text:
10/2011. (III. 9.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság alkotmányjogi panasz, valamint jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára és
mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítványok tárgyában meghozta
a következő határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja: az Országgyűlés az Alkotmány 63. § (1) bekezdését sértő, mulasztásban
megnyilvánuló alkotmányellenes helyzetet idézett elő azáltal, hogy nem alkotta meg azokat a különös törvényi
rendelkezéseket, amelyek alapján az ügyész – az Alkotmánynak megfelelően – törvényességi felügyeletet gyakorolhat
az egyesületek felett. Az Alkotmánybíróság felhívja az Országgyűlést, hogy jogalkotói kötelezettségének 2011. december 31-ig tegyen
eleget. 2. Az Alkotmánybíróság egyebekben a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló
indítványokat elutasítja. 3. Az Alkotmánybíróság a Magyar Köztársaság ügyészségéről szóló 1972. évi V. törvény 13. § (2) bekezdés c), e) és
f) pontjai alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványokat elutasítja.
4. Az Alkotmánybíróság az egyesülési jogról szóló 1989. évi II. törvény 14. § (1) bekezdése és 16. § (2) bekezdés c) pontja
alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványokat elutasítja. 5. Az Alkotmánybíróság a Legfelsőbb Bíróság Kf.VI.38.210/2001/19. számú ítéletével kapcsolatban benyújtott
alkotmányjogi panaszt visszautasítja. 6. Az Alkotmánybíróság az egyesülési jogról szóló 1989. évi II. törvény 2. § (3) bekezdésének alkalmazásával kapcsolatos
alkotmányos követelmény megállapítására irányuló indítványt visszautasítja. 7. Az Alkotmánybíróság visszautasítja azt az indítványt, amely azt kérte az Alkotmánybíróságtól, hogy az Országgyűlést
meghatározott tartalmú törvényi módosításra kötelezze. 8. Az Alkotmánybíróság a Magyar Köztársaság ügyészségéről szóló 1972. évi V. törvény 3. § (2) bekezdés g) pontja
alkotmányellenességének megállapítására irányuló indítvány alapján indult eljárást megszünteti.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. Az Alkotmánybírósághoz több indítvány érkezett az ügyészség társadalmi szervezetek működése feletti
törvényességi felügyelete gyakorlásával kapcsolatos mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására, továbbá a Magyar Köztársaság ügyészségéről szóló 1972. évi V. törvény (a továbbiakban: Ütv.),
valamint az egyesülési jogról szóló 1989. évi II. törvény (a továbbiakban: Egytv.) egyes rendelkezéseinek
megsemmisítésére. Egyik indítvány sem általában a törvényességi felügyelet intézményét támadja, hanem
a társadalmi szervezetek feletti ügyészi törvényességi felügyelet tényleges tartalmára és az időbeli garanciáira
vonatkozó szabályokat kifogásolja. Az Alkotmánybíróság ezeket a beadványokat az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről
szóló, többször módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január, 3.,
a továbbiakban: Ügyrend) 28. § (2) bekezdésének megfelelően egyesítette és egy eljárásban bírálta el.
1.1. Az első indítvány azt kifogásolja, hogy az Egytv. a törvényességi felügyelet tekintetében csupán a feladatot gyakorló
szervet, az ügyészséget jelöli ki, de sem az ügyészség jogkörének terjedelmét, sem azokat a garanciális szabályokat
nem határozza meg, amelyeket az Alkotmányban biztosított egyesülési jog érvényesülése megkíván.
Az Egytv. 14. § (1) bekezdése csupán egy utaló szabályt tartalmaz: az ügyészség a „rá irányadó szabályok” szerint
gyakorol törvényességi felügyeletet. Az ügyészségre az Alkotmányon túl elsődlegesen irányadó szabály az Ütv.,
amelynek az ügyészi törvényességi felügyeletről szóló V. fejezetében foglalt szabályozást a törvényalkotó a törvény
megalkotásakor nyilvánvalóan egészen más körre vonatkozóan alakította ki, így azok a társadalmi szervezetek
esetében – éppen az egyesülési jog speciális minőségére tekintettel – nem alkalmazhatók aggálytalanul. Az Egytv.
megalkotása óta eltelt idő alatt sem került sor a társadalmi szervezetek törvényességi felügyeletének speciális,
az Alkotmányban rögzített egyesülési jogra tekintettel levő garanciális szabályozására, az ügyészség ezért
„önkényesen” a más szervekkel szemben alkalmazható eszközöket veszi igénybe.
Az indítványozó szerint az Egytv. 14. § (1) bekezdése és az Egytv. 16. § (2) bekezdésének c) pontja együttes értelmezése
alapján sem állapítható meg, hogy mikor ítélheti úgy az ügyész, illetve a bíróság, hogy „a társadalmi szervezet
működésének törvényessége másképpen nem biztosítható”. Kétséges, hogy az ügyész milyen időtartamon belül
kezdeményezheti, illetve a bíróság milyen időtartamra rendelheti el a társadalmi szervezet tevékenységének
felfüggesztését, és felügyelőbiztos kirendelését. Mindezek alapján az indítványozó szerint az Országgyűlés az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe és 63. § (1) bekezdését
sértő helyzetet idézett elő azáltal, hogy nem szabályozta azon jogszabályi feltételeket, melyek betartásával
az ügyészség a társadalmi szervezetek működése felett törvényességi felügyeletet gyakorol.
1.2. Az indítvány a mulasztás megállapítása mellett az Ütv. 13–16. §-ai megsemmisítését is kezdeményezte.
Az indítványozó elsőként előadott alkotmányossági érvelése szerint az Egytv. 14. § (1) bekezdése, az Ütv. 3. §
(2) bekezdésének f) pontja, valamint az Ütv. V. fejezetének címe azt a látszatot kelti, mintha az Ütv. 13–16. §-ai vagy
annak bizonyos szabályai a társadalmi szervezetekre is alkalmazhatók volnának. Az indítványozó szerint az Egytv. 14. §
(1) bekezdése és az Ütv. 3. § (2) bekezdésének f) pontja önmagában nem alkotmánysértő, de egymással és az Ütv.
V. fejezetével való összefüggésben azzá válik. Az alkotmányellenességet azonban orvosolhatja az Ütv. 13–16. §-ainak
megsemmisítése. Az indítvány egy alternatív indokolást is tartalmaz arra az esetre, ha az Alkotmánybíróság az iménti érvelést nem
fogadná el. Az indítványozó abból indul ki, hogy az Alkotmánybíróság szerint az Ütv. 13–16. §-aiban felsorolt eszközök
a társadalmi szervezetek törvényességi felügyelete során is alkalmazhatók, hiszen az Ütv.-t módosító 1997. évi
LXX. törvény kifejezetten nem zárta ki ennek lehetőségét.
Ha az Alkotmánybíróság ezt fogadja el, akkor az Ütv. 13–16. §-ai azért ellentétesek a jogállamiság elvéből következő
jogbiztonsággal, mert az alkotmányos egyesülési jog jogosultjai nem tudhatják, hogy a tevékenységük feletti állami
ellenőrzés meddig terjedhet, illetve annak milyen eszközei vannak. Emellett, az egyesülési szabadság
alkotmányellenes korlátozását eredményezheti az eljárás során az, hogy az ügyészség alkotmányellenes analógiát
alkalmaz. Az indítvány továbbá kifogásolja, hogy az Alkotmány 63. § (3) bekezdése az egyesülési jog szabályozása tekintetében
kétharmados többséggel elfogadott törvényt kíván meg, az Ütv. azonban egyszerű többséggel elfogadott és
módosított törvény. Végül az indítványozó az Egytv. 14. § (1) bekezdése és 16. § (2) bekezdés c) pontjának megsemmisítését kéri, mert azok
alapján a társadalmi szervezet tevékenysége felfüggesztésének, ellenőrzésére felügyelőbiztos kirendelésének
kezdeményezése és az arról való döntés az ügyész, illetve a bíróság tetszőleges belátásán múlik. A beadvány szerint
a jelenlegi feltételeket, korlátokat és garanciákat nem tartalmazó általános felhatalmazás az Alkotmány 63. §
(1) bekezdésébe ütközik, továbbá egyértelműség hiányában ellentétes az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében lefektetett
jogállamiság elvével, mivel annak egyik lényeges elemét, a jogbiztonságot sérti.
2.1. Egy másik indítványozó alkotmányjogi panaszt nyújtott be az Alkotmánybírósághoz. Ebben azt kifogásolta, hogy
az Egytv. 14. §-a nem állapít meg határidőt az ügyészi keresetindításra abban az esetben, ha az ügyész a párt
működését törvénysértőnek tartja. Az indítványra az adott okot, hogy a Keresztény Demokrata Néppárt (a továbbiakban: KDNP) Országos Választmánya
1998. szeptember 26-i ülésének határozatait – köztük a párt által elfogadott új alapszabályt – a Legfőbb Ügyészség
2001. július 5-én bíróság előtt támadta meg. Az elsőfokon eljárt Fővárosi Bíróság 2001. szeptember 27-én kelt
5.P.20.614/2001/44. számú ítélete megállapította, hogy a KDNP Országos Választmányának 1998. szeptember 26-i
ülésének szabályszerűsége szempontjából nincs jelentősége annak a körülménynek, hogy a választmányi ülésre tíz
tagot nem hívtak meg. A jegyzőkönyvben rögzített taglétszámra figyelemmel ugyanis nincs súlya a tíz tag
szabályszerű meghívása elmulasztásának. Ugyanakkor a Fővárosi Bíróság megállapította, hogy a megismételt
választmányi ülésen az eredeti napirendhez képest újabb napirendi pontok megtárgyalására jogszerűen nem volt
lehetőség, ezért a bíróság az eredeti napirendet meghaladóan az Országos Választmány által hozott
203–214/1998. számú határozatokat megsemmisítette. A Legfelsőbb Bíróság mint másodfokú bíróság
a Kf.VI.38.210/2001/19. számú ítéletében azonban úgy ítélte meg, hogy az 1998. szeptember 12-ére kitűzött, de
a határozatképtelenség miatt szeptember 26-án megtartott választmányi ülés összehívása nem volt szabályszerű.
Ezért a bíróság a választmányi ülésen hozott valamennyi határozatot megsemmisítette.
Ezt követően az indítványozó alkotmányjogi panasszal élt az Alkotmánybíróságnál. Ebben annak megállapítását kérte
az Alkotmánybíróságtól, hogy alkotmányellenes helyzet állt elő, mert az Országgyűlés az Egytv.-ben nem szabályozta
az ügyészi keresetindítás határidejét. Ez egyrészt jogbizonytalanságot eredményez a pártok életében, mert az ügyész
mindenféle időbeli korlátozás nélkül megtámadhatja a párt (és bármely társadalmi szervezet) korábbi határozatát.
E bizonytalanság továbbá az egyesülési jog sérelmével jár, és akadályozza a pártokat az Alkotmány 3. § (1) és
(2) bekezdésében meghatározott szerepük betöltésében, illetve jogaik gyakorlásában. Másrészt e szabályozási hiány
szembemegy a jogi eljárások ésszerű időn belül történő befejezésének elvével.
2.2. Az indítványozó beadványát később kiegészítette, és az alkotmányjogi panasz mellett mulasztásban megnyilvánuló
alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítványt is benyújtott az Alkotmánybírósághoz. Ebben kifejtette:
nemcsak a pártok, hanem a társadalmi szervezetek életében is jogbizonytalanságot eredményez az ügyész időbeli
korlátozás nélküli joga, amely alapján megtámadhatja a párt vagy társadalmi szervezet határozatát.
3. A harmadik indítvány elsődlegesen az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontjának megsemmisítését kérte
az Alkotmánybíróságtól. Az indítványozó szerint az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontja ellentétes az Alkotmány 2. § (1) bekezdésével, mert
a „jogalkalmazás során fel nem ismerhető normatartalmat hordoz, és ezzel hatásában nem kiszámítható, a címzettek
számára nem előre látható normatartalommal bír, az adott rendelkezés a normavilágosság sérelme alapján
alkotmányellenesnek minősül” [47/2008. (IV. 17.) AB határozat]. Az indítványozó példaként utal az Egytv. 16. § (2) bekezdés d) pontjára, amely pontosan megszabja, hogy az Egytv. 2. §
(2) bekezdés sérelme váltja ki a jogkövetkezményt. Ezzel ellentétben a c) pont nem jelöli meg, hogy mely rendelkezés
megsértése válthatja ki az abban foglalt intézkedéseket. Emiatt nem világos, hogy a „tevékenység felfüggesztése”
miféle aktus, pontosan mit „ellenőriz” a felügyelőbiztos, ki jelölhető ki felügyelőbiztossá, és mik a felügyelőbiztos jogai
és kötelességei. Az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontjának értelmezhetetlensége miatt sérül az Alkotmány 63. §-ban
biztosított egyesüléshez való jog. Az indítványozó a jogszabályi rendelkezések megsemmisítése mellett alkotmányos követelmény megállapítását
kezdeményezte. Azt kérte, az Alkotmánybíróság állapítsa meg, hogy az Egytv. 2. § (3) bekezdésének első fordulatában
foglalt „amelyet törvény nem tilt” kitétel értelmezése akkor felel meg az Alkotmánynak, ha az egyesülési jog korlátját
csak az Egytv. 2. § (2) és (3) bekezdésében taxatíve felsorolt tilalmak jelentik.
Kérte továbbá, hogy az Alkotmánybíróság kötelezze a törvényhozót, hogy az „egyesülési jog alapján fegyveres
szervezet nem hozható létre” szövegrész az Egytv. 2. § (2) bekezdésébe kerüljön át. Végül kezdeményezte
az indítványozó, hogy az Alkotmánybíróság kötelezze a törvényhozót az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontja
módosítására. Az indítványozó szerint az Egytv. e pontjának a következőképpen kellene rendelkeznie: Ha a társadalmi
szervezet 2. § (3) bekezdés szerinti működés törvényessége másképpen nem biztosítható, akkor a bíróság a törvényi
tilalomba ütköző tevékenységet felfüggesztheti és ennek ellenőrzésére felügyelőbiztost rendelhet ki.
II. 1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezései: „2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”
„3. § (1) A Magyar Köztársaságban a pártok az Alkotmány és az alkotmányos jogszabályok tiszteletben tartása mellett
szabadon alakulhatnak és szabadon tevékenykedhetnek. (2) A pártok közreműködnek a népakarat kialakításában és kinyilvánításában.”
„8. § (2) A Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg,
alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja.” „51. § (1) A Magyar Köztársaság legfőbb ügyésze és az ügyészség gondoskodik a természetes személyek, a jogi
személyek és a jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetek jogainak a védelméről, valamint az alkotmányos
rendet, az ország biztonságát és függetlenségét sértő vagy veszélyeztető minden cselekmény következetes
üldözéséről. ” „(3) Az ügyészség közreműködik annak biztosításában, hogy mindenki megtartsa a törvényeket. Törvénysértés esetén
– törvényben meghatározott esetekben és módon – fellép a törvényesség védelmében.”
„63. § (1) A Magyar Köztársaságban az egyesülési jog alapján mindenkinek joga van a törvény által nem tiltott célra
szervezeteket létrehozni, illetőleg azokhoz csatlakozni. [...] (3) Az egyesülési jogról szóló, valamint a pártok gazdálkodásáról és működéséről szóló törvény elfogadásához
a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazata szükséges.” 2. Az indítványok által kifogásolt jogszabályi rendelkezéseknek a határozat elbírálásakor hatályos szövege:
Egytv. „2. § (2) Az egyesülési jog gyakorlása nem sértheti az Alkotmány 2. §-ának (3) bekezdését, nem valósíthat meg
bűncselekményt és bűncselekmény elkövetésére való felhívást, valamint nem járhat mások jogainak és
szabadságának sérelmével. (3) Társadalmi szervezet minden olyan tevékenység végzése céljából alapítható, amely összhangban áll
az Alkotmánnyal és amelyet törvény nem tilt. Társadalmi szervezet elsődlegesen gazdasági-vállalkozási tevékenység
végzése céljából nem alapítható. Az egyesülési jog alapján fegyveres szervezet nem hozható létre.”
„14. § (1) A párt kivételével a társadalmi szervezet működése felett az ügyészség a reá irányadó szabályok szerint
törvényességi felügyeletet gyakorol. Ha a működés törvényessége másképpen nem biztosítható, az ügyész
a bírósághoz fordulhat. (2) A párt törvénysértése esetén az ügyész keresetet indít a párt ellen.”
16. § „(2) A bíróság az ügyész keresete alapján
a) megsemmisítheti a társadalmi szervezet törvénysértő határozatát, és szükség szerint új határozat hozatalát
rendelheti el; b) a működés törvényességének helyreállítása céljából összehívhatja a társadalmi szervezet legfelsőbb szervét;
c) ha a társadalmi szervezet működésének törvényessége másképpen nem biztosítható, tevékenységét
felfüggesztheti, ellenőrzésére felügyelőbiztost rendelhet ki; d) feloszlatja a társadalmi szervezetet, ha annak működése a 2. § (2) bekezdésébe ütközik;
e) megállapítja a társadalmi szervezet megszűnését, ha legalább egy éve nem működik vagy tagjainak száma tartósan
az e törvény által megkívánt létszám alatt van.”
Ütv. „3. § (1) Az ügyészség közreműködik az alkotmányosság védelmében és a jogszabályok érvényre juttatásában.
E hatáskörében [...] (2) Az (1) bekezdésben megjelölt feladatok érdekében az ügyészség [...]
g) elősegíti, hogy a jogszabályok rendelkezéseit megtartsák, e körben ellátja a Rendőrségről szóló 1994. évi
XXXIV. törvényben (a továbbiakban: Rtv.) meghatározott belső bűnmegelőzési és bűnfelderítési feladatokat ellátó
szerv megbízhatósági vizsgálatra vonatkozó tevékenységének felügyeletét (ügyészi törvényességi felügyelet);”
„13. § (1) Az ügyészi törvényességi felügyelet a Kormánynál alacsonyabb szintű közigazgatási szervek által kibocsátott
jogszabályokra, illetőleg a közjogi szervezetszabályozó eszközökre, valamint e szervek egyéb, általános érvényű
rendelkezéseire és e szervek jogalkalmazás körébe tartozó egyedi döntéseire terjed ki. Kiterjed ezen túlmenően
a bíróságon kívüli, jogvitát intéző vagy hatósági jogkört gyakorló szervek és személyek ez irányú eljárásaira és egyedi
döntéseire, valamint a gazdálkodó és egyéb szerveknek, jogi személyiséggel nem rendelkező szervezeteknek
a munkaviszonnyal és a szövetkezeti tagsági viszonnyal összefüggő egyedi döntéseire, továbbá a jogszabályok
felhatalmazása alapján kiadott általános érvényű intézkedéseire. Törvény az ügyészi törvényességi felügyelet hatályát
más – e bekezdésben nem említett – szervekre is kiterjesztheti.
(2) Az ügyész a törvényesség biztosítása érdekében az ügyészi törvényességi felügyelet során
a) óvást emelhet az Alkotmánnyal vagy magasabb szintű jogszabállyal ellentétes jogszabály, illetőleg közjogi
szervezetszabályozó eszköz ellen; b) elbírálja azokat a törvényességi kérelmeket, közérdekű bejelentéseket és törvénysértésre utaló jelzéseket,
amelyeket az államigazgatás és más, bíróságon kívüli jogalkalmazó szervek határozatai, illetőleg törvénysértő
mulasztásai ellen az ügyészséghez benyújtanak; c) a hatáskörébe tartozó területi és helyi szerveknél általános érvényű rendelkezés (szabályzat, alapszabály stb.)
kiadását, módosítását vagy egyes rendelkezéseinek hatályon kívül helyezését kezdeményezheti;
d) ellenőrizheti a körözési nyilvántartásra vonatkozó jogszabályok megtartását;
e) megtekintheti az ügyészi törvényességi felügyelet körébe tartozó szervek általános érvényű rendelkezéseit és
egyedi döntéseit, a törvényesség érdekében szükség esetén vizsgálatot tarthat, illetőleg az ellenőrzési vagy
felügyeleti joggal felruházott szervet vizsgálat tartására kérheti fel; ezzel összefüggésben a szervek területére,
helyiségeibe beléphet; f) a szervek vezetőitől iratok és adatok rendelkezésre bocsátását, illetőleg megküldését, továbbá felvilágosítás adását
kérheti. (3) Az illetékes szerv vezetője a (2) bekezdés e) és f) pontjában megjelölt ügyészi felkérésnek köteles eleget tenni.”
III. Az indítványok részben megalapozottak. Az Alkotmánybíróság elsőként formai szempontból vizsgálta az ügyész törvényességi felügyeletre vonatkozó Ütv.-beli
szabályok alkotmányosságát. Az indítványozó álláspontja szerint az Alkotmány 63. § (3) bekezdésében megfogalmazott követelménynek
megfelelően az Országgyűlésnek az Ütv. 13–16. §-ait kétharmados szótöbbséggel kellett volna megszavazni, illetve
módosítania. Tekintettel arra, hogy az Országgyűlés e szabályokat egyszerű többséget igénylő törvényi
rendelkezésként fogadta el, az indítványozó a rendelkezések megsemmisítését kezdeményezte.
A törvényességi felügyeleti szabályok beiktatásakor az ügyészek hatáskörére vonatkozó szabályok elfogadása
az Alkotmány alapján önmagában nem igényelt minősített többséget. [A 2010. évi CXIII. törvény 9. § (2) bekezdése
az Alkotmány 53. § (4) bekezdését 2010. december 24-ei hatállyal úgy módosította, hogy az ügyészségről, valamint
az ügyészek szolgálati viszonyáról szóló törvény elfogadásához a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának
szavazata szükséges. Ez a kétharmados előírás azonban visszamenőleg nem, csak az alkotmánymódosítás
hatálybalépését követően elfogadott ügyészségről szóló törvényi rendelkezésekre irányadó.] Az Alkotmány 63. §
(3) bekezdése viszont arra kötelezi az Országgyűlést, hogy az egyesülési jogról szóló törvényt kétharmados
szavazataránnyal fogadja el. Ez a törvény jelenleg az Egytv. Az alkotmánybírósági gyakorlat alapján azonban
az Alkotmány 63. § (3) bekezdéséből nem következik, hogy az egyesülési jogról szóló törvény kétharmadossága
az egyesülési jogra vonatkozó összes törvényi szintet megkövetelő szabályra kiterjed [először lásd 4/1993. (II. 12.) AB
határozat, ABH 1993, 48, 61.]. A kétharmados törvény koncepciójának csak a lényegi elemeire vonatkozik
a kétharmados előírás. [31/2001. (VII. 11.) AB határozat, ABH 2001, 258, 260–264.; 95/B/2001. AB határozat, ABH 2003,
1327, 1337.] Azok a szabályozási kérdések, amelyek nem tartoznak az Egytv. lényeges koncepciójába, egyszerű
szótöbbséggel elfogadott törvényben rendezhetők. Az Alkotmánybíróság ezért a sportegyesületeket vizsgáló
95/B/2001. AB határozatban nem tartotta alkotmánysértőnek, hogy a sportról szóló 2000. évi CXLV. törvényt egyszerű
szótöbbséggel fogadta el az Országgyűlés (ABH 2003, 1327.).
Az Alkotmánybíróságnak jelen ügyben azt kellett megvizsgálnia, hogy az Ütv.-nek az ügyészi törvényességi
felügyeletre vonatkozó szabályai az egyesülési jog törvényi garanciáit tartalmazó Egytv. szabályozási koncepciójának
lényeges elemeit érintik-e. Az Egytv. egyik lényegi rendelkezése a 14. § (1) bekezdése, amely megteremti a társadalmi
szervezetek feletti ügyészi törvényességi felügyelet jogalapját. Ezt a rendelkezést az Országgyűlés a képviselők több,
mint kétharmadának szavazatával fogadta el. A rendelkezés szerint a törvényességi felügyeletet az ügyészség a „reá
irányadó szabályok” szerint látja el. Jelenleg ez az egyszerű szótöbbséggel elfogadott Ütv. V. fejezetét jelenti. Ez
a fejezet azonban elsődlegesen nem az egyesületek feletti törvényességi felügyeleti hatáskört szabályozza, hanem
a Kormánynál alacsonyabb szintű közigazgatási szervek törvényes működését biztosító ügyészi eszközöket sorolja fel.
S önmagában ezek a rendelkezések – elfogadásuk idején – az Alkotmány alapján nem igényeltek minősített
többséget. Az Ütv. V. fejezetének egyes szabályai azonban az ügyészeknek az egyesületek feletti törvényességi felügyeletére is
irányadóak. Ezek kapcsán felvethető az a kérdés, hogy e rendelkezések az Alkotmány 63. § (3) bekezdése alapján
kétharmados többséget igényelnek-e. Az Alkotmánybíróság több esetben hangsúlyozta, hogy az egyesülési jogról szóló törvénynek az Alkotmány 63. §
(3) bekezdésében megkövetelt kétharmadossága nem jelenti azt, hogy az egyesülési jogra vonatkozó összes, törvényi
szintet megkövetelő szabály minősített többséget kíván. Az egyesülési jogot érintő szabályozásból az egyszerű
szótöbbséggel elfogadott törvények nincsenek kizárva. [95/B/2001. AB határozat, ABH 2003, 1327, 1334.]
A társadalmi szervezetek feletti ügyészi kontroll eszközei kétségtelenül érintik az egyesülési jogot. A korlátozás
jogalapját azonban a minősített többséggel megszavazott Egytv. 14. § (1) bekezdése adja. Az Ütv. V. fejezetének
vonatkozó rendelkezései az Egytv. 14. § (1) bekezdését részletezik, ezért az Alkotmány 63. § (3) bekezdése alapján nem
igényelnek kétharmados szavazattöbbséget. Az Országgyűlés tehát nem sértette meg az Alkotmány 63. §
(3) bekezdését, amikor az Ütv. V. fejezetét a jelenlévő képviselők többségének szavazatához kötött törvényként
fogadta el. Az Alkotmánybíróság ezért elutasította azt az indítványt, amely az Ütv. 13–16. §-ai megsemmisítését amiatt
kérte, mert azokat az Országgyűlés egyszerű többséget igénylő törvényként fogadta el.
IV. 1. Az Alkotmány 63. § (1) bekezdése mindenki számára biztosítja, hogy a törvény által nem tiltott célra szervezetet
hozzon létre, illetve ahhoz csatlakozzon. Ez a jog elsősorban az egyesülés célja megválasztásának a szabadságát jelenti
és e célra rendelt szervezet alapításának szabadságát, továbbá az ehhez való csatlakozás és a kilépés önkéntességét.
A szabadon létesített egyesület és ennek önkéntessége garantálja a meggyőződés, szólás, lelkiismeret és
véleménynyilvánítási szabadságot is. Ezt állapította meg az első AB határozat, amely az egyesülési szabadságnak
az alapjogok közötti helyét jelölte ki, és amely megnyitotta az ún. kamarai határozatok sorát. [22/1994. (IV. 16.) AB
határozat, ABH 1994, 127, 128–129.; megerősítve az ún. kamarai határozatokban: 41/1995. (VI. 30.) AB határozat, ABH
1995, 210.; 38/1997. (VII. 1.) AB határozat, ABH 1997, 249.; 39/1997. (VII. 1.) AB határozat, ABH 1997, 263.; 21/1998.
(V. 27.) AB határozat, ABH 1998, 165.; 41/2002. (X. 11.) AB határozat, ABH 2002, 295.; 939/B/1997. AB határozat, ABH
2008, 1587.] Az egyesülési szabadság egy másik aspektusát, az egyesülethez való csatlakozás és az egyesületi
tagfelvétel szabadságát, illetve annak korlátozhatóságát érintette a 21/1996. (V. 17.) AB határozat. Több határozat
foglalkozott az egyesületek nyilvántartásba vételének alkotmányosságával is [1487/D/1995. AB határozat, ABH 1999,
543.; 6/2001. (III. 14.) AB határozat, ABH 2001, 93.].
Az egyesületek önkormányzatiságát és autonóm működését azonban eddig kevés határozat érintette.
Kulcsfontosságú a 27/1993. (IV. 29.) AB határozat, amely alkotmánysértőnek minősítette, hogy MT rendelet
a művelődési és közoktatási miniszter számára a művészeti alkotóközösségek tevékenységére kiterjedő általános
felügyeleti jogot biztosított. Azt ugyanis az egyesülési jogot olyan súlyosan sértő beavatkozásnak tekintette, amelyre
alkotmányosan csak törvényben részletesen meghatározott feltételek mellett a független bíróságnak lehet hatásköre.
A döntés fontos értéknek tekinti, hogy „a bíróság nem csupán védelmet nyújt e közösségi szabadságjog
gyakorlásához, hanem egyéb tárgyú szakszerű és elfogulatlan döntéseivel is közreműködik az egyesülési jog
alkotmányos és törvényes érvényesítésében”. (ABH 1993, 444, 448–450.) A közigazgatási szerv egyesületek feletti
általános felügyeleti joga e döntés szerint nem egyeztethető össze az Alkotmány 63. § (1) bekezdésével.
2. Az egyesületek (más néven társadalmi szervezetek) az Alkotmány 63. § (1) bekezdésében biztosított egyesülési jog
alapján alakulnak meg. Önkéntes alapon létrejött, önkormányzattal rendelkező és autonóm módon működő
szervezetek (Ptk. 61. §). Ez azt jelenti, hogy az egyesületek az egyesüléshez való szabadságjog alapján, az alapító tagok
és a résztvevők saját akarat-elhatározásának megfelelően szerveződnek. Az önkormányzás a közösség belső ügyeinek
vitelére vonatkozik. Az egyesület ugyanis saját ügyeiben önállóan dönt, és biztosítja, hogy a tagok a döntések
előkészítésében és azok meghozatalában közreműködhessenek. Az önkormányzatiság magában foglalja
az önszabályozás jogát is. Az arra vonatkozó jogot, hogy az egyesület maga alkossa meg a saját szervezetére,
működésére és tevékenységére vonatkozó szabályokat, s gondoskodjon azok végrehajtásáról.
Az önkormányzás viszont autonómiát feltételez. Az alkotmányos demokráciákban az egyesületek a civil társadalom
autonóm szerveződései. Az Alkotmány 63. § (1) bekezdése e szerveződések alakításának és működésének szabadságát
erős alapjogi védelemben részesíti. Az Alkotmánybíróság esetjoga pedig elismeri az egyesületek cselekvési
autonómiáját, amely alapján az egyesületek az általuk meghatározott közérdekű rendeltetésüknek megfelelően
állapítják meg alapszabályukat és hoznak egyedi döntéseket. Az egyesületi autonómia tehát a szervezet céljához,
rendeltetéséhez kötött. [24/1996. (VI. 25.) AB határozat, ABH 1996, 107, 111–112.] Ezt a szervezeti autonómiát más
jogalanyoktól, de elsősorban az államtól való függetlenség garantálja. Az államnak ezért az egyesülés joga alapján
létrehozott szervezetek önállóságát tiszteletben kell tartania. Az Alkotmány 8. § (1) bekezdésének megfelelően
ugyanis az állam elsőrendű kötelessége, hogy tiszteletben tartsa az alapvető szabadságjogok érvényesülését. Emellett
az állam köteles védeni e szabadságokat, vagyis olyan jogi környezetet teremteni, amelyben mindenki számára
biztosított, hogy alapvető jogaival élhet. Az Alkotmány 8. § (2) bekezdéséből következően az egyesüléshez való jogra
vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg, de lényeges tartalmát törvény sem korlátozhatja. Az alkotmánybírósági
gyakorlat szerint az Alkotmány 8. § (2) bekezdése alapján „[a]z állam akkor nyúlhat az alapjog korlátozásának
eszközéhez, ha másik alapvető jog és szabadság védelme vagy érvényesülése, illetve egyéb alkotmányos érték
védelme más módon nem érhető el. Az alapjog korlátozásának alkotmányosságához tehát önmagában nem
elegendő, hogy az másik alapjog vagy szabadság védelme vagy egyéb alkotmányos cél érdekében történik, hanem
szükséges, hogy megfeleljen az arányosság követelményeinek: az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében
okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban legyen egymással. A törvényhozó a korlátozás során köteles
az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni.” [30/1992. (V. 26.) AB határozat, ABH 1992, 167, 171.]
Az egyesületek tevékenysége feletti, a szervezeti autonómiát korlátozó állami kontroll tehát kizárólag akkor tekinthető
alkotmányosnak, ha az elkerülhetetlenül szükséges valamely kiemelkedően fontos alkotmányos cél elérése
érdekében, és a kontroll mértéke e cél elérésével arányos mértékű.
3.1. Az indítvány szerint az Országgyűlés az Alkotmány 2. § (1) bekezdését és a 63. § (1) bekezdését sértő helyzetet idézett
elő azáltal, hogy nem szabályozta azon jogszabályi feltételeket, melyek betartásával az ügyészség a társadalmi
szervezetek működése felett törvényességi felügyeletet gyakorol. Az Alkotmánybíróságnak a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló hatáskörét
az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 49. §-a szabályozza. Az Abtv. ezen
rendelkezését, valamint az Alkotmánybíróság gyakorlatát is figyelembe véve a mulasztásban megnyilvánuló
alkotmányellenesség megállapításának két együttes feltétele van: – a jogalkotó jogszabályi felhatalmazáson alapuló, vagy feltétlen jogszabályi rendezést igénylő kérdésben
jogalkotói kötelezettségének nem tesz eleget, – és a jogalkotói kötelezettség elmulasztásának eredményeként alkotmányellenes helyzet keletkezik.
Az Alkotmánybíróság a 35/2004. (X. 6.) AB határozatában az alábbiakban összegezte az Abtv. 49. § (1) bekezdésében
szereplő „jogalkotói mulasztás” és „alkotmányellenes helyzet” egymáshoz való viszonyára vonatkozó álláspontját: „a
jogalkotói mulasztásnak és az alkotmányellenes helyzetnek együttesen kell fennállnia [22/1990. (X. 16.) AB határozat,
ABH 1990, 83, 86.; 37/1992. (VI. 10.) AB határozat, ABH 1992, 227, 232.]. A jogalkotói feladat elmulasztása önmagában
nem feltétlenül jelent alkotmányellenességet [14/1996. (IV. 24.) AB határozat, ABH 1996, 56, 58–59.; 479/E/1997. AB
határozat, ABH 1998, 967, 968–969.; 1080/D/1997. AB határozat, ABH 1998, 1045, 1046.; 10/2001. (IV. 12.) AB határozat,
2001, 123, 131.], a mulasztásból eredő alkotmányellenes helyzetet minden esetben csak konkrét vizsgálat
eredményeként lehet megállapítani.” (ABH 2004, 504, 508.) Az Alkotmány 51. § (1) bekezdése szerint az ügyészség köteles gondoskodni a természetes és jogi személyek jogainak
(jelen esetben az egyesülési jog) védelméről. Az 51. § (3) bekezdése alapján az ügyészség közreműködik annak
biztosításában, hogy mindenki megtartsa a törvényeket. Törvénysértés esetén – törvényben meghatározott
esetekben és módon – fellép a törvényesség védelmében. Az Alkotmány tehát a törvényhozónak ad felhatalmazást
az ügyészi törvényességi felügyelet anyagi és eljárási kérdéseinek szabályozására. Ez a szabályozási felhatalmazás
azonban nem jelenti azt, hogy az ügyészi törvényességi felügyelet koncepciója függetlenedhet az alkotmányos rend
egészétől, jelen ügyben különösen az Alkotmány 8. § (2) bekezdésétől és az Alkotmány 63. § (1) bekezdésétől.
A törvényi szabályozás ugyanis nem sértheti szükségtelenül és aránytalan mértékben az egyesülési szabadságot.
A törvényességi felügyelettel az állam biztosítja, hogy az érintett jogalanyok jogaik gyakorlása és kötelezettségeik
teljesítése során a jogszabályokban foglaltaknak megfelelően járjanak el, működésük megfeleljen a hatályos
jogszabályok előírásainak. [30/1994. (V. 20.) AB határozat, ABH 1994, 161, 163.]
Az 1/1994. (I. 7.) AB határozat szerint az ügyészi részvétel fontos területe egyes, a bíróság hatáskörébe tartozó
egyoldalú eljárásokban való közreműködés, amelyekben az ügyészség az a kívülálló szerv, amely a törvénysértések
megelőzésében, illetve orvoslásában szerepet játszhat. A törvényességi felügyelet alkotmányosságát
az Alkotmánybíróság 1994-ben nem vizsgálta. Állást foglalt viszont abban, hogy „az ügyész bizonyos polgári peres és
nemperes eljárásokban való közreműködését, perindítási és egyéb kezdeményezési jogát, perelhetőségét stb.
az Alkotmány 51. § (3) bekezdése elvileg megalapozza, és alkotmányossá teszi. Kizárólag esetenként, az egyes törvényi
felhatalmazások alkotmányossági vizsgálatával dönthető el azok alkotmányellenessége, illetőleg alkotmányos
összhangja” (ABH 1994, 29, 33.). E döntésében az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az ügyész polgári ügyekben
való részvételének törvényi biztosítása nem eleve alkotmányellenes, az alkotmányossági összefüggések csak az egyes,
konkrét felhatalmazást adó törvényi rendelkezések alkotmányossági vizsgálata során bírálhatók el.
3.2. Jelenleg az egyesületek feletti törvényességi felügyeletnek két egymásra utaló jogszabályi rendelkezés az alapja.
Egyfelől irányadó rendelkezés az Egytv. 14. § (1) bekezdésének első mondata, amely szerint „[a] párt kivételével
a társadalmi szervezet működése felett az ügyészség a reá irányadó szabályok szerint törvényességi felügyeletet
gyakorol”. A „reá irányadó szabályok szerint” fordulatot az Ütv. releváns rendelkezései töltik meg tartalommal.
Mindenekelőtt az Ütv. 13. § (1) bekezdés utolsó mondata, amely alapján törvény az ügyészi törvényességi felügyelet
hatályát más, e bekezdésben nem említett szervekre is kiterjesztheti. Az Ütv. 13. § (2) bekezdése a törvényességi
észrevétel különböző eszközeit sorolja fel. Az Ütv.-beli törvényességi felügyeleti szabályok egyértelműen a közigazgatás feletti törvényességi felügyeletre
szabottak. Az itt felsorolt eszközök ugyanis – főszabály szerint – a Kormánynál alacsonyabb szintű közigazgatási
szervek által kibocsátott jogszabályok, közjogi szervezetszabályozó eszközök, egyéb általános érvényű rendelkezések,
továbbá egyedi döntések esetében alkalmazhatók. Az államigazgatási szervek normatív és egyedi aktusaitól azonban
jelentős mértékben eltérnek a közhatalmat nem gyakorló, államigazgatási, hatósági feladatot el nem látó,
az egyesülési szabadság alapján létrejött privát egyesületek általános érvényű és egyedi döntései.
Az egyesületek ugyanis az Alkotmány 63. § (1) bekezdése alapján létrejött, a civil társadalomhoz tartozó autonóm
szervezetek. Ez az autonómia megköveteli, hogy az állam, ha valamely intézményének hatáskört biztosít
az egyesületek felügyeletére, akkor azt törvényben pontosan körülhatárolt módon, az alapjog-korlátozás alkotmányos
mércéjének megfelelően tegye. A jelenleg irányadó Egytv. és Ütv. szabályok azonban nem rendelkeznek arról, hogy az ügyészség ellenőrzési jogköre
mire terjed ki: az egyesület teljes működésére vagy csak az általános érvényű, illetve egyedi döntéseire. Nem rendezi
törvény, hogy az ügyészség eljárhat-e hivatalból vagy csupán kezdeményezésre, és nem szabályozza azt sem, hogy
az ügyész az ellenőrzés során mit tehet, s ha törvénysértést észlel, miképpen cselekedhet.
Tekintettel arra, hogy az ügyészi kontroll lehetősége korlátozza az egyesüléshez való alapjogot, ezért
a törvényhozónak pontosan meg kell határoznia, hogy mire terjed ki az ügyészség hatásköre, s hogy e hatáskör mit
foglal magában. Mindezek alapján az Alkotmánybíróság mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet állapított meg, mert
az Országgyűlés nem alkotta meg azokat a különös törvényi rendelkezéseket, amelyek alapján az ügyész –
az Alkotmány 63. § (1) bekezdésének megfelelően – törvényességi felügyeletet gyakorolhat az egyesületek felett. Ez
a hiányosság az egyesülés szabadságához fűződő jog érvényesülését közvetlenül érinti.
V. 1. Az Alkotmánybíróság ezt követően azt az indítványt vizsgálta, amely szerint az Egytv. 14. § (1) bekezdése, továbbá
az Ütv. 3. § (2) bekezdés g) pontja, 13–16. §-ai az Alkotmány 63. § (1) bekezdésébe ütköző módon rendelkeznek
a társadalmi szervezetek feletti törvényességi felügyeletről. Az Alkotmánybíróság a társadalmi szervezetekre vonatkozó ügyészi törvényességi felügyeleti jogkör terjedelmével
eddig nem foglalkozott. Állást foglalt viszont az alapítványok feletti törvényességi ellenőrzésről. A 63/2008. (IV. 30.) AB
határozat szerint az ügyész a következő intézkedések közül választhat az alapítvány felügyelete során:
kezdeményezheti általános érvényű rendelkezés (szabályzat, alapszabály) kiadását, módosítását vagy egyes
rendelkezéseinek hatályon kívül helyezését; megtekintheti az alapítvány általános érvényű rendelkezéseit és egyedi
döntéseit, szükség esetén vizsgálatot tarthat a törvényesség érdekében, s a kezelő szerv vezetőitől iratok és adatok
rendelkezésre bocsátását, megküldését, felvilágosítás adását kérheti [Ütv. 13. § (2) bekezdés c), e), f) pontja; ABH 2008,
559, 578–579.]. Az Alkotmánybíróság tehát úgy ítélte meg, hogy az alapítványok esetében az ügyész a törvényességi felügyeleti
eszközök közül kizárólag azokat alkalmazhatja, amelyek összhangban állnak az alapítvány magánjogi jellegével.
Tekintettel arra, hogy az Alkotmánybíróság az alapítványok, mint magánjogi jogalanyok esetében csak az Ütv.-ben
foglalt törvényességi felügyelet három eszközét tartotta alkalmazhatónak, az egyesületek feletti törvényességi
ellenőrzés körében is csupán ezen eszközök alkalmazásának lehetőségét vette figyelembe. Az egyesüléshez fűződő
alkotmányos alapjog alapján létrejött egyesületek – személyegyesítő jellegük folytán – az Alkotmány 63. §
(1) bekezdése révén közvetlenebb alkotmányos védelemben részesülnek, mint például az alapítványok. Ezért
az a minimum követelmény, amelyet az Alkotmánybíróság az alapítványok esetében meghatározott, bizonyosan
irányadó a speciális alapjogi védelemben részesülő egyesületek esetében. A következőkben az Alkotmánybíróság
az alapjogi teszt alapján eljárva egyenként vizsgálta, hogy ezeknek az ügyészi eszközöknek az egyesületek esetében
történő alkalmazása összhangban van-e az Alkotmány 63. § (1) bekezdésével.
2.1. Az Ütv. 13. § (2) bekezdés c) pontja alapján az ügyész a törvényesség biztosítása érdekében a hatáskörébe tartozó
területi és helyi szerveknél általános érvényű rendelkezés (szabályzat, alapszabály stb.) kiadását, módosítását vagy
egyes rendelkezéseinek hatályon kívül helyezését kezdeményezheti. A jogszabályi rendelkezés megfogalmazása (területi, helyi szerv, rendelkezés kiadása) a közigazgatási szervek feletti
törvényességi ellenőrzésre utal. Ennek ellenére adható a szabálynak olyan értelem, amely alapján az ügyészség
például az egyesület tagjai által elfogadott alapszabályt vizsgálhatja. Ezt az értelmezést követi az ügyészi
törvényességi felügyeletről szóló 13/1994. (ÜK. 12.) LÜ utasítás (a továbbiakban: LÜ utasítás), amelynek 2. §
(1) bekezdés d) pontja alapján általában az ügyészi törvényességi felügyelet „a működés, valamint a működés körében
hozott belső normák és egyedi döntések tekintetében” kiterjed a társadalmi szervezetekre is. Tekintettel azonban arra,
hogy az LÜ utasítás kizárólag az Ütv. rendelkezéseivel összhangban értelmezhető, ezért az ügyészségnek az Ütv. 13. §
(2) bekezdés c) pontja alapján csupán a normatív jellegű általános érvényű rendelkezések tekintetében van
kezdeményezési joga. Az ügyésznek az egyesületek alapszabálya feletti ellenőrzési jogköre korlátozza az Alkotmány 63. § (1) bekezdésben
biztosított egyesülés szabadságát. E jogkorlátozás az Alkotmány keretei között marad, ha szükségesnek és arányosnak
minősül. Az egyesületi lét egyik meghatározó tulajdonsága az önszabályozás. Az egyesület szabadon dönthet a saját
szervezetére és a működésére vonatkozó alapvető szabályok megalkotásáról és azok megváltoztatásáról.
Az egyesülés szabadságával összeegyeztethetetlen volna az olyan jogszabály, amely felhatalmazná az ügyészt
az egyesületi szabályzatok előzetes közhatalmi ellenőrzésére, értékelésére, minősítésére. Ez ugyanis egy előzetes
tartalmi vizsgálatot, azaz cenzúrát megvalósító rendelkezés volna. [Lásd: 20/1997. (III. 19.) AB határozat, ABH 1997,
85, 95.] Az egyesületi önszabályozási jog ugyanakkor nem terjed ki arra, hogy az egyesület jogszabálysértő belső normákat
alkosson. Vagyis működése során az egyesületnek is be kell tartania a törvényeket és más jogszabályokat. Az ügyészi
fellépés alkotmányos célja, hogy őrködjön az egyesületek törvénynek megfelelő működése felett, s az egyesület
törvénysértő működése esetén megtegye a szükséges intézkedéseket. Ennek érdekében az ügyész az egyesület által
alkotott általános jellegű intézkedéseket utólag, a jogszabályszerűség szempontjából vizsgálhatja. Sor kerülhet erre
például, ha az egyesület az Egytv. 6. és 7. §-ában foglalt előírásokat figyelmen kívül hagyva fogadja el alapszabályát.
Ilyen esetben az ügyészi fellépésre az Alkotmány 51. § (3) bekezdése ad felhatalmazást, amely szerint törvénysértés
esetén léphet fel az ügyész a törvényesség védelmében.
Az Ütv. 13. § (2) bekezdés c) pont alapján az ügyész kezdeményezheti egy adott általános érvényű (jellemzően
alapszabálybeli) rendelkezés megalkotását, módosítását vagy egyes rendelkezések hatályon kívül helyezését.
Az ügyésznek tehát csak kezdeményező és nem döntési joga van. Ahogyan azt az Alkotmánybíróság korábban már
hangsúlyozta, az ügyészi törvényességi felügyelet körében „az ügyész nem hozhat olyan döntéseket, amelyek
közvetlenül és akként érintik az ügyfelek jogállását, hogy részükre állapítanak meg, vagy terhükre kötelezettséget
írnak elő”. [59/E/1994. AB határozat, ABH 1995, 851, 852–853.]. Mégis, ez a kezdeményezési jog is megvalósíthatja
a magánjogi jogalanyok egyesülési szabadságának aránytalan korlátozását, ha a gyakorlatban arra mintegy
szúrópróbaszerűen, a törvénysértés elkerülése érdekében kerül sor. Ennek az alkotmányossági problémának a megoldása azonban nem az Ütv.-beli rendelkezés megsemmisítésével
orvosolható. Az alkotmányellenességet ugyanis nem az Ütv. létező szabályai okozzák, hanem éppen az Ütv.
hiányossága. Az Alkotmánybíróság ezért az Ütv. 13. § (2) bekezdés c) pontja megsemmisítésére irányuló indítványt
elutasította, de a határozat rendelkező részében mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet állapított meg.
2.2. Az Ütv. 13. § (2) bekezdés e) pontja alapján az ügyész megtekintheti az ügyészi törvényességi felügyelet körébe
tartozó szervek általános érvényű rendelkezéseit és egyedi döntéseit, a törvényesség érdekében szükség esetén
vizsgálatot tarthat, illetőleg az ellenőrzési és felügyeleti joggal felruházott szervet vizsgálat tartására kérheti fel; ezzel
összefüggésben a szervek területére, helyiségeibe beléphet. Ugyanezen bekezdés c) pontjához hasonlóan az e) pont megfogalmazása (ellenőrzési, felügyeleti joggal felruházott
szerv) is a közigazgatás törvényes működése feletti kontrollra utal. E jogszabályi szakasz alapján jelenleg az ügyész
az egyesületek alapszabályait, egyéb általános érvényű rendelkezését és egyedi döntéseit megtekinti, vizsgálatot tart,
és ennek során az egyesület területére, helyiségébe belép. Az Alkotmánybíróságnak azt a kérdést kellett
megválaszolnia, hogy ezek az ügyészi jogosítványok szükséges és arányos módon korlátozzák-e az egyesülés
szabadságát. Ahogyan azt az Alkotmánybíróság a c) pont vizsgálatakor megállapította, az Alkotmány 51. § (3) bekezdésében adott
felhatalmazás alapján az ügyész utólag, a törvényesség szempontjából vizsgálhatja az egyesület által alkotott
általános jellegű intézkedéseket. Ugyanez vonatkozik az egyesület egyedi döntéseire is. Sem az Ütv., sem más
jogszabály nem rendelkezik azonban arról, hogy az ügyész milyen indokkal tekintheti meg az egyesület általános és
egyedi intézkedéseit, s arról sem, hogy milyen jogi eszközei vannak az egyesületnek a jogszerűtlennek tartott ügyészi
beavatkozással szemben. Külön vizsgálatot igényel az a jogszabályi rendelkezés, amely alapján az ügyész az egyesület területére, helyiségébe
belép. Az Alkotmánybíróság már több döntésében foglalkozott azzal a kérdéssel, hogy milyen feltételek mellett
alkotmányos az államigazgatási szervek (adóhatóság, egészségbiztosítási felügyelet stb.) magántulajdonban álló
területekre való belépése. A 24/2006. (VII. 7.) AB határozat az adóhatósági átvizsgálásra vonatkozó szabályokat a hiányzó törvényi garanciák
miatt alkotmánysértőnek minősítette, mert az adott ügyben a helyszín, a helyiség, a gépjármű és a lakás átvizsgálására
azonos szabályok vonatkoztak, és a törvény egyik esetben sem követelt bírói engedélyt vagy ügyészi jóváhagyást, de
még bűncselekmény egyszerű gyanúját sem. (ABH 2004, 398, 417.)
A 87/2008. (VI. 18.) AB határozat viszont az egészségbiztosítási felügyelet vizsgálati jogát alkotmányosnak tartotta,
mert az csupán a „legvégső eszköz” lehetett, és a visszaélésszerű alkalmazással szemben garanciát jelentett az előzetes
bírói engedély, továbbá a háttérjogszabályként alkalmazandó Ket. (ABH 2008, 707, 713.)
Az ügyészség nem államigazgatási, hanem önálló állami szerv. (59/E/1994. AB határozat, ABH 1995, 851, 853.) Ennek
ellenére az Alkotmánybíróságnak a fenti alkotmányos követelményeket szem előtt tartva kellett megvizsgálnia
az ügyésznek az egyesületek területére és helyiségeibe belépést biztosító jogszabályi rendelkezés alkotmányosságát.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a törvényesség biztosítása érdekében bizonyos esetekben szükség lehet
a törvénysértő egyesület helyiségeibe való belépésre. A kifogásolt jogszabályi rendelkezés azonban nem nyújt
megfelelő és elegendő garanciát az esetleges visszaélésekkel szemben. Sem előzetes bírói engedélyre nincs szükség,
sem megfelelő jogorvoslati eszköz nem áll az egyesület rendelkezésére ahhoz, hogy a jogszerűtlennek tartott ügyészi
intézkedésekkel szemben fellépjen. Az Ütv. 13. §-a – és ezen belül a (2) bekezdés az e) pont utolsó fordulata – elsődlegesen a közigazgatás feletti
törvényességi ellenőrzés, és nem az egyesületek feletti kontroll eszközeit sorolja fel. Az egyesületi autonómia
aránytalan korlátozását ezért nem az Ütv. 13. § (2) bekezdés e) pontjában foglalt szabály okozza, hanem annak
hiányossága. Az Alkotmánybíróság mindezek alapján az Ütv. 13. § (2) bekezdés e) pontja megsemmisítésére irányuló
indítványt elutasította, de a határozat rendelkező részében mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet
állapított meg. 2.3. Az Ütv. 13. § (2) bekezdés f) pontja alapján az ügyész a törvényesség biztosítása érdekében az ügyészi törvényességi
felügyelet során a szervek vezetőitől iratok és adatok rendelkezésre bocsátását, illetőleg megküldését, továbbá
felvilágosítás adását kérheti. E jogszabályi rendelkezés megfogalmazása – az imént említett ellenőrzési eszközökhöz hasonlóan (szervek vezetői) –
a közigazgatási szervek feletti törvényességi ellenőrzésre utal. Az LÜ utasítás 12. §-a is a közigazgatás ellenőrzésére
vonatkozóan szól arról, hogy az ügyészség akkor kérhet felvilágosítást és adatot a szervek vezetőitől, ha ez a) vizsgálat
keretében vagy törvényességi kérelem elbírálása érdekében; b) vizsgálat vagy vizsgálat kezdeményezés előtt
a vizsgálandó szervek kiválasztásához; c) a felettes ügyészi szervek informálásához szükséges, illetőleg d) az ügyész ily
módon kíván tájékozódni arról, hogy egyes szervek miként tettek eleget a jogszabályban meghatározott ellenőrzési,
felügyeleti, vagy a jogalkalmazás körébe tartozó kötelezettségüknek. Az LÜ utasítás 12. § b), c) és d) pontja az egyesületek esetében nem értelmezhető. Az egyesüléshez való szabadságjog
(és az információs önrendelkezési jog) kizárja, hogy az állami intézmények magánjogi jogalanyoktól törvénysértés
gyanúja hiányában készletre gyűjtsenek adatot, vagyis kizárólag azért kérjenek információt, hogy később aztán
esetleg a megadott információk alapján végezzenek vizsgálatot, és kizárja azt is, hogy az ügyészség pusztán felettes
szervének tájékoztatása érdekében gyűjtsön adatokat. A d) pontban foglaltak pedig azért nem értelmezhetők
az egyesületek esetében, mert az egyesületek számára jogszabály nem ír elő ellenőrzési, felügyeleti és jogalkalmazási
körbe tartozó kötelezettséget. Az Ütv. 13. § (2) bekezdés f) pontjából és az LÜ utasítás 12. § a) pontjából kiindulva tehát az ügyészség akkor kérhet
felvilágosítást az egyesület képviselőjétől, ha az a törvényességi ellenőrzés keretében szükséges, illetve azt az Ütv.
25. §-ában foglalt törvényességi kérelem elbírálása elkerülhetetlenné teszi. Nem rendelkezik azonban jogszabály arról,
hogy az ügyész felvilágosítás-kéréssel milyen esetekben fordulhat az egyesület képviselőjéhez. Előfordulhat például,
hogy az ügyészség azt észleli, hogy az egyesület legalább egy éve nem működik, vagy tagjainak létszáma tartósan
az Egytv. által megkövetelt 10 személy alatt van. Ebben az esetben például az ügyészség jogszerűen kérhet
információt arról, hogy ténylegesen működik-e a nyilvántartásba vett egyesület. Nem egyeztethető össze viszont
az Alkotmány 63. § (1) bekezdésével az a lehetőség, hogy az ügyész bármikor bármilyen indokkal felvilágosítást, iratot
vagy akár személyes adatot kérhet az egyesület képviselőjétől. Ez ugyanis folyamatos állami kontrollt jelentene
az egyesületek felett. Az Alkotmánybíróság ezért egyrészt az Ütv. 13. § (2) bekezdés f) pontja megsemmisítésére irányuló indítványt
elutasította, de a határozat rendelkező részében mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet állapított meg.
VI. 1. Az indítványozó az Ütv. 3. § (2) bekezdés f) pontjának megsemmisítését is kezdeményezte. Az f) pont jelölését
a 2004. évi XXXI. törvény g) pontra módosította, s ez a törvény az indítvány előterjesztésekor hatályos szöveget [az
ügyészség „elősegíti, hogy az állami szervek, a bíróságon kívüli jogalkalmazó szervek, a társadalom valamennyi
szervezete, valamint az állampolgárok a jogszabályok rendelkezéseit megtartsák (ügyészi törvényességi felügyelet)”]
tartalmilag is megváltoztatta [az ügyészség „elősegíti, hogy a jogszabályok rendelkezéseit megtartsák (ügyészi
törvényességi felügyelet)”]. Később, az egyes rendészeti tárgyú és az azokkal összefüggő törvények módosításáról
szóló 2010. évi CXLVII. törvény 2. §-a az Ütv. 3. § (2) bekezdés g) pontját úgy módosította, hogy az ügyészségi
törvényességi felügyelet fogalmát az Rtv.-ben meghatározott belső bűnmegelőzési és bűnfelderítési feladatokat
ellátó szerv megbízhatósági vizsgálatára vonatkozó tevékenységének felügyeletére alkalmazta. Ebből következően
az Ütv. 3. § (2) bekezdés g) pontjának hatályos szövege már nem utal az egyesületek törvényességi felügyeletére.
Az Alkotmánybíróság ezért az Ütv. 3. § (2) bekezdés g) pontja alkotmányellenességének megállapítására irányuló
indítvány alapján indult eljárást az Ügyrend 31. § e) pontja alapján – okafogyottság miatt – megszüntette.
2.1. Két indítvány is kezdeményezte az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontjának megsemmisítését. Az egyik indítvány szerint
e jogszabályi rendelkezés sérti az Alkotmány 63. § (1) bekezdését és az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében lefektetett
jogállamiság elvének egyik lényeges elemét, a jogbiztonságot. E rendelkezés alapján ugyanis a társadalmi szervezet
tevékenysége felfüggesztésének, ellenőrzésére felügyelőbiztos kirendelésének kezdeményezése és az arról való
döntés az ügyész, illetve a bíróság tetszőleges belátásán múlik.
A másik indítvány szerint az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontja ellentétes az Alkotmány 2. § (1) bekezdésével, mert
a „jogalkalmazás során fel nem ismerhető normatartalmat hordoz” [47/2008. (IV. 17.) AB határozat]. Az indítvány
példaként utal az Egytv. 16. § (2) bekezdés d) pontjára, amely pontosan megszabja, hogy az Egytv. 2. § (2) bekezdés
sérelme váltja ki a jogkövetkezményt. Ezzel ellentétben a c) pont nem jelöli meg, hogy mely rendelkezés megsértése
válthatja ki az abban foglalt intézkedéseket. Emiatt nem világos, hogy a „tevékenység felfüggesztése” miféle aktus,
pontosan mit „ellenőriz” a felügyelőbiztos, ki jelölhető ki felügyelőbiztossá, és mik a felügyelőbiztos jogai és
kötelességei. Az indítvány szerint az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontjának értelmezhetetlensége miatt sérül
az Alkotmány 63. §-ban biztosított egyesüléshez való jog.
2.2. Az Alkotmánybíróság az indítványokkal összefüggésben elsőként azt vizsgálta, hogy az indítványok tárgya nem
minősül-e ítélt dolognak. Az Ügyrend 31. § c) pontja értelmében „ítélt dolog” címén az eljárás megszüntetésének van
helye, ha az indítvány az Alkotmánybíróság által érdemben már elbírált jogszabállyal azonos jogszabály (jogszabályi
rendelkezés) felülvizsgálatára irányul és az indítványozó az Alkotmánynak ugyanarra a §-ára, illetőleg alkotmányos
elvére (értékére) – ezen belül – azonos alkotmányos összefüggésre hivatkozva kéri az alkotmánysértés megállapítását.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az indítványban felvetett kérdés akkor res iudicata, ha az újabb indítványt
ugyanazon jogszabályi rendelkezésre vonatkozóan azonos okból vagy összefüggésben terjesztik elő. (1620/B/1991.
AB határozat, ABH 1991, 972, 973.) Ha viszont az újabb indítványt más okra, illetve más alkotmányossági összefüggésre
alapítják, az Alkotmánybíróság az újabb indítvány alapján érdemben vizsgálódik. [35/1997. (VI. 11.) AB határozat, ABH
1997, 200, 212.; 17/1999. (VI. 11.) AB határozat, ABH 1999, 131, 133.; 5/2002. (II. 22.) AB határozat, ABH 2002, 78, 81.;
37/2004. (X. 15.) AB határozat, ABH 2004, 908, 911.]
Az Alkotmánybíróság az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontja alkotmányosságát az Alkotmány 57. § (1) bekezdése
szempontjából az 1431/B/1996. AB határozatában már vizsgálta. Az indítványozó abban az ügyben azt kifogásolta,
hogy az ügyészi törvényességi felügyelet elvonja az egyén bírósághoz fordulásának jogát. Az Alkotmánybíróság ezzel
szemben azt állapította meg, hogy „nem jelenti az Alkotmány 57. § (1) bekezdésében foglaltak sérelmét az, hogy
a törvényalkotó a társadalmi szervezetek feletti törvényességi felügyeleti jogkört az ügyészre ruházta, a törvényességi
felügyelet ugyanis nem az egyén bírói úthoz való jogát csorbító rendelkezés.” A társadalmi szervezet tagjainak
az Egytv. biztosítja a bírói úthoz való jogot, azok pedig, akik nem tagjai az egyesületnek a Ptk. alapján a Pp. általános
szabályai szerint jogosultak a keresetindításra. (ABH 2001, 886, 888.)
A jelen eljárás alapjául szolgáló indítvány ugyan érdemben elbírált jogszabályi rendelkezéssel azonos jogszabályi
rendelkezésre irányul, de az indítványozó az Alkotmány egyéb rendelkezéseire hivatkozott, és a korábbihoz képest
más összefüggésben kérte az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontja megsemmisítését, ezért az ügy nem tekinthető ítélt
dolognak. Az Alkotmánybíróság tehát az indítvány által felvetett alkotmányossági kérdéseket érdemben vizsgálta.
2.3. Elsőként azt az érvet, amely szerint a társadalmi szervezet tevékenysége felfüggesztésének, ellenőrzésére
felügyelőbiztos kirendelésének kezdeményezése és az arról való döntés az ügyész, illetve a bíróság tetszőleges
belátásán múlik. Az Egytv. 16. §-a felsorolja, hogy az ügyész, illetve a törvénysértő egyesületi határozatot sérelmező tag által indított
perben (Egytv. 10. §) a bíróság a törvényesség helyreállítása érdekében milyen döntéseket hozhat. E rendelkezés
a törvénysértések súlyosságához és jellegéhez igazodó döntési lehetőségeket biztosít a bíróság számára. Ennek
megfelelően az ügyész keresete alapján a bíróság a társadalmi szervezet törvénysértő határozatát megsemmisítheti,
szükség esetén új határozat hozatalát rendelheti el, a működés törvényességének helyreállítása céljából összehívhatja
a társadalmi szervezet legfelsőbb szervét. Ha ezek az eszközök kevésnek bizonyulnak, vagy várhatóan nem hoznák
meg a kívánt eredményt (azaz, ha a társadalmi szervezet működésének törvényessége másképpen nem biztosítható),
a bíróság felfüggesztheti a társadalmi szervezet tevékenységét, illetve ellenőrzésére felügyelő biztost rendelhet ki.
[Lásd 27/1993. (IV. 29.) AB határozat, ABH 1993, 444, 447.]
Az ügyész, és döntése meghozatalakor a bíróság is szem előtt tartja a szankciók közötti fokozati különbségeket.
Az Egytv. ugyanis fokozatos lépéseket tartalmaz, az ügyész csak abban az esetben kezdeményezheti az egyesület
működésének felfüggesztését, ha meg van győződve arról, hogy a szervezet törvényes működése más módon nem
biztosítható, mert az egyesület működésének zavara állandósult, így önerőből nem tudja az Egytv.-nek és
az alapszabálynak megfelelően helyreállítani tevékenységét. Ilyen például az az eset, amikor az egyesület működése
nem biztosítja a tagok jogainak érvényesülését, illetve ha a szervezet vezetésének válsága állandósult, s ez
lehetetlenné teszi az alapszabály szerinti működést. [Lásd KGD1998. 60.; KGD2000. 293.]
Az ügyész tehát akkor kezdeményezheti, s a bíróság akkor dönthet az egyesület felfüggesztéséről, ha az a törvényes
működés biztosítása érdekében nélkülözhetetlen. Kizárólag ebben az esetben kerülhet sor a felügyelőbiztos
kirendelésére. 2.4. Az indítványozó másik érve szerint az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontja nem jelöli meg, hogy mely rendelkezés
megsértése válthatja ki az abban foglalt intézkedéseket. Emiatt nem világos, hogy a „tevékenység felfüggesztése”
miféle aktus, pontosan mit „ellenőriz” a felügyelőbiztos, ki jelölhető ki felügyelőbiztossá, és mik a felügyelőbiztos jogai
és kötelességei. Önmagában az Egytv. szövege valóban nem ad választ ezekre a kérdésekre. Az alkotmánybírósági gyakorlat alapján
azonban „a jogszabályt értelmezett és alkalmazott tartalmával együttesen kell érteni” („élő jog”) [először: 57/1991.
(XI. 28.) AB határozat, ABH 1991, 272, 277.; legutóbb 1352/B/2007. AB határozat, ABK 2010. május, 619, 622.]. Azaz
a norma tartalmának megállapításakor figyelemmel kell lenni arra, hogy hogyan alkalmazzák azt a bíróságok.
A bíróság az egyesület tevékenységét ítélettel függesztheti fel. Ezt a határozatot be kell jegyeztetni a társadalmi
szervezetek nyilvántartásába. [6/1989. (VI. 8.) IM rendelet a társadalmi szervezetek nyilvántartásának ügyviteli
szabályairól 6. § (2) bekezdés] A bírói joggyakorlatban a szervezet tevékenységének a felfüggesztése azzal jár, hogy
a felfüggesztés tartama alatt a társadalmi szervezet nem folytathatja addigi tevékenységét. A felfüggesztés a szervezet
egész működésére, az ügyintéző és képviseleti szervek munkájára is kihat. Az egyesület nevében és képviseletében
a felfüggesztést követően ugyanis nem járhatnak el a képviseleti szervek. Az egyesület ügyintéző szervének ilyen
esetben együtt kell működnie a felügyelőbiztossal. A felügyelőbiztos személyére az ügyész tesz indítványt, s ha a bíróság úgy ítéli meg, hogy a javasolt személy
képzettsége és szakmai tapasztalatai, továbbá addigi tevékenysége alapján alkalmas a feladat elvégzésére, nem
érdekelt az egyesület ügyeiben és nem elfogult, továbbá meghatározott időn belül vállalja az egyesület törvényes
működésének helyreállítását, akkor a bíróság dönt a kirendelésről. (BH1998. 617.)
A bíróság előzetesen nyilatkoztatja a felügyelőbiztosnak jelölt személyt, hogy a feladatok elvégzését a megadott
határidőre vállalja-e, és milyen díjazásra tart igényt. Ezt követően a bírósági ítélet részletesen és konkrétan megjelöli
a felügyelőbiztos feladatát, valamint díjazásának mértékét és módját. (KGD 1998. 110.)
A felügyelőbiztos a törvényes működés helyreállítása érdekében – többek között – új közgyűlést hívhat össze,
közreműködhet a határozatképes közgyűlés megtartásában, az Egytv.-nek megfelelő alapszabály elfogadásában,
az állandósult zavaros pénzügyi és számviteli helyzet rendezésében, az éves költségvetések közgyűlési
jóváhagyásában. (KGD2000. 293.) A bíróság döntése alapján rendelkezhet az egyesület bankszámlája és vagyoni
eszközei felett, vagyonleltár készítésére lehet köteles, és a bíróság előírhatja, hogy a felügyelőbiztos meghatározott
időközönként tevékenységéről a bíróságnak beszámoljon. A felügyelőbiztosnak meghatározott időközönként, de legalább az egyesület évi taggyűlésén az egyesületi tagokat
tájékoztatnia kell az általa végzett tevékenységről és az egyesület vagyoni, jogi helyzetéről.
A bírói gyakorlat az Egytv. megalkotása óta megtöltötte tartalommal 16. § (2) bekezdés c) pontját, ezért nem
állapítható meg, hogy az a „jogalkalmazás során fel nem ismerhető normatartalmat hordozna”, és emiatt sértené
az Alkotmány 2. § (1) bekezdését. 2.5. Az Alkotmány 63. § (1) bekezdése szempontjából azonban a felügyelőbiztosokra vonatkozó bírói gyakorlat
önmagában nem biztosít elégséges garanciát az egyesületi autonómia aránytalan korlátozásával szemben.
Nem rendelkezik a törvény a felügyelőbiztosok jogállásáról, hatásköréről és kirendelésének szabályairól. Holott
a felügyelőbiztos kirendelése lényegesen érinti az egyesület autonóm működését. A felügyelőbiztos kirendelésének
célja ugyanis éppen az, hogy az egyesületi autonómiába beavatkozva intézkedjen az egyesület ügyeiben.
Más törvények minden olyan esetben, amikor felügyelőbiztos kirendelésére lehetőséget adnak, meghatározzák
a felügyelőbiztos jogköreit is. Külön cím alatt (8. cím 82–83. §) rendelkezik a felügyelőbiztos jogköreiről
a cégnyilvánosságról, a bírósági cégeljárásról és a végelszámolásról szóló 2006. évi törvény V. törvény.
A felügyelőbiztos jogállását a köztestületekről szóló törvények is szabályozzák. Ilyen például az egészségügyben
működő szakmai kamarákról szóló 2006. évi XCVII. törvény, a személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói
tevékenység szabályairól szóló 2005. évi CXXXIII. törvény, a Nemzeti Akkreditáló Testület szervezetéről, feladata- és
hatásköréről, valamint eljárásáról szóló 2005. évi LXXVIII. törvény, a gazdasági kamarákról szóló 1999. évi CXXI. törvény,
az igazságügyi szakértői kamaráról szóló 1995. évi CXIV. törvény, a nemzeti szabványosításról szóló 1995. évi
XXVIII. törvény, a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény és a közjegyzőkről szóló 1991. évi XLI. törvény.
Ha a gazdasági társaságok, köztestületek, sőt állami intézmények esetében törvény szabályozza a kirendelt biztosok
jogállását, az alkotmányos alapjogon alapuló egyesületek esetében ez még inkább elvárható. Tekintettel arra, hogy
az egyesületi autonómia alkotmányellenes korlátozásának lehetőségét nem az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontjában
foglalt szabály, hanem annak hiányossága teremti meg, az Alkotmánybíróság az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontja
alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasította. Ugyanakkor
a határozat rendelkező részében mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet állapított meg.
VII. Az Alkotmánybíróság az alábbiakban azt az indítványi felvetést vizsgálta, amely azt hiányolta, hogy az Egytv.
az ügyészi fellépésre nem szab határidőt. Az indítványozó szerint az Egytv. 14. § (1) bekezdése és az Egytv. 16. §
(2) bekezdésének c) pontja együttes értelmezése alapján sem állapítható meg, hogy az ügyész milyen időtartamon
belül kezdeményezheti, illetve a bíróság milyen időtartamra rendelheti el a társadalmi szervezet tevékenységének
felfüggesztését, és felügyelőbiztos kirendelését. Egy másik indítvány szerint a társadalmi szervezetek életében
jogbizonytalanságot eredményez az ügyész időbeli korlátozás nélküli joga, amely alapján megtámadhatja a párt vagy
a társadalmi szervezet határozatát. 1. Az Alkotmánybíróság a 2/2000. (II. 25.) AB határozatban mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet
állapított meg, mert az Ütv. ügyészi óvásra vonatkozó szabályai időbeli korlátozás nélkül lehetővé tették
az államigazgatási határozat hatályon kívül helyezését, megváltoztatását, ha a törvényesség helyreállítása
jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogot nem sértett. (ABH 2000, 25.)
Az Alkotmány 51. § (3) bekezdése alapján az ügyész törvénysértés esetén – a törvényben meghatározott esetekben és
módon – fellép a törvényesség védelmében. Az Alkotmány e szabálya egyfelől az ügyészi fellépés jogalapját teremti
meg, másrészt felhatalmazza a törvényalkotót az ügyészi fellépés kereteinek szabályozására.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint nincs olyan alkotmányos kötelezettség, amely alapján a jogalkotónak
a felfüggesztés kezdeményezésére és annak elrendelésére minden esetben irányadó időtartamot kellene
meghatároznia. Az ügyész az egyesület tevékenységének felfüggesztését a fentiekben kifejtettek alapján akkor
kezdeményezheti, ha megbizonyosodott arról, hogy nem áll rendelkezésére egyéb eszköz az egyesület törvényes
működésének helyreállítására. Az egyesület működése, a törvénysértés jellege azonban hatással van e döntés
meghozatalára. Minden egyes egyesületeket érintő ügyben más és más tényállás vezetheti az ügyészt arra, hogy ilyen
kezdeményezéssel éljen. Az állandósult működési zavar egy aktív egyesület életében rövid időn belül nyilvánvalóvá
válhat, míg egy kevésbé tevékenyen működő szervezet esetében csupán évek alatt juthat az ügyész arra
a következtetésre, hogy az Egytv. 16. § (2) bekezdés c) pontjában foglalt eljárást kezdeményezi.
2. Az Alkotmánybíróság megvizsgálta azt is, hogy mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet eredményez-e,
hogy az Egytv. nem tartalmaz időbeli korlátot arra vonatkozóan, amikor az ügyész megtámadja a párt vagy
a társadalmi szervezet határozatát. Az Alkotmánybíróság a 30/1994. (V. 20.) AB határozatában részben érintette ezt a problémát. E döntés utal arra, hogy
a törvényességi felügyeletet gyakorló ügyész eljárása során nincs határidőhöz kötve, intézkedéseit időbeli korlátozás
nélkül teheti meg. Ugyanakkor a határozat is kiemeli, hogy abban az esetben, ha az egyesület határozatát az ügyész
keresettel bíróság előtt megtámadja, „rá az időmúlás következményei – hasonlóan a társadalmi szervezet tagjához
az általa indított peres eljárás vonatkozásában – ugyancsak vonatkoznak”. (ABH 1994, 161, 165.) Az Egytv. 10. §
(1) bekezdése alapján a társadalmi szervezet valamely szervének törvénysértő határozatát bármely tag – a tudomására
jutástól számított 30 napon belül – a bíróság előtt megtámadhatja. Az alkotmánybírósági értelmezés szerint
az ügyésznek ugyanezen feltételekkel, azaz a tudomásra jutástól számított 30 napon belül van lehetősége
a törvénysértő egyesületi határozat megtámadására. Az Egytv. 4. § (2) bekezdése alapján a párt munkahelyi szerveződésére, gazdálkodására, valamint megszűnésére külön
törvény rendelkezései az irányadóak. Az Egytv. 10. § (3) bekezdése arról is rendelkezik, hogy a párt tagja a párt
határozatát csak az Egytv., valamint a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló törvény megsértése esetén
támadhatja meg. Egyebekben azonban az Egytv. rendelkezései, mint mögöttes szabályok, a pártokra is irányadóak.
A párt tagjai tehát – az egyesületi tagokhoz hasonlóan – a tudomásra jutástól számított 30 napon belül támadhatják
meg a törvénysértőnek vélt párthatározatot. A pártok az Alkotmány 3. § (2) bekezdésében meghatározott feladat, a népakarat kialakításában és kinyilvánításában
való közreműködés ellátására alakulnak. Emiatt az ügyész mint állami szerv a pártok felett törvényességi felügyeletet
nem gyakorolhat. Az Egytv. 14. § (2) bekezdésének megfelelően az ügyésznek arra van hatásköre, hogy a párt
törvénysértése esetén keresetet indítson a párt ellen. Tekintettel arra, hogy a pártok esetében az ügyészi
keresetindításra nyitva álló határidőről törvény eltérően nem rendelkezik, az Egytv. 10. § (1) bekezdésében megjelölt,
a tudomásra jutástól számított 30 napos határidő az ügyész által indított peres eljárásra is irányadó.
A fentiekben foglalt indokok alapján az Alkotmánybíróság a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség
megállapítására irányuló indítványokat elutasította. VIII. 1. Az Alkotmánybíróság ezt követően azt vizsgálta, hogy az alkotmányjogi panaszok megfelelnek-e az Abtv. 48. § (1) és
(2) bekezdéseiben foglalt feltételeknek: „(1) Az Alkotmányban biztosított jogainak megsértése miatt alkotmányjogi panasszal fordulhat
az Alkotmánybírósághoz az, akinek a jogsérelme az alkotmányellenes jogszabály alkalmazása folytán következett be,
és egyéb jogorvoslati lehetőségeit már kimerítette, illetőleg más jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
(2) Az alkotmányjogi panaszt a jogerős határozat kézbesítésétől számított hatvan napon belül lehet írásban
benyújtani.” Az Alkotmánybíróság irányadó gyakorlata szerint az Abtv. 48. § (1) és (2) bekezdésében foglalt törvényi feltételeket
együttesen kell értelmezni, és figyelembe venni [23/1991. (V. 18.) AB végzés, ABH 1991, 361–362.; 41/1998. (X. 2.) AB
határozat, ABH 1998, 306, 309.]. Az Alkotmánybíróság több határozatában vizsgálta az alkotmányjogi panasz elbírálására és a mulasztásban
megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló hatáskörök egymáshoz való viszonyát.
E határozataiban hangsúlyozta: az alkotmányjogi panasz benyújtásának feltétele, hogy az Alkotmányban biztosított
jogok sérelme „az alkotmányellenes jogszabály alkalmazása folytán” következzék be. Ezért mulasztásban
megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítvány alkotmányjogi panaszként való
előterjesztése az Abtv.-ből nem vezethető le. [27/2001. (VI. 29.) AB határozat, ABH 2001, 252, 257.; 1044/B/1997. AB
határozat, ABH 2004, 1160, 1176.; 986/B/1999. AB határozat, ABH 2005, 889, 900.; 1105/D/2004. AB határozat, ABH
2005, 1316, 1326.; 1124/D/2004. AB határozat, ABH 2006, 1702, 1719.; 188/D/2002. AB határozat, ABH 2008, 3398.] Az
Alkotmánybíróság – erre tekintettel – a Legfelsőbb Bíróság mint másodfokú bíróság a Kf.VI.38.210/2001/19. számú
ítéletével kapcsolatban benyújtott alkotmányjogi panaszt az Ügyrend 29. § e) pontjára tekintettel visszautasította.
2. Az Abtv. 1. § b) pontja alapján az Alkotmánybíróság hatáskörébe tartozik a jogszabály, valamint az állami irányítás
egyéb jogi eszköze alkotmányellenességének utólagos vizsgálata. Az Abtv. 22. § (2) bekezdése szerint az indítványnak
a kérelem alapjául szolgáló ok megjelölése mellett határozott kérelmet kell tartalmaznia. Az Abtv. 37. §-a kimondja: „Az
alkotmányellenesség utólagos megállapítását kezdeményező indítványban javasolni kell a jogszabály vagy az állami
irányítás jogi eszközének teljes vagy részbeni megsemmisítését.” Az Alkotmánybíróság eljárása során megállapította, hogy az indítványozó – az alkotmányellenesnek tartott
joggyakorlat megváltoztatása érdekében – csupán a norma alkotmányos tartalmának megállapítását és ez alapján
a jogalkalmazó szerveknek szóló alkotmányos követelmény megfogalmazását kezdeményezte. Az Alkotmánybíróság
kizárólag az Abtv.-ben meghatározott hatásköreiben eljárva – azokkal szoros összefüggésben – állapíthat meg
alkotmányos követelményt. Jogszabály vagy állami irányítás jogi eszköze alkotmányos normatartalmának
megállapítására, illetve – önmagában – alkotmányos követelmény megállapítására az Alkotmánybíróságnak nincs
önálló hatásköre. [292/B/2001. AB végzés (ABH 2001, 1591.) megerősítve: 46/2007. (VI. 27.) AB határozat, ABH 2007,
592.; 23/2010. (III. 4.) AB határozat, ABK 2010. március, 212, 219–220.]
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság az alkotmányos követelmény megállapítására vonatkozó indítványt
az Ügyrend 29. § c) pontja alapján visszautasította.
3. Az Alkotmánybíróság az Ügyrend 29. § b) pontja alapján, hatásköre hiányában visszautasította az indítványnak azt
a részét is, amely azt kérte az Alkotmánybíróságtól, hogy az Országgyűlést meghatározott tartalmú törvényi
módosításra kötelezze. Az Alkotmánybíróság a mulasztás megállapítására tekintettel rendelte el e határozat Magyar Közlönyben történő
közzétételét. Budapest, 2011. március 8. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
393/2015. (XII. 11.) Korm. rendelete a Homatech Recycling Zrt. Százhalombattán megvalósuló beruházásával összefüggő közigazgatási hatósági ügyek nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról.
A Kormány a  nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű beruházások megvalósításának gyorsításáról és
egyszerűsítéséről szóló 2006. évi LIII. törvény 12. § (5) bekezdés a), d) és e) pontjában,
a 4. § tekintetében az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 62. § (1) bekezdés 16.2., 17. és
24. pontjában
kapott felhatalmazás alapján, az  Alaptörvény 15.  cikk (1)  bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a  következőket
rendeli el:
1. § (1) A  Kormány nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánítja azokat az  1.  mellékletben
felsorolt közigazgatási hatósági ügyeket, amelyek a  Százhalombatta város területén elhelyezkedő, az  ingatlannyilvántartás szerint belterület 2611/13 helyrajzi szám alatt nyilvántartott ingatlan, illetve ebből telekalakítási eljárás
jogerős befejezését követően kialakított telek területén működő hulladékhasznosító üzem építésére, a kapcsolódó
építmények létesítésére és infrastrukturális fejlesztések megvalósítására irányuló beruházással függenek össze.
(2) Az  (1)  bekezdés alkalmazásában a  beruházással összefüggőnek kell tekinteni mindazokat a  közigazgatási
hatósági eljárásokat, amelyek az  (1)  bekezdés szerinti beruházás megvalósításához, használatbavételéhez és
üzemeltetésének beindításához szükségesek.
2. § A Kormány az  1.  § (1)  bekezdése szerinti kiemelt jelentőségű ügyekben koordinációs feladatokat ellátó
kormánymegbízottként a Pest Megyei Kormányhivatalt vezető kormánymegbízottat jelöli ki.
3. § (1) Az  ügyfélnek az  eljárás megindítása előtt benyújtott kérelmére az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási
hatósági eljárásokban a  szakhatóság – a  hatóság határozatának meghozataláig felhasználható – előzetes
szakhatósági állásfoglalást ad ki azzal, hogy a kérelemhez benyújtott előzetes szakhatósági hozzájárulást a hatóság
a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 44. § (8) bekezdése
szerint használja fel.
(2) Az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási hatósági ügyekben hozott döntés fellebbezésre tekintet nélkül
végrehajtható.
4. § Az 1. § (1) bekezdése szerinti beruházással összefüggésben
a) építészeti-műszaki tervtanácsi véleményt nem kell beszerezni,
b) településképi véleményezési eljárást nem kell lefolytatni és
c) településképi bejelentési eljárásnak nincs helye.
5. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
6. § E rendelet rendelkezéseit a hatálybalépésekor folyamatban lévő közigazgatási hatósági ügyekben is alkalmazni kell.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1552/2017. (VIII. 18.) Korm. határozata a Modern Városok Program keretében megvalósuló közlekedésfejlesztéssel kapcsolatos előirányzatátcsoportosításokról.
A Kormány
 1. a Modern Városok Program megvalósításáról szóló 250/2016. (VIII. 24.) Korm. rendelet (a továbbiakban:
MVP rendelet) végrehajtása érdekében, az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény (a továbbiakban: Áht.)
33.  § (2)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva a  Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló
2016. évi XC. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű
előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím, 78. Modern Városok Program jogcímcsoport terhére az  Intermodális
Közösségi Csomópont (a továbbiakban: IMCS) előkészítése céljából
a) a kecskeméti IMCS előkészítése érdekében 571 000 000 forint,
b) a dunaújvárosi IMCS előkészítése érdekében 647 000 000 forint,
c) a zalaegerszegi IMCS előkészítése érdekében 845 000 000 forint,
d) a szombathelyi IMCS előkészítése érdekében 653 000 000 forint,
azaz összesen 2 716 000 000 forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el, a Kvtv. 1. melléklet XVII. Nemzeti Fejlesztési
Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 32. Közlekedési ágazati programok alcím, 28. Kiemelt
közúti projektek jogcímcsoport javára, az 1. melléklet szerint;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
nemzeti fejlesztési miniszter
nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
 2. az MVP rendelet végrehajtása érdekében, az  Áht. 33.  § (2)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím,
78. Modern Városok Program jogcímcsoport terhére a Szombathely–Kőszeg közötti közúti kapcsolat fejlesztésének
előkészítése érdekében 1 850 000 000 forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el a Kvtv. 1. melléklet XVII. Nemzeti
Fejlesztési Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 32. Közlekedési ágazati programok alcím,
28. Kiemelt közúti projektek jogcímcsoport javára az 1. melléklet szerint;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
nemzeti fejlesztési miniszter
nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
 3. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert mint az 1. és 2. pontban megjelölt fejlesztések szakpolitikai felelősét, hogy
gondoskodjon az 1. és 2. pontban megjelölt fejlesztések előkészítéséről;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: folyamatos
4. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert hogy gondoskodjon a  „Szombathely–Kőszeg közötti közúti kapcsolat
fejlesztésének előkészítése” című projekt a  Magyarország rövid- és középtávú közútfejlesztéséhez kapcsolódó
infrastrukturális beruházások összehangolásáról és azok 2022-ig történő megvalósításáról szóló 1371/2016.
(VII. 15.) Korm. határozatban, valamint a  Magyarország rövid- és középtávú közútfejlesztéseinek 2022-ig történő
megvalósításához szükséges feltételek biztosításáról szóló 1505/2016. (IX. 21.) Korm. határozatban történő
felvételéről.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: az 1371/2016. (VII. 15.) és az 1505/2016. (IX. 21.) Korm. határozatok soron következő
módosításakor Dr. Semjén Zsolt s. k.,
 miniszterelnök-helyettes


text:
1550/2013. (VIII. 15.) Korm. határozata a KEOP-1.2.0/09-11-2013-0012 azonosító számú („Bagamér Nagyközség Szennyvízcsatornázása” című) projekt támogatásának jóváhagyásáról.
A Kormány
 1. jóváhagyja az  1.  melléklet szerint a  KEOP-1.2.0/09-11-2013-0012 azonosító számú, „Bagamér Nagyközség
Szennyvízcsatornázása” című, egymilliárd forintot meghaladó támogatási igényű projektjavaslatot,
 2. hozzájárul az  1.  pont szerinti projekt támogatási szerződésének – a  Nemzeti Fejlesztési Ügynökség
Környezetvédelmi Operatív Programok Irányító Hatósága általi – megkötéséhez.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető államtitkár
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1019/2017. (I. 23.) Korm. határozata a XI. Miniszterelnökség fejezet, a XVIII. Külgazdasági és Külügyminisztérium fejezet és a XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet közötti előirányzat-átcsoportosításokról.
A Kormány az  államháztartásról szóló 2011.  évi CXCV.  törvény 33.  § (2)  bekezdésében meghatározott jogkörében
eljárva a  Magyarország 2017.  évi központi költségvetéséről szóló 2016.  évi XC.  törvény (a  továbbiakban: Kvtv.)
1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 2. Fejezeti általános tartalék alcím
terhére,
a) a Honismereti Szövetség működésének támogatása céljából, a  Kvtv. 1.  melléklet XX. Emberi Erőforrások
Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 30. Társadalmi, civil és non-profit szervezetek
működési támogatása alcím, 23. Kulturális társadalmi, civil és non-profit szervezetek jogcímcsoport,
2.  Kulturális társadalmi, civil szervezetek, szövetségek, egyesületek támogatása jogcím javára 18  850,0 ezer
forint, valamint
b) a Tom Lantos Intézet működésének támogatása céljából, a  Kvtv. 1.  melléklet XVIII. Külgazdasági és
Külügyminisztérium fejezet, 7. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 2. Államháztartáson kívüli szervezetek
támogatása alcím, 3. Demokrácia Központ Közalapítvány – Tom Lantos Intézet támogatása jogcímcsoport
javára 30 000,0 ezer forint
egyszeri átcsoportosítását rendeli el az 1. melléklet szerint.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Miniszterelnökséget vezető miniszter
emberi erőforrások minisztere
külgazdasági és külügyminiszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
98/2017. (III. 14.) KE határozata egyetemi tanári kinevezésről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés c) pontja, valamint a nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény 27. §
(3)  bekezdése alapján – az  emberi erőforrások miniszterének javaslatára – Dr. Baricz Árpádot 2017. március 20.
napjával egyetemi tanárrá kinevezem.
Budapest, 2017. február 24. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1/2017. (V. 17.) NAV utasítása az Egységes Iratkezelési Szabályzatról.
A köziratokról, a  közlevéltárakról és a  magánlevéltári anyag védelméről szóló 1995. évi LXVI. törvény 10.  § (3)  bekezdésében,
valamint a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjában, továbbá a Nemzeti Adó- és Vámhivatalról
szóló 2010. évi CXXII. törvény 6.  § (1)  bekezdésében meghatározott hatáskörömben eljárva, a  közfeladatot ellátó szervek
iratkezelésének általános követelményeiről szóló 335/2005. (XII. 29.) Korm. rendeletben foglaltak figyelembevételével – a köziratok
kezelésének szakmai irányításáért felelős miniszter és a Magyar Nemzeti Levéltár egyetértésével – a következő utasítást adom ki:
1. § A Nemzeti Adó- és Vámhivatal (a továbbiakban: NAV) Egységes Iratkezelési Szabályzatát (a továbbiakban: Szabályzat)
az utasítás Mellékletében foglaltak szerint határozom meg.
2. § Az utasítás szervi és személyi hatálya a NAV vezetőjére, a NAV vezetőjének szakmai helyetteseire, a NAV szerveire,
továbbá e szervek személyi állományára (a továbbiakban: foglalkoztatott) terjed ki.
3. § Az utasítás tárgyi hatálya kiterjed a  NAV-hoz beérkezett és az  ott keletkezett papíralapú és elektronikus köziratok
(a továbbiakban: irat) kezelésére.
4. § A minősített iratokra és azok kezelési rendjére külön jogszabályban foglalt eltérésekkel kell a Szabályzatot alkalmazni,
összhangban a  Nemzeti Adó- és Vámhivatal minősített adatvédelmi tevékenységére vonatkozó Biztonsági
Szabályzattal.
5. § A NAV gazdálkodási tevékenysége során keletkező számviteli bizonylatok vonatkozásában a  Szabályzatot
a  számvitelről szóló 2000. évi C. törvényben, illetve a  vonatkozó irányító eszközökben foglalt eltérésekkel kell
alkalmazni, a pénzügyi bizonylatokat iratként nem kell nyilvántartásba venni.
6. § A Szabályzat általános ügyviteli és iratkezelési szabályaitól eltérő ügyviteli szabályozást a NAV alaptevékenységével
összefüggő szakmai eljárásokat, illetve a funkcionális tevékenységet támogató rendszerek működését vagy a szakmai
folyamatok ügyviteli rendjét szabályozó irányító eszközök – jogszabályban meghatározott speciális szabályok
kivételével – nem tartalmazhatnak.
7. § A NAV által magánszemélyekkel, jogi személyekkel és jogi személyiséggel nem rendelkező egyéb szervekkel kötött
polgári jogi szerződéseknek – amennyiben a  szerződés tárgya azt indokolja – utalást kell tartalmazniuk arra
vonatkozóan, hogy a  teljesítésben részt vevő személyek a  Szabályzatot a  szükséges mértékben megismerik, és
az abban foglaltakat alkalmazzák, erre írásbeli nyilatkozatukkal kötelezettséget vállalnak.
8. § A Szabályzatot szükség szerint, de legalább évente felül kell vizsgálni.
9. § Ahol a  Szabályzat NAV szerv, szervezeti egység vezetője részére körlevél kiadását teszi kötelezővé, a  körlevél
kiadásának határideje az utasítás hatálybalépését követő 60. nap.
10. § Az iratkezelés tárgyában kiadott irányító eszközöket a NAV szervek az utasítás hatálybalépését követő 60 napon belül
kötelesek felülvizsgálni, szükség esetén érvényteleníteni és a Szabályzat tartalmával összhangban új irányító eszközt
kiadni.
11. § (1) Ez az utasítás a közzétételét követő 5. napon lép hatályba.
 (2) A Szabályzat rendelkezéseit a folyamatban lévő és a NAV irattáraiban kezelt ügyekre is alkalmazni kell.
12. § Hatályát veszti a Nemzeti Adó- és Vámhivatal Egységes Iratkezelési Szabályzatáról szóló 1/2015. (IV. 2.) NAV utasítás.
13. § A Szabályzat függelékei a NAV belső intranetes portálján kerülnek közzétételre.
Tállai András s. k.,
 a Nemzeti Adó- és Vámhivatal vezetője


text:
1574/2013. (VIII. 27.) Korm. határozata a KÖZOP-3.5.0-09-11-2013-0015 azonosító számú („88. sz. főút 11,5 t burkolat megerősítés és fejlesztés 3,712–10,046 kmsz. – K088.02” című) projektjavaslat akciótervi nevesítéséről és támogatásának jóváhagyásáról.
A Kormány
 1. jóváhagyja az  1.  melléklet szerint a  KÖZOP-3.5.0-09-11-2013-0015 azonosítószámú, „88. sz. főút 11,5 t burkolat
megerősítés és fejlesztés 3,712–10,046 kmsz. – K088.02” című, egymilliárd forintot meghaladó támogatási igényű
projektjavaslatot,
2. elfogadja az 1. pontban meghatározott projekt kiemelt projektként történő nevesítését az 1. melléklet szerint,
 3. hozzájárul az  1.  pont szerinti projekt támogatási szerződésének – Nemzeti Fejlesztési Ügynökség Közlekedési
Operatív Programok Irányító Hatósága általi – megkötéséhez.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető államtitkár
Határidő: a projekttel összefüggő, folyamatban lévő feltételes közbeszerzési eljárás eredményeként
a nyertes ajánlattevővel történő szerződéskötést követően azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
161/2010. (V. 7.) KE határozata nagykövetség vezetésének megbízásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére Tunyoginé Akóts Klárát
megbízom a Magyar Köztársaság genfi ENSZ nagykövetségének vezetésével.
Budapest, 2009. március 13. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
67/2019. (II. 28.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére  –
dr. Mikola István Ferenc rendkívüli és meghatalmazott nagykövetet megbízom Magyarország canberrai
nagykövetségének a vezetésével, valamint Magyarországnak Pápua Új-Guineában való képviseletével.
Budapest, 2018. június 18. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1250/2018. (V. 25.) Korm. határozata a kiemelt budapesti fejlesztésekért és nemzetközi sportpályázatokért felelős kormánybiztos kinevezéséről és feladatairól.
1. A  Kormány a  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról
szóló 2010. évi XLIII. törvény 31.  § (1)  bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva, a  Budapesten és
a  Budapesti Agglomerációban megvalósuló állami-kormányzati városfejlesztési – nem önkormányzati hatáskörbe
tartozó magasépítési, közlekedésfejlesztési, köztér-, közpark-, közút-, egyéb közterület-fejlesztési – beruházások
összehangolt irányításával kapcsolatos feladatok, valamint a kiemelt nemzetközi sportesemények megpályázásával
kapcsolatos egyes állami feladatok ellátására 2018. május 18. napjától 2020. május 17. napjáig dr. Fürjes Balázst
kormánybiztossá (a továbbiakban: kormánybiztos) nevezi ki.
2. A  kormánybiztos valamennyi tevékenységét Budapest főpolgármesterével, illetve Budapest Főváros
Önkormányzatával együttműködésben végzi.
3. A kormánybiztos által ellátott – a 4. pontban részletesen meghatározott – főbb feladatcsoportok a következők:
a) támogatja a  Miniszterelnökséget vezető miniszternek a  Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló
94/2018. (V. 22.) Korm. rendelet 17. §-ában meghatározott, Budapest és a fővárosi agglomeráció fejlesztései
érdekében folytatott tevékenységét,
b) az a) pontban írt feladat részeként kidolgozza a Kiemelt Nemzetközi Sportesemény Stratégiát,
c) irányítja az 1. melléklet szerinti beruházások előkészítését és megvalósítását.
4. A kormánybiztos az 1. pont szerinti feladatkörében eljárva
a) a  sportpolitikáért felelős miniszterrel, a  sportági szakszövetségekkel és a  Magyar Olimpiai Bizottsággal
együttműködve kidolgozza és elfogadásra a  Kormány elé terjeszti a  Budapesten megvalósuló, kiemelt
jelentőségű nemzetközi vagy nemzetközi érdeklődésre számot tartó, esetileg vagy ismétlődő jelleggel,
jelentős részben központi költségvetési forrásból vagy egyéb állami támogatással lebonyolított
sporteseményeknek – így többek között, de nem kizárólagosan az  olimpiai sportágak felnőtt Európa- és
világbajnokságainak, egyéb világversenyeinek, a  nemzetközi sportvilág ernyőszervezetei, a  Nemzetközi
Olimpiai Bizottság, a  Nemzeti Olimpiai Bizottságok Szövetsége (ANOC), a  nemzetközi sportági
szakszövetségek közgyűlése (GAISF), a  téli és nyári olimpiai sportágak nemzetközi szövetségei (ASOIF,
AIOWF), a SportAccord szövetség éves eseményeinek és jelentős fórumainak (a továbbiakban együtt: kiemelt
nemzetközi sportesemények) – megpályázásával és lebonyolításával kapcsolatos 2030-ig tartó időszak
kormányzati stratégiáját (a  továbbiakban: Kiemelt Nemzetközi Sportesemény Stratégia), amely tartalmazza
a megpályázandó kiemelt nemzetközi sportesemények felsorolását, valamint irányítja a Kiemelt Nemzetközi
Sportesemény Stratégia végrehajtását,
b) a turizmusért felelős miniszterrel és a sportpolitikáért felelős miniszterrel együttműködésben összehangolja
és szervezi a  jelentős mértékben központi költségvetési forrásból külföldön, sportszakmai konferenciákon,
vásárokon, kiállításokon és egyéb nemzetközi sporteseményeken megvalósuló egységes Budapestmegjelenéseket, ennek keretében a  Magyar Olimpiai Bizottsággal együttműködésben javaslatot tesz
a  Kormány részére az  esedékes olimpiai és paralimpiai játékokon felállítandó magyar ház tematikájára,
programjára, valamint – a  szükséges központi költségvetési forrással arányos mértékben – irányítja annak
megvalósítását,
c) az  a) és b)  pontban foglaltak végrehajtása keretében egyeztetéseket és tárgyalásokat folytat
a  Magyar Olimpiai Bizottsággal, a  Nemzetközi Olimpiai Bizottsággal, a  hazai és nemzetközi sportági
szakszövetségekkel, valamint a  kiemelt nemzetközi sportesemények jogtulajdonosaival és szervezőivel,
koordinálja a  jogtulajdonosokkal a  szerződések megkötését, a  Kormány részéről összehangolja a  kiemelt
nemzetközi sportesemények megrendezéséhez szükséges, a  központi költségvetési források felhasználását
lehetővé tevő és szabályozó támogatási szerződések, illetve egyéb szerződések megkötésével kapcsolatos
kormányzati feladatokat.
5. A kormánybiztos a 4. pont szerinti feladatai ellátása során együttműködik a feladatkörükben érintett miniszterekkel.
 6. A  Kormány a  kormánybiztos feladatkörébe utalja különösen az  1.  mellékletben meghatározott beruházások
előkészítését és megvalósításuk irányítását.
 7. A kormánybiztos a feladatkörébe utalt, 1. melléklet szerinti beruházásokhoz kapcsolódóan ellátja
a) az adott beruházások státuszának, előkészítettségének elemzését,
b) a megvalósíthatóság, illetve a megvalósítás feltételeinek, következményeinek vizsgálatát,
c) a beruházási program kidolgozását,
d) a pénzügyi tervezést (költségbecslés, pénzügyi ütemezés),
e) a megvalósítás jogi-közigazgatási és ingatlanfejlesztési (beruházási) folyamatának kidolgozását,
f ) az adott beruházás időbeli ütemtervének elkészítését,
g) a külön jogszabályban foglaltak szerint a beruházások előkészítésének irányítását és azok megvalósításának
felügyeletét,
h) a  szükséges kormányzati, közigazgatási döntések, intézkedések előkészítését, melynek keretében
a kormánybiztos javaslatot tesz az esetleges kapcsolódó jogalkotási feladatokra vonatkozóan,
i) az adott beruházás előkészítéséhez és megvalósításához szükséges döntés-előkészítési tevékenységen belül
a  szükséges kormány-előterjesztések elkészítését, előterjesztését, a  kapcsolódó közigazgatási egyeztetés
szervezését,
j) a  vonatkozó kormányhatározatok, jogszabályok végrehajtását, illetve az  azok végrehajtásához szükséges
kormányzati-közigazgatási koordináció szervezését, irányítását.
8. A  kormánybiztos a  tevékenységéről a  Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 94/2018. (V. 22.) Korm.
rendelet 21. §-a szerint számol be.
9. A kormánybiztos tevékenységét a miniszterelnök a Miniszterelnökséget vezető miniszter útján irányítja.
 10. A kormánybiztos tevékenységét titkárság nem segíti.
 11. A kormánybiztos e tevékenységét díjazás nélkül látja el.
 12. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
 13. Hatályát veszti az egyes kiemelt budapesti beruházásokért felelős kormánybiztos kinevezéséről és feladatairól szóló
1329/2016. (VII. 1.) Korm. határozat. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
269/2015. (IX. 15.) Korm. rendelete a tömeges bevándorlás okozta válsághelyzet kihirdetéséről, valamint a válsághelyzet elrendelésével, fennállásával és megszüntetésével összefüggő szabályokról.
A Kormány a  menedékjogról szóló 2007.  évi LXXX.  törvény 93.  § (1)  bekezdés j)  pontjában kapott felhatalmazás alapján,
az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. A tömeges bevándorlás okozta válsághelyzet elrendelése 1. § A Kormány a  menedékjogról szóló 2007.  évi LXXX.  törvény (a  továbbiakban: Met.) 80/A.  § (1)  bekezdés a)  pont
aa) alpontja szerinti tömeges bevándorlás okozta válsághelyzetet (a továbbiakban: válsághelyzet) rendel el.
2. § A válsághelyzetben alkalmazható, a Met. 80/B–80/G. § szerinti intézkedések alkalmazási területe Bács-Kiskun megye
és Csongrád megye területe.
2. A válsághelyzet fennállásával összefüggő rendelkezések 3. § E rendelet hatálybalépését követően az  idegenrendészetért és menekültügyért felelős miniszter haladéktalanul
gondoskodik az  e  rendelet, illetve a  válsághelyzettel összefüggő jogszabályi rendelkezések tartalmáról való
tájékoztatásról. A  tájékoztatást a  közszolgálati műsorszolgáltatók, valamint – lehetőség szerint – a  körzeti, helyi
műsorszolgáltatók és legalább egy országos napilap közreműködésével, a lehető legrövidebb időn belül közzé kell
tenni.
4. § Az országos rendőr-főkapitány és a menekültügyi hatóság vezetője a válsághelyzet elrendelését követően legalább
15 naponként közösen tájékoztatja az  idegenrendészetért és menekültügyért felelős minisztert a  válsághelyzet
elrendelését megalapozó feltételek fennállásáról.
3. Záró rendelkezések 5. § (1) Ez a rendelet 2015. szeptember 15-én 12.00 órakor lép hatályba.
 (2) Ez a rendelet 2016. március 15-én 00.00 órakor hatályát veszti.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök