text:
34/2012. (VII. 17.) AB határozata a kormánytisztviselők jogállásáról szóló 2010. LVIII. törvény egyes alkotmányellenesnek minősített rendelkezései alkalmazásának kizárására irányuló indítványok elutasításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése folyamatban lévő ügyekben alkalmazandó alkotmányellenes jogszabály alkalmazási
tilalmának megállapítására irányuló bírói kezdeményezések tárgyában – dr. Holló András, dr. Lévay Miklós, dr. Pokol Béla
és dr. Stumpf István alkotmánybírók párhuzamos indokolásával – meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság a kormánytisztviselők jogállásáról szóló 2010. évi LVIII. törvény alkotmányellenesnek minősített
és 2011. május 31. napjával megsemmisített 8. § (1) bekezdésének a Debreceni Munkaügyi Bíróság előtt
4.M.416/2011. szám alatt, valamint e határozat mellékletében felsorolt, folyamatban lévő ügyekben történő
alkalmazásának kizárására irányuló indítványokat elutasítja. Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. Az Országgyűlés 2010. június 21-i ülésnapján fogadta el a kormánytisztviselők jogállásáról szóló 2010. évi
LVIII. törvényt (a továbbiakban: Ktjt.). A jogalkotó a Ktjt.-ben a köztisztviselők jogállásáról szóló törvényi szabályozás
hatálya alá tartozó egyes munkáltatóknál foglalkoztatottak közszolgálati jogviszonyát kormánytisztviselői
jogviszonnyá alakította át. A Ktjt. egyik leglényegesebb szabályát a Ktjt. 8. § (1) bekezdése állapította meg. A Ktjt.
kihirdetéskori 8. § (1) bekezdése a következő volt:
„8. § (1) A kormánytisztviselői jogviszonyt a) a kormánytisztviselő lemondással,
b) a munkáltató felmentéssel indokolás nélkül megszüntetheti.” E szerint a kormánytisztviselői jogviszonyt a munkáltató felmentéssel indokolás nélkül megszüntethette.
Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítványok alapján
a 8/2011. (II. 8.) AB határozatával (a továbbiakban: Abh.1.) – egyéb rendelkezések mellett – megállapította, hogy a Ktjt.
8. § (1) bekezdése alkotmányellenes, ezért azt 2011. május 31-i hatállyal megsemmisítette. Az indítványozók
mindegyike vitatta a Ktjt. 8. § (1) bekezdés b) pontja azon rendelkezésének alkotmányosságát, amely arra adott módot,
hogy a munkáltató a kormánytisztviselő jogviszonyát indokolás nélkül megszüntesse. Az Alkotmánybíróság az
Abh.1.-ben a Ktjt. 8. § (1) bekezdés b) pontjának alkotmányossági vizsgálata során a kormánytisztviselők indokolás
nélküli felmentésének alkotmányellenességét állapította meg, a kormánytisztviselő indokolás nélküli lemondásának
alkotmányosságát nem vizsgálta. Mivel a támadott törvényi rendelkezésben az „indokolás nélkül megszüntetheti”
szövegrész egyaránt vonatkozott a kormánytisztviselő lemondására és a munkáltató által történő felmentésre is, a Ktjt.
8. § (1) bekezdésének megfogalmazása nem tette lehetővé kizárólag az alkotmányellenesnek ítélt rendelkezés
– a 8. § (1) bekezdés b) pontja – megsemmisítését. Ezért az Alkotmánybíróság az egész 8. § (1) bekezdését
megsemmisítette. Az Alkotmánybíróság az Abh.1.-ben több indítvány alapján, számos összefüggésben vizsgálta a fenti törvényi
rendelkezést és több ponton megállapította annak alkotmányellenességét. A közhivatal viseléséhez fűződő alapjog
aránytalan korlátozásának tekintette azt, hogy a munkáltatói jogkör gyakorlója szabad és korlátlan döntési jogkört
kapott a közhivatalt betöltő tisztviselő felmentésére. Az Alkotmánybíróság az állam alapjoggal kapcsolatos
intézményvédelmi kötelezettségének tekintette, hogy a közhivatal viselőjének védelmet nyújtson az önkényesen
gyakorolt munkáltatói jogosítványokkal szemben. Az Alkotmánybíróság a jogállamiság alkotmányos elvének
megsértését látta abban, hogy a felmentéssel kapcsolatos vizsgált szabályozás nem határozza meg a munkáltatói
döntés anyagi jogi kereteit, ezen belül a közigazgatási feladatokat ellátó tisztviselők jogállásának szabályozását is.
Az egyértelműen megjelölt felmentési okok és a munkáltatói indokolási kötelezettség törvényi szabályozásának
hiánya a döntések függetlenségét, semlegességét, pártatlanságát kérdőjelezi meg. Mindemellett a határozat
értelmében a hatékony bírói védelemhez fűződő alapjogot sérti, hogy az indítványokkal támadott szabályozás nem
garantálja a felmentett kormánytisztviselő perbe vitt jogsérelmének érdemi elbírálását. Végül az Alkotmánybíróság
megállapította azt is, hogy a Ktjt. által a szabályozás szintjén megteremtett kiszolgáltatott helyzet sérti
a kormánytisztviselő emberi méltóság védelméhez fűződő alapjogát. Az Abh.1. IV. pontjában kifejtettek alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Ktjt. 8. § (1) bekezdés b) pontja
alkotmányellenes, sérti az Alkotmányról szóló 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány)
2. § (1) bekezdésében szabályozott jogállamiság elvét, a 70/B. § (1) bekezdésében szabályozott munkához való jogot,
a 70. § (6) bekezdésében szabályozott közhivatal viseléséhez való jogot, az 57. § (1) bekezdésében szabályozott
bírósághoz fordulás jogát, és az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében szabályozott emberi méltósághoz való jogot, ezért
azt pro futuro – 2011. május 31-i hatállyal – megsemmisítette.
A határozat meghozatalakor hatályban volt az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: régi
Abtv.) 42. §-a alapján az Alkotmánybíróság által megsemmisített jogszabályi rendelkezés főszabályként a határozat
közzétételét követő napon vesztette hatályát. A régi Abtv. 43. § (4) bekezdése alapján azonban az Alkotmánybíróság ettől
eltérően is meghatározhatta az alkotmányellenes jogszabály hatályon kívül helyezésének időpontját, ha ezt a jogbiztonság
vagy az eljárást kezdeményező különösen fontos érdeke indokolta. A konkrét ügyben az Alkotmánybíróság figyelemmel
volt arra, hogy mivel a Ktjt. 10. § (1) bekezdése alapján a kormánytisztviselői jogviszonyokban a köztisztviselők jogállásáról
szóló 1992. évi XXIII. törvénynek (a továbbiakban: Ktv.) a köztisztviselő lemondására és felmentésére vonatkozó szabályok
nem voltak alkalmazhatók, a Ktjt. 8. § (1) bekezdésének megsemmisítése következtében a kormánytisztviselői jogviszony
lemondással és felmentéssel való megszüntetése szabályozatlanul maradt. Emiatt időt kívánt biztosítani a jogalkotónak az
Alkotmánynak megfelelő szabályok megalkotására, ezért a Ktjt. 8. § (1) bekezdését a jövőre nézve úgy semmisítette meg,
hogy az 2011. május 31-én vesztette hatályát. Az Abh.1. meghozatalát követően – 2011. év második felétől e határozat meghozataláig terjedő idő alatt –
az Alkotmánybírósághoz számos indítvány érkezett, amelyekben a Budapest Környéki Munkaügyi Bíróság,
a Debreceni Munkaügyi Bíróság, a Fővárosi Munkaügyi Bíróság, a Nyíregyházi Munkaügyi Bíróság, a Szegedi
Munkaügyi Bíróság, a Szekszárdi Munkaügyi Bíróság, a Szolnoki Munkaügyi Bíróság, valamint a Szolnoki Törvényszék
bírái kezdeményezték a Ktjt. 8. § (1) bekezdése, illetve 8. § (1) bekezdés b) pontjának az előttük folyamatban lévő
ügyekben való alkalmazhatósága kizárásának megállapítását. Az indítványokra okot adó konkrét perekben a kormánytisztviselő felperesek vitatják a munkáltató alperesek azon
intézkedését, hogy 2011. május 31-e előtt a Ktjt. 8. § (1) bekezdése b) pontja alapján indokolás nélküli felmentéssel
szüntették meg a kormánytisztviselői jogviszonyukat. A perekben a felperesek elsősorban a kormánytisztviselői
jogviszony jogellenes megszüntetésének megállapítását, eredeti munkakörükbe történő visszahelyezésüket és
elmaradt illetményük, valamint egyéb járandóságuk megfizetését kérik. A bírák indítványaikat azzal indokolták, hogy miután az Alkotmánybíróság 2011. május 31-i hatállyal semmisítette meg
a Ktjt. 8. § (1) bekezdését, a perekben olyan jogszabályi rendelkezést kellene alkalmazniuk, amelynek
alkotmányellenességét az Alkotmánybíróság az Abh.1.-ben már megállapította. Arra is hivatkoztak, hogy ha az előttük
folyamatban lévő perekben alkotmányellenes jogszabályi rendelkezést kellene alkalmazniuk, ez ellentétes lenne
alkotmányos kötelezettségeikkel. Azokban az ügyekben, amelyek 2011-ben indultak az Alkotmánybíróság előtt, az Alkotmánybíróság 2012 januárjában az
Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. tv. (a továbbiakban: Abtv.) 73. § (1) bekezdése szerinti felhívást adott ki, melyre
több indítványozó bíró indítványát kiegészítette aziránt, hogy a Ktjt. 8. § (1) bekezdése az Alaptörvény mely
rendelkezéseit sérti. Így a Debreceni Munkaügyi Bíróság bírái szerint a Ktjt. 8. § (1) bekezdése ellentétes az Alaptörvény
I. cikk (1)–(3) bekezdésével, a II., XV. és 28. cikkel. Ezen indítványkiegészítések szerint az indítványozók álláspontja, hogy
a Ktjt. 8. § (1) bekezdése alaptörvény-ellenességet is megvalósít. Ismételten e jogszabályi rendelkezés egyedi ügyben
való alkalmazásának kizárására irányuló indítványt terjesztettek elő. Amennyiben az Alkotmánybíróság az Abtv. 73. §
(1) bekezdésében foglaltakra figyelemmel az alaptörvény-ellenességre hivatkozást tartalmazó kiegészítést nem tartja
indokoltnak, akkor döntését ezen kiegészítések figyelmen kívül hagyásával, az eredeti indítványok alapján hozza meg.
A Szolnoki Munkaügyi Bíróság és a Szolnoki Törvényszék bírái szerint a támadott rendelkezés, melyre az alkalmazási
tilalom kimondását kérik, ellentétes az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésével, az I. cikk (1)–(3) bekezdésével, a II. cikkel,
a XV. cikk (1) bekezdésével, a XXVIII. cikk (7) bekezdésével, valamint ezeken kívül – egy indítványozó álláspontja
szerint – az V. cikk (1) bekezdésével is.
A Fővárosi Munkaügyi Bíróság, a Szegedi Munkaügyi Bíróság, a Nyíregyházi Munkaügyi Bíróság bírái és a Szekszárdi
Munkaügyi Bíróság bírája nem terjesztettek elő kiegészítést, illetve nem jelölték meg, hogy a Ktjt. 8. § (1) bekezdése
az Alaptörvény mely rendelkezéseibe ütközik. Az indítványozók közül a Budapest Környéki Munkaügyi Bíróság bírája arra hivatkozott, hogy a perben alkalmazandó
Ktjt. 8. § (1) bekezdése nincsen összhangban az Alaptörvény Alapvetés B) cikk (1) bekezdésével, a T) cikk
(3) bekezdésével, a Szabadság és Felelősség fejezet II. cikkével, a XII. cikk (1)–(2) bekezdésével, a XVII. cikk (1) és
(3) bekezdésével, a XXIII. cikk (8) bekezdésével, a XXV. cikkel és a XXVIII. cikk (7) bekezdésével. Egy további – szintén
a Budapest Környéki Munkaügyi Bíróságon ítélkező – indítványozó szerint a Ktjt. 8. § (1) bekezdése – az előbb
felsoroltakon kívül – nincs összhangban az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésével sem. Néhány indítványozó
az Abh.1.-re és az Abtv. 25. §-ára alapította indítványát.
Az Alkotmánybíróság együttes vizsgálat és elbírálás végett elrendelte az előtte e tárgyban folyamatban lévő ügyeknek
az egyesítését az Abtv. 58. § (2) bekezdése, illetve az Alkotmánybíróság Ügyrendjéről szóló 1/2012. (I. 3.) Tü. határozat
32. § (1) bekezdése [MK. 2012/1. szám, 237.o.] alapján mert azok tárgya egymással összefügg.
II. 1. Alaptörvény érintett rendelkezései szerint: „24. cikk
(2) Az Alkotmánybíróság b) bírói kezdeményezésre felülvizsgálja az egyedi ügyben alkalmazandó jogszabálynak az Alaptörvénnyel való
összhangját;” 2. A régi Abtv. – 2011. december 31-ig hatályban volt – szabálya:
„38. § (1) A bíró – a bírósági eljárás felfüggesztése mellett – az Alkotmánybíróság eljárását kezdeményezi, ha az előtte
folyamatban levő ügy elbírálása során olyan jogszabályt vagy közjogi szervezetszabályozó eszközt kell alkalmazni,
amelynek alkotmányellenességét észleli. (2) Kérelemben a bíró (1) bekezdés szerinti eljárását kezdeményezheti az, aki szerint a folyamatban lévő ügyében
alkalmazandó jogszabály alkotmányellenes.” „43. § (1) Azt a jogszabályt vagy a közjogi szervezetszabályozó eszközt, amelyet az Alkotmánybíróság a határozatában
megsemmisít, az erről szóló határozatnak a hivatalos lapban való közzétételét követő naptól nem lehet alkalmazni.
(2) A jogszabálynak vagy a közjogi szervezetszabályozó eszköz megsemmisítése, – (3) bekezdésben foglalt eset
kivételével – nem érinti a határozat közzététele napján vagy azt megelőzően létrejött jogviszonyokat, s a belőlük
származó jogokat és kötelezettségeket. […] (4) Az Alkotmánybíróság a 42. § (1) bekezdésében, valamint a 43. § (1)–(2) bekezdésében meghatározott időponttól
eltérően is meghatározhatja az alkotmányellenes jogszabály hatályon kívül helyezését vagy konkrét esetben történő
alkalmazhatóságát, ha ezt a jogbiztonság, vagy az eljárást kezdeményező különösen fontos érdeke indokolja.”
3. Az Abtv. hatályos szabálya: „25. § Ha a bírónak az előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt kell alkalmazni, amelynek
alaptörvény-ellenességét észleli, vagy alaptörvény-ellenességét az Alkotmánybíróság már megállapította, – a bírósági
eljárás felfüggesztése mellett – az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés b) pontja alapján az Alkotmánybíróságnál
kezdeményezi a jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítását, illetve az
alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazásának kizárását.” III. A bírói kezdeményezések nem megalapozottak.
1. A jelen eljárás alapját képező folyamatban lévő peres ügyekben eljáró bírák túlnyomó többsége az Alkotmány és a régi
Abtv. hatályban léte alatt nyújtották be indítványaikat. Az indítványok előterjesztése után Magyarország
Alaptörvényének átmeneti rendelkezései (a továbbiakban: Átmeneti rendelkezések) 31. cikk (3) bekezdése hatályon kívül
helyezte az Alkotmányt, 2012. január 1. napján pedig hatályba lépett Magyarország Alaptörvénye (a továbbiakban:
Alaptörvény). Az Alaptörvény hatályba lépése miatt az Alkotmánybíróságnak vizsgálnia kellett azt, hogy az Abh.1.-ben – az
Alkotmányban biztosított jogokra tekintettel – tett megállapítások alkotmányossági szempontból mennyiben
felelnek meg az Alaptörvény rendelkezéseinek. Abban az esetben, ha az Alkotmányban szabályozott valamely
alapelvet vagy alapjogot változatlan szöveggel vagy tartalmilag azonosan szabályoz az Alaptörvény is, és az egyéb
körülményekben sem következett be olyan alapvető változás, mely az adott alapjog korábbitól eltérő tartalmú
értelmezését indokolná, az Alkotmánybíróság fenntartja az adott alapjog tartalmával kapcsolatos gyakorlatát.
Az indítványozók egy része indítványkiegészítésben – a jelen határozat I. pontjában írtak szerint – pontosan
megjelölte azt, hogy a Ktjt. 8. § (1) bekezdése az Alaptörvény mely rendelkezéseit sérti. Az Alaptörvény megjelölt
rendelkezései – a T) cikk, a XVII., az V., a XXV. cikk. XXVIII. cikk (7) bekezdése, és 28. cikk kivételével – tartalmilag
ugyanazok az alkotmányi szabályok, amelyek alapján az Alkotmánybíróság az Abh.1.-ben megállapította a Ktjt.
8. § (1) bekezdése alkotmányellenességét. Az Alkotmánybíróság az Abh.1.-ben a Ktjt. 8. § (1) bekezdése alkotmányellenességének alapjaként
a jogállamiság-jogbiztonság elvét, a munkához való jogot, a közhivatal viseléséhez fűződő alapjogot, az emberi
méltóság védelméhez fűződő jogot, valamint a hatékony bírói védelemhez fűződő jogot jelölte meg.
Az Abh.1.-ben hivatkozott alkotmányos elvet és alapjogokat – az Alkotmányhoz hasonlóan – az Alaptörvény is elismeri
és védi. A jogállamiság elvét az Alapvetések fejezetének B) cikk (1) bekezdése, az emberi méltóság védelméhez fűződő
alapjogot a Szabadság és felelősség fejezet II. cikke, a munkához való jogot a XII. cikk (1) bekezdése, a közhivatal
viseléséhez fűződő jogot a XXIII. cikk (8) bekezdése, a hatékony bírói védelemhez való jogot pedig a XXVIII. cikk
(1) bekezdése tartalmazza. Nem ideértve az emberi méltóság védelméhez fűződő alapjogot, az alapjogok és az állami
működés alapelvének rögzítése szövegszerű azonosságot mutat az Alkotmányban és az Alaptörvényben.
Tekintettel arra, hogy az Alkotmánybíróság a Ktjt. 8. § (1) bekezdés b) pontja alkotmányellenességét az Alkotmány
több olyan rendelkezésének [2. § (1) bekezdése, 70/B. § (1) bekezdése, 70. § (6) bekezdése, 57. § (1) bekezdése,
54. § (1) bekezdése] sérelme miatt állapította meg, melyek az Alaptörvényben is szabályozásra kerültek,
az indítványozók által felhozott további alkotmányossági kérdéseket az Alkotmánybíróság – az alábbiakra való
utalással – nem vizsgálta érdemben. Az Alkotmánybíróság 2011. május 31-jei hatállyal semmisítette meg a Ktjt. 8. § (1) bekezdését, tehát a jogszabályi
rendelkezés 2011. június 1. napjától hatálytalan. Ettől azonban meg kell különböztetni azt az esetet, hogy adott
esetben a 2011. május 31-je előtt létrejött jogviszonyokban a már megsemmisített jogszabályt alkalmazni kell.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Ktjt. 8. § (1) bekezdésének az Abtv. 25. §-a szerinti alaptörvény-ellenesség
vizsgálata szükségtelen, az Alaptörvény hatályba lépése sem a megsértett alapjogok és alkotmányos elvek alapján
nem indokolja az alaptörvény-ellenesség ismételt vizsgálatát. Az Alkotmánybíróság az alaptörvény-ellenesség
tekintetében a jelen határozat alapjaként elfogadja az Abh.1.-ben a Ktjt. 8. § (1) bekezdés b) pontjának
alkotmányellenessége tárgyában tett megállapításokat. Ezenkívül utal arra is, hogy ha az Alkotmánybíróság által
korábban alkotmánysértőnek minősített és megsemmisített jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés
alkotmányossági felülvizsgálatát más alaptörvényi tételre (alkotmányos összefüggésre) tekintettel kérik felülvizsgálni,
mint amilyen alkotmányos összefüggés alapján az Alkotmánybíróság az adott jogszabályt vagy jogszabályi
rendelkezést megsemmisítette, az okafogyott eljárás. [Az Alkotmánybíróság Ügyrendjéről szóló 1/2012. (I. 3.) TÜ
határozat 60. § (3) bekezdése, MK 2012/1. szám 252. o.] Az Alkotmánybíróság ezért a továbbiakban a Ktjt. 8. §
(1) bekezdése alkalmazási tilalmának kimondására vonatkozó indítványi elemeket vizsgálta meg.
2. Az Alkotmánybíróság 35/2011. (V. 6.) AB határozatában (ABK, 2011. május, 396., a továbbiakban: Abh.2.) értelmezte
a régi Abtv. 43. § (1)–(2), illetve (4) bekezdéseit. Korábbi gyakorlatát megváltoztatva az alábbi megállapításokat tette:
Az Alkotmánybíróság gyakorlata a jog kiszámítható működését tartja szem előtt. Ugyanakkor megállapította azt is,
hogy a testület alkotmányvédelmi feladatának egyik lényeges célja az, hogy alkotmányellenes norma ne
érvényesülhessen a jogrendben. A bíró az Alkotmány 50. § (1) bekezdése szerinti alkotmányos kötelezettségét akkor
tudja maradéktalanuk teljesíteni, ha az alkotmányos jog alkalmazásával, értelmezésével dönt az elé tárt jogvitákban.
A két döntéshozó bírói szerv közötti kapcsolatot tehát az alkalmazandó jog alkotmányosságának garantálása teremti
meg, eszköze pedig a régi Abtv. 38. § (1) bekezdése szerinti bírói kezdeményezés. A jogvitában döntést hozó bíró tehát
az alkotmányos jogszabály alkalmazása révén tesz eleget Alkotmányból folyó kötelezettségének, az
Alkotmánybíróság pedig akkor, ha érdemben bírál el minden elé tárt bírói kezdeményezést. Ezek eredményeként
állhat elő az a helyzet, hogy a hasonló ténybeli alapból származó, azonos jog alapján keletkezett jogviszonyok hasonló
elbírálást nyerhetnek a bíróság előtt (ABK, 2011. május, 401.).
Az Abh.2.-ben – ahogyan azt 76/2011. (X. 28.) AB határozat (ABK 2011. október, 897, 899.) tartalmazza – a jogbiztonság
elvének érvényesítése érdekében, az Alkotmánybíróság egyéni alkotmányvédelemben fennálló alkotmányos
kötelezettsége, valamint a bíróság előtti egyenlőség alkotmányos eljárási elve alapján az Alkotmánybíróság arra
a következtetésre jutott, hogy hatásköri szabályai megadják a lehetőséget a bírói kezdeményezések esetében az
alkotmányellenes jogszabály alkalmazási tilalmának általános, minden folyamatban lévő perre kiterjedő kizárására,
illetve arra is, hogy korábban megállapított alkotmányellenesség esetén az alkalmazási tilalomról önállóan döntsön.
Az Abh.2. ugyan lehetőséget adott arra, hogy alkotmányellenességet megállapító határozat meghozatalát követően
kizárólag alkalmazási tilalom kimondását kezdeményezzék a bíróságok, de csak abban az esetben, ha a korábbi
határozat bírói kezdeményezés alapján állapított meg alkotmányellenességet és rendelt el a bírói
kezdeményezésekkel érintett konkrét ügyekben alkalmazási tilalmat. Az Abh.2. értelmében a jogállamiságot és a törvény előtti egyenlőséget sértette az, hogy a határozat meghozatalát
követően benyújtott bírói kezdeményezésekkel érintett ügyekben még az alkotmányellenes jogszabály alapján kellett
volna dönteni, míg a többi, a határozattal érintett ügyben már nem.
Az Abh.2. kimondta, hogy „az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlatától eltérve, arra a következtetésre jutott, hogy bírói
kezdeményezésen alapuló konkrét normakontroll eljárásban az alkotmányos jog érvényre juttatásához – adott
körülmények között – fontosabb érdek fűződik, mint a csupán formális értelemben vett jogállamiság elvének
követéséhez. Olyan esetben tehát, amikor a konkrét peres eljárásban a bíró alkotmányos kötelezettségeinek eleget
téve az alkalmazandó jog alkotmányossági vizsgálatát kezdeményezi, az Alkotmánybíróság által megállapított
alkotmányellenesség hatálya főszabály szerint kiterjed minden, az alkotmánybírósági eljárás alapjául szolgáló üggyel
megegyező ténybeli és jogi alapból származó folyamatban lévő peres eljárásra is. (…) Emellett meg kell adni
a lehetőségét annak is, hogy a konkrét normakontroll eljárásban megállapított alkotmányellenes norma általános
alkalmazási tilalom kimondása hiányában se érvényesülhessen a folyamatban lévő, azonos ténybeli alapból származó,
ugyanazon jog alapján megítélendő, de az Alkotmánybíróság elé el nem jutott eljárásokban. Ezt indokolja az
alkotmányos jog érvényesítésének bírói kötelezettsége, és a peres felek bíróság előtti egyenlőséghez, illetve
a törvényes bíróhoz való alapjogainak érvényesíthetősége a jelen határozat IV. pontjában kifejtettek szerint. Ezért
az alkotmánybírósági eljárás alapjául szolgáló üggyel azonos ténybeli és jogi alapból származó peres eljárással
párhuzamosan folyamatban lévő perek esetében utólag is biztosítani kell az alkalmazás kizárásának lehetőségét. Mivel
a bíró alkotmányos felhatalmazása az alkotmányellenes jog mellőzésére nem terjed ki, ezért lehetőséget kell
biztosítani arra is, hogy csak alkalmazási tilalom kimondására irányuló bírói kezdeményezést is érdemben
vizsgálhasson az Alkotmánybíróság.” Ezek a megállapítások konkrét normakontrollra és bírói kezdeményezésre vonatkoznak. Az Alkotmánybíróság az
Abh.2.-ben nem terjesztette ki az alkalmazási tilalom önálló kezdeményezésének a lehetőségét az olyan esetekre,
amikor egy alkotmánybírósági határozat hatályban lévő jogszabályról, absztrakt normakontroll eljárásban született.
Az Abh.2. nem bírált el alkotmányjogi panaszt, és nem tette lehetővé azt sem, hogy alkotmányellenességet
megállapító határozat meghozatalát követően kizárólag alkalmazási tilalom kimondására irányuló alkotmányjogi
panaszt nyújtsanak be. 3. A bírói kezdeményezések túlnyomó többségének benyújtását követően hatályát vesztette a régi Abtv. A jelenleg hatályban
lévő Abtv. 25. §-a változatlanul lehetővé teszi azt, hogy ha a bírónak az előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során
olyan jogszabályt kell alkalmaznia, amelynek alaptörvény-ellenességét észleli, vagy alaptörvény-ellenességét az
Alkotmánybíróság már megállapította, – a bírósági eljárás felfüggesztése mellett – az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés
b) pontja alapján az Alkotmánybíróságnál kezdeményezze a jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés
alaptörvény-ellenességének megállapítását, illetve az alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazásának kizárását.
Az Abtv. 41. § (3) bekezdése szerint az Alkotmánybíróság hatályon kívül helyezett jogszabály alaptörvény-ellenességét
akkor állapíthatja meg, ha a jogszabályt konkrét esetben még alkalmazni kellene. A 45. § (4) bekezdése felhatalmazza
az Alkotmánybíróságot arra, hogy a 45. § (1)–(3) bekezdésben meghatározottaktól eltérően is meghatározza
az Alaptörvénnyel ellentétes jogszabály hatályon kívül helyezését, illetve a megsemmisített jogszabály általános vagy
egyedi ügyekben történő alkalmazhatatlanságát, ha ezt az Alaptörvény védelme, a jogbiztonság vagy az eljárást
kezdeményező különösen fontos érdeke indokolja. Az Abtv. lehetővé teszi, hogy bírói kezdeményezés alapján egyedi ügyben a jogszabály alkalmazhatatlanságát mondja
ki az Alkotmánybíróság. Ezt a szabályt azonban – az Abh.2.-ben kifejtettekre tekintettel – az Abtv. jogkövetkezményre vonatkozó
rendelkezéseivel összhangban kell értelmezni. Az Abtv. 45. § (3) bekezdése értelmében a jogszabály megsemmisítése nem érinti a határozat közzététele napján vagy
azt megelőzően létrejött jogviszonyokat, és a belőlük származó jogokat és kötelezettségeket. Az Abtv.
45. § (4) bekezdése ugyanakkor lehetővé teszi, hogy az Alkotmánybíróság ettől eltérően is meghatározhassa az
Alaptörvénnyel ellentétes jogszabály hatályon kívül helyezését, illetve a megsemmisített jogszabály általános vagy
egyedi ügyekben történő alkalmazhatatlanságát, ha ezt az Alaptörvény védelme, a jogbiztonság vagy az eljárást
kezdeményező különösen fontos érdeke indokolja. Alaptörvény-ellenességet megállapító, megsemmisítést tartalmazó és folyamatban lévő ügyekben alkalmazási
tilalmat elrendelő határozat kihirdetését követően az Abtv. alapján csak bírói kezdeményezésben lehet kérni újabb,
a határozatban foglaltaktól eltérő alkalmazási tilalom kimondását. Az Abtv. 25. §-a bírónak, és az előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során teszi lehetővé, hogy olyan
jogszabály alkalmazandóságánál, amelynek az alaptörvény-ellenességét az Alkotmánybíróság már megállapította,
kezdeményezze az alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazásának kizárását. Az újabb alkalmazási tilalmat akkor lehet
elrendelni az Abtv. 45. § (4) bekezdése alapján, ha ez szolgálja a jogbiztonságot és a törvény előtti egyenlőséget, vagyis
a hasonló ténybeli alapból származó, azonos jog alapján keletkezett jogviszonyok hasonló elbírálását a bíróság előtt.
4. Absztrakt normakontroll eljárásban az alaptörvény-ellenesség megállapításának és a jogszabály megsemmisítésének
általában ugyanolyan hatása kell legyen, mint amilyen a jogalkotói hatályon kívül helyezésnek van. Vagyis fő szabály
szerint egy AB-határozatnak sem lehet visszaható hatálya, kivéve, ha ezt az Abtv. lehetővé teszi és az Alkotmánybíróság
így dönt (pl. jogerősen befejezett büntetőeljárások felülvizsgálatának elrendelésénél, vagy ha ezt az Alaptörvény
védelme, a jogbiztonság vagy az eljárást kezdeményező különösen fontos érdeke indokolja). Alaptörvény-ellenes
jogszabály vagy jogszabály alaptörvény-ellenes értelmezése alapján számos tényállás keletkezik folyamatosan, amelyek
eltérő szakaszban, vagy az eljárások különféle fázisaiban lehetnek. Ezért az Alkotmánybíróságnak lehetősége van az Abtv.
alapján arra, hogy a jogkövetkezményeket az alaptörvény-ellenességet megállapító határozatában viszonylag szabadon
határozza meg és a következményeket illetően az egyedi esetekben mérlegeljen a jogbiztonság, az egyéni jogok
védelme és az alaptörvény-védelem szempontjai között. Az Abh.1. pro futuro hatállyal semmisítette meg a Ktjt.
8. § (1) bekezdését. A határozat konkrét ügyben vagy ügyekben nem rendelt el semmilyen alkalmazási tilalmat; bírói
kezdeményezésről vagy alkotmányjogi panaszról nem kellett dönteni. Ezért a hasonló ténybeli alapból származó, azonos
jog alapján keletkezett jogviszonyok akkor nyerhetnek el hasonló elbírálást a bíróság előtt, ha az Alkotmánybíróság
a jelen esetben sem mondja ki a Ktjt. 8. § (1) bekezdése alkalmazhatatlanságát a bírói kezdeményezésekkel érintett
ügyekben. A pro futuro megsemmisítés azonban az alaptörvény-ellenes jogszabály határozott idejű alkalmazás
lehetőségével és egyben kötelezettségével jár mindenki számára. Azt is figyelembe kell venni, hogy az
Alkotmánybíróság az 1813/B/2010. AB határozatában (ABH 2011. október, 976.) egyértelművé tette, hogy amikor az
Alkotmánybíróság törvényi felhatalmazással élve, – amennyiben azt az Alaptörvény védelme, a jogbiztonság vagy az
eljárást kezdeményező különösen fontos érdeke indokolja – az alkotmányellenes jogszabály hatályvesztését a jövőben
meghatározott időpontban jelöli meg, akkor lényegében maga terjeszti ki az alkotmányellenes jogszabály
alkalmazásának időtartamát, amely az ügyben eljáró bíróság számára is irányadó.
Az Alkotmánybíróság a kifejtettek alapján a Ktjt. 8. § (1) bekezdésének a jelen eljárás tárgyát képező, folyamatban lévő
munkaügyi perekben való alkalmazásának kizárására irányuló indítványokat elutasította.
Az imént írtak nem érintik az egyedi ügyet elbíráló – közte a kezdeményező – bíróságok jogát arra, hogy a Ktjt. már
alkotmányellenessé nyilvánított, de még hatályos 8. § (1) bekezdése alapján felmondással megszüntetett
köztisztviselői jogviszonyról szóló perben önállóan értékeljék a felmondás jogszerűsége megítélésekor a tényt, hogy
a felmondáskor a felmondásra jogot adó jogszabály alkotmányellenességét és hatályvesztésének időpontját az
Alkotmánybíróság már megállapította. A határozat közzététele az Abtv. 44. § (1) bekezdésén alapul.
Budapest, 2012. július 16. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
263/2003. (XII. 24.) Korm. rendelete az önkéntes kölcsönös egészség- és önsegélyező pénztárak által finanszírozható szolgáltatásokról.
A Kormány az önkéntes kölcsönös biztosító pénztárakról szóló 1993. évi XCVI. törvény (a továbbiakban: Öpt.)
78. §-ának (1) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján
a következőket rendeli el:
A rendelet hatálya 1. § A rendelet hatálya az Öpt. 1. § (1) bekezdés a) pontjában meghatározott önkéntes kölcsönös biztosító pénztárak közül az Öpt. 10. § (1) bekezdés b) és c) pontjaiban
meghatározott önsegélyező, illetve egészségpénztárakra
(a továbbiakban együtt: pénztár), valamint az Öpt. 1. §
(1) bekezdés b) pontjában és az Öpt. 2. § (2) bekezdés
d) és e) pontjában meghatározott természetes személyekre, jogi személyekre és jogi személyiség nélküli gazdasági
társaságokra terjed ki.
Általános rendelkezések 2. § E rendelet alkalmazásában a) egészségügyi szolgáltatás: az egészségügyről szóló
1997. évi CLIV. törvény (a továbbiakban: Eütv.) 3. §
e) pontjában meghatározott szolgáltatás;
b) egészségügyi hatóság: az Eütv. 3. § h) pontjában meghatározott hatóság;
c) egészségügyi szolgáltató: az Eütv. 3. § f) pontjában
meghatározott szolgáltatók;
d) egészségpénztári szolgáltató: az Öpt 2. § (2) bekezdés
e) pontjában meghatározott szolgáltatók;
e) egyéni egészségszámla: az Öpt. 2. § (6) bekezdés
a) pontjában meghatározott egyéni számla;
f) gyermeknevelési támogatásra jogosult: a gyermeket
nevelő szülő, nagyszülő és gyám;
g) keresőképtelen személy: a kötelező egészségbiztosítás
ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény 44. §-ában
meghatározott személyek, valamint a megváltozott munkaképesség, szülés, beteg gyermek ápolása miatt keresettel
nem rendelkező személy;
h) minőségi tanúsítványok kiadására jogosult intézmények: Országos Gyógyszerészeti Intézet (a továbbiakban:
OGYI), Orvos és Kórháztechnikai Intézet (a továbbiakban: ORKI), Magyar Elektrotechnikai Ellenőrző Intézet
(a továbbiakban: MEEI), valamint a Egészségügyi, Szociális és Családügyi Minisztérium Engedélyezési és Közigazgatási Hivatala (a továbbiakban: Hivatal);
i) munkanélküli: az a személy, akinek a jövedelemszerző tevékenysége megszűnt és nyugellátásra nem jogosult;
j) szolgáltatásszervező: az Öpt 2. § (2) bekezdés d) pontjában meghatározott szolgáltató;
k) rekreációs üdülés: a kereskedelmi és a fizetővendéglátó szálláshelyek osztályba sorolásáról szóló jogszabályban meghatározottak szerinti wellness hotelben igénybe
vett, szállodai szolgáltatással egybekötött egészségügyi
szolgáltatást tartalmazó üdülés;
l) gyógyüdülés: a természetes gyógytényezőkről szóló
jogszabályban meghatározottak szerinti gyógyüdülőben,
vagy gyógyszállóban igénybe vett, egészségügyi szolgáltatást is tartalmazó üdülés;
m) gyógyszer és gyógyászati segédeszköz árának támogatása: 1. az emberi felhasználásra kerülő gyógyszerek
törzskönyvezéséről és a forgalomba hozataluk
engedélyezéséről szóló jogszabályban meghatározott, hatóság által engedélyezett és az Egészségügyi Közlönyben kihirdetett, lakosság számára közvetlenül forgalmazott humán gyógyszerek
(beleértve a homeopátiás gyógyszereket és az
immunológiai készítményeket is) árának támogatása;
2. a gyógyszerek rendeléséről és kiadásáról szóló
jogszabályban meghatározott engedély alapján
behozatalra engedélyezett gyógyszerek, immunológiai készítmények árának támogatása;
3. orvosi vényen rendelt egyedi összetételű (magisztrális) gyógyszerkészítmények árának támogatása;
4. a hatályos Magyar Gyógyszerkönyvben és a hatályos Formulae Normalesben meghatározott,
közvetlen lakossági felhasználásra alkalmas
gyógyszeranyagok árának támogatása;
5. az anyatej helyettesítő és anyatej kiegészítő tápszerekről szóló jogszabályban meghatározott
tápszerek megvásárlásának támogatása;
6. a speciális gyógyászati célra szánt tápszerekről
szóló jogszabályban meghatározott tápszerek
megvásárlásának támogatása;
7. társadalombiztosítási támogatással rendelhető,
illetve kölcsönözhető gyógyászati segédeszközökről, a támogatás összegéről és mértékéről
szóló jogszabályban meghatározott gyógyászati
segédeszközök megvásárlásának, kölcsönzésének támogatása, a társadalombiztosítás által nem
finanszírozott részre, vagy e támogatás igénybevétele nélküli megvásárlásának támogatása;
8. közvetlen lakossági felhasználásra alkalmas, az
ORKI, a MEEI, vagy a Hivatal által kiadott minősítéssel rendelkező, valamint az Európai Unió
országaiban működő hatóság által kiadott — ezzel egyenértékű — minősítéssel rendelkező orvostechnikai eszköz megvásárlásának támogatása;
9. egészségügyi hatóság által engedélyezett csecsemő- és betegápolási cikkek megvásárlásának támogatása;
10. gyógyszertárban, gyógyfürdőben vagy gyógyvízivócsarnokban értékesített gyógyvizek megvásárlásának támogatása;
11. gyógyszertárban értékesített gyógyteák megvásárlásának támogatása; 12. gyógyszertárban értékesített fog- és szájápolók
megvásárlásának támogatása;
13. OGYI engedélyszámmal és forgalomba hozatali
engedéllyel rendelkező gyógyszernek nem minősülő gyógyhatású termékek megvásárlásának támogatása.
Az önsegélyező és egészségpénztárak által nyújtható
szolgáltatások köre
3. § Az önsegélyező pénztárak által a pénztártagok, illetve
rendelkezésük alapján a közeli hozzátartozóik részére
nyújtható szolgáltatások köre a következő:
a) munkanélküliek segélyezése;
b) keresőképtelenek segélyezése;
c) jogszabály által előírt szociális kötelezettségek alap
ján biztosított kiegészítő ellátás;
d) gyermeknevelési támogatás;
e) gyógyszer és gyógyászati segédeszköz árának támo
gatása; f) ápolási segély;
g) temetési segély;
h) a pénztártag vagy közeli hozzátartozója halála ese
tén a hátramaradottak segélyezése. 4. § (1) Az önsegélyező pénztárnak a 3. § c) pont alapján
nyújtott szolgáltatások esetében meg kell jelölni, hogy
mely jogszabály által előírt szociális kötelezettség alapján
nyújtja az ellátást.
(2) Az önsegélyező pénztáraknak a 3. § c) pontjában
meghatározott szolgáltatások nyújtásához a rászorultság
elvén alapuló feltételrendszert kell kidolgozniuk.
5. § (1) Az egészségpénztárak a pénztártagok, illetve rendelkezésük alapján a közeli hozzátartozóik részére az alábbiakban felsorolt, az Országos Egészségbiztosítási Pénztár
(a továbbiakban: OEP) által nem, vagy csak részben finanszírozott szolgáltatásokat nyújthatják:
a) bármilyen, a 8. §-ban meghatározott feltételeknek
megfelelő egészségügyi szolgáltatónál igénybe vett egészségügyi szolgáltatás, amely a társadalombiztosítási ellátás
keretében igénybe vehető egészségügyi szolgáltatást kiegészíti, vagy helyettesíti;
b) helyi önkormányzat által kiadott működési engedéllyel rendelkező szolgáltató által a pénztártag vagy közeli
hozzátartozója részére nyújtott otthoni gondozás;
c) a természetgyógyászati tevékenység gyakorlásának
egyes kérdéseiről szóló jogszabályban felsorolt, az ott meghatározott feltételeknek megfelelő szolgáltató által nyújtott szolgáltatások;
d) gyógytorna, gyógymasszázs, fizioterápiás kezelések
igénybevétele; e) gyógyfürdő, mozgásszervi betegeket ellátó nappali
kórház, gyógyfürdőkórház, szanatórium, éghajlati gyógyintézet, klímagyógyintézet, gyógyvíz-ivócsarnok és gyógybarlang (barlangterápiás intézet) egészségügyi szolgáltatásainak, gyógyellátásainak igénybevétele;
f) rekreációs és gyógyüdülés a pénztártag szolgáltatás
igénybevételekor aktuális egyéni számlaegyenlegének
50%-os mértékéig, de naptári évenként legfeljebb 150 ezer
forint összegben;
g) közfürdők fürdőgyógyászati részlege által nyújtott
gyógykezelések igénybevétele;
h) sporttevékenységhez közvetlenül kapcsolódó kiadások, így pálya-, uszoda-, terem-, foglalkozáson részvételre
jogosító stb. bérlet, (nem tekinthető a sporttevékenységhez közvetlenül kapcsolódó kiadásnak az utazás, a szállás,
a sportruházat és az étkezés költsége);
i) aktív testmozgást segítő sporteszköz (ideértve a
sporttevékenység során a testi épséget közvetlenül védő
kiegészítő eszközöket is, mint kar-, könyök-, térd- és fejvédő) vásárlásának támogatása a pénztártag vásárláskor
fennálló egyéni számlaegyenlegének 50%-áig, de naptári
évenként legfeljebb 70 ezer forint összegben;
j) braille írással készült könyvek, magazinok árának a
támogatása;
k) mozgáskorlátozott, megváltozott egészségi állapotú
személyek életvitelét megkönnyítő speciális eszközök árának támogatása, lakókörnyezetük szükségleteikhez igazodó átalakítása költségeinek támogatása, így különösen korlátok, kapaszkodók felszerelése, ajtók, kijárók, folyosók
szélesítése, emelőeszközök beszerelése;
l) vakvezető kutyával összefüggésben felmerült költségek támogatása; m) az alábbi, egészségügyi szolgáltató, vagy természetgyógyász által nyújtott szolgáltatások:
1. szenvedélybetegségekről való leszoktatásra irányuló kezelések; 2. méregtelenítő kúra;
3. léböjt kúra;
4. preventív kúra mozgásszervi panaszok megelőzé
sére;
5. fogyókúra program. (2) Az egészségpénztár egészségügyi célú önsegélyező
feladatának ellátása körében a pénztártagok, illetve rendelkezésük alapján a közeli hozzátartozóik részére az alábbi szolgáltatásokat nyújthatja:
a) gyógyszer és gyógyászati segédeszköz árának támogatása; b) pénztártag betegség miatt keresőképtelensége esetén a kieső jövedelmének teljes vagy részbeni pótlása;
c) a pénztártag vagy közeli hozzátartozója halála esetén
a hátramaradottak segélyezése.
6. § (1) Az egészségpénztárak által nyújtott szolgáltatások a
(2)—(7) bekezdésben foglaltak szerint minősülnek prevenciós szolgáltatásnak.
(2) A pénztárral szűrési, állapot felmérési tevékenységre
szerződött egészségügyi szolgáltató által végzett egészségügyi állapotfelmérő vizsgálatok, amelyek eredményeinek
felhasználásával személyes egészségterv készül, prevenciós
szolgáltatásnak minősülnek.
(3) A személyes egészségtervet az állapotfelmérést végző, e célra szerződött egészségügyi szolgáltató szakorvosa
készíti. Az egészségterv kötelező tartalmi elemei:
a) a beteg állapotát, panaszait felmérő kérdőíves előszűrés eredményének összefoglalása;
b) a pénztár alapszabályában meghatározott alapszűrések eredménye; c) az állapotfelmérést végző szakorvos által az a) és
b) pont vizsgálatai alapján javasolt további állapotfelmérő
vizsgálatok eredménye;
d) az a)—c) pontban végzett vizsgálatok összefoglaló
értékelése;
e) a d) pont alapján készült javaslat a további vizsgálatokra és ellenőrzésekre, esetleges gondozásba vételre;
f) a d) pont alapján készült életvezetési javaslat, amely
kiterjed
1. a táplálkozási javaslatokra;
2. az esetlegesen javasolt sporttevékenységekre;
3. az esetlegesen javasolt gyógyászati szolgáltatások
ra;
4. az esetlegesen javasolt, a 5. § (1) bekezdésének
m) pontjában felsorolt kúraszerű ellátásokra. (4) A személyes egészségterv alapján indokolt, az egészség megőrzését és a megbetegedések megelőzését elősegítő
— az orvosi javaslat alapján — igénybe vehető szolgáltatások közül az 5. § (1) bekezdésének d)—e) és h) pontjaiban
felsorolt szolgáltatások prevenciós szolgáltatásnak minősülnek.
(5) Prevenciós szolgáltatásnak minősülnek az elkerülhető megbetegedések korai felismerésére irányuló, az 5. §
(1) bekezdésének a) pontjában foglaltaknak megfelelő
szűrővizsgálatok, ideértve az OEP által nem finanszírozott, működési engedéllyel rendelkező szakorvos által végzett szűrést, így különösen
a) méhnyakrák szűrés;
b) emlőrák szűrés;
c) vastagbélrák szűrés;
d) prosztatarák szűrés;
e) mozgásszervi szűrés;
f) aids-szűrés;
g) mentális zavarok korai felismerését célzó szűrés;
h) fogászati szűrés.
(6) Ha az a (2) bekezdés alapján készített személyes
egészségterv alapján indokolt, prevenciós szolgáltatásnak
minősülnek a 5. § (1) bekezdésének m) pontjában felsorolt szolgáltatások is.
(7) A (2), (4) és (6) bekezdésben meghatározott szolgáltatások csak akkor minősülnek prevenciós szolgáltatásnak,
ha a pénztártag a (3) bekezdés f) pontja szerinti javaslat
megértését, a javaslatok elfogadását és a megvalósításban
való együttműködő-készségét aláírásával igazolja és — a
(4) és (6) bekezdésben meghatározott szolgáltatások esetén — a (2) bekezdésben meghatározott személyes egészségterv a szolgáltatás igénybevételének időpontját megelőző két éven belül készült.
Az egészségpénztárak által nyújtható szolgáltatások
igénybevételének szabályai 7. §
(1) Az 5. §-ban meghatározott szolgáltatások igénybevételéről — a (2)—(3) bekezdésekben foglalt eltérésekkel —
a pénztártag rendelkezik.
(2) A rendelet
a) 2. § m) pontjának 5. és 6. alpontjaiban,
b) 2. § m) pont 7. alpontjában, (feltéve, hogy az társa
dalombiztosítási támogatás igénybevétele nélkül történik), valamint c) az 5. § (1) bekezdés b) és e)—i) pontjaiban
nevesített szolgáltatások az indokoltságot alátámasztó orvosi javaslat alapján vehetők igénybe.
(3) Az 5. § (1) bekezdésének j)—l) pontjaiban nevesített
szolgáltatások az indokoltságot alátámasztó hatósági igazolás esetében vehetők igénybe.
8. § (1) Az egészségpénztári szolgáltatókkal az Öpt. 2. §
(2) bekezdésének e) pontjában foglaltak alapján a szolgáltatás nyújtásának feltételeként kötendő szerződések kötelező tartalmi elemei a következők:
a) szerződő felek azonosító adatai (megnevezés, székhely, adószám, nyilvántartási vagy cégjegyzékszám, bankszámlaszám, képviselő személye, az egészségpénztári szolgáltató működési engedélyének (ÁNTSZ engedélyének)
száma);
b) a szolgáltatások megnevezése, továbbá KSH besorolása vagy OENO kódja, valamint e rendelet szerinti besorolása;
c) a szolgáltatások igénybevételének, helye, ideje;
d) a szerződés hatálybalépésére, tartamára vonatkozó
meghatározás;
e) a szerződés felmondásának (rendes és rendkívüli fel
mondás) szabályai;
f) egészségpénztári kártya használatának lehetősége esetén az ezt szabályozó rendelkezések.
(2) Az egészségpénztári szolgáltatói szerződések kötelező melléklete az egészségpénztári szolgáltató felelősségbiztosításának másolata, amennyiben a működésére
vonatkozó szakmai szabályok ennek kötelező meglétét
előírják.
9. § (1) Az egészségpénztár és az egészségpénztári szolgáltató közötti szerződés — az 5. § (1) bekezdés h) pontjában
meghatározott szolgáltatást nyújtó egészségpénztári szolgáltató kivételével — csak írásban érvényes.
(2) Az egészségpénztár csak a számviteli törvény előírásainak megfelelő általános alaki kellékkel ellátott, az
egészségpénztári szolgáltató által a pénztár nevére kiállított számla ellenében teljesíthet kifizetést. Az egészségpénztári szolgáltató a számlán az igénybe vevő pénztártag (közeli hozzátartozó) nevét, vagy azonosítóját feltünteti.
10. § A 3. § e) pontjában meghatározott, valamint az 5. §
(1) bekezdésének i)—l) pontjai alapján nyújtott támogatás
alapján finanszírozott termékek esetében a termék értékesítője és a pénztár között szerződéskötésre nincs szükség.
Ezen termékek megvásárlását pénztártag a saját nevére
kiállított, a számviteli törvény előírásainak megfelelő általános alaki kellékekkel ellátott számla pénztár részére történő eljuttatásával igazolja.
A kiegészítő egészségpénztári szolgáltatások szakmai
ellenőrzési rendje 11. §
(1) A Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete — általános ellenőrzési jogköre keretében — ellenőrzi, hogy a
pénztárak szolgáltatásaikat az e rendeletben foglalt rendelkezések szerint szervezik és finanszírozzák tagjaik részére.
(2) A pénztárak által nyújtott szolgáltatások szakmai
ellenőrzésére az egészségpénztári szolgáltatóknál a szakmai tevékenységi engedélyt kiadó hatóság jogosult, saját
tevékenységére vonatkozó szakmai ellenőrzési előírások
szerint.
(3) Azon szolgáltatások, termékek szakmai ellenőrzését, amelyek minőségi tanúsítvánnyal válnak alkalmassá
a pénztári szolgáltatásra, ezen tanúsítványok kiadására jogosult intézmények végzik, saját tevékenységükre vonatkozó szakmai ellenőrzési előírásaik szerint.
Záró és átmeneti rendelkezések 12. § (1) Ez a rendelet 2004. január 1. napján lép hatályba.
(2) Az egészség- és önsegélyező pénztáraknak 2004.
május 31-ig kell alapszabályukat és szolgáltatásaikat e rendelet előírásainak megfelelően módosítani.
(3) Az egészségpénztári szolgáltatási szerződéseket
2004. május 31-ig kell e rendelet előírásainak megfelelően
módosítani.
Dr. Medgyessy Péter s. k.,
miniszterelnök


text:
91/2004. (V. 20.) FVM rendelete a mezőgazdasági termelők földhasználati és állattartási támogatásának előfinanszírozásáról.
Az agrárgazdaság fejlesztéséről szóló 1997. évi CXIV.
törvény 10. §-a (2) bekezdésének b) pontjában kapott felhatalmazás alapján a következőket rendelem el:
1. § E rendelet alkalmazásában:
a) pénzügyi intézmény: a hitelintézetekről és pénzügyi
vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény rendelkezései alapján pénzügyi intézménynek minősülő olyan szervezet, amely rendelkezik a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete vagy jogelődje által kiadott faktoring pénzügyi
szolgáltatás végzésére vonatkozó engedéllyel, és amellyel a
Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Minisztérium (a továbbiakban: minisztérium) az e) pont szerinti előfinanszírozás lebonyolítására megállapodást köt;
b) lebonyolítási díj: a jogosult és az állami költségvetés
által a pénzügyi szolgáltatásért a pénzügyi intézménynek
fizetett díj;
c) jogosult: a mezőgazdasági termelők földhasználatának és állattartásának támogatásáról szóló 41/2004.
(IV. 7.) FVM rendelet (a továbbiakban: R.) 2. §-a szerinti
mezőgazdasági termelő;
d) támogatási okirat: az R. 5. §-ának (2) bekezdésében
meghatározott igazolás;
e) előfinanszírozás: az R. 4. §-ának (1) bekezdésében
meghatározott támogatás pénzügyi intézmények közremű
ködésével az R. 7. §-ának (4) bekezdése szerint történő
megelőlegezése.
2. § Az előfinanszírozás feltétele, hogy a jogosult
a) rendelkezik támogatási okirattal,
b) a 2. számú melléklet szerinti igénybejelentő lapon
nyilatkozik arról, hogy az igénybejelentés időpontjában
nem áll csőd-, felszámolási, végelszámolási vagy végrehajtási eljárás alatt.
3. § (1) A jogosult az előfinanszírozási igényét a 2. számú
melléklet szerinti igénybejelentő lap felhasználásával
2004. május 20-ától kezdődően az 1. számú mellékletben
felsorolt pénzügyi intézmények egyikéhez — valamint konzorciumok és takarékszövetkezetek esetében a minisztérium külön közleményében megnevezett pénzügyi intézményekhez is — személyesen nyújthatja be.
(2) Az igénybejelentő laphoz csatolni kell és a pénzügyi
intézménynél letétbe kell helyezni a támogatási okirat
eredeti példányát, valamint — amennyiben szükséges —
a jogosultnak az adott pénzügyi intézménynél az 5. §
a) pontja szerinti számla nyitásához szükséges dokumentumokat.
4. § A pénzügyi intézmény a) minden, 2004. december 10-ig hozzá forduló jogosulttól elfogadja és teljesíti az előfinanszírozásra vonatkozó igényt a támogatási okiratban szereplő összeghatártól
függetlenül,
b) az előfinanszírozás költsége címén a jogosult és az
állami költségvetés részére e rendelet 6. § (1) bekezdésében meghatározott díjat számolhatja fel.
5. § Az előfinanszírozás további feltételei, hogy a) a pénzügyi intézmény a jogosulttal előfinanszírozási/faktorálási szerződést köt, melyben vállalja, hogy a szerződés megkötését követő tíz munkanapon belül a támogatási okiraton szereplő összeg kilencvenhat százalékát a
jogosult által megnevezett számlára átutalja, vagy készpénzben teljesíti,
b) a jogosult az előfinanszírozási/faktorálási szerződésben vállalja, hogy a nevére kitöltött és az általa aláírt
0411 számú, Bevallás az államháztartással szembeni egyes
juttatások igényléséről című nyomtatványon az adózó
bankszámlaszáma rovatban a pénzügyi intézmény bankszámlaszámát tünteti fel, és hozzájárul ahhoz, hogy a nevére szóló támogatási okiratban szereplő összeg a pénzügyi
intézmény számlájára kerüljön átutalásra.
6. § (1) A pénzügyi intézmény az előfinanszírozás ellenében
lebonyolítási díjat számol fel. Ebből a jogosultat a 3. számú
mellékletben meghatározottak szerint — az előfinanszírozás időtartamától függetlenül — a támogatási okiratban
szereplő összegre vetítve négy százalék, az állami költségvetést a futamidővel sávosan változó díj terheli. A sávosan
változó lebonyolítási díj számításának alapja a jogosult
részére ténylegesen kifizetett összeg.
(2) A lebonyolítási díj jogosultat terhelő hányadának
kiegyenlítésére a 7. § (1) bekezdésének b) pontja szerint,
az állami költségvetést terhelő hányadának kiegyenlítésére
az előfinanszírozási időszak végén, de legkésőbb 2005. január 31-ig a 8. § szerinti elszámolás keretében kerül sor.
7. § (1) Az előfinanszírozásban részt vevő pénzügyi intézmény
a) a futamidő sávok lejártát követő ötödik munkanapig
a 4. számú melléklet szerinti nyomtatványon tájékoztatja a
minisztériumot, valamint a Pénzügyminisztériumot a jogosultak részére az előfinanszírozás keretében kifizetett
összegekről,
b) a jogosult nevében az 5. § b) pont szerint részükre
átadott 0411 számú adóbevallásokat 2004. december 10-től
nyújthatja be az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal
jogosult lakhelye/székhelye szerinti területi igazgatóságaihoz (a továbbiakban: adóhatóság). Az igényléshez csatolni
kell a támogatási okiratok eredeti példányait. A támogatásokat a 100320000-01905609 APEH Agrártermelés költségeit csökkentő támogatás lebonyolítási számláról kell teljesíteni.
(2) Az adóhatóság abban az esetben is folyósítja a pénzügyi intézmény részére az általa előfinanszírozott összeget,
ha a támogatási okirattal rendelkező jogosult az (1) bekezdés b) pontja szerinti időpontban csőd-, felszámolási, végelszámolási vagy végrehajtási eljárás alatt áll. Ebben az
esetben a támogatási okiraton szereplő összeg az előfinanszírozott termelő által jogosulatlanul igénybe vett támogatásnak minősül és az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII.
törvény 178. §-ának 20. pontja szerinti köztartozássá válik.
(3) A (2) bekezdés szerinti jogosulatlan igénybevételnek minősülnek továbbá az előfinanszírozott termelő ré
széről a mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatásokhoz
és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről és az ezzel összefüggő törvénymódosításokról szóló
2003. évi LXXIII. törvény 15. §-ának (1) bekezdése szerinti
esetek is.
8. § Az előfinanszírozás lebonyolításában részt vevő pénzügyi intézmények
a) a 7. §-ban meghatározott támogatási összegek igénylésével egyidejűleg, de legkésőbb 2004. december 20-ig a
3. számú melléklet szerinti futamidők szerinti csoportosításban elszámolást készítenek a minisztérium részére az
adott időpontokban előfinanszírozott összegekről és a
költségvetést terhelő lebonyolítási díjakról,
b) a lebonyolítási díj állami költségvetést terhelő hányadát a minisztérium 2004. december 31-ig kiadott erre
vonatkozó igazolása alapján saját nevükben igényelhetik
az adóhatóságtól. Az a) pont szerinti lebonyolítási díjat a
7. § (1) bekezdésben meghatározott lebonyolítási számláról kell teljesíteni.
9. § Ez a rendelet a kihirdetése napján lép hatályba.
Dr. Németh Imre s. k.,
földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter


text:
1409/2013. (VII. 2.) Korm. határozata a TÁMOP 2.2.1-12/1-2012-0001 azonosító számú („A szakképzés és felnőttképzés minőségének és tartalmának fejlesztése” című) kiemelt projekt akciótervi nevesítéséről és támogatásának jóváhagyásáról.
A Kormány
 1. jóváhagyja az 1. melléklet szerint a TÁMOP 2.2.1-12/1-2012-0001 azonosító számú, „A szakképzés és felnőttképzés
minőségének és tartalmának fejlesztése” című, egymilliárd forintot meghaladó támogatási igényű projektet,
 2. elfogadja az 1. melléklet szerint az 1. pontban megjelölt projekt kiemelt projektként történő nevesítését,
 3. hozzájárul, hogy az 1. pontban meghatározott projekt támogatási szerződésének módosítását a Nemzeti Fejlesztési
Ügynökség Humán Erőforrás Programok Irányító Hatósága megkösse,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal
4. visszavonja a TÁMOP 2.1.6-12/1-2012-0001 azonosító számú projekt (Újra tanulok) támogatásának jóváhagyásáról,
valamint a  Társadalmi Megújulás Operatív Program kiemelt projektjeinek akciótervi nevesítéséről szóló
1143/2012. (V. 10.) Korm. határozat 2. mellékletének a TÁMOP-2.2.1. azonosító számú, „A szakképzés és felnőttképzés
minőségének és tartalmának fejlesztése” című projektre vonatkozó részeit.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
8/2019. (IV. 4.) ITM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A kormányzati igazgatásról szóló 2018. évi CXXV. törvény 22.  § (1)  bekezdésében meghatározott jogkörömben eljárva
a következő utasítást adom ki:
1. § A  kormányzati igazgatásról szóló 2018. évi CXXV. törvény (a továbbiakban: Kit.) 221.  § (2)  bekezdése alapján
2019  április 1. napjától 2021. március 31. napjáig Fülöp Józsefet a  kreatív iparért felelős miniszteri biztossá
nevezem ki.
2. § (1) A miniszteri biztos – megbízatásának keretei között – felel a feladatkörébe tartozó jogszabálytervezetek és vezetői
döntések szakmai előkészítéséért és végrehajtásáért, összehangolja az  abban közreműködő szervezeti egységek
munkáját, ellenőrzi a kiadott feladatok végrehajtását.
(2) A  miniszteri biztos tevékenységét a  feladatköre szerint illetékes politikai és szakmai felsővezetőkkel szoros
együttműködésben végzi.
3. § A miniszteri biztos tevékenységét a miniszter irányítja.
4. § (1) A  miniszteri biztos tevékenységéért a  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és
az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38.  § (9)  bekezdése alapján 520  000 Ft/hó összegű
díjazásra jogosult.
(2) A  miniszteri biztos az  állami vezetői juttatásokról szóló 275/2015. (IX. 21.) Korm. rendelet 3.  § (1)  bekezdés
6. pontjában meghatározott juttatásokra nem jogosult.
5. § A miniszteri biztost tevékenysége ellátásában a Kit. 22. § (3) bekezdése szerinti titkárság nem segíti.
6. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
7. § Hatályát veszti a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 6/2018. (X. 11.) ITM utasítás.
Dr. Palkovics László s. k.,
 innovációért és technológiáért felelős miniszter