapításának van helye, vagy a  büntetőjogi felelősség kérdésében már jogerős marasztaló döntés
született, akkor ugyanazon tényállás alapján indult állatvédelmi hatósági eljárásban, ugyanazon jogellenes
cselekmény miatt állatvédelmi bírság kiszabására ugyanazon személlyel szemben nem kerülhet sor.
2. Az  Alkotmánybíróság az  állatok védelméről és kíméletéről szóló 1998. évi XXVIII. törvény 43.  §
(1)–(4)  bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló bírói
kezdeményezést – az Alaptörvény XXVIII. cikk (6) bekezdés tekintetében – elutasítja.
3. Az Alkotmánybíróság a bírói kezdeményezést egyebekben visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. A  Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság bírája 10.K.27.636/2015/7. számú, 10.K.27.636/2015/9. számú
és 10.K.27.636/2015/12. számú végzéseiben az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a  továbbiakban:
Abtv.) 25.  § (1)  bekezdése alapján a  bírósági eljárás felfüggesztése mellett az  állatok védelméről és kíméletéről
szóló 1998. évi XXVIII. törvény (a továbbiakban: Átv.) 43. § (1), (2), (3) és (4) bekezdései alaptörvény-ellenességének
megállapítását és megsemmisítését kezdeményezte az Alkotmánybíróságnál.
[2] Az indítványozó bíró tanácsa előtt folyamatban lévő, állatvédelmi bírság tárgyában hozott közigazgatási határozat
bírósági felülvizsgálata iránti perben megállapítható – a bírói kezdeményezésben kifejtett alkotmányjogi probléma
alapjául szolgáló – tényállás szerint a  felperes állattartó lakóhelyén egy kistermetű keverék szuka kutyát tartott
hosszabb ideje. A kutya 2011 tavaszán öt kutyakölyköt fialt, amelyek közül az állattartó négyet azonnal, míg további
egyet néhány nap múlva vízbe fojtott.
[3] A fenti cselekmény miatt a  Debreceni Járásbíróság – a  Debreceni Törvényszék ítéletével megváltoztatott –
2014.  június 12. napján jogerős ítéletében állatkínzás vétségben megállapította az  állattartó büntetőjogi
felelősségét és 125 000 Ft összegű pénzbüntetésre ítélte.
[4] A Hajdú-Bihar Megyei Főügyészség Közjogi Szakága 2014. szeptember 19. napján kelt T.K.5029/2014/1-I. számon
állatvédelmi bírság kiszabása iránt állatvédelmi hatósági eljárást kezdeményezett arra hivatkozva, hogy az állattartó
megszegte az  Átv. 4.  § (1)  bekezdésében, 11.  § (1)  bekezdésében, valamint 12.  § (1)  bekezdésében foglalt
állatvédelmi rendelkezéseket.
[5] Debrecen Megyei Jogú Város Önkormányzatának Jegyzője 2014. november 20. napján kelt IGAZ-20077/2014. számú
határozatával (a továbbiakban: I. fokú határozat) a büntetőügyben megállapított tényállást alapul véve az állattartót
450 000 Ft állatvédelmi bírsággal sújtotta.
[6] Az állattartó fellebbezést terjesztett elő a  határozattal szemben, amelyben előadta, hogy igazságtalannak tartja,
hogy „két helyről” is megbírságolják.
[7] A Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal az  állattartó fellebbezését elutasította és Debrecen Megyei Jogú
Város Önkormányzat Jegyzőjének IGAZ-20077-3/2014. számú határozatát (a  továbbiakban: II. fokú határozat)
helybenhagyta. A határozat indokolása szerint az Átv. 43. § (1) és (4) bekezdésében foglaltak alapján egyértelműen
megállapítható, hogy az állatvédelmi jogszabály megsértése esetén a bírság kiszabása nem mellőzhető és nem szorul
háttérbe más jogkövetkezmények esetén sem, hanem párhuzamosan megállapítható más – akár büntetőjogi –
szankció mellett is.
[8] Az állattartó keresetet terjesztett elő a határozattal szemben, törvénytelennek tartva az eljárást, illetve a kétszeres
büntetést kifogásolta.
[9] 2. A  bírói kezdeményezésben és annak kiegészítéseiben az  indítványozó bíró kifejtette, hogy az  Átv. támadott
rendelkezései a  ne bis in idem elvének megsértését jelentik, ezért Alaptörvény XXVIII.  cikk (6)  bekezdésébe
ütköznek, illetve a szabályozás hiányosságai miatt a B) cikk sérelme is megvalósul.
[10] 2.1. Érvelése szerint az  Átv. támadott rendelkezései azért sértik az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (6)  bekezdésében
meghatározott kétszeres eljárás tilalmát, mert az  említett jogszabályi rendelkezések lehetővé teszik, hogy
ugyanazon jogsértés miatt két eljárást folytassanak le és két szankciót szabjanak ki az  érintettel szemben.
Az  indítványozó bíró az  általa állított alaptörvény-ellenesség fennállásának alátámasztására megjelölte az  Európai
Unió Bíróságának (a továbbiakban: EUB) C-617/10. számú ítéletét is.
[11] 2.2. Az  indítványozó bíró utalt arra is, hogy az  Alaptörvény B)  cikkében garantált jogállamiság részét képező
jogbiztonság követelményének sérelmét okozza, hogy a jogalkotó az Átv. 43. §-ában nem szabályozta megfelelően
az  állatvédelmi bírság körében a  felelősség alóli mentesülés eseteit abban az  esetben, amennyiben a  magatartás
kimeríti az állatkínzás bűncselekményének törvényi tényállási elemeit, és megfelel az Átv. 43. § (1) bekezdésében és
11. § (1) bekezdésében foglaltaknak is.
[12] Mindezekre figyelemmel az  indítványozó bíró az  Átv. támadott rendelkezései alaptörvény-ellenességének
megállapítását és megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól.
II. [13] 1. Az Alaptörvény indítvánnyal érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„XXVIII.  cikk (6) A  jogorvoslat törvényben meghatározott rendkívüli esetei kivételével senki nem vonható
büntetőeljárás alá, és nem ítélhető el olyan bűncselekményért, amely miatt Magyarországon vagy – nemzetközi
szerződés, illetve az Európai Unió jogi aktusa által meghatározott körben – más államban törvénynek megfelelően
már jogerősen felmentették vagy elítélték.”
[14] 2. Az Átv. indítvánnyal érintett rendelkezései:
„43.  § (1) Aki tevékenységével vagy mulasztásával az  állatok védelmére, kíméletére vonatkozó jogszabály vagy
hatósági határozat előírását megsérti vagy annak nem tesz eleget, magatartásának súlyához, ismétlődéséhez, és
különösen az  állatnak okozott sérelem jellegéhez, időtartamához igazodó mértékű állatvédelmi bírságot köteles
fizetni.
(2) Az állatvédelmi bírságot az állatvédelmi hatóság szabja ki.
(3) Az állatvédelmi bírság kiszabására az állatvédelmi hatóságnak az (1) bekezdésben meghatározott magatartásról
történt tudomásszerzését követő egy éven túl nincs lehetősége. Az elkövetéstől számított öt éven túl nem szabható
ki bírság, kivéve, ha a  magatartás jogszerűtlen állapot fenntartásával valósul meg. Ebben az  esetben az  elévülés
mindaddig nem kezdődik meg, amíg a jogszerűtlen állapot fennáll.
(4) A bírság megfizetése nem mentesít más jogkövetkezmények alól.”
III. [15] 1. Az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt azt vizsgálta meg, hogy a  bírói kezdeményezés megfelel-e a  törvényben
előírt feltételeknek.
[16] 2. Az  Abtv. 25.  §-a szerint a  bíró – a  bírósági eljárás felfüggesztése mellett – abban az  esetben kezdeményezi
az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés b)  pontja alapján az  Alkotmánybíróságnál a  jogszabály vagy jogszabályi
rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítását, illetve az  alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazásának
kizárását, ha az  előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt kell alkalmazni, amelynek
alaptörvény-ellenességét észleli, vagy alaptörvény-ellenességét az Alkotmánybíróság már megállapította.
[17] Az egyedi utólagos normakontroll eljárást kezdeményező bírói indítványnak az  Abtv. 52.  § (1)  bekezdése szerinti
határozott kérelmet kell tartalmaznia. A  kérelem akkor határozott, ha tartalmaz az  Alkotmánybíróság hatáskörére
és az indítványozó jogosultságára vonatkozó hivatkozást, megjelöli az Alaptörvényben biztosított jogok sérelmének
lényegét, az  Alaptörvény megsértett rendelkezéseit és megfelelő indokolást is tartalmaz. Ezenkívül megjelöli
a sérelmezett jogszabályi rendelkezést és kifejezetten kéri annak megsemmisítését.
[18] 2.1. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  bírói kezdeményezés abban a  részében, amelyben az  Átv.
támadott rendelkezéseit az  Alaptörvény B)  cikkével összefüggésben támadja, alaptörvény-ellenes mulasztás
megállapítására irányul, márpedig az  Alkotmánybíróság már több döntésében megállapította, hogy a  bíró
a  folyamatban lévő ügyben alaptörvény-ellenes mulasztás kimondását nem indítványozhatja {lásd például
3009/2012. (VI. 21.) AB határozat, Indokolás [62]; 3135/2013. (VII. 2.) AB határozat, Indokolás [19]–[20]; 3238/2013.
(XII. 21.) AB végzés, Indokolás [10]}. Minderre figyelemmel az  Alkotmánybíróság a  bírói kezdeményezést
– az Alaptörvény B) cikkének sérelmét állító részében – az indítványozó jogosultságának hiánya miatt az Abtv. 64. §
b) pontja alapján visszautasította.
[19] 2.2. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a bírói kezdeményezés – egyebekben – megfelel az Abtv. 25. §-ában
foglalt, valamint Abtv. 52. § (1b) bekezdés a)–f ) pontjaiban meghatározott feltételeknek.
IV. [20] A bírói kezdeményezés az alábbiak szerint nem megalapozott.
[21] 1. Az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt röviden áttekintette azt, hogy a  magyar jogrendszer milyen módon
szankcionálta az állatok védelmét és kíméletét érintő jogellenes cselekményeket.
[22] 1.1. A magyar büntető törvénykönyv a kihágásokról szóló 1879. évi XL. törvénycikk (a továbbiakban: Kbtk.) 86. §-a
az állatkínzást elzárással és pénzbírsággal rendelte büntetni. A későbbiek során az említett jogellenes cselekmény
a szabálysértési joganyagba került és pénzbírsággal szankcionálták [lásd: a szabálysértésekről szóló 17/1968. (IV. 14.)
Kormány rendelet 25.  §, illetve a  szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28.) Kormány rendelet 2.  §]. A  jogalkotó
2004. április 24. napjától a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: régi Btk.) 266/B. §-ának
beiktatásával létrehozta az  állatkínzás bűncselekményi alakzatát, amelyet szabadságvesztéssel, közérdekű munkával,
vagy pénzbüntetéssel rendelt büntetni, majd ezt követően – 2004. szeptember 3. napjával – hatályon kívül helyezte
az állatkínzás szabálysértési alakzatát. A hatályos jogunkban a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény
(a továbbiakban: Btk.) 244. §-a a következőképpen fogalmazza meg az állatkínzás bűncselekményének tényállását:
„(1) Aki
a) gerinces állatot indokolatlanul oly módon bántalmaz, vagy gerinces állattal szemben indokolatlanul olyan
bánásmódot alkalmaz, amely alkalmas arra, hogy annak maradandó egészségkárosodását vagy pusztulását okozza,
b) gerinces állatát vagy veszélyes állatát elűzi, elhagyja vagy kiteszi,
vétség miatt két évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha az állatkínzás
a) az állatnak különös szenvedést okoz, vagy
b) több állat maradandó egészségkárosodását vagy pusztulását okozza.”
[23] 1.2. Az  Átv. 1999. január 1-jei hatálybalépésétől kezdve a  jogalkotó lehetőséget biztosított bizonyos, az  állatok
védelmét és kíméletét érintő jogellenes cselekmények esetén közigazgatási eljárás keretein belül állatvédelmi
bírság kiszabására, illetve egyéb közigazgatási jogkövetkezmény alkalmazására is. Az Átv. 43. § (1) bekezdése szerint
állatvédelmi bírságot annak kell fizetni, aki a tevékenységével vagy mulasztásával az állatok védelmére, kíméletére
vonatkozó jogszabály vagy hatósági határozat előírásait megsérti vagy annak nem tesz eleget.
[24] 1.3. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  magyar jogrendszerben – az  alapügy tárgyát képező jogellenes
cselekmény elkövetésének időpontjában és jelenleg is – az  állatok védelmét, illetve kíméletét érintő jogellenes
cselekmények két, eltérő jogágba tartozó eljárás lefolytatását követően, más-más felelősségi forma alapján is
szankcionálhatók. A  Btk.-ban meghatározott cselekmények miatt a  büntetőeljárás lefolytatása során vizsgálandó
(bűnösségen alapuló) büntetőjogi felelősség megállapítását követően szabható ki büntetőjogi szankció. Az állatok
védelmére és kíméletére vonatkozó előírások megsértése, illetve be nem tartása esetén pedig közigazgatási
eljárás lefolytatásának van helye, amelynek során – objektív felelősségi forma alapján – az Átv.-ben meghatározott
közigazgatási jogkövetkezmények alkalmazhatók. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy azon jogellenes
magatartások köre, amelyek közigazgatási jogkövetkezménnyel sújthatók, jóval szélesebb, mint a  büntetőjogilag
releváns cselekmények köre, mivel a  Btk.-ban foglalt tényállás kizárólag a  gerinces, illetve veszélyes állatokat
érintő bizonyos, a  jogalkotó által a  legsúlyosabbnak értékelt magatartásokat rendeli büntetni (maradandó
egészségkárosodás vagy pusztulás előidézésére alkalmas, indokolatlan bántalmazás vagy bánásmód; valamint
az  állat elűzése, elhagyása, kitevése; minősített esetet képez az  állatnak okozott különös szenvedés, vagy a  több
állat maradandó egészségkárosodását, pusztulását okozó cselekmény). Ezenkívül állatkínzás vétségében vagy
bűntettében kizárólag természetes személy, szándékos magatartása esetén állapítható meg a  büntetőjogi
felelősség. Ezzel szemben az  állatvédelmi bírság (illetve más közigazgatási jogkövetkezmény) alkalmazásának
kizárólagos feltétele a – az Átv.-ben igen tágan meghatározott állatvédelmi, illetve állattartási előírások megsértését,
illetve be nem tartását magában foglaló – jogsértés(ek) megállapítása, ahhoz nem kell társulnia a  bűnösség/
vétkesség feltételének, illetve közigazgatási szankciókat nem kizárólag természetes személlyel szemben lehet
kiszabni.
[25] 2. A  bírói kezdeményezésben állított alaptörvény-ellenesség vizsgált indoka abban áll, hogy az  Átv. kifogásolt
rendelkezései a  kétszeres eljárás alá vonás és büntetés tilalmának az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (6)  bekezdésében
foglalt szabályába ütköznek. Erre tekintettel az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt azt mutatja be, hogy hogyan
értelmezi a kétszeres eljárás alá vonás és büntetés tilalmának alaptörvényi rendelkezését.
[26] 2.1. Az Alkotmánybíróságnak következetes a gyakorlata a tekintetben, hogy az Alaptörvény XXVIII. cikkében foglalt,
egyes büntető anyagi jogi, illetve eljárásjogi gyökerű alkotmányos alapelvek érvényesülési körét nem szűkíti le
a szorosan vett büntetőjog területére, hanem esetről esetre mérlegeli, hogy a konkrét ügyben vizsgált jogszabályok
a  széles értelemben vett jogi felelősségi rendszer olyan elemei-e, amelyek alkalmazásakor érvényesülnie kell
az alapelveknek. Az Alkotmánybíróság az értékelés során tehát nem a formális természetű jogági besorolást tekinti
döntőnek, hanem az érintett jogszabály tartalmából, funkciójából indul ki. Ennek megfelelően az Alkotmánybíróság
álláspontja szerint a  büntetőjogi gyökerű alkotmányos alapelveknek érvényesülniük kell az  olyan – más jogágba
sorolt – eljárások tekintetében is, amelyek valamely jogellenes magatartás szankcionálására irányulnak és
preventív, valamint represszív jellegű jogkövetkezmény alkalmazásával zárulnak. [Lásd különösen: 19/2009. (II. 25.)
AB határozat, ABH 2009, 146, 152–154, 157.] Az  Alkotmánybíróság legutóbb a  30/2014. (IX. 30.) AB  határozatban
foglalta össze és erősítette meg ebbéli álláspontját a  tisztességes bírósági eljáráshoz való jog, valamint
az  ártatlanság vélelme tekintetében, megállapítva, hogy az  említett rendelkezések által felölelt alkotmányos
garanciarendszer nem csupán a szoros értelemben vett büntetőjog (hard core of criminal law) területére terjedhet
ki, hanem például a  szabálysértési, fegyelmi vagy versenyfelügyeleti (közigazgatási) eljárásokra is. {lásd: 30/2014.
(IX. 30.) AB határozat, Indokolás [48]–[63]}
[27] 2.2. A  kétszeres eljárás alá vonás és büntetés tilalmának alkotmányos szabályát korábban az  Alkotmány nem
nevesítette, de a  ne bis in idem elvét az  Alkotmánybíróság már a  42/1993. (VI. 30.) AB határozatában olyan
alkotmányos jelentőségű rendelkezésnek tekintette, amelyik – összekapcsolva a  res iudicata elvével – az  állam
büntetőhatalmának korlátját jelentheti [lásd: ABH 1993, 300, 306.]. Az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény
hatálybalépését, a kétszeres eljárás alá vonás és büntetés tilalmának kifejezett nevesítését követően is fenntartotta
korábbi értelmezését és leszögezte, hogy a  ne bis in idem elve „egyfelől alapjogi rendelkezés az  állami
büntetőhatalom visszaélésszerű gyakorlásával szemben, másfelől pedig a  jogbiztonság érvényesülésének
érdekében működő szabály, hiszen garantálja az  érdemi bírósági döntések végleges jellegét” {lásd: 33/2013.
(XI. 22.) AB határozat, Indokolás [19]}. Az  említett határozatokban vizsgált alkotmányossági probléma (elévülés
joghatása; illetve a törvényes vád hiánya miatt megszüntetett büntetőeljárásban az ismételt vádemelés lehetősége)
ugyanakkor eltér a  bírói kezdeményezésben felmerült kérdéstől, ugyanis az  Alkotmánybíróságnak jelen ügyben
arról kell állást foglalnia, hogy alkotmányosan összeegyeztethető-e a  kétszeres eljárás alá vonás és büntetés
tilalmával annak a  lehetősége, hogy meghatározott személy által elkövetett cselekményt két, egyébként más
jogágba tartozó eljárás (egymás utáni, vagy párhuzamos) lefolytatását követően – mindkét eljárásban – külön
szankcióval sújtsanak. A  jelen ügyben vizsgálandó kérdés ugyan felmerült már korábban – bizonyos közlekedési
szabályszegésekkel kapcsolatban párhuzamosan lefolytatható szabálysértési és közigazgatási eljárások
vonatkozásában – benyújtott indítványokban is, ugyanakkor az  Alkotmánybíróságnak – a  határozott kérelem
feltételeinek hiányában – abban az ügyben nem volt alkalma érdemben állást foglalnia a felvetett probléma és a ne
bis in idem elvének alkotmányos összefüggései tekintetében [lásd: 60/2009. (V. 28.) AB határozat, ABH 2009, 501,
505, 542.].
[28] 2.3. A kétszeres eljárás alá vonás és büntetés tilalmának elvét – az Alaptörvényben megfogalmazotthoz hasonlóan –
valamennyi jelentős emberi jogi egyezmény is tartalmazza. Az  1976. évi 8. törvényerejű rendelettel kihirdetett,
Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya (a  továbbiakban: Egyezségokmány) 14.  cikkének
7. bekezdése szerint: „[s]enkivel szemben sem lehet büntetőeljárást indítani vagy büntetést kiszabni olyan
bűncselekmény miatt, amely miatt az  adott ország törvényének és büntetőeljárásának megfelelően jogerős
ítélettel már elítélték vagy felmentették.” Az 1993. évi XXXI. törvénnyel kihirdetett, az emberi jogok és az alapvető
szabadságok védelméről szóló Egyezmény (a  továbbiakban: Egyezmény) hetedik kiegészítő jegyzőkönyvének
4.  cikke pedig úgy fogalmaz, hogy: „[h]a valakit egy állam büntető törvényének és büntető eljárási törvényének
megfelelően egy bűncselekmény kapcsán már jogerősen felmentettek vagy elítéltek, e  személlyel szemben
ugyanennek az  államnak az  igazságszolgáltatási szervei ugyanezen bűncselekmény miatt nem folytathatnak
büntető eljárást, és vele szemben abban büntetést nem szabhatnak ki.” Tekintettel az  Alkotmánybíróság
következetes, arra vonatkozó gyakorlatára, hogy az  alapjogok érvényesülésének minimális mércéjeként
fogadja el a  nemzetközi szerződésekben foglalt, illetve az  ahhoz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatban kibontott
jogvédelmi szintet {32/2012. (VII. 4.) AB határozat, Indokolás [41]; 3206/2014. (VII. 21.) AB határozat, Indokolás [30];
32/2014. (XI.  3.) AB határozat, Indokolás [50]}, az  Alkotmánybíróság áttekintette az  Egyezmény rendelkezéseinek
értelmezésére, tartalmának kibontására felruházott Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) ne bis in
idem elvével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatát. Az Alkotmánybíróság továbbá – figyelemmel korábbi határozatában
feltárt azon alapjogi megfontolásra, hogy az  EJEB az  idézett elv értelmezéséhez mérceként fogadja el az  EUB-nak
az Európai Unió Alapjogi Chartája 50. cikkében foglalt ne bis in idem elvét kibontó gyakorlatát {lásd 33/2013. (XI. 22.)
AB határozat, Indokolás [26]} – felvázolja az EUB kétszeres eljárás alá vonás és büntetés tilalmát érintő jelentősebb
megállapításait is.
[29] 2.3.1. Az  EJEB következetes ítélkezési gyakorlata szerint az  Egyezmény hetedik kiegészítő jegyzőkönyvének
4.  cikkében szereplő „azonos bűncselekmény” kitétel megállapíthatósága szempontjából nem a  jogi minősítés bír
meghatározó jelentőséggel, hanem a cselekmény ténybeli alapjainak kell azonosnak lenni {lásd Sergey Zolotukhin
kontra Oroszország [GC] (14939/03.), 2009. február 10., 81. és 82. bekezdés; Maresti kontra Horvátország (55759/07.),
2009. június 25., 62. bekezdés}. Az EUB szintén arra az álláspontra helyezkedett, hogy az „ugyanazon cselekmény”
fogalma alatt a történeti tényállás azonosságát kell érteni, függetlenül a  jogi minősítéstől és a védett jogi tárgytól
{lásd: Van Esbroeck ügy, C-436/04., 2006. március 9., 42. pont}.
[30] 2.3.2. Az  EJEB leszögezte azt is, hogy az  Egyezmény hetedik kiegészítő jegyzőkönyvének 4.  cikkében említett
„büntetőeljárás” fogalmat az  Egyezmény 6. és 7.  cikkében írt „büntetőjogi vádak” és „büntetés” kifejezésekre
figyelemmel, azokkal összhangban kell értelmezni {Sergey Zolotukhin kontra Oroszország [GC] (14939/03.),
2009.  február 10., 52. bekezdés; Boman kontra Finnország (41604/11.) 2015. február 17., 29. bekezdés}. Ennek
megfelelően az EJEB az idézett cikk értelmezése során is – az Egyezmény 6. cikkéhez kapcsolódó joggyakorlatában
kimunkált – ún. Engel kritériumokat hívja segítségül annak eldöntéséhez, hogy mely eljárások, illetve
szankciók tekinthetőek „büntetőjogi” természetűeknek {Maresti kontra Horvátország (55759/07.), 2009. június
25.,  57.  bekezdés; Nykänen kontra Finnország (11828/11.), 2014. május 20.}. Az  EJEB a  kérdés eldöntéséhez
először azt vizsgálja meg, hogy az érintett állam nemzeti joga szerint a  jogellenes cselekmény bűncselekménynek
minősül-e. A nemleges válasz önmagában nem zárja ki a „büntetőjogi” jelleg megállapítását, mivel az EJEB a nemzeti
jog szerinti minősítést csupán kiindulási pontként értékeli. További kritériumként figyelembe veszi ugyanis azt
is, hogy a  jogellenes cselekmény milyen természetű, majd harmadik elemként azt elemzi, hogy az  alkalmazott
szankció milyen jellegű, illetve súlyú {lásd: Engel és társai kontra Hollandia (5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72;
5370/72), 1976. június 8., 82. bekezdés}. Az EJEB az utóbb említett két feltételnek nagyobb jelentőséget tulajdonít,
mint az  elsőnek, valamint az  állandósult ítélkezési gyakorlata szerint e  kritériumoknak nem szükségképpen kell
együttesen fennállniuk, hanem a  büntetőjogi jelleg fennállását megalapozhatja önmagában valamelyik feltétel
megállapíthatósága is {lásd: Ezeh és Connors kontra Egyesült Királyság [GC] (39665/98; 40086/98), 2003. október
9., 86. bekezdés}. Az  EJEB a  nemzeti jogban nem a  büntetőjog keretein belül szabályozott jogkövetkezmények
– különösen (adó)bírság – büntető jellegének vizsgálatára irányuló ügyeiben, annak eldöntésére, hogy az  Engel
kritériumok második és harmadik eleme megállapítható-e a  konkrét ügyben, figyelembe veszi azt is, hogy
(1) a bírság alkalmazását előíró jogszabály általánosságban kiterjed-e minden állampolgárra; (2) a bírság az újabb
jogsértések megakadályozását célzó büntetés-e, vagy inkább a  pénzbeli kompenzációt szolgálja; (3) a  bírságot
olyan általános szabály alapján szabták-e ki, amelynek célja az  elrettentés és büntetés; (4) a  kiszabott bírság
jelentős mértékűnek tekinthető-e. Az EJEB hangsúlyozta, hogy a „büntető” jelleg megállapítható abban az esetben
is, ha az  egyes feltételek önmagukban nem alapozzák meg e  minősítést, de a  vizsgált kritériumok együttes
hatásukban mégis ilyen eredményre vezetnek {lásd: Bendenoun kontra Franciaország (12547/86), 1994. február 24.,
47. bekezdés; Jussila kontra Finnország [GC] (73053/01), 2006. november 23., 32. bekezdés}.
[31] A fentiek alapján tehát az  Egyezmény hetedik kiegészítő jegyzőkönyve 4.  cikkének a  sérelme abban az  esetben
állapítható meg, ha (1) a  kérelmezővel szemben két olyan eljárás folyt; (2) amelyek mindegyike büntető jellegű;
(3) mindkét eljárás tárgya a  kérelmező által elkövetett ugyanazon jogellenes cselekmény volt; és (4) a  kérelmezőt
az egyik eljárásban jogerős döntésben elítélték vagy felmentették {összefoglalóan lásd: Dungveckis kontra Litvánia
(32106/08), 2016. április 12., 42. bekezdés}.
[32] Az EUB ítélkezési gyakorlatában úgy foglalt állást, hogy a  ne bis in idem elve alapján az  ugyanazon tényállás
alapján, ugyanazon személlyel szemben a büntetőeljárás során kiszabható szankció és a közigazgatási eljárás során
alkalmazható adóbírság együttes kiszabása abban az  esetben kizárt, ha az  adóbírság büntető jellegűnek minősül
a  tagállami jog tekintetében {lásd: Hans Akerberg Fransson ügy, C-617/10., 2013. február 26., 33.  pont}. Ennek
mérlegelése során a  jogsértés tagállami jogi minősítésének, a  jogsértés jellegének, illetve az  érintett személlyel
szemben kiszabható szankció természetének és súlyának van jelentősége {lásd: Bonda ügy, C-489/10., 2012. június
5., 37. pont}.
[33] Az EJEB szerint ugyanakkor nem állapítható meg egyezménysértés, ha valamely szerződő állam nemzeti joga az adó
meg nem fizetésében testet öltő jogellenes cselekmények vizsgálatára közigazgatási és büntetőeljárás integrált,
párhuzamos és egymással összekapcsolt alkalmazására biztosít lehetőséget, amennyiben az  eljárások, illetve
az  azok eredményeként alkalmazható szankciók előreláthatók az  érintett számára és a  különböző joghátrányok
között szoros tárgyi és időbeli kapcsolat áll fenn, így különösen, ha a  büntetőeljárás eredményeként alkalmazott
büntetés mértékének meghatározásakor figyelembe vették a  korábban kiszabott közigazgatási szankciót is {lásd:
A és B kontra Norvégia [GC] (24130/11; 29758/11), 2016. november 15., 146., 147., 151–153. bekezdés}.
[34] 3. A  kétszeres eljárás alá vonás és büntetés tilalmával kapcsolatban a  fentiekben kifejtetteket értékelve
az  Alkotmánybíróság jelen ügyben az  alábbi következtetésre jutott az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (6)  bekezdését
illetően.
[35] 3.1. A  szóban forgó alaptörvényi rendelkezés nem tiltja önmagában azt, hogy valakivel szemben, ugyanazon
jogellenes cselekménye miatt több, más jogágba tartozó, eltérő funkciójú eljárást folytassanak le és ezek
eredményeként jogkövetkezményt alkalmazzanak. A  ne bis in idem elvében testet öltő alkotmányos garancia
kifejezetten az  állami büntetőhatalom visszaélésszerű gyakorlásával szemben védi az  egyént, ezért annak
a  tilalmát foglalja magában, hogy meghatározott személlyel szemben, ugyanazon büntetendő cselekmény miatt
– azt követően, hogy büntetőjogi felelősségéről jogerős döntés született – újabb, büntető szankció alkalmazására
irányuló eljárást indítsanak, illetve büntető jogkövetkezményt alkalmazzanak. Az Alkotmánybíróság – összhangban
a korábban ismertetett, XXVIII. cikket érintő gyakorlatával – annak mérlegelésekor, hogy a vizsgálat alá vont eljárás,
illetve szankció „büntető” jellegű-e vagy sem, nem az  adott eljárás jogági besorolását tekinti döntőnek, hanem
az eljárás és jogkövetkezmény funkciójából indul ki. Mindez nem jelenti azt, hogy ne bis in idem elve érvényesülési
körének meghatározása korlátlan lenne, hiszen az  Alkotmánybíróság korábbi gyakorlata és az  azzal összhangban
álló EJEB-gyakorlat alapján megfelelő mértékben kimunkált mérce áll rendelkezésre annak meghatározására,
hogy mely eljárás, illetve jogkövetkezmény tekinthető büntető jellegűnek. Az  Alkotmánybíróság értelmezésében
– összegezve eddigi gyakorlatát, illetve felhasználva a nemzetközi jogvédelmi mechanizmusokban kikristályosodott
mércét – az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (6)  bekezdése tekintetében egy eljárás abban az  esetben büntető jellegű,
ha valamely természetes személy által megvalósított jogellenes cselekmény miatti felelősségre vonásra irányul,
amennyiben az eljárás során alkalmazandó jogkövetkezmény büntetésnek minősül, azaz – célját és hatását tekintve –
megtorló jellegű és prevenciót szolgáló joghátrány.
[36] 3.2. Jelen ügyben az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt rögzíti, hogy az  egyértelműen megállapítható, hogy
az  alapügy felperesét az  alapügy megindulását megelőzően az  ismertetett tényállás alapján lefolytatott
büntetőeljárás során jogerősen elítélték, azaz megállapították büntetőjogi felelősségét állatkínzás vétségében
és ezért büntetőjogi szankcióval (pénzbüntetés) is sújtották. Az  alapügyben az  sem vitatott, hogy az  állatvédelmi
bírság kiszabására irányuló közigazgatási eljárás során is teljes egészében a  büntetőjogi felelősséget megalapozó
történeti tényállás az  irányadó (lásd: I. fokú határozat 2. o.; II. fokú határozat 1. o.), amelynek során ugyanazon
jogellenes cselekmény értékelésére kerül sor. Ennek megfelelően az  Alkotmánybíróságnak arra kell választ adnia,
hogy az  állatvédelmi bírság kiszabására irányuló közigazgatás eljárás az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (6)  bekezdésével
összefüggésben tekinthető-e büntető jellegű eljárásnak, illetve az eljárás során alkalmazható szankció büntetésnek
minősül-e, tehát a fentiekben rögzített feltételek mellett kiterjed-e az említett eljárásra a ne bis in idem alkotmányos
elvének érvényesülési köre.
[37] 3.3. Az  Alkotmánybíróság ezt követően tehát az  állatvédelmi bírság kiszabására irányuló állatvédelmi hatósági
eljárás jogi természetét vizsgálta.
[38] 3.3.1. Az  Átv. tartalmazza az  állatok védelmére és kíméletére vonatkozó általános előírásokat, amelyeket
különböző alacsonyabb rendű, ágazati jogszabályok részleteznek [lásd például: a  veszélyes állatfajokról és
egyedeik tartásának szabályairól szóló 85/2015. (XII. 17.) FM rendelet]. Az  említett előírások megszegése esetén
indítható meg – mint speciális közigazgatási eljárás – az  állatvédelmi hatósági eljárás, amelynek lefolytatására
a  közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a  továbbiakban: Ket.) és
az  Átv. tartalmaz rendelkezéseket. Az  állatvédelmi hatóság folytatja le az  eljárást, amelynek célja – a  tényállás
tisztázását követően – a  jogsértés tényének megállapítása, illetve kizárása. Az  Átv.-ben találhatók a  jogsértés
megállapítása során alkalmazható – objektív felelősségen nyugvó – jogkövetkezmények főbb szabályai is, amelyek
szerint az  állatvédelmi hatóság állatvédelmi bírságot szab(hat) ki, emellett vagy ehelyett kötelezheti az  állattartót
a  hiányosságok kijavítására, pótlására, vagy arra, hogy az  állatok gondozásával, a  velük való helyes bánásmóddal
kapcsolatos állatvédelmi oktatáson vegyen részt [lásd: Átv. 43.  § (1) és (6)  bekezdései]. Abban az  esetben,
ha a  jogsértést szándékosan vagy ismételt jelleggel követik el és ez  a  kedvtelésből tartott állat maradandó
egészségkárosodását vagy pusztulását okozza – amennyiben a  kedvtelésből tartott vagy a  jövőben tartandó
állat jóléte állatvédelmi bírság kiszabásával és az  állatvédelmi képzésen való részvételével sem biztosítható –
a  bírság kiszabása mellett az  állattartó 2–8 évre eltiltható az  állattartástól [lásd: Átv. 43.  § (9)  bekezdése]. A  nem
kedvtelésből tartott állat tartója által szándékosan és ismételt jelleggel elkövetett jogsértés esetén – a  fentiekkel
megegyező egyéb feltételek fennállása mellett – szintén alkalmazható az említett jogkövetkezmény [lásd: Átv. 43. §
(10) bekezdése]. Ezen kívül az állatvédelmi hatóság a nem kedvtelésből tartott állat tartóját az általa szándékosan vagy
ismételt jelleggel elkövetett jogsértése esetén – a  fentiekkel megegyező egyéb feltételek fennállása mellett – arra
kötelezheti, hogy az  állatok tartása, egészségi állapota tekintetében rendszeres jelentést tegyen, vagy az  érintett
állatfaj vonatkozásában tartási gyakorlattal rendelkező személyt vegyen igénybe, 2 és 8 év között meghatározott
időtartamban [lásd: Átv. 43.  § (11)  bekezdése]. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  Átv. a  jogsértés
megállapításának esetére – meghatározott körben – mérlegelési jogot biztosít az  állatvédelmi hatóság részére
a különböző funkciójú jogkövetkezmények közüli választásra, illetőleg együttes alkalmazására.
[39] 3.3.2. Az  Alkotmánybíróság – figyelemmel a  3.1.  pontban kifejtett mércére is – megvizsgálta, az  állatvédelmi
bírság – mint közigazgatási (anyagi jogi) bírság – természetét, funkcióját. Az  Alkotmánybíróság már korábbi
határozataiban is a  jogsértésért való felelősség érvényesítésének módjaként [lásd: 498/D/2000. AB határozat,
ABH 2003, 1202, 1206.], illetve a  tilalmak megszegőivel szemben kilátásba helyezett represszív jellegű, preventív
funkciójú közigazgatási jogi szankcióként {lásd: 60/2009. (V. 28.) AB határozat, ABH 2009, 501, 526.; 38/2012.
(XI. 14.) AB határozat, Indokolás [83]} jellemezte a  közigazgatási (anyagi jogi) bírság különböző típusait. Mindez
összhangban van azzal, ahogy a  jogirodalom elhelyezi a  közigazgatási eljárásban alkalmazható bírságot
a közigazgatási jogkövetkezmények – funkciójuk alapján történő – felosztásában. Eszerint ugyanis a közigazgatási
bírság egyértelműen a büntető jellegű jogkövetkezmény, és nem a valamely tevékenység kikényszerítésére irányuló
jogkövetkezmények közé sorolandó.
[40] Az állatvédelmi bírsággal kapcsolatban az  Átv. előírja, hogy azt a  szankcionált magatartás súlyához, ismétlődéséhez,
és különösen az  állatnak okozott sérelem jellegéhez, időtartamához igazodó mértékben kell kiszabni, amelynek
módját és mértékének konkrét nagyságát az  állatvédelmi bírság kiszabásáról szóló 244/1998. (XII. 31.) Korm. rendelet
(a továbbiakban: Korm. rendelet) tartalmazza részletesebben. Eszerint a bírság alapösszege 15 000 Ft és ezt az összeget
kell a Korm. rendelet 1–4. számú mellékleteiben az ott meghatározott körülményekhez kapcsolt – bizonyos esetekben
alsó és felső határ, míg más esetekben egy konkrét érték feltüntetésével meghatározott – szorzókkal megszorozni.
Ennek során jelentősége van a különböző állatcsoportoknak, illetve annak, hogy a mulasztó természetes személy vagy
jogi személy, illetőleg más gazdálkodó szervezet (lásd: 1. számú melléklet), állatlétszámnak (lásd: 2. számú melléklet),
a jogsértés jellegének (lásd: 3. számú melléklet), illetve a jogsértés súlyának, következményének (lásd: 4. számú melléklet).
A Korm. rendelet általános jelleggel írja elő, hogy a jogsértés szándékos elkövetése esetén az adott tényálláshoz tartozó
legmagasabb szorzó(ka)t kell alkalmazni [lásd: 2. § (6) bekezdés].
[41] 3.3.3. Az  Alkotmánybíróság a  IV/1.3.  pontban (Indokolás [24]) utalt rá, hogy az  állatvédelmi hatósági eljárásban
jogkövetkezménnyel szankcionálható jogsértések köre szélesebb, mint a  büntetőjogi felelősséget megalapozó
elkövetési magatartások köre. Az  állatvédelmi hatósági eljárás ismertetett rendelkezései alapján megállapítható
továbbá, hogy az  állatvédelmi bírság alapjául szolgáló magatartások köre – mint többen a  kevesebb – magában
foglalja mindazon jogellenes cselekmények körét is, amelyek büntetőjogi felelősség alapjául szolgálnak [lásd
különösen: Átv. 6.  §, 8.  § és 11.  § (1)  bekezdés]. Mindez azzal is jár – azonos történeti tényállás esetén –, hogy
a  Btk.-ba (is) ütköző jogellenes cselekmények megvalósulása esetén kizárólag természetes személy szándékosan
elkövetett cselekménye képezi az állatvédelmi hatósági eljárás tárgyát is, ennek megfelelően a jogsértővel szemben
kiszabott állatvédelmi bírság elsődleges funkciója a  szándékosan elkövetett jogellenes cselekmény miatti állami
helytelenítés kifejezése, ezzel összefüggésben a  jogsértés arányos megtorlása (represszió), amelynek célja, hogy
a  jogsértő – vagy más személy – a  jövőben ne kövessen el ismét jogsértést (speciális és generális prevenció).
A Korm. rendelet ismertetett rendelkezése alapján a hatósági eljárás során a szándékosan elkövetett cselekmények
esetén (amelyek egy része büntetőjogilag is fenyegetett) – mérlegelést nem tűrő módon – a legmagasabb szorzók
alkalmazásával kell meghatározni a  bírság összegét. Mindez tehát azt jelenti, hogy a  jogalkotó az  állatvédelmi
hatósági ügyekben az állatvédelmi bírság feltételeit rögzítő szabályozás által a közigazgatási szervek számára olyan
büntető szankció alkalmazását tette lehetővé, amely a Btk.-ban szabályozott pénzbüntetéssel megegyező jellegű, és
– ahogy arra jelen ügy is rámutat – bizonyos esetekben az azonos jogsértések esetén a pénzbüntetésnél súlyosabb
hátránnyal járhat a jogsértő számára.
[42] Az Alkotmánybíróság mindezek alapján megállapította tehát, hogy a  fentiekben írt feltételekkel kiszabott
állatvédelmi bírság, illetve az  annak kiszabására irányuló közigazgatási eljárás büntető jellegű szankciónak, illetve
eljárásnak minősül az Alaptörvény XXVIII. cikk (6) bekezdése szempontjából.
[43] 3.3.4. Az  Alkotmánybíróság megállapította ugyanakkor azt is, hogy az  állatvédelmi bírság helyett (vagy
amellett) alkalmazható jogkövetkezmények nem sorolhatók a  büntető jellegű jogkövetkezmények közé, azok
nem az  elkövetett jogsértés megtorlására irányulnak, hanem meghatározott tevékenységre kötelezést, vagy
az állattartástól való tiltást tartalmaznak és céljuk elsősorban a reparáció, a tudatformálás és a prevenció.
[44] 3.3.5. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  kétszeres eljárás alá vonás és büntetés alaptörvényi tilalma
nem zárja ki minden esetben az  állatvédelmi hatósági eljárás lefolytatását ugyanazon személlyel szemben,
a  büntetőjogi felelősségének jogerős ítéletben történt megállapítását követően, azzal azonos tényállás és
jogellenes cselekmény mellett sem, hiszen az említett – a bírság helyett alkalmazható – jogkövetkezmények nem
tekinthetők büntető jellegű szankciónak. Az Alkotmánybíróság a IV/3.3.1. pontban (Indokolás [38]) megállapította,
hogy az  Átv. rendelkezései alapján az  állatvédelmi hatóság (illetve a  felülvizsgálatot végző bíróság) mérlegelési
joggal rendelkezik a  tekintetben, hogy az  állatvédelmi hatósági ügyben bírságot alkalmaz, vagy más, nem
represszív jogkövetkezményt. Mindezekre figyelemmel az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint a  támadott
rendelkezések – önmagukban – nem sértik az Alaptörvény XXVIII. cikk (6) bekezdését, ezért az Alkotmánybíróság
a  bírói kezdeményezést – a  kétszeres eljárás alá vonás és büntetés tilalmának sérelmét állító részében –
elutasította.
[45] 4. Az  Alkotmánybíróság ugyanakkor a  sérelmezett rendelkezésekkel kapcsolatos vizsgálata során – a  bírói
kezdeményezés elutasítása mellett – az alábbi megállapításokra jutott.
[46] 4.1. Az  Alkotmánybíróság észlelte, hogy a  meghatározott természetes személy büntetőjogi felelősségének
állatkínzás vétségében vagy bűntettében történt jogerős megállapítását követően, ugyanazon személlyel szemben,
ugyanazon tényállás és jogellenes cselekmény alapján indított állatvédelmi hatósági eljárás – amely az állatvédelmi
bírság büntető jellegű jogkövetkezményére figyelemmel a párhuzamos represszió lehetőségét hordozza magában –
alappal vetheti fel a ne bis in idem elvének sérelmét, mert ilyen esetekben az állatvédelmi bírság kiszabása az állami
büntetőhatalom visszaélésszerű gyakorlását jelentheti.
[47] 4.2. Az  Alkotmánybíróság a  bírói indítvány elbírálásakor azt is észlelte, hogy az  állatok védelmét és kíméletét
célzó jogi szabályozással kapcsolatban a  konkrét ügyben felvetett alkotmányjogi problémán túlmutató körben
is szükséges az  Alaptörvénnyel való összhang vizsgálata. A  ne bis in idem alapelve ugyanis – ahogy erre
az  Alkotmánybíróság már utalt – abban az  esetben szolgál alkotmányos rendezőelvként, ha már létezik egy
büntetőjogi felelősségről szóló jogerős döntés. Az Átv. és a Btk. párhuzamos alkalmazásának a lehetősége azonban
oly módon is megvalósulhat, hogy egy büntetőjogilag is releváns cselekmény közigazgatási eljárásban történő
elbírálása jogerős büntetőjogi döntés hiányában indul meg. Mindezekre figyelemmel az  Alkotmánybíróság
–  hivatalból eljárva – megvizsgálta, hogy a  jogalkotó a  jogbiztonság alkotmányos követelményével összhangban
szabályozta-e az  Átv.-ben azon tényállások elbírálását, amelyek büntetőjogi felelősségrevonás alapjául is
szolgálhatnak. Az  Alkotmánybíróság azért tartotta szükségesnek az  erre vonatkozó vizsgálatának jelen ügyben
történő lefolytatását, mert – bár a  kérdés az  alapügyben tárgyalt probléma kereteit meghaladja – azzal szorosan
összefügg.
[48] Az Alkotmánybíróságnak következetes a  gyakorlata a  tekintetben, hogy „[a] jogállam nélkülözhetetlen eleme
a  jogbiztonság. A  jogbiztonság az állam – s elsősorban a  jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy
a  jog egésze, egyes részterületei és az  egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve
kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes
normák egyértelműségét követeli meg, de az  egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért
alapvetőek a  jogbiztonság szempontjából az  eljárási garanciák. Csak formalizált eljárás szabályainak követésével
keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények.”
{9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 59, 65.; 33/2014. (XI. 7.) AB határozat, Indokolás [32]}
[49] Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  Alaptörvény rendelkezései nem zárják ki általános jelleggel,
hogy a  jogalkotó a  büntetendő cselekményekhez – a  büntetőjogi szankció mellett – más jogágba tartozó
jogkövetkezmény(eke)t is fűzzön. A  jogbiztonságból eredő kiszámíthatóság követelményéből ugyanakkor
következik, hogy a  jogalkotónak – amennyiben a  büntetőjogi fenyegetettséggel rendelkező jogellenes
cselekményhez más jogágba tartozó jogkövetkezmény is társul – egyértelműen, megfelelő részletességgel
szabályoznia kell a  különböző eljárások egymáshoz való viszonyát. Különösen hangsúlyos ez  az alkotmányos
követelmény a büntetőjogi, valamint az azzal rokon, de a büntetőjog „kemény magjához” nem sorolható eljárások
viszonyában, ugyanis – ahogy az  Alkotmánybíróság több határozatában megállapította – a  büntetőjogi jellegű
eljárások egyik jellemzője, hogy a büntetőjogi elmarasztaláshoz sok tekintetben hasonló funkciójú joghátrányokkal
járnak {lásd: 8/2004. (III. 25.) AB határozat, ABH 2004, 144, 156.; 30/2014. (IX. 30.) AB határozat, Indokolás [50]}, így
felvetődhet a kettős szankcionálás lehetősége.
[50] Az Alkotmánybíróság már utalt rá (lásd: IV/1.  pont), hogy hazai jogunkban az  állatok kíméletét, illetve
védelmét érintő jogellenes cselekményeket a  jogalkotó büntetőjogi, szabálysértési jogi és közigazgatási jogi
jogkövetkezményekkel sújtotta/sújtja, időszakonként az  említett jogkövetkezményeket eredményező eljárások
párhuzamos alkalmazásának a  lehetőségével. (Ennek megfelelően 1999. január 1. napjától az  állatkínzás
szabálysértési alakzatának érintetlenül hagyása mellett az  Átv. megteremtette az  állatvédelmi hatósági eljárás
lefolytatásának lehetőségét, majd – mindezek mellett – 2004. április 24. napjától a jogalkotó büntetőjogi tényállást
is alkotott az  állatkínzásnak, amely részben lefedte a  szabálysértési alakzatban foglalt elkövetési magatartást,
egészen 2004. szeptember 3. napjáig, a szabálysértési jogi fenyegetettség megszüntetéséig).
[51] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a jogalkotó a felsorolt jogterületek hatályos szabályozásának egymáshoz
való viszonya tekintetében általánosságban azt a  rendezőelvet tartja irányadónak, hogy a  védett jogtárgy
megsértésének mértéke (azaz a  cselekmény súlyossága) alapján tartja indokoltnak büntetőjogi, szabálysértési,
vagy közigazgatási szankció – differenciált – alkalmazását [lásd: a  szabálysértési eljárásról és a  szabálysértési
nyilvántartási rendszerről szóló 2012. évi II. törvény (a  továbbiakban: Szabs.tv.) javaslatához fűzött általános
indokolást]. Ennek megfelelőn a  Szabs.tv. 2.  § (4)  bekezdése értelmében nem állapítható meg szabálysértés, ha
a  cselekmény bűncselekményt valósít meg, illetve szintén nincs helye szabálysértés megállapításának abban
az esetben, ha a tevékenységre vagy mulasztásra törvény vagy kormányrendelet közigazgatási bírság alkalmazását
írja elő. E  rendezőelv logikus jogalkotói továbbvitelét jelenthetné a  jogellenes cselekményeket körülíró anyagi
jogi szabályok oly módon való meghatározása, amely – bizonyos esetekben – megszünteti ugyanazon jogellenes
cselekmények párhuzamos büntetőjogi és közigazgatási jogi szankcionálását.
[52] A jelenlegi szabályozás ugyanakkor nem zárja ki kifejezetten annak a lehetőségét, hogy egy jogellenes cselekményt
párhuzamosan büntetőjogi és közigazgatási jogi szankcióval is sújtsanak. Az  Alkotmánybíróság megállapítja,
hogy a párhuzamos eljárások lehetőségének fenntartása mellett szem előtt kell tartani a jogrendszer kiszámítható
működését is, ezért a közigazgatási és büntetőeljárások párhuzamossága csak a következő feltételek érvényesülése
esetén nem okoz alaptörvény-ellenességet.
[53] 4.2.1. Az  állami büntetőhatalom gyakorlásának egyik megnyilvánulási formája a  jogalkotó azon döntése, hogy
valamely cselekményt bűncselekménnyé nyilvánít. E  tevékenysége során a  jogalkotó – mérlegelve az  adott
magatartás társadalomra veszélyességét – úgy foglal állást, hogy a  jogellenes cselekmény visszaszorítása, illetve
megelőzése más jogág által biztosított lehetőségekkel nem érhető el. Ahogy az  Alkotmánybíróság korábban
megfogalmazta: „[a] büntetőjog a  jogi felelősségi rendszerben az  ultima ratio. Társadalmi rendeltetése, hogy
a  jogrendszer egészének szankciós zárköve legyen. A  büntetőjogi szankció, a  büntetés szerepe és rendeltetése
a jogi és erkölcsi normák épségének fenntartása akkor, amikor már más jogágak szankciói nem segítenek.” {30/1992.
AB határozat, ABH 1992, 167, 176.; 16/2013. AB határozat, Indokolás [53]; 3116/2016. (VI. 21.) AB határozat, Indokolás
[25]}
[54] Hazai büntetőeljárási jogunkban főszabályként az  officialitás elve érvényesül, azaz bűncselekmény gyanúja
esetén az  államnak érvényesíteni kell büntetőjogi igényét. A  büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény
(a  továbbiakban: Be.) 171.  § (2)  bekezdése értelmében pedig a  hatóság tagja, illetve a  hivatalos személy köteles
a  hatáskörében tudomására jutott bűncselekményt feljelentenie. A  büntetőeljárás során irányadó különböző
hatásköri szabályok részletezik, hogy az  államnak mely esetben, mely szerve jogosult egyedüliként eljárni és
– az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdésével összhangban – megkerülhetetlen garanciaként érvényesül, hogy
meghatározott személynek a  büntetőjogi felelősségét kizárólag bíróság állapíthatja meg. Az  Alkotmánybíróság
a  támadott rendelkezések vizsgálata során megállapította, hogy azok megfogalmazása lehetőséget teremt
olyan jogalkalmazói értelmezésre is, amely nem felel meg a  kiszámíthatóság elvéből fakadó, fentiekben vázolt
követelményeknek.
[55] 4.2.2. Az Abtv. 46. § (3) bekezdése szerint „[a]z Alkotmánybíróság hatáskörei gyakorlása során folytatott eljárásában
határozattal megállapíthatja azokat az  Alaptörvény szabályozásából eredő, és az  Alaptörvény rendelkezéseit
érvényre juttató alkotmányos követelményeket, amelyeknek a  vizsgált, illetve a  bírósági eljárásban alkalmazandó
jogszabály alkalmazásának meg kell felelnie”. A  támadott jogszabályi rendelkezések megsemmisítésére irányuló
bírói kezdeményezés elutasítása mellett ezért az  Alkotmánybíróság, a  kétszeres eljárás alá vonás és büntetés
tilalmának, valamint a jogbiztonság követelményének maradéktalan érvényesülését biztosító egységes állatvédelmi
hatósági és bírósági gyakorlat kialakítása érdekében, élve az  Abtv. 46.  § (3)  bekezdésébe foglalt felhatalmazással,
az  Abtv. 25.  §-a szerinti hatáskörében eljárva alkotmányos követelményként határozta meg, hogy az  Átv. 43.  §
(1) és (4) bekezdésének alkalmazása során az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdéséből és XXVIII. cikk (6) bekezdéséből
eredő alkotmányos követelmény, hogy ha állatkínzás vétsége vagy bűntette miatt büntetőjogi felelősség
megállapításának van helye, vagy a  büntetőjogi felelősség kérdésében már jogerős marasztaló döntés született,
akkor ugyanazon tényállás alapján indult állatvédelmi hatósági eljárásban, ugyanazon jogellenes cselekmény miatt
állatvédelmi bírság kiszabására ugyanazon személlyel szemben nem kerülhet sor.
V. [56] A határozat Magyar Közlönyben való közzététele az Abtv. 44. § (1) bekezdésének második mondatán alapul.
Budapest, 2017. április 11. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
162/2019. (V. 7.) KE határozata rektori megbízásról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés d)  pontja, valamint a  nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény
37.  § (8)  bekezdése alapján – az  emberi erőforrások miniszterének a  fenntartóval egyetértésben tett javaslatára  –
az  Országos Rabbiképző – Zsidó Egyetemen Dr. Vajda Károly egyetemi tanárt a  2019. április 15. napjától
2024. április 14. napjáig terjedő időtartamra megbízom a rektori feladatok ellátásával.
Budapest, 2019. április 10. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1847/2015. (XI. 24.) Korm. határozata a KEOP-1.2.0/09-11-2011-0005 azonosító számú („Gödöllő Város szennyvíztisztító telepének korszerűsítése” című) projekt támogatásának növeléséről.
A Kormány
 1. jóváhagyja a  KEOP-1.2.0/09-11-2011-0005 azonosító számú, „Gödöllő Város szennyvíztisztító telepének
korszerűsítése” című projekt (a továbbiakban: projekt) támogatásának növelését az 1. melléklet szerint,
 2. hozzájárul a  projekt többlettámogatása vonatkozásában a  kötelezettségvállaláshoz a  2007–2013 közötti
programozási időszak operatív programjai eredményes zárásával összefüggő 2015. évi feladatokra vonatkozó
cselekvési tervről és a  Nemzeti Stratégiai Referencia Keret 2014. évi munkatervéről szóló 1051/2014. (II. 7.)
Korm. határozat módosításáról szóló 1014/2015. (I. 22.) Korm. határozat I.8. pontja alapján,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2015. december 15.
3. hozzájárul a projekt támogatási szerződésének 1. melléklet szerinti módosításához.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2015. december 15.
Dr. Semjén Zsolt s. k.,
 miniszterelnök-helyettes


text:
119/2011. (VII. 26.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. július 19-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997.
C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 131/A. § b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva K. K. magánszemély által benyújtott
országos népi kezdeményezés tárgyában meghozta a következő határozatot:
Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-7950-143). Indokolás I. A beadványozó 2011. június 24-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyet ért e ön azzal, hogy a hazai templomainkat településeken nem illik berácsoztatni, mert elveszíti templomi
mivoltát, és más ország sem teszi ezt?” A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) 28/B. §-ának
(1) bekezdése szerint országos népi kezdeményezés tárgya csak az Országgyűlés hatáskörébe tartozó kérdés lehet,
e feltételnek a népszavazási kezdeményezés tárgya nem tesz eleget.
Az Alkotmány 28/D. §-a szerint az országos népi kezdeményezés arra irányul, hogy az Országgyűlés a hatáskörébe
tartozó kérdést tűzze napirendjére. Az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán szereplő kérdés azonban nem a
kezdeményezés napirendre tűzésére irányul, hanem egyfajta közvéleménykutatásra azaz arra, hogy a beadványozó
véleményével egyetértenek-e a választópolgárok. Az Országos Választási Bizottság megállapítja továbbá, hogy a kezdeményezés nem felel meg az Nsztv. 17. §-ában
foglaltaknak, amely szerint a népi kezdeményezésnek pontosan és egyértelműen kell tartalmaznia a megtárgyalásra
javasolt kérdést. Az egyértelműség követelménye azt jelenti, hogy a megtárgyalásra javasolt kérdésnek egyértelműen
megválaszolhatónak kell lennie. Ahhoz, hogy a választópolgár a megtárgyalásra javasolt kérdésre egyértelműen
tudjon válaszolni, az szükséges, hogy a kérdés világos és kizárólag egyféleképpen értelmezhető legyen, arra „igen”-nel
vagy „nem”-mel lehessen felelni. Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezésben feltenni kívánt kérdés megfogalmazása
nem egyértelmű, mivel a kérdés megfogalmazása a magyar nyelvtan szabályainak nem felel meg, a mondat egyes
részei, kifejezései egymással nyelvtani és logikai összefüggésben nincsenek, ezáltal annak pontos tartalma nem
állapítható meg. Mivel a kezdeményezés nem felel meg az Nsztv. 17. §-ában foglalt követelményeknek, ugyanezen jogszabály
18. §-ának b) pontja értelmében az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldánya hitelesítésének
megtagadásáról döntött. II. A határozat az Alkotmány 28/B. §-ának (1) bekezdésén és 28/D. §-án, az Nsztv. 2. §-án, a 17. §-án, a 18. § a) és
b) pontjain, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. § (1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
18/2011. (II. 3.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. január 26-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 131/A. § b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva F.-Sz. A. és Sz. S. magánszemélyek által benyújtott országos népi kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-795-0143).
Indokolás I. A beadványozó 2010. december 31-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási
Bizottsághoz az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.)
2. §-a szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy a „bedőlt” hiteleknél a végrehajtási törvény alkalmazása során felmerült esetleges
visszásságokat vizsgálja ki az országgyűlés, és ha szükséges, tegye meg a megfelelő lépéseket?”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kezdeményezők által megfogalmazott kérdés nem felel meg
az Nsztv. 17. §-ában foglaltaknak, mely szerint a népi kezdeményezésnek pontosan és egyértelműen kell tartalmaznia
a megtárgyalásra javasolt kérdést.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a népi kezdeményezés tárgyát képező kérdés nem egyértelmű,
mivel nem állapítható meg, hogy beadványozó mit ért a „bedőlt” kifejezés alatt. A kérdés megfogalmazásából nem
derül ki, hogy a hitelszerződésekkel kapcsolatos milyen esemény bekövetkezésének esetére vonatkozik
a kezdeményezés.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja továbbá, hogy a népi kezdeményezés tárgyát képező kérdés nem
egyértelmű továbbá azért sem, mert nem állapítható meg egyértelműen, hogy beadványozó mit ért a „visszásságok”
kifejezés alatt. A kérdés megfogalmazásából nem derül ki, a végrehajtási eljárás során pontosan milyen
cselekményeket vagy eljárási lépéseket minősít a kezdeményező visszásságnak. Így a választópolgárnak e kifejezés
tartalmi ismeretének hiányában kellene döntenie az aláírásgyűjtés alkalmával a népi kezdeményezés Országgyűlés
általi megtárgyalásának támogatásáról vagy elvetéséről.
Mivel a kezdeményezés nem felel meg az Nsztv. 17. §-ában foglalt követelményeknek ugyanezen jogszabály
18. §-ának b) pontja értelmében az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldánya hitelesítésének
megtagadásáról döntött.
II. A határozat az Nsztv. 2. §-án, a 17. §-án és a 18. § b) pontján, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának
(1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
39/2012. (XII. 6.) AB határozata az Alkotmánybíróság 38/2012. (XI. 14.) AB határozatának kiegészítéséről.
Az Alkotmánybíróság alkotmánybírósági határozat kiegészítésére, hivatalból indított eljárásban – dr. Pokol Béla
alkotmánybíró különvéleményével – meghozta a következő határozatot: Az Alkotmánybíróság a 38/2012. (XI. 14.) AB határozatának rendelkező részét a következő 6. ponttal egészíti ki:
„6. Az Alkotmánybíróság elrendeli a szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási
rendszerről szóló 2012. évi II. törvény 186. §-a alapján lefolytatott és jogerős határozattal lezárt szabálysértési eljárások
felülvizsgálatát.” Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben történő közzétételét.
Indokolás Az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény 45. §-ának (6) bekezdése kimondja: „(6) Az Alkotmánybíróság
az alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazása alapján jogerős határozattal befejezett büntetőeljárás és szabálysértési
eljárás felülvizsgálatát rendeli el, ha az eljárásban alkalmazott jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés semmisségéből
a büntetés, illetve az intézkedés csökkentése vagy mellőzése, valamint a büntetőjogi, illetve a szabálysértési felelősség
alóli mentesülés vagy annak korlátozása következne.” Az Alkotmánybíróság 38/2012. (XI. 14.) AB határozatának rendelkező részében, annak 1. pontjában megállapította
a szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről szóló 2012. évi II. törvény
(a továbbiakban: Szabstv.) 186. §-ának alkotmányellenességét és megsemmisítette azt. A megsemmisített törvényi
rendelkezés a határozatnak a Magyar Közlönyben való közzétételét követő napon vesztette hatályát. E naptól
a Szabstv. 4. §-ában foglalt rendelkezésnek megfelelően a folyamatban lévő eljárásokban nem alkalmazandó.
E határozatában az Alkotmánybíróság nem rendelkezett a Szabstv. 186. §-a alapján lefolytatott szabálysértési
eljárásokban jogerősen lezárt ügyek felülvizsgálatáról. Az Ügyrend 57. § (2) bekezdése kimondja, hogy „[az] Alkotmánybíróság határozatát bármikor hivatalból kiegészítheti,
ha határozatában nem rendelkezett valamely kérdésről, amelyről a rendelkezés törvénynél fogva kötelező.”
Az Abtv. idézett rendelkezése kógens szabályként írja elő az alkotmányellenes jogszabály alkalmazása alapján jogerős
határozattal befejezett szabálysértési eljárás felülvizsgálatának elrendelését. Ezért az Alkotmánybíróság az Ügyrend
57. § (2) bekezdésének megfelelően 38/2012. (XI. 14.) AB határozatát e rendelkezéssel kiegészítette.
Budapest, 2012. december 4. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
412/2009. (HK 19.) MH ÖHP intézkedése a „KOSZOVÓ CIMIC KÉZIKÖNYVE” című főnökségi kiadvány hatálybaléptetéséről.
1. A szolgálati könyvek és főnökségi kiadványok kiadásának rendjéről szóló 93/2006. (HK. 18.) HM utasítás 4. §
(1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján a fenti
című főnökségi kiadványt a jelen intézkedés mellékleteként kiadom.
2. A főnökségi kiadvány tartalmát és előírásait az MH
Összhaderőnemi Parancsnokság és alárendelt katonai
szervezetei a rájuk vonatkozó mértékben ismerjék meg és
alkalmazzák.
3. Az intézkedésem a közzététel napján, a kézikönyv
pedig kiadásakor lép hatályba.
Benkő Tibor altábornagy s. k.,
MH összhaderőnemi parancsnok


text:
1395/2015. (VI. 12.) Korm. határozata a Klebelsberg Intézményfenntartó Központ fenntartásába tartozó köznevelési intézményeknek a Nemzeti Információs Infrastruktúra Fejlesztési Program infrastruktúrájához történő csatlakozáshoz szükséges működtetési forrás biztosításáról.
A Kormány
 1. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33.  § (1)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva,
a  Klebelsberg Intézményfenntartó Központ fenntartásába tartozó köznevelési intézményeknek a  Nemzeti
Információs Infrastruktúra Fejlesztési Program infrastruktúrájához történő csatlakozásához szükséges források
biztosításához 158,3 millió forint 1.  melléklet szerinti, tartós átcsoportosítását rendeli el a  Magyarország 2015. évi
központi költségvetéséről szóló 2014. évi C. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet a  XX. Emberi Erőforrások
Minisztériuma fejezet 18. Klebelsberg Intézményfenntartó Központ cím terhére, a Kvtv. 1. mellékelt a XVII. Nemzeti
Fejlesztési Minisztérium fejezet, 3. Nemzeti Információs Infrastruktúra Fejlesztési Intézet cím javára;
Felelős: emberi erőforrások minisztere
 nemzeti fejlesztési miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy gondoskodjon a  Nemzeti Információs Infrastruktúra Fejlesztési
Program infrastruktúrája által biztosított informatikai szolgáltatások működtetéséhez szükséges 300,0 millió forint
biztosításáról tartós jelleggel a 2016. évtől kezdődően;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: a 2016. évi költségvetés elfogadása
3. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert és a  földművelésügyi minisztert, hogy mérjék fel a  Földművelésügyi
Minisztérium fenntartásába tartozó köznevelési intézmények adathálózati és internet szolgáltatással való
ellátottságát – ennek keretében a  Nemzeti Információs Infrastruktúra Fejlesztési Program infrastruktúráján kívüli
szolgáltatások igénybevételének számát és forrását –, és ezen köznevelési intézményeknek a Nemzeti Információs
Infrastruktúra Fejlesztési Program infrastruktúrájához történő kizárólagos csatlakozása érdekében készítsenek
előterjesztést az ehhez szükséges forrás átcsoportosításáról.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 földművelésügyi miniszter
Határidő: 2015. július 1.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
9/2011. (III. 1.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottságnak az országos népszavazás kitűzésére irányuló kezdeményezés aláírásgyűjtő ívének hitelesítése tárgyában hozott határozata ellen benyújtott kifogás alapján meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 15/2010. (I. 14.) OVB határozatát megsemmisíti, és az Országos
Választási Bizottságot új eljárásra utasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. 1. Az Országos Választási Bizottság (a továbbiakban: OVB) 15/2010. (I. 14.) OVB határozatával hitelesítette annak
a magánszemély által benyújtott aláírásgyűjtő ívnek a mintapéldányát, amelyen a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy az öregségi nyugdíjkorhatár ne haladhassa meg a 62 évet?”
Az OVB határozata indokolásában megállapította, hogy a kérdés megfelel az országos népszavazásról és népi
kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvényben (a továbbiakban: Nsztv.) foglalt formai és tartalmi feltételnek, ezért
a kérdést hitelesítette.
2. A határozat ellen egy magánszemély nyújtott be kifogást. Az OVB határozata 2010. január 14-én jelent meg a Magyar
Közlöny 2010. évi 2. számában. A kifogást 2010. január 26-án – a választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény
(a továbbiakban: Ve.) 130. § (1) bekezdésében meghatározott tizenötnapos határidőn belül – terjesztették elő.
A kifogástevő álláspontja szerint a kérdés nem felel meg az Nsztv. 13. §-ában meghatározott egyértelműségi
követelménynek, különösen a jogalkotó szempontjából. Érvelésében kifejti, hogy a társadalombiztosítási
nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvényben (a továbbiakban: Tny.) az öregségi nyugdíjjogosultság feltételeinek,
valamint összegének megállapítása igen bonyolult és összetett rendszerben történik, továbbá a nyugdíjkorhatárhoz
számos egyéb rendelkezés is kapcsolódik, ezért egy esetleges módosítás a Tny. egészének átalakítását igényelné.
A kifogástevő szerint nem egyértelmű a kérdés a tekintetben, hogy mely szabályozási kérdéseket, továbbá a jelenleg
differenciált nyugdíjkorhatár kapcsán mely személyi kört érinti. Nézete szerint a kezdeményezés az egész öregségi
nyugdíjrendszer teljes átalakítását kívánja, azonban a feltett kérdés egyszerű és általános megfogalmazásával nem
alkalmas arra, hogy eligazítást adjon a jogalkotó számára.
II. Az Alkotmánybíróság határozatának meghozatala során a következő jogszabályokat vette alapul:
1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezése:
„2. § (2) A Magyar Köztársaságban minden hatalom a népé, amely a népszuverenitást választott képviselői útján,
valamint közvetlenül gyakorolja.”
2. A Ve. érintett rendelkezései:
„130. § (1) Az Országos Választási Bizottságnak az aláírásgyűjtő ív, illetőleg a konkrét kérdés hitelesítésével kapcsolatos
döntése elleni kifogást a határozat közzétételét követő tizenöt napon belül lehet – az Alkotmánybírósághoz címezve –
az Országos Választási Bizottsághoz benyújtani. (...)
(3) Az Alkotmánybíróság a kifogást soron kívül bírálja el. Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság,
illetőleg az Országgyűlés határozatát helybenhagyja, vagy azt megsemmisíti, és az Országos Választási Bizottságot,
illetőleg az Országgyűlést új eljárásra utasítja.”
3. Az Nsztv. érintett rendelkezései:
„10. § Az Országos Választási Bizottság megtagadja az aláírásgyűjtő ív hitelesítését, ha (...)
c) a kérdés megfogalmazása nem felel meg a törvényben foglalt követelményeknek”.
„13. § (1) A népszavazásra feltett konkrét kérdést úgy kell megfogalmazni, hogy arra egyértelműen lehessen
válaszolni.”
III. 1. Az Alkotmánybíróság hatáskörét jelen ügyben az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban:
Abtv.) 1. § h) pontja alapján a Ve. 130. §-a határozza meg. Az Alkotmánybíróság eljárása ebben a hatáskörben
jogorvoslati természetű. Ennek során az Alkotmánybíróság – alkotmányos jogállásával és rendeltetésével
összhangban – a beérkezett kifogás keretei között azt vizsgálja, hogy az aláírásgyűjtő ív és a népszavazásra szánt
kérdés megfelel-e a jogszabályi feltételeknek, és hogy az OVB az aláírásgyűjtő ív hitelesítési eljárásában
az Alkotmánynak és az irányadó törvényeknek megfelelően járt-e el [63/2002. (XII. 3.) AB határozat, ABH 2002, 342.].
2. Az Alkotmánybíróság a kérdés egyértelműségét vitató kifogással kapcsolatban az alábbiakat állapította meg.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata során számos határozatban értelmezte az Nsztv. 13. § (1) bekezdésében foglalt,
a népszavazásra bocsátandó kérdéssel szemben támasztott egyértelműség követelményét. E határozataiban
az Alkotmánybíróság kifejtette, hogy az egyértelműség követelménye a népszavazáshoz való jog érvényesülésének
garanciája. Az egyértelműség követelménye ebben az összefüggésben azt jelenti, hogy a népszavazásra szánt
kérdésnek egyrészt a választópolgár, másrészt a jogalkotó számára egyértelműnek kell lennie. Ahhoz, hogy
a választópolgár a népszavazásra feltett kérdésre egyértelműen tudjon válaszolni az szükséges, hogy a kérdés világos
és kizárólag egyféleképpen értelmezhető legyen, a kérdésre igen-nel vagy nem-mel lehessen felelni (választópolgári
egyértelműség). Mindez feltételezi a feltett kérdés tényleges egyértelműségét, érthetőségét. A fent leírtakból
következik, hogy a túl bonyolult, érthetetlen vagy félreérthető kérdés sem tekinthető egyértelműnek.
Az eredményes népszavazással hozott döntés az Országgyűlés Alkotmány 19. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt
jogkörének – Alkotmányban szabályozott – korlátozása: az Országgyűlés köteles az eredményes népszavazásból
következő döntéseket meghozni. Ezért a kérdés egyértelműségének megállapításakor vizsgálni kell azt is, hogy
a népszavazás eredménye alapján az Országgyűlés el tudja-e dönteni, hogy terheli-e jogalkotási kötelezettség, és ha
igen, milyen jogalkotásra köteles (jogalkotói egyértelműség) [51/2001. (XI. 29.) AB határozat, ABH 2001, 392, 396.;
25/2004. (VII. 7.) AB határozat, ABH 2004, 381, 386.; 24/2006. (VI. 15.) AB határozat, ABH 2006, 358, 360–361.; 84/2008.
(VI. 13.) AB határozat, ABH 2008, 695, 703.]. Az aláírásgyűjtő íven szereplő kérdés egyértelműségének megítélésénél
egyébként sem az aláírás gyűjtését kezdeményezők szándéka, sem pedig a népszavazás általuk remélt eredménye
nem bír jelentőséggel [76/2006. (XII. 20.) AB határozat, ABH 2006, 886, 890.].
3. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az aláírásgyűjtő íven szereplő kérdés nem felel meg a választópolgári
egyértelműség követelményének.
Az Alkotmánybíróság a 26/2007. (IV. 25.) AB határozatában megállapította: a választópolgári egyértelműség
követelményének része, hogy a választópolgárok a kérdés megválaszolásának lehetséges következményeit világosan
lássák. Következésképpen az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a választópolgárokat félrevezető, félreérthető
kérdések nem felelnek meg az egyértelműség követelményének (ABH 2007, 332, 337, – Ingyen sör).
Az Alkotmánybíróság ezen határozatában hangsúlyozta továbbá, hogy „[a]z egyértelműség követelményének
lényege, hogy a népszavazási kérdésnek döntésre alkalmasnak kell lennie, aminek a jogalkotói és a választópolgári
egyértelműség feltétlenül szükséges, de nem egyetlen feltétele. Az egyértelműség részének tekinti
az Alkotmánybíróság azt is, hogy a népszavazási kérdésben foglalt döntési kötelezettség ne legyen kivitelezhetetlen,
végrehajthatatlan, következményeiben kiszámíthatatlan. Ezért az Alkotmánybíróság a jövőben az egyes népszavazási
kérdések alkotmányos megengedhetőségéről szóló döntéseiben e szempontot is figyelembe fogja venni.” (ABH 2007,
332, 337.)
A kifogással élő érvelésében helyesen hivatkozik a Tny. 18. § (1) bekezdésének a)–g) pontjaira, amely az öregségi
nyugdíjra való jogosultság megállapításakor a biztosítottak születési évéhez mérten különböző életév betöltéséhez
köti az öregségi nyugdíjra jogosító korhatárt. Az érvelés szintén helyesen hivatkozik a hatályos nyugdíjrendszer
feltételrendszerének komplexitására.
A népszavazásra feltenni kívánt kérdés ezen komplex feltételrendszer egyik elemét kívánja rögzíteni az öregségi
nyugdíjra jogosító nyugdíjkorhatár meghatározott életévhez való kötésével; anélkül azonban, hogy a választópolgár
számára világossá tenné, hogy ez jár-e, és ha igen, milyen hatással, változással az öregségi nyugdíj megszerzésének
további feltételeire nézve. Így a választópolgár döntése meghozatalakor nem lehetne tisztában azzal, hogy a kérdésre
igen-nel vagy nem-mel szavazás esetén döntésének milyen pénzügyi, vagy egyéb következményei lennének, például
a szolgálati idő és a nyugdíj mértékére nézve. A népszavazásra bocsátandó kérdésről tehát úgy kellene döntésüket
meghozniuk, hogy nem volna egyértelmű számukra, a népszavazás sikere milyen változásokkal jár
a nyugdíjrendszerben, és ennek milyen társadalmi, pénzügyi és más hatásaival kellene számolniuk.
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a népszavazásra szánt kérdés nem felel meg az Nsztv.
13. § (1) bekezdésében foglaltaknak, ezért az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 15/2010. (I. 14.) OVB
határozatát megsemmisítette, és a Ve. 130. § (3) bekezdése alapján az Országos Választási Bizottságot új eljárásra
utasította.
Az Alkotmánybíróság a határozat közzétételét az OVB határozatnak a Magyar Közlönyben való megjelenésére
tekintettel rendelte el.
Budapest, 2011. február 28. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1069/2017. (II. 10.) Korm. határozata a szociális ágazatban egészségügyi munkakörben foglalkoztatott személyek bérhelyzetével kapcsolatos feladatokról.
A Kormány 1. a szociális intézményben egészségügyi végzettséghez kötött munkakörökben foglalkoztatottak bérrendezése
érdekében felhívja az emberi erőforrások miniszterét és a nemzetgazdasági minisztert, hogy
a) a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló
1/2000. (I. 7.) SZCSM rendeletben kötelezően előírt egészségügyi végzettséggel betölthető munkakörökben
foglalkoztatott, és b) egészségügyi engedéllyel rendelkező szociális intézményben ápolói munkakörben, magyar egészségügyi
szakdolgozói kamarai tagság mellett foglalkoztatott legfeljebb összesen 3290 fő foglalkoztatott számára az egészségügyi szolgáltatásokban foglalkoztatottakkal azonos
bért alakítson ki 2018. évtől; Felelős: emberi erőforrások minisztere, nemzetgazdasági miniszter
Határidő: Magyarország 2018. évi központi költségvetésének tervezésekor 2. az 1. pontban foglaltak végrehajtása érdekében felhívja
a) az emberi erőforrások miniszterét, hogy az intézkedést megalapozó jogszabály-módosításokat készítse elő
Felelős: emberi erőforrások minisztere Határidő: 2017. november 1.
b) a nemzetgazdasági minisztert, hogy a szükséges forrásokat 2018. január 1-jétől biztosítsa;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter Határidő: Magyarország 2018. évi központi költségvetésének tervezésekor
3. felhívja az emberi erőforrások miniszterét, hogy a vonatkozó szociális tárgyú jogszabályokban vizsgálja meg annak
a lehetőségét, hogy az egészségügyi ágazati jogszabályok alapján, egészségügyi területen szervezett tanfolyamon
és szakvizsgán teljesített pontok a szociális ágazat továbbképzéséről szóló jogszabály alapján is elfogadottá
váljanak. Felelős: emberi erőforrások minisztere Határidő: 2017. november 1.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
32/2019. (IX. 25.) MNB rendelete a jegybanki információs rendszerhez a pénzforgalmi szolgáltatás nyújtásához kapcsolódó egyes adatokra vonatkozóan teljesítendő adatszolgáltatási kötelezettségekről.
A Magyar Nemzeti Bankról szóló 2013. évi CXXXIX. törvény 171.  § (1)  bekezdés i)  pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a  Magyar Nemzeti Bankról szóló 2013. évi CXXXIX. törvény 4.  § (6)  bekezdésében meghatározott feladatkörömben eljárva
a következőket rendelem el:
1. § (1) A pénzforgalmi szolgáltató, valamint az Európai Unió másik tagállamában vagy az Európai Gazdasági Térségről szóló
megállapodásban részes más államban székhellyel rendelkező pénzforgalmi szolgáltató magyarországi fióktelepe
(a továbbiakban együtt: adatszolgáltató) az  általa nyújtott pénzforgalmi szolgáltatáshoz kapcsolódó egyes
adatokról negyedéves gyakoriságú adatszolgáltatásokat (a továbbiakban: adatszolgáltatások) teljesít
a Magyar Nemzeti Bank (a továbbiakban: MNB) részére.
(2) Az adatszolgáltatások teljesítési határideje a tárgyidőszakot követő hónap utolsó munkanapja.
 (3) Az  adatszolgáltatásokhoz kapcsolódó táblákat, az  azok kitöltésére és az  MNB-nek való megküldésére vonatkozó
rendelkezéseket az 1. melléklet tartalmazza.
 (4) Az adatszolgáltatások teljesítéséhez szükséges – a 2. mellékletben meghatározott – technikai segédleteket az MNB
e rendelet hatálybalépésével egyidejűleg, a honlapján teszi közzé.
2. § Ez a rendelet 2020. január 1-jén lép hatályba.
3. § A 2020 I. negyedévére mint tárgyidőszakra vonatkozó adatszolgáltatások teljesítési határideje 2020. július 31.
Dr. Matolcsy György s. k.,
 a Magyar Nemzeti Bank elnöke


text:
10/2014. (XII. 12.) BVOP utasítása a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága Szervezeti és Működési Szabályzatáról.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontja alapján, figyelemmel a Belügyminisztérium Szervezeti
és Működési Szabályzatáról szóló 15/2014. (IX. 5.) BM utasítás 1. melléklet 4. § (2) bekezdés j) pontjára – a  rendészetért felelős
miniszter jóváhagyásával – a következő utasítást adom ki:
1. § A Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága Szervezeti és Működési Szabályzatát az utasítás 1. mellékletében
foglaltak szerint határozom meg.
2. § A Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága önálló szervezeti egységei vezetőinek az utasítás hatálybalépésétől
számított harminc napon belül el kell készíteni az egyes szervezeti egységek – országos parancsnok által jóváhagyott –
ügyrendjét és a kapcsolódó munkaköri leírásokat.
3. § (1) Ez az utasítás – a (2) bekezdésben meghatározott kivételekkel – a közzétételét követő napon lép hatályba.
 (2) Az utasítás 1. mellékletének 5. pont p) alpontja 2015. január 1-jén lép hatályba.
4. § (1) Hatályát veszti a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága Szervezeti és Működési Szabályzatának kiadásáról
szóló 1/2011. (V. 6.) BVOP utasítás.
(2) Az utasítás 1. mellékletének 5. pont a) alpontja 2015. január 1-jén hatályát veszti.
Csóti András bv. vezérőrnagy s. k.,
 országos parancsnok


text:
377/2013. (VIII. 30.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. mensáros dánielt
2013. szeptember 1. napjától 2016. augusztus 31. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2013. augusztus 21. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
487/2018. (XI. 15.) KE határozata államtitkári kinevezésről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés j) pontja és a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és
az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 52. § (2) bekezdése alapján – a miniszterelnök javaslatára –
Gion Gábort 2018. november 13-ai hatállyal a Pénzügyminisztérium államtitkárává kinevezem.
Budapest, 2018. november 12. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
534/2015. (XII. 15.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés f )  pontja, illetve a  Magyarország címerének és zászlajának használatáról,
valamint állami kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18.  § (1)  bekezdése alapján – a  miniszterelnök
előterjesztésére –
magas szintű, a  hazai építőipar területén jelentős és számos szakmai elismerést kiérdemlő munkája, valamint
példaértékű társadalmi felelősségvállalása elismeréseként
Korcsmár István, az ALISCA BAU Építőipari Zrt. vezérigazgatója részére a
MAGYAR ÉRDEMREND
 lovagkeresztje
 polgári tagozata; a térség szakmai közéletében betöltött meghatározó szerepe, valamint a helyi tudományos, kulturális és sportéletet
támogató tevékenysége elismeréseként
Szakács József, a SZA-LEE Kft. alapítója és tulajdonosa, a Vállalkozók és Munkáltatók Országos Szövetsége Csongrád
Megyei Szervezetének elnöke részére a
MAGYAR ARANY ÉRDEMKERESZT
 polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2015. november 25.
Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
210/2013. (VI. 19.) Korm. rendelete a 2013. évben nemzetközi szolidaritási program keretében elismerhető menekültek keretszámáról.
A Kormány a menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény 93. § (2a) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, az Alaptörvény
15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § A Kormány a  menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény 7.  § (5)  bekezdése alapján menekültként elismerhető
külföldiek számát a 2013. évben legfeljebb 10 főben határozza meg.
2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba, és 2014. január 1. napján hatályát veszti.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2132/2017. (XII. 29.) Korm. határozata a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. CXXII. törvény 35. § (6) bekezdése szerinti sikertelen végrehajtási eljárások nyomán keletkezett állami földvásárlási kényszer teljesítéséhez 2017. évben szükséges forrás biztosításáról.
A Kormány a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvény 35. § (6) bekezdése szerinti
sikertelen végrehajtási eljárások nyomán keletkezett állami földvásárlási kényszer okozta forráshiány megoldása
érdekében felhívja a nemzetgazdasági minisztert, hogy gondoskodjon az államot terhelő kifizetésekhez 2017-ben
szükséges 2 250 000 000 forint fedezetnek a  Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi
XC. törvény XLIV. A  Nemzeti Földalappal kapcsolatos bevételek és kiadások fejezetben történő rendelkezésre
állásáról.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
földművelésügyi miniszter Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1183/2016. (IV. 11.) Korm. határozata a vajdasági magyar közösségek terület- és gazdaságfejlesztési stratégiájában megfogalmazott célok megvalósítása érdekében a rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló tartalékból történő előirányzatátcsoportosításról.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 21. § (6) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva,
a vajdasági magyar közösségek terület- és gazdaságfejlesztési stratégiájában megfogalmazott célok megvalósítása
érdekében 1500,0 millió forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el elszámolási, a fel nem használt rész tekintetében
visszatérítési kötelezettséggel a  Magyarország 2016. évi központi költségvetéséről szóló 2015. évi C. törvény
(a  továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 32. Rendkívüli kormányzati intézkedések cím
terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet XVIII. Külgazdasági és Külügyminisztérium fejezet, 7. Fejezeti kezelésű előirányzatok
cím, 2. Államháztartáson kívüli szervezetek támogatása alcím, 7. Határmenti gazdaságfejlesztési programok
jogcímcsoport javára, az 1. melléklet szerint.
Az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Az elszámolás és a visszatérítési kötelezettség tekintetében
Felelős: külgazdasági és külügyminiszter
Határidő: 2017. január 31.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
103/2017. (III. 14.) KE határozata egyetemi tanári kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés c)  pontja, valamint a  nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény
27.  § (3)  bekezdése alapján – az  emberi erőforrások miniszterének a  fenntartóval egyetértésben tett javaslatára –
Dr. Szilvási Józsefet 2017. április 1. napjával egyetemi tanárrá kinevezem.
Budapest, 2017. február 27. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
23/2010. (V. 20.) NFGM utasítása a Kutatási és Technológiai Innovációs Alap gazdálkodásának szabályairól.
A jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény 49. §-ának (1) bekezdése alapján, az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény, az
államháztartás működési rendjéről szóló 292/2009. (XII. 19.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Ámr.), a Kutatási és Technológiai
Innovációs Alapról szóló 2003. évi XC. törvény (a továbbiakban: Alapról szóló törvény), a Kutatási és Technológiai Innovációs
Tanácsról szóló 255/2003. (XII. 24.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Tanácsról szóló Korm. rendelet), a Nemzeti Kutatási és
Technológiai Hivatalról szóló 277/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet, valamint a kutatás-fejlesztési és technológiai innovációs projektek
közfinanszírozású támogatásáról szóló 146/2010. (IV. 29.) Korm. rendelet vonatkozó rendelkezéseire figyelemmel a Kutatási és
Technológiai Innovációs Alappal való gazdálkodás szabályairól az alábbiak szerint rendelkezem.
I. ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 1. Jelen utasítás hatálya kiterjed a Kutatási és Technológiai Innovációs Alap (a továbbiakban: Alap) előirányzataira, az
Alapból a Nemzeti Kutatási és Technológiai Hivatal (a továbbiakban: NKTH) igazgatása részére átadott
pénzeszközökre, továbbá az Alap kezelésében és felhasználásában jogszabály alapján közreműködő szervezetekre.
2. Az Alap rendeltetését, tárgyévi bevételeit, az Alap felhasználása és az Alap feletti rendelkezési jog alapvető szabályait
az Alapról szóló törvény, a Kutatási és Technológiai Innovációs Tanácsra (a továbbiakban: Tanács) és annak Alap
felhasználásával kapcsolatos alapvető jogaira vonatkozó rendelkezéseket az Alapról szóló törvény 11. §-a, valamint a
Tanácsról szóló Korm. rendelet tartalmazza. 3. Az NKTH igazgatása által az Alap kezelésére átvett pénzeszközt az intézmény igazgatási költségvetésének részeként,
de az egyéb bevételektől számvitelileg elkülönítve kell kezelni.
Az Alap kezelésére átvett pénzeszközzel az NKTH-nak legkésőbb a tárgyévet követő év február 28-ig kell elszámolnia
és a tárgyévi kötelezettségvállalással nem terhelt maradványt az Alapba visszautalnia. Az Alap kezelésére,
működtetésére átvett pénzeszköz elszámolását az NKTH a számviteli politikájában rögzíti.
4. Az Alap terhére történő kötelezettségvállalás ellenjegyzésére jogosult személy kijelölésére az NKTH gazdasági
vezetője jogosult. A Regionális Fejlesztési Tanács (a továbbiakban: RFT) hatáskörébe tartozó pályázati támogatási döntés
ellenjegyzésének feltétele, hogy az RFT a jelen utasítás mellékletének megfelelő nyilatkozatot kitöltve és aláírva az
NKTH részére megküldje. II. AZ ALAP GAZDÁLKODÁSÁNAK RÉSZLETES SZABÁLYAI
1. Tervezés 1.1. Stratégiai tervezés 1.1.1. Az Alap középtávú felhasználására vonatkozó, a Nemzeti Fejlesztési Tervvel összhangban lévő, hét éves
programtervet az NKTH készíti el. A középtávú programtervet, a miniszterrel folytatott előzetes egyeztetés után, az
NKTH elnöke terjeszti a Tanács elé elfogadásra. A Tanács által elfogadott középtávú programot az NKTH elnöke
jóváhagyás céljából megküldi a kutatás-fejlesztésért és technológiai innovációért felelős miniszter (a továbbiakban:
miniszter) részére. 1.1.2. Az NKTH az Alap felhasználására vonatkozó, a Nemzeti Fejlesztési Tervvel összhangban lévő két vagy három éves
akciótervet az érintett miniszterek, államigazgatási szervek és a Magyar Tudományos Akadémia bevonásával a
tárgyéveket megelőző évben a költségvetés tervezésével összhangban készíti el. Az akciótervet az NKTH elnöke – az
éves költségvetési törvény országgyűlési elfogadását követően – terjeszti a Tanács elé elfogadásra. Az elfogadott
akciótervet az NKTH elnöke jóváhagyás céljából megküldi a miniszter részére.
1.1.3. Az akcióterv év közben szükséges esetleges módosítását az NKTH készíti el. A módosított akciótervet az NKTH
elnöke terjeszti a Tanács elé elfogadásra. A Tanács által elfogadott módosított akciótervet az NKTH elnöke jóváhagyás
céljából megküldi a miniszter részére. 1.2. Költségvetési törvényjavaslat
1.2.1. Az Alap tárgyévi költségvetési tervét a Pénzügyminisztérium (a továbbiakban: PM) tervezési köriratában
foglaltak és a miniszter előírásai figyelembe vételével az NKTH készíti el, és azt a Nemzeti Fejlesztési és Gazdasági
Minisztérium Költségvetési és Kontrolling Főosztálya (a továbbiakban: KKF) útján küldi meg a miniszter részére.
A KKF az Alap tárgyévi költségvetési tervét formai és tartalmi szempontból ellenőrzi és továbbítja jóváhagyásra.
Az Alap tárgyévi költségvetési tervét a kabinetfőnök egyetértésével a miniszter hagyja jóvá.
1.2.2. A költségvetési törvényjavaslat tervezési feladatainak koordinálását az NKTH végzi.
1.2.3. Az NKTH belső tervezési köriratban határozza meg a költségvetési törvényjavaslat – jelen utasításban nem
rögzített – tartalmi és formai követelményeit, a tervezés NKTH belső szervezeti egységeire irányadó határidejét és a
végrehajtásért felelős személyeket. 1.2.4. Az Alap költségvetésének részletes tervezetét a miniszter jóváhagyását követően a PM részére a kabinetfőnök
küldi meg. 1.3. Kincstári költségvetés 1.3.1. Az Alap kincstári költségvetését az NKTH készíti el bevételi és kiadási jogcímenként, a bevételek és a kiadások
közgazdasági tartalmának feltüntetésével a Magyar Államkincstár (a továbbiakban: MÁK) által megadott formában.
1.3.2. A kincstári költségvetést az NKTH legkésőbb tárgyév január 20-ig megküldi a MÁK és – egyidejűleg, tájékoztatásul,
másolatban – a KKF részére. 1.4. Elemi költségvetés
1.4.1. Az Alap elemi költségvetését az NKTH készíti el tárgyév január 20-ig, és azt tárgyév február 10-éig megküldi a KKF
útján a kabinetfőnök részére. A KKF az elemi költségvetést formai és tartalmi szempontból ellenőrzi és továbbítja jóváhagyásra.
Az elemi költségvetést a kabinetfőnök hagyja jóvá, és azt tárgyév február 15-ig megküldi a PM és a MÁK részére.
1.4.2. Az Alap elemi költségvetése magában foglalja: a) a kiadásokat és bevételeket az Alapról szóló törvényben meghatározott jogcímenként, a költségvetési törvényben
megállapított előirányzatok keretei között, valamint azokat részletezve; b) a kiadásokat és a bevételeket a közgazdasági osztályozásnak megfelelő bontásban, részletes előirányzatonként;
c) az Alap költségvetési évre vonatkozó finanszírozási tervét;
d) a szakfeladatrend szerinti tevékenységenként készített kimutatást. 1.4.3. Az Alap elemi költségvetését az „E) Elkülönített állami pénzalap költségvetése” megnevezésű nyomtatványgarnitúra
PM által meghatározott űrlapjainak kitöltésével nyomtatott formában és a közreadott számítástechnikai program
segítségével előállítva elektronikus úton is be kell nyújtani a MÁK részére.
1.4.4. Az elemi költségvetésnek tartalmaznia kell az Alap azonosító adatait és működését, a rendeltetését röviden
ismertető költségvetési alapokmányt, a kiadások és bevételek pénzforgalmi összefoglalását és részletezését, azok
tételes jogcímeit. 1.5. Finanszírozási terv 1.5.1. Az Alap jóváhagyott kiadási előirányzatának felhasználása finanszírozási terv alapján történik. A finanszírozási
tervet az NKTH készíti el és az elemi költségvetés részeként, az arra vonatkozó határidőket és szabályokat alkalmazva
küldi meg a KKF útján a kabinetfőnök részére.
1.5.2. A finanszírozási terv az Alap pénzforgalomban tervezhető bevételeit, kiadásait, az Alap likviditásának változását
tartalmazza. 1.5.3. Amennyiben a finanszírozási terv havi adatai és a tárgyhavi teljesítés adatai között 10%-nál nagyobb eltérés
mutatkozik, az NKTH módosított finanszírozási tervet készít, azt benyújtja a MÁK-hoz, illetve egyidejűleg
tájékoztatásul megküldi a KKF részére. 1.5.4. A negyedéves finanszírozási tervet és a módosított finanszírozási terveket az NKTH készíti el, és azokat – legkésőbb
a tárgynegyedévet megelőző hónap 25-éig – megküldi a MÁK részére, valamint egyidejűleg tájékoztatásul a KKF
részére. 2. Pénzeszközátadás Az Alap kezelésével összefüggő kiadások fedezetéül az NKTH részére történő pénzeszközátadást a költségvetési
törvényben e célra jóváhagyott éves keretösszeg havi bontásának meghatározásával az NKTH elnöke engedélyezi. Az
éves keretösszeg megváltoztatását az NKTH elnökének szöveges indokolással alátámasztott kérelmére – a
kabinetfőnök egyetértésével – a miniszter engedélyezi. 3. Előirányzat-módosítás
Előirányzat-módosítást az NKTH elnöke kezdeményezhet a miniszternél. Az NKTH elnöke az előirányzat-módosításra
vonatkozó javaslatát a KKF útján küldi meg a miniszter részére.
A KKF az előirányzat-módosítási javaslatot formai és tartalmi szempontból ellenőrzi.
A miniszter az előirányzat-módosítást a kabinetfőnök egyetértésével hagyja jóvá.
4. Követelésállomány (adósok) nyilvántartása, kezelése Az Alap követelésállományának nyilvántartását és kezelését az NKTH végzi. A követelésállomány alakulását,
a követeléskezelés tapasztalatait az éves költségvetési beszámoló szöveges részében be kell mutatni.
5. Követelés fejében kapott részvények, üzletrészek, egyéb vagyontárgyak
A követelés fejében történő értékpapír-, vagyon-, illetve tulajdonjog-átruházást az NKTH elnökének javaslata alapján a
miniszter engedélyezi, az abból származó bevétel – a költségvetési támogatás arányában a központi költségvetést
megillető hányad kivételével – az Alapot illeti meg.
6. Könyvvezetés, beszámolás, adatszolgáltatás 6.1. Könyvvezetés, számviteli rend
Az Alap könyvvezetését a NKTH végzi, pénzforgalmát az NKTH bonyolítja. Az Alap egységes számviteli rendjét, a
könyvvezetés szabályozását a kabinetfőnök egyetértésével, a miniszter jóváhagyásával az NKTH alakítja ki. Az NKTH az
alábbi szabályzatok megalkotására köteles: – Számviteli politika – Eszközök és források értékelési szabályzata
– Eszközök és források leltárkészítési szabályzata – Pénzkezelési szabályzat
– Számlarend, számlatükör – Kötelezettségvállalás, érvényesítés, utalványozás, ellenjegyzés rendje
– Bizonylati szabályzat 6.2. Kincstári beszámoló, mérlegjelentés, évközi és éves beszámoló, zárszámadás
6.2.1. A MÁK kincstári költségvetési beszámolót készít, melyet a tárgyévet követő hónap utolsó munkanapjáig
egyeztetés céljából megküld az NKTH részére. Az egyeztetési kötelezettség a kincstári számlák egyenlegére és
forgalmára, valamint a kincstári költségvetés kiemelt előirányzatainak aktuális összegére és az előirányzatok
teljesítésének összegére vonatkozik. Az NKTH az egyeztetés keretében észlelt esetleges eltérés indokolását az elemi
beszámolóhoz köteles mellékelni. 6.2.2. Az NKTH az Alap eszközeinek és forrásainak alakulásáról negyedévenként, a főkönyvi kivonat állományi
számláinak adataiból, illetve az azt alátámasztó nyilvántartásokból összeállított mérlegjelentést készít az
Ámr. 17–18. számú mellékletei szerint. A gyorsjelentést az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal részére történő adatszolgáltatást megelőzően, a negyedik
negyedévre számított értékvesztés nélkül kell elkészíteni. A negyedéves mérlegjelentéseket az NKTH a tárgynegyedévet követő hónap 25. napjáig, a gyorsjelentést a tárgyévet
követő év március 20-ig juttatja el feldolgozásra a MÁK-nak.
6.2.3. Az Alap féléves, illetve éves költségvetési beszámolóját az NKTH készíti el a jogszabályokban rögzítetteknek
megfelelően, a PM köriratával összhangban, a II. fejezet 6.4. pontban megadott határidőben.
Az évközi és éves beszámolókat az NKTH megküldi a KKF részére; formai ellenőrzés céljából.
A féléves és az éves költségvetési beszámolót a kabinetfőnök egyetértése után a miniszter hagyja jóvá.
A KKF a féléves költségvetési beszámolót a PM részére, az éves költségvetési beszámolót a PM és az Állami
Számvevőszék (a továbbiakban: ÁSZ) részére küldi meg. 6.2.4. Az éves költségvetési beszámolót és a mérleget könyvvizsgálóval hitelesíttetni kell. A hitelesített költségvetési
beszámolót és mérleget meg kell küldeni az ÁSZ-nak. A könyvvizsgálót – az ÁSZ elnökének javaslata ismeretében – a
miniszter bízza meg. A könyvvizsgálattal kapcsolatos ügyekben egyébiránt az NKTH elnöke jár el. A könyvvizsgálat
költségeit az NKTH az Alap működtetésével, kezelésével kapcsolatos kiadások között számolja el.
6.2.5. Az éves költségvetési beszámolót az NKTH a tárgyévet követő év május 20-ig megküldi a Tanács részére
véleményezésre. A Tanács véleményét az NKTH elnöke a KKF útján továbbítja a miniszter részére.
6.2.6. A zárszámadási törvényjavaslat előkészítéséhez szükséges – a PM körirata és a miniszter által előírt – számszaki és
szöveges információkat az NKTH készíti el és küldi meg a miniszter részére. A zárszámadáshoz szükséges
adatszolgáltatást a miniszter jóváhagyását követően a kabinetfőnök küldi meg a PM részére.
6.3. Egyéb adatszolgáltatás 6.3.1. Az NKTH a tárgyhót követő hónap 15-ig megküldi elektronikus formában a MÁK részére a társadalmi szervezetek,
alapítványok, közalapítványok, közhasznú társaságok részére juttatott támogatások adatait a MÁK által rendelkezésre
bocsátott formában és tartalommal. 6.3.2. Az Országos Támogatási Monitoring Rendszerrel kapcsolatos adatszolgáltatást a MÁK által megadott formában
és tartalommal az NKTH végzi. 6.3.3. Az NKTH a Tanács részére havi rendszerességgel részletes jelentést készít az Alap gazdálkodásának alakulásáról.
Az NKTH a jelentést egyidejűleg tájékoztatásul megküldi a kabinetfőnök részére.
6.4. Határidők Amennyiben jogszabály, a pénzügyminiszter rendelkezése vagy körirata másként nem rendeli, a jelen fejezetben
foglalt kötelezettségek teljesítése során az alább határidőket kell betartani.
NKTH saját jogkörű
adatszolgáltatása az NKTH-tól az NFGM részére NFGM-től PM részére
Mérlegjelentés – időközi
(Ámr. 206. §) tárgynegyedévet követő
hónap 25. nap
Mérlegjelentés –
IV. negyedévről készült
gyorsjelentés (Ámr. 206. §)
tárgyévet követő év
március 20. Mérlegjelentés – éves
jelentés
tárgyévet követő év
május 20. tárgyévet követő év
május 31.
Féléves beszámoló tárgyév augusztus 10. tárgyév augusztus 15.
Előzetes éves beszámoló
könyvvizsgálói jelentés
nélkül tárgyévet követő év
április 25.
tárgyévet követő év
április 30. Éves beszámoló
könyvvizsgálói jelentéssel
tárgyévet követő év
május 25. tárgyévet követő év
május 31.
Éves beszámoló
megküldése
a Tanács részére tárgyévet követő év
május 20.
Az adatszolgáltatást a jogszabályi előírásoknak, a PM köriratának, a miniszter, illetve az NKTH elnöke vonatkozó
utasításainak megfelelő formában és tartalommal kell teljesíteni a fent megjelölt határidőkre.
6.5. Szabályozási kötelezettség 6.5.1. Az NKTH az Alap felhasználásával kapcsolatosan szabályzatban határozza meg:
a) a pályáztatás, a bírálat, a döntés-előkészítés, a döntés, a szerződéskötés és a pénzügyi lebonyolítás rendjét;
b) a kötelezettségvállalás, a teljesítésigazolás, az érvényesítés és az utalványozás rendjét;
c) a belső ellenőrzés szabályait; d) a támogatások felhasználása ellenőrzésének szabályait;
e) a belső kontrollok rendszerét. 6.5.2. Az Alap kezelésében közreműködő szervezetek az Alap terhére kiírt pályázatok bonyolításával kapcsolatosan
kötelesek belső eljárásrendet kialakítani és azt jóváhagyásra megküldeni az NKTH elnöke részére.
III. ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK 1. Az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
2. A 6.1., 6.5.1. és a 6.5.2. pontban foglalt szabályzatokat az NKTH és az Alap kezelésében közreműködő szervezetek jelen
utasítás hatálybalépését követő 30 napon belül kötelesek elkészíteni.
3. Jelen utasítás hatálybalépésével egyidejűleg a Kutatási és Technológiai Innovációs Alap gazdálkodásának szabályairól
szóló 11/2008. (II. 25.) GKM utasítás hatályát veszti.
Budapest, 2010. május 11. Varga István s. k.,
nemzeti fejlesztési és gazdasági miniszter


text:
407/2016. (X. 28.) KE határozata dandártábornoki kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés e)  pontja, valamint a  rendvédelmi feladatokat ellátó szervek hivatásos
állományának szolgálati jogviszonyáról szóló 2015. évi XLII. törvény 16.  § (1)  bekezdése és 32.  § (1)  bekezdése
alapján – a  belügyminiszter javaslatára – Dányi Béla Endre tűzoltó ezredest 2016. október 23-ai hatállyal tűzoltó
dandártábornokká kinevezem.
Budapest, 2016. október 17. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök