text:
13/2013. (VI. 17.) AB határozata a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. CLXI. törvény és a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. CLXII. törvény egyes rendelkezései alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről, valamint mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenesség és alkotmányos követelmény megállapításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének utólagos vizsgálata tárgyában
– dr. Pokol Béla, dr. Lévay Miklós és dr. Stumpf István alkotmánybíró párhuzamos indokolásával, valamint dr. Balsai
István, dr. Bragyova András, dr. Juhász Imre, dr. Kiss László, dr. Paczolay Péter, dr. Salamon László és dr. Szívós Mária
alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény
175. §-ának „177–195. §-a,” szövegrésze alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisíti.
A 175. §-a következő szöveggel marad hatályban:
„175.  § E  törvény 1–8.  §-a, 12–15.  §-a, II. Fejezete, III. Fejezete, 45.  §-a, V. Fejezete, Harmadik és Negyedik Része,
X., XI. és XIII/A. Fejezete, továbbá 197.  §-a, 207.  §-a és 209.  §-a az  Alaptörvény 25.  cikk (7)  bekezdése alapján
sarkalatosnak minősül.”
2. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi CLXII. törvény 237. §
(1) bekezdésének „valamint 226–233. §-a,” szövegrésze alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisíti.
A 237. § (1) bekezdése következő szöveggel marad hatályban:
„237. § (1) E törvény 1–4. alcíme, III. Fejezete, 19–22. alcíme, 25–30. alcíme, V–X. Fejezete, XII. Fejezete, XIII. Fejezete,
223.  §-a, 224.  §-a, továbbá 236.  §-a az  Alaptörvény 25.  cikk (7)  bekezdése, valamint 26.  cikk (1) és (2)  bekezdése
alapján sarkalatosnak minősül.”
3. Az  Alkotmánybíróság – hivatalból eljárva – megállapítja, hogy az  Országgyűlés mulasztásban megnyilvánuló
alaptörvény-ellenességet idézett elő azáltal, hogy a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 20.  § (1)  bekezdésében nem szabályozta az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében szereplő
jogállamiság alkotmányos alapértékéből fakadó jogbiztonság követelményének megfelelően, hogy az OBH elnöke
és a  Kúria elnöke milyen esetkörökben, milyen indokok alapján nyilváníthatja eredménytelennek az  olyan bírói
álláshelyre kiírt pályázatot, amelyre több érvényes és a bírói tanácsok által rangsorolt pályázat is időben beérkezett.
Az Alkotmánybíróság felhívja az  Országgyűlést, hogy jogalkotói kötelezettségének 2013. december 31-ig tegyen
eleget.
4. Az Alkotmánybíróság – hivatalból eljárva – megállapítja: a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi
CLXI. törvény 77. § (2) bekezdés második mondatának alkalmazása során az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésében
foglalt jogállamiság alkotmányos alapértékéből fakadó alkotmányos követelmény, hogy az  OBH elnöke azokat
a személyzeti jellegű intézkedéseket tartalmazó határozatait, amelyekkel szemben jogorvoslatnak van helye, köteles
okszerűen, az érintett jogorvoslathoz való jogára is figyelemmel megindokolni.
5. Az  Alkotmánybíróság a  bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény 26.  § (1) és
(2) bekezdése, 77. § (2) bekezdés második mondata, 78. § (2) bekezdése, 89. § (2) és (3) bekezdése, 90. § (2) bekezdés
g)  pontja, 103.  § (3)  bekezdése, 106.  § (1)  bekezdése, valamint a  175.  § egésze alaptörvény-ellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
6. Az Alkotmánybíróság a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi CLXII. törvény 18. § (3)–(5) bekezdései,
21. §-a, 31. § (3) bekezdése, 67. §-a, 118. § (1) bekezdés első mondata, valamint a 237. § (1) bekezdésének egésze
alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
7. Az Alkotmánybíróság a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény 114. § (1) bekezdése
alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
I. [1] 1. 2012. október 15-én, az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés e)  pontja alapján, az  Alaptörvénnyel való összhang
utólagos vizsgálatára irányuló indítvánnyal fordult az  Alkotmánybírósághoz Magyarország Kormánya nevében
a közigazgatási és igazságügyi miniszter (a továbbiakban: indítványozó).
[2] Az indítvány előzményeként előadta, hogy az  Európa Tanács Velencei Bizottsága 2012. március 16–17-ei ülésén
vizsgálta a  bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvényt (a  továbbiakban: Bszi.),
valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi CLXII. törvényt (a  továbbiakban: Bjt.), és ezekkel
kapcsolatban a CDL(2012)001. számú véleményében több ponton kritikát fogalmazott meg. Erre válaszul a Kormány
törvényjavaslatot nyújtott be, az  Országgyűlés pedig elfogadta a  bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló
2011. évi CLXI. törvény, valamint a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi CLXII. törvény módosításáról
szóló 2012. évi CXI. törvényt (a  továbbiakban: Mód.tv.). Az  Európa Tanács Velencei Bizottsága 2012. október
12–13-ai ülésén a  módosított szabályokat is megvizsgálta, és [CDL-AD(2012)020. számú] véleményében egyes
korábbi kritikáit továbbra is fenntartotta. Ezt követően döntött úgy a Kormány, hogy a vitatott pontok egy részében
az Alkotmánybírósághoz fordul, és kéri ezen törvényhelyek Alaptörvénnyel való összhangjának vizsgálatát.
[3] Az indítványozó az alábbiak szerint kérte az Alkotmánybíróságtól a Bszi. és a Bjt. egyes rendelkezései alaptörvényellenességének a megállapítását és a kifogásolt rendelkezések megsemmisítését.
[4] 2. Az  indítvány kifejtette, hogy a  Bszi. 26.  § (1)  bekezdése alapján, ha az  ítélőtábla, a  törvényszék, a  közigazgatási
és munkaügyi bíróság vagy a  járásbíróság tanácsa, illetve egyesbírája valamely elvi kérdésben határozott és
a  határozata jogerőre emelkedett, köteles az  elvi jelentőségű határozatot a  bíróság elnökének bemutatni.
A  (2) bekezdés szerint pedig az  ítélőtábla és a  törvényszék elnöke, valamint kollégiumvezetője, a közigazgatási és
munkaügyi bíróság, továbbá a  járásbíróság elnöke köteles a vezetése alatt álló bíróságok – illetve a közigazgatási
és munkaügyi regionális kollégium kollégiumvezetője a  regionális kollégiumhoz tartozó bíróságok – ítélkezését
folyamatosan figyelemmel kísérni. A Bjt. 67. §-a szerint a bíró éves tevékenységéről az ügyforgalmi és tevékenységi
adatok, továbbá a  másodfokú és a  felülvizsgálati határozatok alapján kimutatást kell készíteni. Az  Országos
Bírói Hivatal (a  továbbiakban: OBH) elnöke szabályzatban határozza meg, hogy a  kimutatásnak milyen adatokat
kell tartalmaznia. Ezt a  bíróság elnökének éves tájékoztatójával egyidejűleg közzé kell tenni a  bíróságok belső
informatikai hálózatán. A kimutatás adatait a bíró vizsgálatánál, értékelésénél figyelembe kell venni.
[5] Az indítványozó álláspontja szerint a  jogegységi eljárás, és az a rendszer, amelynek keretében a  jogegységi eljárás
a  bírósági elnökök felügyelete alá tartozik, „dermesztő hatással (chilling effect)” lehet az  egyes bírákra, ezért sérti
az  Alaptörvény 26.  cikk (1)  bekezdésében foglalt függetlenségüket. Véleménye szerint a  jogegységi eljárás csak
akkor elfogadható, ha nem jár negatív hatással a bírák előmenetelére.
[6] 3. Az  indítvány rámutatott, hogy a  Bszi. 77.  § (2)  bekezdése alapján az  OBH elnöke határozatait „a szükséghez
képest indokolja.” Ez a megfogalmazás homályos, nem teszi minden esetben kötelezővé az  indokolást, így az OBH
elnökének mérlegelésén múlik, mely határozatait indokolja. Ez csökkenti az OBH elnökének elszámoltathatóságát,
így sérti a  jogállamiság Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében foglalt elvét. Ebből ugyanis az  a  követelmény
fakad, hogy a  közhatalommal rendelkező szervek a  jog által meghatározott szervezeti keretek között, a  jog által
megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott
korlátok között fejtsék ki tevékenységüket.
[7] 4. Az  indítványozó idézte a  Bszi. 78.  § (2)  bekezdését, amely alapján az  OBH elnökét akadályoztatása esetén
– ideértve azt is, ha a  tisztség nincs betöltve – az  OBH általános elnökhelyettese helyettesíti. Az  ő
akadályoztatásának esetén pedig a  helyettesítést az  OBH elnökének további helyettesei az  OBH elnöke által
meghatározott rendben látják el. Helyettesítésre jogosult hiányában az  OBH elnöke feladatait az  Országos Bírói
Tanács (a továbbiakban: OBT) elnöke látja el.
[8] Ez a szabály az indítványban foglaltak szerint azért aggályos, mert így az OBH elnöke megbízatásának megszűnését
követően az  általa kiválasztott helyettes az  országgyűlési képviselők egyharmadának blokkoló szavazatával
hivatalban tartható, így előfordulhat olyan eset, amikor hosszú időn keresztül egy olyan személy vezeti
az  OBH-t, akinek a  demokratikus legitimációja gyenge, hiszen a  helyettesek a  megbízatásukat nem közvetlenül
az Országgyűléstől, hanem az OBH elnökétől szerzik. Ennek az állapotnak a lehetősége sérti az Alaptörvény B) cikk
(1) bekezdésében szereplő jogállamiság elvét.
[9] 5. Az  indítványozó kifogásolta a Bszi. 89. § (2) és (3) bekezdését, 90. § (2) bekezdés g) pontját, 103. § (3) bekezdés
b) pontját, 106. § (1) bekezdését, valamint a Bjt. 18. § (3)–(5) bekezdéseit és 21. §-át is. A Bszi. 89. § (2) bekezdése
rendelkezik arról, hogy az  OBT elnöki tisztségét a  tagok félévenként egymást váltva viselik oly módon, hogy
elsőként a leghosszabb tartamú bírói szolgálati viszonnyal rendelkező bíró tölti be a tisztséget, akit a további tagok
a bírói szolgálati viszonyuk időtartamának csökkenő sorrendjében követnek. A  (3) bekezdés hasonló rendelkezést
tartalmaz az OBT elnökhelyettesére is. A Bszi. 90. § (2) bekezdés g) pontja szerint nem választható az OBT tagjává az,
aki korábban már tagja volt e testületnek.
[10] A Bszi. 103. § (3) bekezdése alapján az OBT személyzeti területen meghatározza a pályázat elbírálásánál figyelembe
veendő elveket az  OBH és a  Kúria elnökeinek azon jogkörei vonatkozásában, amikor az  álláshelyet a  rangsor
második vagy harmadik helyén álló pályázóval kívánja betölteni. A Bjt. 21. §-a szerint azonban az OBH elnöke nem
köteles ezeket figyelembe venni, és ezek az  elvek a  bírói álláspályázat eredményével szembeni jogorvoslat során
sem szolgálnak a vizsgálat alapjául. A Bjt. 18. § (3)–(5) bekezdései alapján az OBH elnöke a bírói tanács által felállított
rangsortól eltérhet, és javasolhatja bírói kinevezésre a rangsor második vagy harmadik helyén álló pályázót is, illetve
a rangsor második vagy harmadik helyén álló pályázó áthelyezésével is elbírálhatja a pályázatot.
[11] A Bszi. 106.  § (1)  bekezdése kimondja, hogy az  OBT ülése a  bírák számára nyilvános, kivéve, ha az  OBT zárt ülés
tartását rendeli el. Az  ülésen tanácskozási joggal részt vesz az  OBH elnöke, az  igazságügyért felelős miniszter,
a legfőbb ügyész, a Magyar Ügyvédi Kamara elnöke, a Magyar Országos Közjegyzői Kamara elnöke, az OBT elnöke
és a tanácskozási joggal részt vevők által meghívott eseti szakértő, továbbá az OBT elnöke által meghívott civil és
egyéb érdekképviseleti szervezet képviselője. E felsorolt tagoknak nincs szavazati joguk.
[12] Az indítványozó véleménye szerint az, hogy az OBT tagjai az elnöki tisztséget féléves rotációban töltik be, gyengíti
a  testület súlyát; ahogyan az  a  körülmény is, hogy a  nem bíró tagok kizárólag tanácskozási joggal, szavazati
jog nélkül vehetnek részt az  OBT ülésein. Ez  a  helyzet az  OBH elnöke ellenőrzését nehezíti, így közvetve sérti
az Alaptörvény 26. cikk (1) bekezdésében foglalt bírói függetlenséget.
[13] Ugyancsak a  bírói függetlenséget és a  jogállamiság elvét veszélyezteti az  a  tény, hogy a  fenti szabályok szerint
az OBH elnökének „lényegében vétójoga van” abban az esetben is, ha egy pályázó első a véleményező szerv által
felállított rangsorban, és az OBT egyetértését is bírja, ugyanis ilyenkor az OBH elnöke érvénytelenné nyilváníthatja
a pályázatot. Ezen kívül az OBH elnöke el is térhet az OBT által a rangsor kialakításához meghatározott elvektől, így
döntésének keretei meghatározhatatlanok.
[14] 6. Az  indítványozó aggályosnak tartotta a  Bszi. 114.  § (1)  bekezdését is, amely alapján a  Kúria elnökét
az  Országgyűlés a  határozatlan időre kinevezett és legalább öt éves bírói szolgálati viszonnyal rendelkező bírák
közül választja az Alaptörvény 26. cikk (3) bekezdésében foglaltak szerint. Ez az új feltétel azzal a következménnyel
járt, hogy a  Legfelsőbb Bíróság korábbi elnökét nem lehetett megválasztani a  Kúria elnökéül, mert a  feltétel csak
a Magyarországon bíróként eltöltött szolgálati viszonyra vonatkozik, és nem terjed ki például egy európai bíróságon
bíróként eltöltött időszakra. Az  indítvány idéz egyes véleményeket, amelyek szerint az  új feltétel célja az  volt,
hogy egy konkrét személyt (a Legfelsőbb Bíróság hivatalban volt elnökét) kizárja a Kúria elnökéül megválasztható
személyek köréből; így az általános megfogalmazott törvényi szabály hatását tekintve egy személy ellen irányult.
[15] 7. A Bszi. 175. §-a, valamint a Bjt. 237. § (1) bekezdése meghatározzák azokat a törvényi rendelkezéseket, amelyek
az Alaptörvény 25. cikk (7) bekezdése, valamint 26. cikk (1) és (2) bekezdései alapján sarkalatosnak minősülnek.
[16] Az indítványozó szerint a tárgykör szabályozásának jelentős részét sarkalatos törvények helyett egyszerű többséggel
elfogadandó törvényben kellett volna meghatározni, ezzel szemben a törvényalkotó túl széles körben minősítette
a Bszi. és a Bjt. rendelkezéseit sarkalatosnak, amivel megsértette az Alaptörvény 25. cikk (7) bekezdését.
[17] 8. Az  indítványozó a  bírói kinevezésekről szóló döntések bírósági felülvizsgálatát is kifogásolta. Előadta, hogy
a Bjt. 21. § (4) bekezdése alapján eredményes pályázat esetén a nyertes pályázó kinevezéséről szóló határozatnak
a Magyar Közlönyben történő közzétételétől, vagy a nyertes pályázó áthelyezéséről szóló határozat közzétételétől
számított tizenöt napos jogvesztő határidőn belül a  pályázaton részt vett és el nem utasított pályázó a  pályázat
eredményével szemben kifogással élhet, ha a nyertes pályázó esetében a bíróvá történő kinevezés törvényi feltételei
nem állnak fenn, illetve, ha a nyertes pályázó a pályázati kiírásban szereplő feltételeknek nem felel meg. A Bjt. 21. §
(6) bekezdése szerint a közigazgatási és munkaügyi bíróság a kifogásról tizenöt napon belül, nemperes eljárásban
határoz.
[18] Az indítványozó szerint a bírói kinevezések felülvizsgálata az ismertetett szabályozás alapján korlátozott, mert csak
a sikeres pályázónak a bíróvá történő kinevezés törvényben meghatározott feltételeinek vagy a pályázati kiírásban
szereplő feltételeknek való megfelelésére terjed ki. Sikertelen pályázó ezért nem élhet kifogással a  rangsorolással
szemben arra hivatkozva, hogy az  nem érdemeken alapuló objektív kritériumok alapján került meghatározásra,
hanem hibás személyes adatok vagy relevánsnak nem minősülő adatok alapján. Így a  szabályozás önkényes
döntésre ad lehetőséget, ami sérti a jogállamiság elvét.
[19] 9. Az  indítványozó sérelmesnek tartotta a Bjt. 31. § (3) bekezdését is, amely alapján a bírót – hozzájárulása nélkül –
háromévenként, ezen belül legfeljebb egy évre a  bíróságok közötti ügyteher egyenletes elosztásának biztosítása
céljából bírói beosztásba ideiglenesen más szolgálati helyre lehet kirendelni. Véleménye szerint ez  a  szabály túl
gyakori áthelyezést tesz lehetővé, és a  kirendelés esetei sincsenek pontosan meghatározva, ezért sérti a  bírói
függetlenség elvét.
[20] 10. Az indítványozó támadta a Bjt. 118. § (1) bekezdés első mondatát is. Eszerint a bírói tisztségből való felfüggesztés
idejére a bírót megilleti illetménye, amelynek legfeljebb ötven százalékát egy hónapra vissza lehet tartani.
[21] Ez a szabályozás az indítványban foglaltak szerint azért aggályos, mert nem állapítható meg belőle objektív törvényi
szempontrendszer hiányában, hogy milyen esetekben kerül sor az illetmény visszatartására, így sérti a jogállamiság
elvét.
II. [22] 1. Az Alaptörvény indítvánnyal érintett rendelkezéseinek az indítvány benyújtásakor hatályos szövege:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„25. cikk (3) A Kúria a (2) bekezdésben meghatározottak mellett biztosítja a bíróságok jogalkalmazásának egységét,
a bíróságokra kötelező jogegységi határozatot hoz.
[…]
(7) A  bíróságok szervezetének és igazgatásának, a  bírák jogállásának részletes szabályait, valamint a  bírák
javadalmazását sarkalatos törvény határozza meg.
26.  cikk (1) A  bírák függetlenek, és csak a  törvénynek vannak alárendelve, ítélkezési tevékenységükben nem
utasíthatóak. A  bírákat tisztségükből csak sarkalatos törvényben meghatározott okból és eljárás keretében lehet
elmozdítani. A bírák nem lehetnek tagjai pártnak, és nem folytathatnak politikai tevékenységet.
(2) A  hivatásos bírákat – sarkalatos törvényben meghatározottak szerint – a  köztársasági elnök nevezi ki. Bíróvá
az  nevezhető ki, aki a  harmincadik életévét betöltötte. A  Kúria elnöke kivételével a  bíró szolgálati jogviszonya
az általános öregségi nyugdíjkorhatár betöltéséig állhat fenn.
(3) A  Kúria elnökét a  bírák közül kilenc évre a  köztársasági elnök javaslatára az  Országgyűlés választja. A  Kúria
elnökének megválasztásához az országgyűlési képviselők kétharmadának szavazata szükséges.”
[23] 2. Az Alaptörvény indítvánnyal érintett rendelkezéseinek az indítvány elbírálásakor hatályos szövege:
„25. cikk (8) A bíróságok szervezetének és igazgatásának, a bírák jogállásának részletes szabályait, valamint a bírák
javadalmazását sarkalatos törvény határozza meg.”
[24] 3. A Bszi.-nek az indítvány által vitatott rendelkezései:
„26. § (1) Ha az ítélőtábla, a törvényszék, a közigazgatási és munkaügyi bíróság vagy a járásbíróság tanácsa, illetve
egyesbírája valamely elvi kérdésben határozott és a  határozata jogerőre emelkedett, köteles az  elvi jelentőségű
határozatot a bíróság elnökének bemutatni.
(2) Az ítélőtábla és a törvényszék elnöke, valamint kollégiumvezetője, a közigazgatási és munkaügyi bíróság, továbbá
a járásbíróság elnöke köteles a vezetése alatt álló bíróságok – illetve a közigazgatási és munkaügyi regionális kollégium
kollégiumvezetője a regionális kollégiumhoz tartozó bíróságok – ítélkezését folyamatosan figyelemmel kísérni.”
„77. § (2) Az OBH elnökének határozatait az érintettekkel haladéktalanul, de legkésőbb 8 napon belül írásban kell
közölni. Az OBH elnöke a határozatait a szükséghez képest indokolja.”
„78. § (2) Az OBH elnökét akadályoztatása esetén – ideértve azt is, ha a tisztség nincs betöltve – az OBH általános
elnökhelyettese helyettesíti. Az  OBH általános elnökhelyettesének akadályoztatása esetén a  helyettesítést az  OBH
elnökének további helyettesei az  OBH elnöke által meghatározott rendben látják el. Helyettesítésre jogosult
hiányában az OBH elnökének feladatait az OBT elnöke látja el.”
„89.  § (2) Az  OBT elnöki tisztségét a  tagok félévenként egymást váltva viselik oly módon, hogy elsőként
a  leghosszabb tartamú bírói szolgálati viszonnyal rendelkező bíró tölti be a tisztséget, akit a  további tagok a bírói
szolgálati viszonyuk időtartamának csökkenő sorrendjében követnek.
(3) Az OBT elnökét – akadályoztatása esetén – az elnökhelyettes helyettesíti. Az elnökhelyettesi tisztséget a tagok
félévenként egymást váltva viselik oly módon, hogy elsőként a  második leghosszabb tartamú bírói szolgálati
viszonnyal rendelkező bíró tölti be a  tisztséget, akit a  további tagok a  bírói szolgálati viszonyuk időtartamának
csökkenő sorrendjében követnek.”
„90. § (2) Nem választható az OBT tagjává az, […]
g) aki korábban már tagja volt az OBT-nek.”
„103. § (3) Az OBT a személyzeti területen […]
b) meghatározza a pályázat elbírálásánál figyelembe veendő elveket az OBH elnökének és a Kúria elnökének azon
jogköre vonatkozásában, amikor az  álláshelyet a  rangsor második vagy harmadik helyén álló pályázóval kívánja
betölteni, […].”
„106.  § (1) Az  OBT ülése a  bírák számára nyilvános, kivéve, ha az  OBT zárt ülés tartását rendeli el. Az  ülésen
tanácskozási joggal részt vesz az  OBH elnöke, az  igazságügyért felelős miniszter, a  legfőbb ügyész, a  Magyar
Ügyvédi Kamara elnöke, a  Magyar Országos Közjegyzői Kamara elnöke, az  OBT elnöke és a  tanácskozási joggal
részt vevők által meghívott eseti szakértő, továbbá az OBT elnöke által meghívott civil és egyéb érdek-képviseleti
szervezet képviselője. Az OBT ülésén jegyzőkönyvvezető vesz részt.”
„114.  § (1) A  Kúria elnökét az  Országgyűlés a  határozatlan időre kinevezett és legalább 5 éves bírói szolgálati
viszonnyal rendelkező bírák közül választja az Alaptörvény 26. cikk (3) bekezdésében foglaltak szerint.”
„175.  § E  törvény 1-8.  §-a, 12–15.  §-a, II. Fejezete, III. Fejezete, 45.  §-a, V. Fejezete, Harmadik és Negyedik Része,
X., XI. és XIII/A. Fejezete, továbbá 177–195. §-a, 197. §-a, 207. §-a és 209. §-a az Alaptörvény 25. cikk (7) bekezdése
alapján sarkalatosnak minősül.”
[25] 4. A Bjt.-nek az indítvánnyal érintett rendelkezései:
„18. § (3) Az OBH elnöke a bírói tanács által felállított rangsortól a (4) és (5) bekezdésben foglaltak szerint eltérhet,
és bírói kinevezésre a rangsor második vagy harmadik helyén álló pályázót is javasolhatja, illetve a rangsor második
vagy harmadik helyén álló pályázó áthelyezésével is elbírálhatja a pályázatot.
[…]
(5) Ha a  javasolt pályázó bíró, úgy az  OBH elnöke az  első három helyen rangsorolt pályázó pályázatát a  javasolt
pályázó megjelölésével és az eltérés indokait tartalmazó írásos javaslatával egyetértés beszerzése céljából megküldi
az OBT-nek. Az OBT a javaslatról 15 napon belül határoz. Ha az OBT az OBH elnökének javaslatával egyetért, az OBH
elnöke a bírót 8 munkanapon belül áthelyezi. Ha az OBT az OBH elnökének javaslatával nem ért egyet, az OBH elnöke
az első helyen rangsorolt pályázót, ha az bíró, 8 munkanapon belül áthelyezi, ha nem bíró, a köztársasági elnökhöz
8 munkanapon belül kinevezésre felterjeszti, vagy az OBT felé új javaslatot tesz, vagy a pályázatot eredménytelenné
nyilvánítja.”
„20.  § (1) Eredménytelen a  pályázat, ha egyetlen pályázat sem érkezik vagy azokat a  bíróság elnöke a  13.  §-ban
foglaltak szerint elutasította, továbbá ha a  pályázat elbírálására jogosult OBH elnöke, vagy kúriai pályázat esetén
a Kúria elnöke a pályázók egyikével sem kívánja betölteni az álláshelyet.
(2) Ha a pályázat eredménytelen, új pályázatot kell kiírni.”
„21. § (1) Az OBH elnöke a pályázat eredményéről – a Kúriára kiírt pályázat kivételével – értesíti a pályázattal érintett
bíróság elnökét.
(2) A bíróság elnöke a pályázókat a pályázat eredményéről írásban tájékoztatja, egyidejűleg közli a pályázó rangsorban
elfoglalt helyét és pontszámát.
(3) Az OBH elnöke a bíró áthelyezésére vonatkozó határozatát a bíróságok hivatalos honlapján és a központi honlapon,
továbbá a bíróságok hivatalos lapjában közzéteszi.
(4) Eredményes pályázat esetén a nyertes pályázó kinevezéséről szóló határozatnak a Magyar Közlönyben történő
közzétételétől, vagy a  nyertes pályázó áthelyezéséről szóló határozatnak a  (3)  bekezdés szerinti közzétételétől
számított 15 napos jogvesztő határidőn belül a  pályázaton részt vett és a  13.  § szerint el nem utasított pályázó
a  pályázat eredményével szemben kifogással élhet, ha a  nyertes pályázó esetében a  bíróvá történő kinevezés
e  törvényben meghatározott feltételei nem állnak fenn, illetve ha a  nyertes pályázó a  pályázati kiírásban szereplő
feltételeknek nem felel meg.
(5) A kifogást a pályázattal érintett bíróság elnökénél írásban kell benyújtani, aki azt – kúriai pályázat kivételével –
5 munkanapon belül felterjeszti az OBH elnökéhez. Kérelmezettként az OBH elnökét, kúriai pályázat esetén a Kúria
elnökét kell megjelölni. Az  OBH elnöke, illetve a  Kúria elnöke a  kifogást 5 munkanapon belül megküldi az  annak
elbírálására kizárólagosan illetékes, Budapest területére kiterjedő illetékességű közigazgatási és munkaügyi
bíróságnak.
(6) A közigazgatási és munkaügyi bíróság a kifogás tárgyában 15 napon belül, nemperes eljárás keretében határoz.
A  bíró kinevezése esetén a  közigazgatási és munkaügyi bíróság a  bíróvá történő kinevezés feltételeinek meglétét
e törvény 4. § (1) bekezdés a), c), d), f ), és g) pontjában, a 4. § (2) bekezdésében, valamint az 5. § (1) bekezdésében
meghatározottak szempontjából vizsgálja. A bíró áthelyezése esetén a közigazgatási és munkaügyi bíróság kizárólag
a pályázati feltételek teljesülését vizsgálja. Ha a közigazgatási és munkaügyi bíróság megállapítja, hogy a pályázatot
elnyert személyt e törvénynek a bírói kinevezés feltételeire vonatkozó szabályai szerint nem lehetne bíróvá kinevezni,
illetve a  pályázatot elnyert személy a  pályázati kiírásban szereplő feltételeknek nem felel meg, erre vonatkozó
végzését közli a kifogást előterjesztő pályázóval, valamint – a szükséges intézkedés megtétele érdekében – a pályázat
elbírálójával és a  köztársasági elnökkel. A  közigazgatási és munkaügyi bíróság a  kifogás alaptalansága esetén
a kifogást elutasítja, és végzését közli a kifogást előterjesztő pályázóval, a pályázat elbírálójával, valamint a pályázattal
érintett bíróság elnökével.”
„31. § (3) A bírót – hozzájárulása nélkül – háromévenként, ezen belül legfeljebb egy évre lehet a bíróságok közötti
ügyteher egyenletes elosztásának biztosítása céljából bírói beosztásba, ideiglenesen más szolgálati helyre
kirendelni.”
„67. § A bíró éves tevékenységéről az ügyforgalmi és tevékenységi adatok, továbbá a másodfokú és a felülvizsgálati
határozatok alapján kimutatást kell készíteni. Az  OBH elnöke szabályzatban határozza meg, hogy a  kimutatásnak
milyen adatokat kell tartalmaznia. A  kimutatást a  bíróság elnökének éves tájékoztatójával egyidejűleg közzé kell
tenni a  bíróságok belső informatikai hálózatán (intranet). A  kimutatás adatait a  bíró vizsgálatánál, értékelésénél
figyelembe kell venni.”
„118.  § (1) A  bírói tisztségből való felfüggesztés idejére a  bírót megilleti az  illetménye, amelynek legfeljebb
50 százalékát egy hónapra vissza lehet tartani. A teljes illetményt vissza kell tartani a bírói tisztségből való felmentés
indítványozását kimondó fegyelmi határozat meghozatalától annak jogerőre emelkedéséig. A  visszatartásról
a szolgálati bíróság tanácsa határoz, határozata ellen nincs helye fellebbezésnek.”
„237. § (1) E törvény 1–4. alcíme, III. Fejezete, 19–22. alcíme, 25–30. alcíme, V–X. Fejezete, XII. Fejezete, XIII. Fejezete,
223. §-a, 224. §-a, valamint 226–233. §-a, továbbá 236. §-a az Alaptörvény 25. cikk (7) bekezdése, valamint 26. cikk
(1) és (2) bekezdése alapján sarkalatosnak minősül.”
III. [26] 1. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  indítvány jogszabályi rendelkezések alaptörvény-ellenességének
utólagos vizsgálatára irányul, amelyet az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdésének e) pontja alapján absztrakt utólagos
normakontroll kezdeményezésére jogosult nyújtott be, tartalmát tekintve – a  Bszi. 114.  § (1)  bekezdésének
vizsgálatára irányuló indítványi elem kivételével – megfelel az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény
(a továbbiakban: Abtv.) 24. § (2) bekezdésében, valamint 52. § (1) bekezdésében foglaltaknak.
[27] 2. Az  Alkotmánybíróság az  indítványban támadott törvényi rendelkezések vizsgálatánál az  Alaptörvény
negyedik módosítására (2013. március 25.) tekintettel jár el a  korábbi alkotmánybírósági határozatokban
foglaltak felhasználhatóságát illetően. Ezzel összefüggésben mindenekelőtt rögzíti, hogy vizsgálatát
az Alaptörvény vonatkozó rendelkezéseire, és azok R) cikk szerinti értelmezési kereteire alapozza. Ezen túlmenően
az  Alkotmánybíróság a  következő általános érvényű megállapításokat teszi; amelyeket természetszerűleg a  jelen
ügyre nézve is irányadónak tart és alkalmaz.
[28] Magyarország Alaptörvényének negyedik módosítása (2013. március 25.) 19.  cikk (2)  bekezdése 2013. április
1-jei hatállyal megváltoztatta az  Alaptörvény Záró és vegyes rendelkezések 5.  pontját, és annak szövegét
a  következőképpen állapította meg: „Az Alaptörvény hatálybalépése előtt meghozott alkotmánybírósági
határozatok hatályukat vesztik. E rendelkezés nem érinti az ezen határozatok által kifejtett joghatásokat.”
[29] Az Alkotmánybíróság bár a döntéseiben felhasználta a korábbi határozataiban tett okfejtéseket és megállapításokat,
a döntéseinek jogalapja mindig a hatályos alkotmány adott rendelkezése volt.
[30] Az Alaptörvény hatálybalépését követően az  Alkotmánybíróság a  korábbi alkotmányon alapuló határozatai
tekintetében kimondta, hogy az  újabb ügyekben felhasználhatja az  Alaptörvény hatálybalépése előtt hozott
határozataiban szereplő érveket, ha „az Alaptörvény konkrét – az  előző Alkotmányban foglaltakkal azonos vagy
hasonló tartalmú – rendelkezései és értelmezési szabályai alapján ez  lehetséges.” {22/2012. (V. 11.) AB határozat,
Indokolás [40]}. A  korábbi Alkotmányon alapuló határozatokban kifejtett elvi jellegű megállapítások felhasználása
tehát megkívánta az  előző Alkotmány és az  Alaptörvény megfelelő szabályainak tartalmi összevetését és
mérlegelését az Alaptörvény értelmezési szabályaira is tekintettel.
[31] Az Alaptörvény negyedik módosítása következtében – a Záró és vegyes rendelkezések 5. pontja alapján – azonban
az  Alkotmánybíróságnak ezen összevetés eredményeképpen az  Alaptörvény hatálybalépése előtt meghozott
határozataiban foglalt érvek felhasználását kellő részletességgel indokolni kell. A  korábbi alkotmánybírósági
döntésben megjelenő jogelvek figyelmen kívül hagyása ugyanakkor az  előző Alkotmány és az  Alaptörvény egyes
rendelkezései tartalmi egyezősége esetén is lehetségessé vált, a  szabályozás változása a  felvetett alkotmányjogi
probléma újraértékelését hordozhatja.
[32] A hazai és európai alkotmányjogi fejlődés eddig megtett útja, az alkotmányjog szabályszerűségei szükségképpeni
hatással vannak az  Alaptörvény értelmezésére is. Az  Alkotmánybíróság az  újabb ügyekben vizsgálandó
alkotmányjogi kérdések kapcsán felhasználhatja a  korábbi határozataiban kidolgozott érveket, jogelveket és
alkotmányossági összefüggéseket, ha az  Alaptörvény adott szakaszának az  Alkotmánnyal fennálló tartalmi
egyezése, az  Alaptörvény egészét illető kontextuális egyezősége, az  Alaptörvény értelmezési szabályainak
figyelembevétele és a konkrét ügy alapján a megállapítások alkalmazhatóságának nincs akadálya, és szükségesnek
mutatkozik azoknak a meghozandó döntése indokolásába történő beillesztése.
[33] Az Alkotmánybíróság – a  fenti feltételek vizsgálata mellett – a  hatályát vesztett alkotmánybírósági határozat
forrásként megjelölésével, a  lényegi, az  adott ügyben felmerülő alkotmányossági kérdés eldöntéséhez
szükséges mértékű és terjedelmű tartalmi vagy szövegszerű megjelenítéssel hivatkozhatja vagy idézheti
a  korábbi határozataiban kidolgozott érveket, jogelveket. Az  indokolásnak és alkotmányjogi forrásainak ugyanis
a  demokratikus jogállamban mindenki számára megismerhetőnek, ellenőrizhetőnek kell lennie, a  jogbiztonság
igénye az, hogy a  döntési megfontolások átláthatóak, követhetőek legyenek. A  nyilvános érvelés a  döntés
indoklásának létalapja.
[34] A korábbi határozatokban kifejtett érvek felhasználhatóságát az Alkotmánybíróság mindig esetről esetre, a konkrét
ügy kontextusában vizsgálja.
IV. [35] Az indítványozó az  első indítványi elemben a  Bszi. 26.  § (1) és (2)  bekezdésének, valamint a  Bjt. 67.  §-ának
alaptörvény-ellenességét az Alaptörvény 26. cikk (1) bekezdésében szereplő bírói függetlenség elvének a sérelmére
alapította. Az Alkotmánybíróságnak ezen indítványi elem vizsgálata során abban a kérdésben kellett állást foglalnia,
hogy a  jogegységi eljárás, illetve az  a  rendszer, amelynek keretében a  jogegységi eljárás a  bírósági elnökök
felügyelete alá tartozik, sérti-e az egyes bírák bírói függetlenségét.
[36] 1. Az  Alkotmánybíróság elsőként áttekintette az  indítványban felvetett problémához kapcsolódó, tágabb
jogszabályi környezetet.
[37] Az Alaptörvény 25.  cikk (3)  bekezdése szerint – egyéb feladatai mellett – a  Kúria biztosítja a  bíróságok
jogalkalmazásának egységét, a bíróságokra kötelező jogegységi határozatot hoz. A Bszi. Második része az „Eljárások
az  egységes és időszerű bírósági jogalkalmazás elősegítése és az  önkormányzati rendeletalkotás felülvizsgálata
érdekében” címet, az  itt szereplő III. Fejezet pedig „A bíróságok feladatai az  ítélkezés egységességének biztosítása
érdekében” címet viseli. E  fejezet általános rendelkezései nemcsak a  kifogásolt törvényhelyeket tartalmazzák,
hanem egyrészt a  25.  §-ban tovább konkretizálják a  Kúriának a  joggyakorlat egysége biztosításával kapcsolatos
feladatait, rögzítve, hogy a  Kúria az  Alaptörvény 25.  cikk (3)  bekezdésében meghatározott feladatának ellátása
körében jogegységi határozatokat hoz, joggyakorlat-elemzést folytat jogerősen befejezett ügyekben, valamint
elvi bírósági határozatokat és elvi bírósági döntéseket tesz közzé. Másrészt pedig a  26.  § (3)–(5)  bekezdései,
és a  27–28.  §-ok a  bírósági elnököknek, továbbá az  ítélőtábla vagy a  törvényszék, illetve a  közigazgatási és
munkaügyi regionális kollégium kollégiumvezetőinek határoznak meg feladatokat, amikor előírja számukra, hogy
ha arról szereznek tudomást, hogy a  vezetésük vagy felügyeletük alatt álló, illetve hozzájuk tartozó bíróságokon
elvi jelentőségű döntés született, elvi kérdésben ellentétes gyakorlat alakult ki vagy ellentétes elvi alapokon
nyugvó jogerős határozatokat hoztak, akkor erről a  magasabb szintű bíróság elnökét, illetve a  Kúria elnökét
tájékoztassák; valamint lehetővé teszi, hogy az  elvi kérdés tárgya szerint érintett kollégium bíráinak véleményét
kikérhessék. Ezen kívül a  kollégium és a  közigazgatási és munkaügyi regionális kollégium az  egységes ítélkezési
gyakorlat érdekében figyelemmel kíséri a  bíróságok gyakorlatát, és véleményt nyilvánít a  vitás jogalkalmazási
kérdésekben, valamint felkérésre közreműködik a  joggyakorlat-elemző munkában. A  jogalkalmazás egysége
érdekében az ítélőtábla és a törvényszék kollégiumának kollégiumvezetője, valamint a közigazgatási és munkaügyi
regionális kollégium kollégiumvezetője javaslatot is tehet jogegységi eljárás indítványozására és elvi bírósági
döntés közzétételére. A magasabb bírói fórumok irányából közelítve pedig a Bszi. 28. §-a szerint a Kúria képviselője
útján részt vesz az  ítélőtábla és a  törvényszék kollégiumának, valamint a  közigazgatási és munkaügyi regionális
kollégiumnak az  ülésein, az  ítélőtábla képviselője az  illetékességi területéhez tartozó törvényszék kollégiumi
ülésein, a közigazgatási és munkaügyi regionális kollégium kollégiumvezetője pedig meghívottként az illetékességi
terület törvényszékei közigazgatási és munkaügyi kollégiumai ülésein. A  Bszi. III. Fejezetének további alcímei
a  bírósági joggyakorlat-elemző csoportról (29–30.  §), az  elvi bírósági határozatról és az  elvi bírósági döntésről
(31.  §), a  jogegységi indítványról (32–33.  §), a  jogegységi tanácsról (34–35.  §), a  jogegységi eljárásról (36–41.  §)
és a  jogegységi határozat, az  elvi bírósági határozat és az  elvi bírósági döntés közzétételéről (42–44.  §) szólnak.
Kiemelendő, hogy a  Bszi. 42.  § (1) és (3)  bekezdései értelmében a  jogegységi határozatot, illetve a  jogegységi
határozat hatályon kívül helyezéséről szóló döntést a Magyar Közlönyben közzé kell tenni; a  jogegységi határozat
a  Magyar Közlönyben történő közzététel időpontjától a  bíróságokra kötelező, illetőleg a  hatályon kívül helyező
határozat közzététele időpontjától nem alkalmazható.
[38] A bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 1997. évi LXVI. törvény (a  továbbiakban: régi Bszi.) 28.  §-ában
az  ezen indítványi részben támadott szabállyal tartalmilag megegyező rendelkezés szerepelt 1997. július 23-ától
a Bszi. hatálybalépéséig.
[39] A jogegységi határozat jogintézményének előképe már a  polgári törvénykezési rendtartásról szóló 1868. évi
LIV. törvénycikk módosítása tárgyában keletkezett 1881. évi LIX. törvénycikk 4.  §-ában megjelent, amelynek
első mondata előírta, hogy „[a]z igazságszolgáltatás egyöntetűségének megóvása végett, a  vitás elvi kérdések,
a  magy. kir. Curia polgári tanácsainak teljes ülésében döntetnek el.” A  közigazgatási bíráskodásban a  magyar
királyi közigazgatási bíróságról szóló 1896. évi XXVI. törvénycikk 21.  §-a vezette be az  „elvi jelentőségű vitás
jogkérdések” „döntvényekben foglalt elvi jelentőségű megállapodásokkal” történő elbírálásának lehetőségét, amely
döntvényeket a  közigazgatási bíróság illető osztályának tanácsai mindaddig követni voltak kötelesek, míg azokat
újabb osztályülési megállapodás meg nem változtatta. Alkotmányos szinten a  bíróságokra kötelező jogegységi
határozat jogintézménye a  Magyar Köztársaság Alkotmányának módosításáról szóló 1997. évi LIX. törvény
9. §-ával jelent meg, amely 1997. október 1-jei hatállyal a következőképpen állapította meg a Magyar Köztársaság
Alkotmányáról szóló, többször módosított 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) 2011. december 31-ig
hatályban volt 47.  §-át: „(1) A  Legfelsőbb Bíróság a  Magyar Köztársaság legfőbb bírósági szerve. (2) A  Legfelsőbb
Bíróság biztosítja a  bíróságok jogalkalmazásának egységét, jogegységi határozatai a  bíróságokra kötelezőek.”
Tartalmilag ezzel teljesen azonos rendelkezést foglal magában az  Alaptörvény 25.  cikk (1)  bekezdés második
mondata, valamint (3) bekezdése.
[40] 2. Az  Alkotmánybíróság már korábban is vizsgálta a  jogegységi határozat jogintézményét. E  jogintézmény
alkotmányi szintű szabályozásában az  Alaptörvény hatálybalépésével érdemi változás nem történt az  Alkotmány
rendelkezéseihez képest, a jogegységi határozat jellegére az Alaptörvény vonatkozó rendelkezéseinek és egészének
értelmezésével ugyanaz a  következtetés vonható le, mint ami a  korábbi alkotmányszöveg rendelkezéseiből.
Az  Alkotmánybíróság ezért – tekintettel az  Alaptörvény Záró és vegyes rendelkezések 5.  pontjára és összevetve
az  Alkotmány és az  azt felváltó Alaptörvény vonatkozó szabályait – az  értékeléskor figyelembe vette a  korábbi
alkotmánybírósági döntésekben kifejtett elvi jelentőségű megállapításokat is. A  jogegységi határozat jellegét
vizsgáló 42/2005. (XI. 14.) AB határozatban az  Alkotmánybíróság kimondta, hogy a  „jogegységi határozat
– a  Legfelsőbb Bíróság önálló jogszabály-értelmezése folytán (amelyre a  joggyakorlat egységesítése érdekében
alkotmányos felhatalmazása van) – adott esetben az  alapul fekvő jogszabály tartalmát bővítetheti, szűkítetheti,
vagy éppen az  értelmezéssel joghézagot tölthet ki. Ezért a  jogegységi határozat jogszabálytani besorolása nélkül
is – az esetről-esetre történő alkotmányossági vizsgálat eredményeként – dönthető el, hogy a jogegységi határozat
önálló jogszabályi tartalommal eloldódott-e az  értelmezett jogszabálytól, vagy sem. […] Az  Alkotmánybíróság
megjegyzi, hogy a  jogegységi határozat alkotmányossági vizsgálatára fennálló utólagos normakontroll
hatáskörét a  bírói hatalmi ág függetlenségének sérelme nélkül gyakorolja. Az  Alkotmánybíróság tényként
kezeli, hogy a  jogszabály tartalma az, amit a  jogegységi határozat annak tulajdonít. A  jogegységi határozatban
megfogalmazottak tekintetében az Alkotmánybíróság nem ad konkuráló értelmezést (pl. alkotmányos követelmény
formájában); ez sértené a bírói függetlenséget.” [42/2005. (XI. 14.) AB határozat, ABH 2005, 504, 514.]
[41] 3. Az  Alaptörvény 25.  cikk (1)  bekezdése a  Kúriát önálló, nevesített alkotmányos intézményként a  bírósági
hierarchia csúcsszervének minősítette. A  Kúria ilyen külön alaptörvényi kiemelése is alapjául szolgál annak,
hogy a  bíróságok jogalkalmazásának egységét biztosító legfőbb bírósági szervként speciális jogosítványokkal
rendelkezzen. A  bíróságokra kötelező jogegységi határozat meghozatalának jogát – mint speciális jogosítványt
– maga az  Alaptörvény biztosítja a  Kúria számára, amely így a  jogszabályoknak egységesen és kötelezően
alkalmazandó tartalmat adhat. Az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében foglalt jogállamiság alkotmányos
alapértékéből fakadó jogbiztonság követelményének megfelelően arról is az  Alaptörvény maga rendelkezik,
hogy a  jogegységi határozatok kötik a  bíróságokat; egyrészt a  25.  cikk (3)  bekezdése alapján, másrészt a  bírósági
szervezet többszintűsége miatt [25.  cikk (4)  bekezdés]. Az  egységes és kiszámítható bírósági joggyakorlat
a  jogbiztonság mellett a  törvény előtti egyenlőség [XV.  cikk (1)  bekezdés] követelményét is szolgálja, ezért nem
jelenti a  bírói függetlenség sérelmét. A  bírósági rendszer hierarchikus felépítéséből fakad, hogy a  felső bíróságok
ítélkezési gyakorlatát, valamint a legfőbb bírósági szerv által hozott jogegységi határozatokat a bíróknak követniük
kell, hiszen a jogorvoslathoz való alkotmányos jog [XXVIII. cikk (7) bekezdés] biztosítása keretében ezt a magasabb
bírósági fórum – akárcsak a törvénynek való alárendeltség értelmében a jogszabályok helyes alkalmazását – utólag
kikényszeríti.
[42] Mindezek alapján a  jogegységi eljárás, továbbá az  a  Bszi. 26.  § (1) és (2)  bekezdésében szabályozott módszer,
amely a  bírósági hierarchiának megfelelően, a  bírósági szervezet összehangolt működése érdekében a  bírósági
elnökök és a kollégiumvezetők feladatává teszi az ítélkezés elvi kérdéseinek figyelemmel kísérését, valamint az ilyen
kérdésekben meghozott és már jogerőre emelkedett bírósági határozatoknak – az  ítélkezés egységességének
biztosítása érdekében, utólagosan – a magasabb bírósági fórum felé történő továbbítását, nem sérti az Alaptörvény
26.  cikk (1)  bekezdésében foglalt bírói függetlenséget. A  bíróságokon a  már meghozott elvi jellegű döntéseknek,
illetve az  egymással ellentétes elvi alapokon nyugvó jogerős határozatoknak a  bírósági vezetők általi folyamatos
figyelemmel kísérése és naprakész nyilvántartása a jogegységi eljáráshoz, a jogegységi határozatok meghozatalához,
végső soron az  egységes és kiszámítható bírósági joggyakorlat kialakításához szükséges; ezen keresztül pedig
hozzájárul a  jogbiztonság és a  törvény előtti egyenlőség alkotmányos alapelveinek érvényesüléséhez. Nem sérti
a bírói függetlenséget ugyanezen okokból az sem, ha utólagos (a bíró ítélkezési tevékenységének lezárultát követő),
az igazságszolgáltatási hatalmi ágon belüli, szakmai ellenőrzés keretében a bíró munkájának vizsgálatánál a döntéseit
felülbíráló másodfokú és a felülvizsgálati határozatok – vagyis a felső bíróságok ítélkezési gyakorlatának eredményes
követése, valamint a jogegységi határozatokban foglaltak betartása – is értékelési szempontot jelentenek, amint erről
a Bjt. 67. §-a is rendelkezik. Mivel a jogegységi határozat az Alaptörvény 25. cikk (3) bekezdése alapján a bíróságokra
kötelező, a bíróknak alkalmazniuk kell. A jogegységi határozat ebből a szempontból quasi normaként viselkedik, így
nem kifogásolható azok betartásának és helyes alkalmazásának figyelembe vétele a  bírók szakmai ellenőrzésének
keretében – csakúgy, mint a jogszabályok helyes alkalmazásának, mint szakmai követelménynek az ellenőrzése sem.
Erre tekintettel az Alkotmánybíróság a Bszi. 26. § (1) és (2) bekezdését, valamint a Bjt. 67. §-át az Alaptörvény 26. cikk
(1) bekezdése alapján támadó indítványi elemet elutasította.
V. [43] Az indítványozó vizsgálni kérte azt is, hogy a Bszi. 77. § (2) bekezdése második mondatának az a szövegrésze, amely
szerint az OBH elnöke a határozatait „a szükséghez képest” indokolja, sérti-e az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésében
foglalt jogállamiságot, illetve az ebből fakadó azon követelményt, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog
által meghatározott szervezeti keretek között, a  jog által megállapított működési rendben, a  jog által a  polgárok
számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket.
[44] 1. Az OBH elnökének általános központi igazgatási, az OBH irányításával kapcsolatos, a bíróságok költségvetésével
kapcsolatos, a  statisztikai adatgyűjtéssel, az  ügyelosztással és a  munkateher méréssel kapcsolatos, a  személyzeti
kérdésekkel kapcsolatos, a  bíróságok igazgatásával kapcsolatos, a  képzéssel kapcsolatos, a  tájékoztatással
kapcsolatos, és egyéb feladatköreit a  Bszi. 76.  § (1)–(9)  bekezdéseinek pontjai sorolják fel. A  kifogásolt 77.  §
(2)  bekezdést a  Mód.tv. 5.  § (1)  bekezdése egészítette ki a  második mondattal, 2012. július 17-ei hatállyal, ezt
megelőzően nem volt külön szabály az  OBH elnöke határozatainak indokolási kötelezettségére. A  régi Bszi.
a  vizsgált szabályhoz hasonló szabályt tartalmazott az  Országos Igazságszolgáltatási Tanács (a  továbbiakban:
OIT), valamint annak elnöke határozataira vonatkozóan, a  45/B.  § (1)  bekezdésében és a  46.  § (2)  bekezdésében,
2011. március 1-jétől; ezeket a  rendelkezéseket az  egyes törvényeknek a  bíróságok hatékony működését és
a  bírósági eljárások gyorsítását szolgáló módosításáról szóló 2010. évi CLXXXIII. törvény 21–22.  §-ai iktatták be.
Az indokolási kötelezettségre azonban a régi Bszi. szabályai nem tartalmaztak semmilyen rendelkezést. Arról, hogy
az  OBH elnöke a  feladat- és hatáskörei gyakorlása során milyen típusú döntéseket hozhat, a  jogalkotásról szóló
2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés d) pontja úgy rendelkezik, hogy: „Normatív utasításban szabályozhatja
az  Országos Bírói Hivatal elnöke, a  vezetése, az  irányítása vagy a  felügyelete alá tartozó szervek szervezetét és
működését, valamint tevékenységét.” A  Bszi. 76.  § (1)  bekezdés b)  pontja szerint pedig: „Az OBH elnöke általános
központi igazgatási feladatkörében az  igazgatási feladatainak ellátása érdekében jogszabályi keretek között
– normatív utasításként – a  bíróságokra kötelező szabályzatokat alkot, továbbá ajánlásokat és határozatokat
hoz”. E  keretszabályok alapján az  OBH elnöke szabályzatokat és ajánlásokat tipikusan az  OBH, illetve a  bírói
szervezet működése tárgyában ad ki, míg határozatokat személyzeti és igazgatási feladatköreiben eljárva hoz.
Az  indítványozó ez  utóbbi típusú döntések, vagyis a  határozatok megindokolására vonatkozó Bszi.-beli szabály
alkotmányossági vizsgálatát kérte indítványában. A kérdéskör jogszabályi környezete kapcsán az Alkotmánybíróság
felhívja a Bjt. 145. § (1) bekezdését is, amely szerint: „A bíró a szolgálati jogviszonyából eredő igénye érvényesítése
érdekében szolgálati jogvitát kezdeményezhet. A  munkáltatói jogkör gyakorlójának a  mérlegelési jogkörében
hozott döntése ellen jogvita csak abban az esetben kezdeményezhető, ha a munkáltató a döntésének a kialakítására
irányadó jogszabályokat megsértette.” Az  érintett bírók itt szabályozott szolgálati jogvita-kezdeményezési
jogához hasonló jogorvoslati jogot biztosít az  igazságügyi alkalmazottak szolgálati jogviszonyáról szóló 1997. évi
LXVIII. törvény (a továbbiakban: Iasz.) 92. §-a az igazságügyi alkalmazottaknak is a munkáltatói jogkör gyakorlójának
döntései ellen, amikor úgy rendelkezik, hogy: „(1) Az igazságügyi alkalmazott a szolgálati viszonyából eredő igénye
érvényesítése érdekében, valamint a  munkáltató sérelmes intézkedése, határozata ellen vagy ezek elmulasztása
miatt 15 napon belül bírósághoz fordulhat. (2) A  munkáltató mérlegelési jogkörébe tartozó intézkedése ellen
az  igazságügyi alkalmazott akkor fordulhat bírósághoz, ha a  munkáltató a  döntés meghozatalánál irányadó
jogszabályokat megsértette.” A  személyzeti jellegű intézkedéseket tartalmazó határozatokkal szemben ezért
a fentiek szerint a Bjt. és az Iasz. jogorvoslati jogot biztosít az érintetteknek.
[45] 2. Az  Alaptörvény – 2013. április 1. óta hatályos – 25.  cikk (5)  bekezdés első mondata szerint: „A bíróságok
igazgatásának központi feladatait az  Országos Bírósági Hivatal elnöke végzi.” Hasonlóképpen, a  Bszi. 65.  §-a
értelmében az  OBH elnöke látja el a  bírói függetlenség alkotmányos elvének megtartásával a  bíróságok
igazgatásának központi feladatait. Az  OBH elnökének törvényi felhatalmazását határozat meghozatalára
az  igazgatási feladatainak ellátása érdekében a  Bszi. 76.  § (1)  bekezdés b)  pontja biztosítja. Számos a  Bszi.-ben
nevesített és kategorizált feladat- és hatáskörére tekintettel az  OBH elnöke igen különböző – de tipikusan
személyzeti vagy az  operatív igazgatáshoz kötődő – témakörökben és címzettekre hoz határozatokat. Ezek közül
azokkal a  személyzeti jellegű intézkedéseket tartalmazó határozatokkal szemben, amelyek bíró vagy igazságügyi
alkalmazott szolgálati viszonyból eredő igényét érintik, a  fent írtak szerint a  Bjt. 145.  § (1)  bekezdése és az  Iasz.
92.  §-a garantálja az  érintetteknek a  szolgálati bírósághoz, illetve a  (közigazgatási és munkaügyi) bírósághoz
fordulás jogát. Az  OBH elnökének azon igazgatási jellegű határozatai tekintetében, amelyek konkrét címzettek
személyes érintettségét nem vetik fel, külön jogorvoslati lehetőséget nem tartalmaz a törvény.
[46] 3. Amint azt az Alkotmánybíróság az  indítványozó által is hivatkozott korábbi – és a  jelen ügyre nézve is irányadó
– döntéseiben kifejtette, a  jogállamiság nélkülözhetetlen eleme a  jogbiztonság, amely egyéb követelmények
mellett azt a  feladatot rója a  közhatalommal rendelkező és jogot alkalmazó szervekre, hogy jogilag szabályozott,
megismerhető és kiszámítható módon járjanak el és döntsenek a  hatáskörükbe tartozó kérdésekben.
A  jogbiztonság alkotmányos alapelvének érvényesülését biztosító kiszámítható jogalkalmazói működést a  jogilag
szabályozott eljárási garanciák megléte hivatott kikényszeríteni. Ilyen eljárási garancia az  érintettek jogorvoslati
jogának biztosítása is a  jogaikat vagy jogos érdekeiket érintő döntésekkel szemben. Ezen Alaptörvényben is
biztosított jog hatékony érvényesülésének egyik feltétele, hogy jogosultjának módjában álljon az őt érintő döntés
ténybeli és jogi indokait megismerni – vagyis a  közhatalommal rendelkező szerv köteles legyen a  feladat- és
hatáskörei gyakorlása során hozott döntéseit okszerűen, kimerítően, az  érintett jogorvoslathoz való jogára is
figyelemmel megindokolni. Ilyen indokolási kötelezettség azonban a  jogállamiság alkotmányos alapértékéből
csak akkor következik, ha az  érintett döntéssel, intézkedéssel szemben jogorvoslatnak van helye, vagyis konkrét
érintettnek van olyan joga vagy jogos érdeke, amely alapján jogorvoslati jog formálható.
[47] 4. Az  Abtv. 46.  § (3)  bekezdése alapján az  Alkotmánybíróság hatásköre gyakorlása során folytatott eljárásban
határozattal megállapíthatja azokat az  Alaptörvény szabályozásából eredő, és az  Alaptörvény rendelkezéseit
érvényre juttató alkotmányos követelményeket, amelyeknek a vizsgált jogszabály alkalmazásának meg kell felelnie.
[48] E törvényi felhatalmazással élve, a  fent kifejtettek alapján a  Bszi. támadott 77.  § (2)  bekezdés második mondata
Alaptörvénnyel összhangban lévő értelmezési tartományának megállapítása céljából, az  Alkotmánybíróság
az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében foglalt jogállamiság alkotmányos alapértékéből fakadó alkotmányos
követelményként állapítja meg, hogy az  OBH elnöke azokat a  személyzeti jellegű intézkedéseket tartalmazó
határozatait, amelyekkel szemben jogorvoslatnak van helye – vagyis konkrét érintettnek van olyan joga vagy jogos
érdeke, amely alapján jogorvoslati jog formálható –, köteles okszerűen, kimerítően, az érintett jogorvoslathoz való
jogára is figyelemmel megindokolni.
[49] Az indítványozó által vizsgálni kért alkotmányjogi összefüggésben a  támadott törvényhelynek a  megállapított
alkotmányos követelmény szerinti alkalmazása megfelelő garanciát jelent arra, hogy az OBH elnökének – az általa
hozott határozatokhoz kapcsolódó – indokolási kötelezettsége az  Alaptörvény B)  cikkéből fakadó jogbiztonság
követelményével összhangban érvényesüljön. Az  Alkotmánybíróság ezért a  Bszi. 77.  § (2)  bekezdés második
mondata alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványi elemet elutasította.
VI. [50] Az indítványozó a jogállamiság alkotmányos alapértéke – az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése – alapján kifogásolta
a  Bszi. 78.  § (2)  bekezdésében szabályozott azon megoldást, amely szerint az  OBH elnökét – akadályoztatása
és tisztségének megüresedése esetén – az  OBH általános elnökhelyettese, az  ő akadályoztatása esetén pedig
a további helyettesek helyettesítik az OBH elnöke által meghatározott rendben, helyettesítésre jogosult hiányában
pedig a  feladatokat az  OBT elnöke látja el. Az  indítványban kifejtett álláspont szerint ugyanis így az  OBH elnöke
mandátumának lejárta esetén helyettese – akinek demokratikus legitimációja gyenge, hiszen megbízatása
nem az  Országgyűléstől, hanem az  OBH elnökétől ered – az  országgyűlési képviselők egyharmadának blokkoló
szavazatával hivatalban tartható.
[51] 1. A Bszi. 78. § (1) bekezdése szerint az OBH-ban egy általános elnökhelyettes, továbbá elnökhelyettesek működnek.
A 79. § (1) bekezdése alapján: „Az OBH általános elnökhelyettesét és elnökhelyetteseit a köztársasági elnök pályázat
útján, az  OBH elnökének javaslatára határozatlan időre nevezi ki.” A  80.  § (1) és (2)  bekezdései úgy rendelkeznek,
hogy: „(1) Az  OBH általános elnökhelyettese bíró, az  OBH elnökhelyettese bíró vagy igazságügyi alkalmazott.
(2) Az  OBH általános elnökhelyettese és elnökhelyettese felett a  munkáltatói jogokat az  OBH elnöke gyakorolja.”
Az OBH általános elnökhelyettese és elnökhelyettese megbízatása megszűnésének okait a Bszi. 81. § (1) bekezdése
sorolja fel. Eszerint: „Az OBH általános elnökhelyettesének és elnökhelyettesének megbízatása megszűnik: a)
lemondással, b) az összeférhetetlenség kimondásával, c) felmentéssel vagy d) a szolgálati jogviszony megszűnésével.”
A 84. § rendelkezése szerint – amely a megszűnési okok közül a felmentés szabályait részletezi – a köztársasági elnök
felmenti az  OBH általános elnökhelyettesét és elnökhelyettesét, ha az  OBH elnöke – az  indítvány okának részletes
kifejtésével és az annak alapjául szolgáló iratok egyidejű csatolásával – indítványozza.
[52] Az 1997. július 23-ától 2011. december 31-ig működött bírósági központi igazgatási rendszer – szemben
a  Bszi.-vel 2012. január 1-jétől bevezetett igazgatási modellel – nem az  egyszemélyi felelős vezetésű igazgatás,
hanem a  testületi önigazgatás elvén alapult, ezért a  támadott rendelkezésnek pontosan megfelelő előképe a  régi
Bszi.-ben nem szerepel. Hasonló szabályt a  régi Bszi. 46. § (2) – később (3) – bekezdése tartalmazott, amely 1997.
július 23-ától 2011. január 6-ig úgy szólt, hogy az  OIT elnökét az  OIT bíró tagjai közül választott elnökhelyettes
helyettesíti; majd 2011. március 1-jétől azt mondta ki, hogy az  OIT elnökét akadályoztatása esetén – ideértve azt
az esetet is, ha e tisztség nincs betöltve – az OIT bíró tagjai közül három évre választott elnökhelyettes helyettesíti.
Az  elnökhelyettes e  tisztségre nem választható újra. A  régi Bszi. szabályai szerint tehát a  bíróságok igazgatásának
központi feladatait ellátó OIT elnökhelyettesének legitimációja az  OIT általi megválasztáson alapult. A  régi Bszi.
hatálybalépését megelőzően pedig, a  bíróságokról szóló 1972. évi IV. törvény alapján miniszteriális igazgatási
modell működött, amelyben – a bírói testületek közreműködésével – az igazságszolgáltatás központi igazgatásával
kapcsolatos legfontosabb feladat- és hatásköröket az igazságügyminiszter gyakorolta.
[53] A Bszi. idézett szabályaiból kitűnik, hogy az  OBH általános elnökhelyettesét és elnökhelyettesét a  köztársasági
elnök nevezi ki, legitimitásuk tehát közvetlen módon az államfőtől származik. Az OBH általános elnökhelyettesének
és elnökhelyettesének kinevezési eljárása során, valamint megbízatásuk megszűnésének szabályai körében
érvényesülnek az  OBH elnökének szempontjai is; a  javaslattételi jognak és a  felmentés indítványozása jogának
az  OBH elnökéhez telepítésével ugyanis a  törvény garantálja, hogy az  Országgyűlés által választott OBH elnöke
a megbízatása időtartama alatt olyan általános elnökhelyettessel és elnökhelyettessel együtt láthassa el feladatait,
akik szakmai terveit támogatják, vezetői koncepciója kibontakoztatásában osztják a  nézeteit, az  általa képviselt
igazgatási irányvonallal azonosulni tudnak.
[54] 2. A Bszi. idézett 79. § (1) bekezdése szerint az OBH általános elnökhelyettesét és elnökhelyetteseit a köztársasági
elnök nevezi ki. A  Bszi. 65.  §-a értelmében azonban a  bíróságok igazgatásának központi feladatait – első számú
igazgatási vezetőként – az  OBH országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával választott elnöke látja
el. Őt az  általános elnökhelyettes, az  elnökhelyettesek, illetve helyettesítésre jogosult hiányában az  OBT elnöke
a Bszi. 78. § (2) bekezdése alapján csak helyettesíteni jogosultak akadályoztatása, illetve a tisztség betöltetlensége
esetén helyettesítik. Az OBH elnökének helyettesítése – a Bszi. 78. § (2) bekezdésének nyelvtani értelmezése szerint
is – alapesetben olyankor válhat szükségessé, amikor az  OBH hivatalban lévő elnöke (időszakosan, átmenetileg)
akadályoztatva van feladatai ellátásában. Ehhez képest atipikusnak nevezhető a „helyettesítés” azon esete, amikor
erre azért van szükség, mert az OBH elnöki tisztség nincs betöltve; ilyenkor ugyanis a bíróságok igazgatásáért felelős
első számú vezető megválasztására hatáskörrel rendelkező Országgyűlés (vagy az  OBH elnökének személyére
javaslatot tenni jogosult köztársasági elnök) van mulasztásban a  személyügyi döntés meg nem hozatala miatt.
Ebben az esetben az Országgyűlésnek lehetősége van a képviselők kétharmadának szavazatával legitimált bírósági
igazgatási vezető megválasztásával a  helyzetet feloldani, az  OBH elnökének helyettesítésére vonatkozó törvényi
rendelkezés alkalmazására pedig – mivel a bírósági szervezet igazgatását, az ezzel kapcsolatos feladatok folyamatos
ellátását ilyenkor is garantálni kell – csak akkor kerül sor (ideiglenes, átmeneti megoldásként), ha e  lehetőséggel
az Országgyűlés nem él.
[55] Az OBH általános elnökhelyettese és elnökhelyettesei – helyettesítési jogkörükben, és esetleges önálló
feladat- és hatásköreikben – közhatalmat gyakorló személyeknek minősülnek, ezért demokratikus legitimációval kell
rendelkezniük. A köztársasági elnök általi kinevezés – mint hatalomközvetítés – vezető-helyettesek esetében magas
közjogi legitimációnak minősül, és egyéb hasonló tisztségek esetében is megszokott alkotmányjogi megoldásnak
tekinthető. A  köztársasági elnök az  Alaptörvény 9.  cikk (1)  bekezdése értelmében kifejezi a  nemzet egységét és
őrködik az  államszervezet demokratikus működése felett. A  kinevezésre irányuló személyi javaslatot – így az  OBH
elnökének az OBH általános elnökhelyettese és elnökhelyettesei személyére irányuló javaslatát is – elutasíthatja, ha
az  a  törvényi feltételeknek nem felelne meg, vagy a  jelölt kinevezése az  államszervezet demokratikus működését
veszélyeztetné.
[56] Ez az Országgyűlés által választott megbízatás-elnyerési mód az OBH általános elnökhelyettese és elnökhelyettesei
tisztsége esetében, az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint olyan legitimációs megoldás, amely az  Alaptörvény
keretei között maradva és a  jogállamiság alkotmányos alapértékéből fakadó követelménynek megfelelve,
a szuverén népre – az Országgyűlésen és a köztársasági elnökön keresztül – megszakítások nélkül visszavezethető
láncolatot alkotva biztosítja a  feladat- és hatáskörök ellátásához szükséges demokratikus felhatalmazottságot.
Az  Alkotmánybíróság ezen indokok miatt a  Bszi. 78.  § (2)  bekezdésének az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésébe
ütközését állító indítványi elemet elutasította.
VII. [57] Az indítványozó a  Bszi. 89.  § (2)–(3)  bekezdései, a  90.  § (2)  bekezdés g)  pontja, a  103.  § (3)  bekezdése,
a  106.  § (1)  bekezdése, valamint a  Bjt. 21.  §-a és 18.  § (3)–(5)  bekezdései alkotmányossági vizsgálatát is kérte
az  Alkotmánybíróságtól. Indítványában egyrészt a  támadott rendelkezéseket közvetve a  bírói függetlenséget
sértőnek tartja, mert álláspontja szerint gyengíti az OBT súlyát, hogy az OBT elnöki tisztséget félévente – a szabályok
szerint egymást váltva – töltik be az  OBT tagjai, a  nem bíró tagok pedig csak szavazati jog nélkül vehetnek részt
az  OBT ülésein, ezzel nehezebbé téve az  OBH elnökének ellenőrzését. Másrészt a  bírói függetlenséget és
– a kiszámíthatatlanság miatt – a jogállamiság elvét sértőnek tartja azt, hogy az OBH elnöke a bírói álláspályázatot
érvénytelenné nyilváníthatja akkor is, ha egy első helyre rangsorolt pályázó az OBT egyetértését is bírja. Ugyanezen
okból kifogásolta az is, hogy az OBH elnöke eltérhet az OBT által a rangsor kialakításához meghatározott elvektől.
[58] 1. Az  Alkotmánybíróság az  indítványi elemnek először az  OBT összetételére és az  OBT elnöki tisztségére irányuló
kifogásait vizsgálta meg.
[59] 1.1. Az  OBT-re vonatkozó legfőbb rendelkezéseket a  Bszi. „A bíróságok központi igazgatása” című Harmadik
részben, az OBH elnökére vonatkozó szabályokat követően, „A bíróságok központi igazgatásának felügyelete” című
VII. Fejezetben tartalmazza. A  Bszi. 88.  § (1)  bekezdésének meghatározása szerint: „Az OBT a  bíróságok központi
igazgatásának felügyeleti testülete.” A  Bszi. 88.  § (3)–(4)  bekezdései, a  91.  § (1)  bekezdése, valamint a  102.  §
alapján az  OBT 15 fős testület, amely a  Kúria elnökéből és 14 – a  bírák küldöttértekezlete által a  küldöttek közül,
szavazattöbbséggel – hat évre választott bíró tagból áll, akik között 1 ítélőtáblai, 5 törvényszéki, 7 járásbírósági és
1 közigazgatási és munkaügyi bírósági bíró lehet. Az OBT tagjainak és póttagjainak megválasztására vonatkozó fő
szabályokat a Bszi. 90–102. §-ai tartalmazzák, a részletszabályokat az OBT SzMSz-e hivatott rendezni. A Bszi. 106. §
(1) bekezdésének első és második mondata szerint: „Az OBT ülése a bírák számára nyilvános, kivéve, ha az OBT zárt
ülés tartását rendeli el. Az ülésen tanácskozási joggal részt vesz az OBH elnöke, az  igazságügyért felelős miniszter,
a legfőbb ügyész, a Magyar Ügyvédi Kamara elnöke, a Magyar Országos Közjegyzői Kamara elnöke, az OBT elnöke
és a  tanácskozási joggal részt vevők által meghívott eseti szakértő, továbbá az  OBT elnöke által meghívott civil
és egyéb érdek-képviseleti szervezet képviselője.” Az  OBT-nek a  központi igazgatás felügyelete körébe tartozó
általános központi igazgatással összefüggő, statisztikai adatgyűjtéssel, az ügyelosztással és a munkateherméréssel
összefüggő, személyzeti területtel kapcsolatos, és képzéssel kapcsolatos feladatairól a  Bszi. 103.  §-a rendelkezik.
E  feladatokon kívül a  Bszi. 74.  §-a – a  köztársasági elnök mellett – az  OBT tagjai kétharmadának is megadja
a  jogot, hogy határozattal (az okok részletes kifejtésével, és az azok alapjául szolgáló iratok egyidejű csatolásával)
indítványozza az  Országgyűlésnél az  OBH elnöke tisztségtől való megfosztását, ha neki felróható okból 90 napon
túlmenően nem tett eleget megbízatásából eredő feladatainak, továbbá ha valamely cselekménye, magatartása
vagy mulasztása miatt a tisztségére méltatlanná vált.
[60] A Bszi. 105.  §-a szerint: „(1) Az  OBT szükség szerint, de évente legalább négyszer ülésezik. Az  ülést az  OBT elnöke
hívja össze. (2) Az  OBT ülését össze kell hívni, továbbá a  javasolt kérdést napirendre kell tűzni, ha azt az  OBT
tagjainak legalább egyharmada javasolja. A  Kúria teljes ülése, valamint bármely ítélőtábla vagy törvényszék
összbírói értekezlete kezdeményezheti az  OBT feladatkörébe tartozó kérdésnek az  OBT napirendjére vételét és
az  OBT általi megtárgyalását. (3) Az  OBT akkor határozatképes, ha az  ülésén tagjainak legalább kétharmada jelen
van. (4) Az OBT a határozatát szótöbbséggel hozza. Szavazategyenlőség esetén az elnök szavazata dönt.”
[61] 1.2. Az Alkotmánybíróság a 97/2009. (X. 16.) AB határozatban az OIT régi Bszi.-beli szabályozása alkotmányosságát
vizsgálta abból a szempontból, hogy sérti-e a hatalommegosztás elvét és a bírói függetlenséget az, hogy az OIT-nek
nem bíró tagjai is vannak, közöttük az igazságügyi és rendészeti miniszter. A most vizsgált indítványi elem kapcsán
e  döntés érvrendszerének bemutatása azért szükséges, hogy rávilágítson arra: ha egy többségében bírókból álló,
a  bíróságok igazgatásának központi feladatait ellátó testület (amelyben összességében kisebbségben voltak
a  nem bíró tagok) működése nem sértette a  bírói függetlenséget, akkor ennek sérelmét még kevésbé vetheti
fel az  OBT-nek, mint csak bírókból álló, és a  bíróságok központi feladatait ellátó testületnek a  jelenlegi szabályok
szerinti működése. Az AB határozatban az Alkotmánybíróság elemezte az OIT-re vonatkozó alkotmányi és törvényi
szabályokat, az  OIT feladatköreit, és azt is megállapította, hogy: „Az igazságszolgáltatás igazgatási modelljére
vonatkozóan nincsenek nemzetközi standardok. […] A  jogrendszer hasonlóságára tekintettel mintaadó európai
államokban mára általánossá vált az  – az  összetételében változatos – igazgatási »főtanácsok« felállítása, amelyek
hatásköre, a bírósági igazgatásra kifejtett tényleges hatása eltérő.” (ABH 2009, 870, 876.) Az Alkotmánybíróság arra
is rámutatott, hogy „a hatalommegosztás és a bírói függetlenség érvényesülését nem a bírói szervezet és a másik
két hatalmi ág, a »non-governmental« szervezetek, valamint a politikai, társadalmi rendszer egyéb szereplői közötti
kapcsolatok hiánya definiálja. Ebből a szempontból jelentősége van annak, hogy, az ítélkezésre vonatkoztatott bírói
függetlenség alkotmányos elve nem azonosítható a  bíróságok funkcióspecifikus tevékenységének keretet adó
bírósági szervezet függetlenségével. […] Az önálló bírói hatalmi ág közhatalmi tevékenysége az igazságszolgáltatási
feladatok ellátásában materializálódik. […] Az  ennek megvalósulásához nélkülözhetetlen szervezeti és személyi
garanciákat a bíróságok igazgatásáról szóló rendelkezésekben követett megoldások nem ronthatják le.” (ABH 2009,
870, 880.) Az  Alkotmánybíróság e  határozatában is megerősítette, hogy az  Alkotmány rendelkezéseinek keretei
között a bírósági igazgatási rendszer részleteinek alakításában a jogalkotói szabadság érvényesül.
[62] 1.3. Az Alkotmány korábbi szövege, az 50. § (4) bekezdés első fordulatában – a Magyar Köztársaság Alkotmányának
módosításáról szóló 1997. évi LIX. törvény 10. §-a által eszközölt módosítás következtében – 1997. október 1-jétől
2011. december 31-ig kifejezetten kimondta, hogy a bíróságok igazgatását az OIT végzi. Ezen időszak alatt, a  régi
Bszi. 34.  § (1)  bekezdésében foglaltakra is figyelemmel, a  bíróságok igazgatásának központi feladatait – a  bírói
függetlenség alkotmányos elvének megtartásával – az OIT mint testület (majd később néhány igazgatási feladat- és
hatáskört egyszemélyben az OIT elnöke) látta el, a bírói önkormányzati szervek közreműködésével. Az Alaptörvény
már hivatkozott – 2013. április 1. óta hatályos – 25.  cikk (5)  bekezdése a  bíróságok igazgatási modelljéről
a következőképpen rendelkezik: „A bíróságok igazgatásának központi feladatait az Országos Bírósági Hivatal elnöke
végzi. A bírói önkormányzati szervek közreműködnek a bíróságok igazgatásában.”
[63] Az OBT a  Bszi. 88.  § (1) és (3)  bekezdései, és a  105.  § értelmében testület, amely a  döntéseit is testületként,
szótöbbséggel hozza. Egyes tagjainak – így a  félévente változó elnökének – külön törvényben nevesített
jogosítványai nincsenek; az  elnöknek jellemzően csak az  OBT üléseinek összehívásával, vezetésével (beleértve
szavazategyenlőség esetén az OBT elnökét megillető ügydöntő szavazati jogot), az ülésre eseti szakértők, valamint
civil és egyéb érdekképviseleti szervezet képviselőjének meghívásával, jegyzőkönyv és összefoglaló készítésével,
és az  OIT képviseletével kapcsolatos külön jogosítványai vannak. A  Bszi. 89.  § (2) és (3)  bekezdései értelmében:
„(2) Az  OBT elnöki tisztségét a  tagok félévenként egymást váltva viselik oly módon, hogy elsőként a  leghosszabb
tartamú bírói szolgálati viszonnyal rendelkező bíró tölti be a  tisztséget, akit a  további tagok a  bírói szolgálati
viszonyuk időtartamának csökkenő sorrendjében követnek. (3) Az  OBT elnökét – akadályoztatása esetén –
az elnökhelyettes helyettesíti. Az elnökhelyettesi tisztséget a  tagok félévenként egymást váltva viselik oly módon,
hogy elsőként a második leghosszabb tartamú bírói szolgálati viszonnyal rendelkező bíró tölti be a tisztséget, akit
a további tagok a bírói szolgálati viszonyuk időtartamának csökkenő sorrendjében követnek.” A Bszi. ezen szabályai
– az  OBT vezetésében a  folyamatosság szempontját is kifejezésre juttatva – lehetőséget teremtenek arra, hogy
az  OBT soron következő elnöke az  elnöki tisztség betöltését megelőző fél évben elnökhelyettesként készüljön fel
az elnöki teendők ellátására.
[64] Az OBT testületi jellege miatt, valamint mert 14 bíró tagját (a  féléves elnöki ciklusokkal szemben) a  testület
stabilitásának biztosítása céljából hosszabb időre, hat évre választják; továbbá azért, mert az  OBT-nek mint
a bíróságok központi igazgatása felügyeleti (és nem a központi igazgatás feladatait ellátó) testületének nincsenek
az  ítélkezési tevékenységgel összefüggő tartalmi feladatok ellátására irányuló hatáskörei, konkrét ügyekkel és
az egyes bírók ítélkezési tevékenységével kapcsolatos jogosítványai, nem sérti a bírói függetlenséget, hogy az OBT
elnöki és elnökhelyettesi posztján féléves ciklusban követik egymást az OBT tagjai, törvényben meghatározott rend
szerint, bírói szolgálati viszonyuk hosszúságának megfelelően.
[65] 1.4. Nem sérti a  bírói függetlenséget az  sem, hogy az  OBT „nem bíró tagjai” (az OBT ülésein tanácskozási joggal
résztvevők) csak tanácskozási joggal vehetnek részt az OBT ülésein; az OBT hatásköreire is figyelemmel ugyanis nem
vezethető le annak szükségessége a bírói függetlenség alkotmányos elvéből, hogy a bíróságok központi igazgatása
felett felügyeletet gyakorló testületnek feltétlenül lennie kell más hatalmi ágaktól származó, szavazati joggal
rendelkező tagja is. Az  Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy a  hatalommegosztással kapcsolatos alkotmányossági
problémát éppen az vethetne fel, ha a jogalkotó a bíróságok központi igazgatásának olyan rendszerét alakítaná ki,
amelyben a bírók kárára, más hatalmi ágak javára egyoldalú erőeltolódás lenne kimutatható. Az Alkotmánybíróság
megjegyzi továbbá azt is, hogy a  kérdés vizsgálatánál csak abban kell állást foglalnia, hogy a „nem bíró tagok”
szavazati jog nélküli részvétele az OBT-ben sérti-e az  indítványozó által felhívott alaptörvényi rendelkezést, vagyis
a  bírói függetlenséget; abban nem, hogy a  törvényhozó által választott konkrét igazgatási (felügyeleti) megoldás
milyen egyéb eszközökkel és módon lenne megvalósítható, vagy van-e hatékonyabb megoldás.
[66] A bírói függetlenség szempontjából az  sem kifogásolható, hogy a  Bszi. 103.  § (1)  bekezdés a)  pontja értelmében
az OBT (amelyben csak a bíró tagok szavazhatnak) ellenőrzi az OBH elnökének központi igazgatási tevékenységét,
és élhet jelzéssel az  OBH elnöke felé, valamint – tagjai kétharmadának szavazatával meghozott határozatával –
indítványozhatja az  Országgyűlésnél az  OBH elnökének tisztségtől való megfosztását [Bszi. 74.  § (1)  bekezdés];
ez  a  bírói önigazgatás elvével összhangban lévő megoldás. Ugyanakkor nem ez  az egyetlen és kizárólagos útja
az OBH elnöke tisztségtől való megfosztása indítványozásának (és ezen keresztül az OBH elnöke központi igazgatási
tevékenysége ellenőrzésének), mert a  Bszi. 74.  § (1)  bekezdése a  köztársasági elnöknek is azonos indítványozási
jogot biztosít. Az OBH elnöke feletti kontroll így nem pusztán az OBT kezében összpontosul, hanem a felelősségre
vonásban más hatalmi ágaknak (a köztársasági elnöknek, illetve az Országgyűlésnek) is törvényben meghatározott
szerepe lehet, a  hatalmi ágak együttműködésének elvére, a  hatalmi ágak és a  közhatalmat gyakorló intézmények
közötti egyensúly megtartására tekintettel. Az  OBT az  ítélkezési tevékenységgel összefüggő tartalmi feladatok
ellátására nem rendelkezik hatáskörrel, az egyes bírók ítélkezési tevékenységének befolyásolása kapcsán nincsenek
jogosítványai, ezért az  ítélkezési tevékenységre vonatkozó bírói függetlenség sérelmét a  testület összetétele nem
veti fel.
[67] Az Alkotmánybíróság ezért az indítványi elemnek a Bszi. 89. § (2) és (3) bekezdéseit, a 90. § (2) bekezdés g) pontját
és a 106. § (1) bekezdését az Alaptörvény 26. cikk (1) bekezdése alapján támadó részét elutasította.
[68] 2. Az  Alkotmánybíróság ezt követően az  indítványi elem azon részét vizsgálta, amelyben az  indítványozó azt
kifogásolta, hogy a bírói függetlenséget [Alaptörvény 26. cikk (1) bekezdés] és a jogállamiságot [Alaptörvény B) cikk
(1) bekezdés] veszélyezteti, hogy egyrészt az OBH elnöke a bírói álláspályázatot érvénytelenné nyilváníthatja akkor
is, ha a pályázaton első helyre rangsorolt pályázó az OBT egyetértését is bírja, másrészt pedig, hogy az OBH elnöke
eltérhet az OBT által a rangsor kialakításához meghatározott elvektől is.
[69] 2.1. A  bírói pályázati eljárásnak, a  bíróvá válás folyamatának egy az  1997. évi igazságszolgáltatási reform során
kialakítotthoz képest új szabályozását vezette be a  Bjt. A  korábbi bírói pályázati rendszerben a  pályázók közül
a  pályázattal érintett bíróság szintjének megfelelően a  megyei bíróság, az  ítélőtábla vagy a  Legfelsőbb Bíróság
elnöke volt jogosult a  pályázatot kiírni, és javaslatot tenni a  kinevezendő jelölt személyére; e  kinevezési javaslata
megtételében őt a  bírói tanács véleménye – amelyet be kellett szerezni – nem kötötte, továbbá nem kellett
megindokolnia sem a  választását. A  pályázat elbírálásáról végső soron az  OIT döntött, illetve az  OIT terjesztette
a kinevezési javaslatot a köztársasági elnök elé, de az OIT sem volt kötve a bíróság elnökének javaslatához. A bírói
pályázati eljárást az  egyes törvényeknek a  bíróságok hatékony működését és a  bírósági eljárások gyorsítását
szolgáló módosításáról szóló 2010. évi CLXXXIII. törvény 2011. március 1-jei hatállyal átalakította; ezt követően
a bírói álláshelyre benyújtott pályázatokat a bírói tanács a törvényben meghatározott szempontok szerint pontozta
és rangsorolta; ha a pályázattal érintett bíróság elnöke ettől a rangsortól el kívánt térni, akkor azt írásban indokolnia
kellett. A pályázatokat az OIT bírálta el, a testületet a javaslatok nem kötötték.
[70] Az Alkotmánybíróság áttekintette a  Bjt. hatályos, bírói pályázati eljárásra vonatkozó szabályozását. A  jelenlegi
szabályozás szerint a  pályázat kiírására az  OBH elnöke jogosult [Bjt. 9.  § (1)  bekezdés]. A  pályázatot az  adott
bíróság elnökéhez kell benyújtani, aki a  pályázót meghallgathatja [Bjt. 11.  § (1)–(2)  bekezdés]. A  pályázati
határidő leteltét követő 15 napon belül a  bíróság bírói tanácsa a  pályázókat meghallgatja, és a  pályázatokat
a pontszámoknak megfelelően rangsorolja (Bjt. 14. §). A pályázati rangsor kialakításánál kizárólagosan figyelembe
vehető szempontokat a  Bjt. 14.  § (4)  bekezdése tartalmazza, a  szempontokhoz rendelhető pontszámokat pedig
az  igazságügyért felelős miniszter rendeletben határozza meg [Bjt. 14.  § (5)  bekezdés, a  bírói álláspályázatok
elbírálásának részletes szabályairól és a  pályázati rangsor kialakítása során adható pontszámokról szóló
7/2011. (III. 4.) KIM rendelet (a továbbiakban: KIM rendelet)]. A bírói tanács a pontszámok alapján kialakult sorrendtől
nem térhet el, holtverseny nem lehetséges a pályázók között [Bjt. 15. § (1)–(2) bekezdés]. A bírói tanács a rangsort
megküldi a  törvényszék, illetve az  ítélőtábla vagy a  Kúria elnökéhez [Bjt. 15.  § (3)  bekezdés]. Ha a  törvényszék,
vagy az ítélőtábla elnöke egyetért azzal, hogy az első helyen rangsorolt pályázó töltse be az álláshelyet, a rangsort
és a  pályázatokat 8 munkanapon belül továbbítja az  OBH elnökének; ha a  sorrendtől a  második vagy harmadik
helyen álló pályázó javára el kíván térni, ezt írásbeli indokolással teheti meg, amelyet ebben az esetben a rangsorral
és a  pályázatokkal együtt szintén meg kell küldenie az  OBH elnökének (Bjt. 16.  §). A  pályázatot az  OBH elnöke,
illetve a Kúriára kiírt pályázat esetében a Kúria elnöke bírálja el (Bjt. 17. §). Ha az elbírálók egyetértenek azzal, hogy
az első helyen rangsorolt pályázó töltse be az álláshelyet, akkor a nyertes pályázónak, ha nem bíró, a bíróvá történő
kinevezéséről 8 munkanapon belül intézkedni kell (felterjesztés a  köztársasági elnökhöz), ha pedig bíró, akkor
8 munkanapon belül a megpályázott helyre át kell helyezni [Bjt. 18. § (1)–(2) bekezdés]. Az elbírálók a második vagy
harmadik helyen álló pályázó javára eltérhetnek az elbírálás során, de ekkor az eltérésre irányuló, indokolt javaslatot
és a  pályázatokat meg kell küldeni az  OBT-nek, az  OBT egyetértésének beszerzése céljából. Ha az  OBT az  eltérési
javaslattal egyetért, az  elbírálási folyamat az  imént írtak szerint folytatódik. Ha az  OBT nem ért egyet az  eltérési
javaslattal, akkor az OBH elnökének vagy az első helyen rangsorolt pályázó javára kell döntenie, vagy új javaslatot
tehet az  OBT-nek, vagy eredménytelenné nyilváníthatja a  pályázatot [Bjt. 18.  § (3)–(5)  bekezdés]. Az  OBT feladata
meghatározni azokat az elveket, amelyeket az elbírálóknak figyelembe kell venniük, amikor az álláshelyet a második
vagy harmadik helyen álló pályázóval kívánják betölteni, és az  OBT egyetértési jogot gyakorol az  ilyen betöltések
esetében [Bszi. 103. § (3) bekezdés b)–c) pontok]. A Kúriára kiírt pályázat esetében az OBH elnökének jogait a Kúria
elnöke gyakorolja, a  pályázat eredményes elbírálása esetén azonban meg kell keresnie az  OBH elnökét a  nyertes
pályázó bíróvá történő kinevezése, illetve áthelyezése érdekében (Bjt. 19. §).
[71] Az eredménytelen pályázatról a  Bjt. 20.  §-a rendelkezik: „(1) Eredménytelen a  pályázat, ha egyetlen pályázat sem
érkezik vagy azokat a  bíróság elnöke a  13.  §-ban foglaltak szerint elutasította, továbbá ha a  pályázat elbírálására
jogosult OBH elnöke, vagy kúriai pályázat esetén a  Kúria elnöke a  pályázók egyikével sem kívánja betölteni
az álláshelyet. (2) Ha a pályázat eredménytelen, új pályázatot kell kiírni.”
[72] A pályázat eredményéről az  elbíráló értesíti az  érintett bíróság elnökét. A  pályázókat a  bíróság elnöke
tájékoztatja írásban [Bjt. 21.  § (1)–(3)  bekezdés]. Eredményes pályázat esetén a  nyertes pályázó kinevezésének
vagy áthelyezésének közzétételétől számított 15 napon belül a  pályázaton részt vett (és elkésettség miatt el
nem utasított) pályázó kifogással élhet, ha álláspontja szerint a  nyertes pályázó nem felel meg a  bíróvá történő
kinevezés feltételeinek, vagy a  pályázati kiírásban szereplő feltételeknek [Bjt. 21.  § (4)  bekezdés]. A  kifogást
a  pályázattal érintett bíróság elnökénél kell benyújtani, aki azt továbbítja a  kérelmezettnek (az OBH elnökének,
vagy a  Kúria elnökének), a  kérelmezett pedig 5 munkanapon belül megküldi a  kifogást a  Budapest területén
illetékes közigazgatási és munkaügyi bíróságnak, amely 15 napon belül, nemperes eljárásban határoz róla [Bjt. 21. §
(5)–(6) bekezdés].
[73] 2.2. A  Bjt.-ben szabályozott bírói pályázati eljárásról megállapítható, hogy pontozásához és elbírálásához a  Bjt.
– a  14.  § (4)  bekezdésében – objektív szempontokat határoz meg, az  elbírálás folyamatában pedig több szerv
(a bírói tanács, a bíróság elnöke, az OBH elnöke vagy a Kúria elnöke, illetve az OBT és a köztársasági elnök) egymásra
utaltan, egymást kontrollálva és kiegyensúlyozva köteles együttműködni.
[74] A pályázati eljárásban meghatározó szerepe van a – Kúrián, az ítélőtáblán, továbbá a törvényszéken működő – bírói
tanácsnak, amely a Bszi. 147. és 148. §-ai értelmében az összbírói értekezlet által 6 évre megválasztott, 5–15 tagú
bírói testület; a  bírók által demokratikusan legitimált, a  Bszi. 142.  § d)  pontja alapján a  bíróságok igazgatásában
közreműködő szerv. Szerepének fontosságát mutatja, hogy ez  a  testület jogosult a  pályázókat meghallgatni és
– a  KIM rendelet 15.  §-a, valamint 1.  melléklete 11.  pontja alapján – dönteni a  személyes meghallgatáson adható
20 pontról; továbbá a  bírói tanács pontozza és rangsorolja a  pályázatokat, amely rangsortól a  törvényszék, illetve
az ítélőtábla elnöke, továbbá a Kúria elnöke is csak indokolással térhet el. A bírói tanács ezért a rangsor első, második
és harmadik helyén álló pályázók meghatározásával jelentős befolyást gyakorolhat a bírói álláshely betöltésére.
[75] A törvényszék, illetve az ítélőtábla elnöke az említettek szerint írásbeli indokolással megváltoztathatja a bírói tanács
által felállított rangsort a második vagy harmadik helyen álló pályázó javára.
[76] Az OBT – egyrészt azoknak az  elveknek a  meghatározásával, amelyeket az  elbírálóknak figyelembe kell venniük,
amikor az álláshelyet a rangsorban második vagy harmadik helyen álló pályázóval kívánják betölteni, másrészt pedig
ilyen eltérések esetében az egyetértési jog gyakorlásával – ugyancsak kiemelkedő szerepet játszik a bírói pályázat
elbírálásának folyamatában, ugyanis meg tudja akadályozni, hogy a rangsor első, második és harmadik helyén álló
pályázó elnyerhesse az álláshelyet.
[77] Ugyanakkor a  Bjt. 17.  §-a kifejezetten rögzíti, hogy a  pályázat elbírálója az  OBH elnöke (illetve a  Kúria elnöke
a Kúriára kiírt pályázat esetén), a törvény tehát ezt a hatáskört a bíróságok igazgatásának központi feladatait ellátó
szervhez telepíti. Ez  a  megoldás az  egyszemélyi felelős igazgatás modelljéhez következetes, és összhangban van
az  Alaptörvény Záró és vegyes rendelkezések 14. (1)  bekezdésével is, amely szerint az  OIT és elnöke jogutódja
a  bíróságok igazgatása tekintetében – sarkalatos törvényben meghatározott kivétellel – az  OBH elnöke. Ezzel
az  alkotmányozó – figyelemmel a  2011. december 31-ig hatályos Alkotmány és a  régi Bszi. OIT-tal és az  OIT
elnökével kapcsolatos szabályaira – rögzítette, hogy a  bíróságok (központi) igazgatása az  OBH elnökének
a feladatkörébe tartozik, ő gyakorolja azokat a jogokat, amelyeket korábban az OIT, illetve annak elnöke gyakorolt;
így a bírói pályázatok kiírásának és elbírálásának jogát is.
[78] Ezen kívül a nyertes pályázó törvényi feltételeknek megfelelő voltát a kinevezéskor a köztársasági elnök is vizsgálja.
Mindezen szervek együttműködése szükséges az eredményes pályázati eljáráshoz.
[79] 2.3. Az  eredménytelen pályázatok egyik kategóriája a  Bjt. 20.  § (1)  bekezdésének utolsó fordulata szerint, ha
a  pályázat elbírálására jogosult OBH elnöke, vagy kúriai pályázat esetén a  Kúria elnöke a  pályázók egyikével sem
kívánja betölteni az  álláshelyet. A  pályázat eredménytelenségének az  indokát ebben az  esetben – szemben
a  Bjt. 20.  § (1)  bekezdés első és második fordulatában szabályozott esetekkel – nem a  törvény maga határozza
meg, hanem azt az  OBH elnökének, illetve a  Kúria elnökének a  diszkrecionális döntése jelenti. A  pályázat
eredménytelenné nyilvánításának a  joga a  pályázatot elbírálókat illeti meg, ezt a  Bjt. 18.  § (4)–(5)  bekezdései, és
19. §-a biztosítják. (Ezért nem tekinthető „vétójognak” az OBH elnökének és a Kúria elnökének az a saját joga, hogy
eredménytelenné nyilváníthatja a pályázatot.)
[80] Az Alkotmánybíróság a  jelen pontban vizsgált indítványi elem vonatkozásában továbbra is megállapíthatónak
tartja, hogy „A jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a  közhatalommal rendelkező szervek a  jog által
meghatározott szervezeti keretek között, a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára
megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a  tevékenységüket.” [56/1991. (XI. 8.)
AB határozat, ABH 1991, 454, 456.]
[81] A jelen esetben a bírói pályázati eljárásról kimutatható, hogy az abban közreműködő – a sorrend meghatározására,
illetve annak megváltoztatására, valamint egyetértési jog gyakorlására jogosult – bírói szervek a  pályázatok
elbírálására jogosult OBH elnöke, illetve a  Kúria elnöke mellett érdemi befolyással bírnak az  eljárás kimenetelére.
A  bírói pályázati eljáráshoz kapcsolódó garancia ezen kívül az  eljárás egészének – különösen a  pályázati rangsor
kialakítása során kizárólagosan figyelembe vehető szempontoknak [Bjt. 14. § (4) bekezdés] – törvényi rendezettsége,
amely csak a  pályázatok objektív kritériumok szerinti elbírálásának enged teret, minimálisra szorítva a  szubjektív
elemek felmerülésének lehetőségét.
[82] Azáltal azonban, hogy a  Bjt. 20.  § (1)  bekezdése abban az  esetben is lehetővé teszi a  pályázat eredménytelenné
nyilvánítását, ha a pályázat elbírálására jogosult OBH elnöke, vagy kúriai pályázat esetén a Kúria elnöke a pályázók
egyikével sem kívánja betölteni az  álláshelyet, az  – egyéb fázisában törvényben részletesen szabályozott, és több
bírói szerv kontrollja alatt lezajló – eljárás végén a  nyertes pályázó személyéről meghozandó döntés szubjektívvá
és diszkrecionálissá válhat, ezzel relativizálva az  eljárás során meglévő garanciákat. A  Bjt. 20.  § (1)  bekezdésének
utolsó fordulata ugyanis nem nevesíti azokat az  indokokat, amelyek alapján az OBH elnöke, illetve a Kúria elnöke
a pályázatot az arra határidőben hiánytalanul beérkezett és a törvényben, illetve a KIM rendeletben foglaltak szerint
rangsorolt pályázatok megléte esetén is eredménytelenné nyilváníthatja; és ezzel jogbizonytalanságot okoz.
[83] 2.4. Az Abtv. 46. § (1) bekezdése szerint: „Ha az Alkotmánybíróság hatáskörei gyakorlása során folytatott eljárásában
a  jogalkotó általi mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség fennállását állapítja meg, a  mulasztást elkövető
szervet – határidő megjelölésével – felhívja feladatának teljesítésére.” A  (2)  bekezdés c)  pontja értelmében:
„A jogalkotói feladat elmulasztásának minősül, ha a jogi szabályozás Alaptörvényből levezethető lényeges tartalma
hiányos.”
[84] Az indokolásban kifejtettekre tekintettel az  Alkotmánybíróság a  jogalkotó általi mulasztással előidézett
alaptörvény-ellenesség fennállását állapítja meg amiatt, mert a  törvényhozó elmulasztotta az  Alaptörvény B)  cikk
(1)  bekezdésében szereplő jogállamiság alkotmányos alapértékéből fakadó jogbiztonság követelményének
megfelelően szabályozni, hogy az  OBH elnöke és a  Kúria elnöke milyen esetkörökben, milyen indokok alapján
nyilváníthatja eredménytelennek az  olyan bírói álláshelyre kiírt pályázatot, amelyre több érvényes és a  bírói
tanácsok által rangsorolt pályázat is időben beérkezett. Ezen okok törvényi szintű megjelenítésére – legalább
általános megfogalmazásban – egy ilyen precízen kidolgozott eljárás esetében szükség van egyrészt azért is,
hogy fogódzót nyújtsanak az  OBH elnöke, illetve a  Kúria elnöke számára, amikor a  pályázat eredménytelenné
nyilvánításáról szóló határozatukat megindokolják, másrészt pedig azért is, hogy maguk az  érintett pályázók
is kaphassanak visszajelzést arról, hogy érvényesen benyújtott, és akár magas pontszámot is elért pályázatuk
ellenére miért lett mégis eredménytelen az eljárás. Az Alkotmánybíróság felhívja az Országgyűlést, hogy jogalkotói
feladatának 2013. december 31-ig tegyen eleget.
[85] Az Alkotmánybíróság az  indítványi elemnek a  Bszi. 103.  § (3)  bekezdése, a  Bjt. 18.  § (3)–(5)  bekezdései és 21.  §-a
alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló részét elutasította.
VIII. [86] Az indítványozó a  Bszi. 114.  § (1)  bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítását is kérte. Az  alaptörvényellenesség indokát abban jelölte meg, hogy a  támadott törvényhely által a  Kúria elnökével szemben támasztott,
általánosan megfogalmazott feltétel – vagyis, hogy az  Országgyűlés a  határozatlan időre kinevezett és legalább
5 éves bírói szolgálati jogviszonnyal rendelkező bírák közül választhatja meg a  Kúria elnökét –, mivel az  csak
a Magyarországon bíróként eltöltött szolgálati jogviszonyra vonatkozik, kizárta a Legfelsőbb Bíróság hivatalban volt
elnökét a Kúria elnökévé megválasztható személyek köréből, ezért ellentétes a jogállamisággal [Alaptörvény B) cikk
(1) bekezdés].
[87] Az Abtv. 52. § (1) bekezdés e) pontja előírja, hogy: „Az indítványnak határozott kérelmet kell tartalmaznia. A kérelem
akkor határozott, ha egyértelműen megjelöli e) indokolást arra nézve, hogy a  sérelmezett jogszabály, jogszabályi
rendelkezés […] miért ellentétes az  Alaptörvény megjelölt rendelkezésével […]”. Az  Abtv. 52.  § (2)  bekezdésének
első mondata értelmében – főszabály szerint – az Alkotmánybíróság által lefolytatott vizsgálat kizárólag a megjelölt
alkotmányossági kérelemre korlátozódik.
[88] Jelen indítványi elem a fent írtak szerint a Bszi. 114. § (1) bekezdése alaptörvény-ellenességét – további részletezés,
bővebb kifejtés nélkül – azzal indokolja, hogy emiatt a  támadott rendelkezés miatt nem lehetett a  Legfelsőbb
Bíróság korábbi elnökét a  Kúria elnökévé megválasztani, így a  rendelkezés ellene irányult. Ez  az  indokolás
az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint nem tekinthető objektíven megalapozott és ezért az  érdemi elbírálást
lehetővé tevő alkotmányjogi érvelésnek, nem mutat rá kellőképpen a  jogállamiság alkotmányos alapértéke és
a  Bszi. 114.  § (1)  bekezdése közötti, értékelhető alkotmányjogi összefüggésre. Az  Alkotmánybíróság ezért ezt
az indítványi elemet – az Abtv. 64. § d) pontja, valamint az Alkotmánybíróság Ügyrendje 64. § (2) bekezdése és 65. §
(1) bekezdése alapján – visszautasította.
IX. [89] Az indítványozó a Bszi. 175. §-a és a Bjt. 237. § (1) bekezdése kapcsán – amelyek felsorolják, hogy a törvények mely
rendelkezései minősülnek sarkalatosnak – azt kifogásolta, hogy a tárgykör szabályozásának jelentős részét egyszerű
többséggel elfogadandó törvényben kellett volna meghatározni, vagyis a törvényhozó túl széles körben minősítette
e  törvények rendelkezéseit sarkalatosnak, ami nem egyeztethető össze az  Alaptörvény 25.  cikk (7)  bekezdésével.
Az  Alaptörvény e  bekezdése szerint ugyanis a  bíróságok szervezetének és igazgatásának, a  bírák jogállásának
részletes szabályait, valamint a bírák javadalmazását kell sarkalatos törvénynek meghatároznia.
[90] Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy ugyan az  indítványozó az  indítvány benyújtásakor még az  Alaptörvény
25. cikk (7) bekezdésének sérelmét jelölte meg ezen indítványi elem kapcsán, 2013. április 1-jei hatállyal azonban
Magyarország Alaptörvényének negyedik módosítása (2013. március 25.) 13.  cikk (2)  bekezdése a  hivatkozott
bekezdés számozását (8)  bekezdésre változtatta, a  tartalom érintetlenül hagyása mellett. A  teljeskörű
szövegazonosság miatt az Alkotmánybíróság álláspontja szerint ez az indítványi elem érdemben elbírálható.
[91] Az Alaptörvény hatálybalépése óta az  Alkotmánybíróság egy alkalommal foglalkozott a  sarkalatos törvények
jogforrási hierarchiában elfoglalt helyével, de a  sarkalatos törvények tartalmára vonatkozó kívánalmakkal,
elvárásokkal még nem.
[92] 1. Az  Alkotmánybíróság áttekintette az  indítvánnyal érintett két törvényt abból a  szempontból, hogy mely
rendelkezéseik tartoznak a  kétharmados, és mely rendelkezéseik az  egyszerű többséggel elfogadott körbe. Erről
a Bszi. esetében a törvény 175. §-a, a Bjt. esetében annak 237. § (1) bekezdése rendelkezik.
[93] 1.1. A  Bszi. 175.  §-a alapján sarkalatosnak minősülnek az  alábbi szabályok: az  Alapvető rendelkezések első
8 paragrafusa, köztük a bírói függetlenség, a bíróság előtti egyenlőség, a törvény által rendelt bíróhoz való jog, és
a  bírósági eljárás alapelvi szintű szabályai; a  bírósági szervezetre vonatkozó normák, ezen belül a  járásbíróság,
a  közigazgatási és munkaügyi bíróság, a  törvényszék, az  ítélőtábla és a  Kúria szervezeti és hatásköri szabályai;
az  egységes és időszerű bírósági jogalkalmazás elősegítése és az  önkormányzati rendeletalkotás felülvizsgálata
érdekében lefolytatandó eljárások keretében a bírósági joggyakorlat-elemző csoportra, az elvi bírósági határozatra
és az  elvi bírósági döntésre, a  jogegységi indítványra, a  jogegységi tanácsra, a  jogegységi eljárásra, a  jogegységi
határozatra, az elvi bírósági határozatra és az elvi bírósági döntésre vonatkozó rendelkezések.
[94] Sarkalatosnak minősülnek továbbá a  Kúria önkormányzati tanácsára, az  eljáró bíróság kijelölésére, az  OBH
elnökének megválasztására, jogállására, megbízatásának megszűnésére, feladataira, az  OBH elnökhelyetteseire,
az  OBT létszámára, összetételére, feladataira, működésére, tagjainak jogállására, jogaira és kötelezettségeire,
póttagjára, a  Kúria elnökének jogállására, feladataira és hatásköreire, a  bírósági elnök, elnökhelyettes,
a  kollégiumvezető és a  kollégiumvezető-helyettes, a  csoportvezető, a  csoportvezető-helyettes és a  tanácselnök
feladataira és hatásköreire, a  bírósági vezetők kinevezésére, jogaikra, kötelezettségeikre, a  vezetői vizsgálatokra,
a vezetői tisztség megszűnésére vonatkozó szabályok.
[95] Sarkalatosak még az  összbírói értekezletet, a  bírói tanácsot, a  kollégiumokat, a  bírósági titkárt és fogalmazót,
a  bírósági dolgozót, a  büntetés-végrehajtási bírót és a  bírósági végrehajtót, a  Magyar Igazságügyi Akadémiát,
az  OBH elnökének és a  Kúria elnökének első alkalommal történő megválasztását, az  OBT bíró tagjainak első
alkalommal történő megválasztására vonatkozó átmeneti rendelkezéseket, a  megbízatások lejártának, az  új
megbízatások kezdete időpontjának meghatározását, a jogutódlással kapcsolatos rendelkezéseket, a közigazgatási
és munkaügyi bíróság felállításával kapcsolatos átmeneti rendelkezéseket, az  OIT által a  régi Bszi. alapján hozott
szabályzatok és ajánlások felülvizsgálatát, a  statisztikai adatgyűjtést, a  Bszi. hatálybalépését megelőzően hozott
irányelvek, elvi döntések és kollégiumi állásfoglalások alkalmazhatóságát, fenntartásuk megszüntethetőségét,
a bírósági vezetői tisztség újbóli betölthetőségét korlátozó rendelkezéseket szabályozó, illetve megállapító normák.
[96] A Bszi. 175.  §-a felhatalmazza az  igazságügyért felelős minisztert a  törvény alapján közzétett bírósági
határozatoknak a Bírósági Határozatok Gyűjteményében történő megjelölése szabályainak megalkotására.
[97] A Bszi. 175.  §-a szerint egyszerű többséget igénylő szabályokat tartalmaznak az  ügyelosztási rendre,
az önkormányzati rendelet felülvizsgálatára irányuló és a törvényen alapuló jogalkotási kötelezettség elmulasztása
miatti nemperes eljárásra, a  közzéteendő határozatok körére és a  közzétételi eljárásra, a  bírósági határozatok
közzététele során a  személyes adatok védelmére, a  bírósági épületekben tartózkodás alapvető szabályaira,
az épületek rendjéért felelős személyekre, feladataikra és az Alkotmánybíróság által áttett indítvány esetén a Kúrián
működő önkormányzati tanács teendőire vonatkozó rendelkezések.
[98] 1.2. A  Bjt. 237.  § (1)  bekezdése szerint sarkalatosnak minősülnek a  bírói szolgálati jogviszony létrejöttére, a  bírói
kinevezés feltételeire, a  katonai és a  szabadalmi ügyekben eljáró bíró kinevezésének különös feltételeire,
a  bírói kinevezés tartamára, a  bíró beosztására, a  bíró kijelölésére, a  kirendelésre, az  áthelyezésre, a  bíró jogaira
és kötelezettségeire, az  összeférhetetlenségre, a  nyilatkozattételre, a  bíró munkaidejére, a  bíró tárgyalási
kötelezettségére, a  bíró szabadságára, az  OBH-ba beosztott bíró jogállására, a  minisztériumba és a  Kúriára
beosztott bíró jogállására, a bíró munkájának értékelésére, az egészségügyi alkalmassági eljárásra, a bíró szolgálati
viszonyának szünetelésére és megszűnésére, a  munkáltatói jogkörre, a  bíró fegyelmi és kártérítési felelősségére,
a szolgálati jogvitára, a bírák javadalmazására, a vagyonnyilatkozatra, a katonai bíró szolgálati viszonyának speciális
szabályaira vonatkozó rendelkezések.
[99] Ezt követően a  Bjt. hivatkozott §-a a  záró rendelkezések között egyszeri teljesítéssel hatályosuló, illetve átmeneti
rendelkezésnek minősülő normákat minősít sarkalatosnak. Így minősített többséget igénylő szabályként állapítja
meg a  volt legfelsőbb bírósági elnök nyugdíjára, egyes külön juttatások, pótlékok, jubileumi jutalom kifizetésére,
korábbi bírói beosztások mikénti minősülésére az átmeneti időszakban, a már megkezdett, de le nem zárt pályázati
eljárásokkal kapcsolatos teendőkre, a  részmunkaidőben történő foglalkoztatás idejének figyelembe vételére és
az OIT által az együttalkalmazási tilalom alól adott felmentések felülvizsgálatára vonatkozó rendelkezéseket. Végül
sarkalatosnak minősíti a törvény – az uniós jognak való megfelelést bemutató – 232. §-át is.
[100] A Bjt. 237. § (1) bekezdésében fel nem sorolt rendelkezések egyszerű többséget igénylőnek minősülnek. Így nem
sarkalatos szabályok a pályaalkalmassági vizsgálatra, a pályázati eljárásra, ezen belül a pályázati kiírásra, a pályázat
benyújtására, a pályázati rangsorra, a pályázat elbírálására, az eredménytelen pályázatra, a pályázat eredményével
szembeni jogorvoslatra és az  esküre, a  bírák képzésére és az  elektronikus aláírás használatára, a  személyi
nyilvántartás adattartalmára és kezelésére, az  ülnök jogállására, választására, megbízatásának megszűnésére és
javadalmazására, a  Bjt.-ben nem szabályozott kérdések esetében a  munka törvénykönyve alkalmazhatóságára,
továbbá a  Bjt.  mellékleteiben a  bírák személyi nyilvántartásának adatkörére, a  bírák alapilletményére, a  vezetői
pótlékra, a vagyonnyilatkozat tartalmára és a pályázati eljárás és a bírói értékelés során vizsgálandó kompetenciákra
vonatkozó rendelkezések.
[101] A Bjt. a  255.  §-ban felhatalmazást ad a  Kormánynak, hogy az  OBH elnöke véleményének kikérésével rendeletben
megállapítsa a  tartós külszolgálatot teljesítő bírók Bjt. szerinti javadalmazásán kívüli egyéb juttatásait, illetve
az igazságügyért felelős minisztert, hogy – az egészségügyért felelős miniszterrel egyetértésben és az OBH elnöke
véleményének kikérésével – rendeletben megállapítsa a  pályaalkalmassági vizsgálat szempontjait, módját és
eljárását, a  bírák igazolványára vonatkozó szabályokat és – az  OBH elnöke véleményének kikérésével – a  bírói
pályázati eljárás részletes szabályait, a  bírói álláspályázatok elbírálását, a  pályázati rangsor kialakítása során
figyelembe vehető szempontokhoz rendelhető pontszámokat.
[102] 2. Az  Alaptörvény 25.  cikk (8)  bekezdése a  bíróságok szervezetének és igazgatásának, a  bírák jogállásának
részletes szabályai, valamint a  bírák javadalmazása sarkalatos törvényben történő megállapítására hatalmazta fel
a jogalkotót. Ezzel összefüggésben az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy a korábbi Alkotmány rendelkezése szerint
a  Bszi.-ben, illetve a  Bjt.-ben hatályon kívül helyezett szervezeti és jogállási törvények a  jelenlévő országgyűlési
képviselők kétharmados többségének szavazatát igénylők voltak. Mindkét hatályon kívül helyezett törvény a teljes
szövegét tekintve kétharmados többségű volt, miközben az  Alkotmány erről rendelkező 50.  § (5)  bekezdése
az  előírt szabályozás terjedelmére nézve nem tartalmazta a  „részletes” kifejezést, szemben a  jelenleg hatályos
alaptörvényi szabállyal. Jelenleg tehát az  elvárás az  alkotmányozó részéről a  részletes, lényegében teljes körű
szabályozás sarkalatos – az egyszerű többségnél nagyobb konszenzust igénylő – törvényben történő szabályozása.
Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy jelen esetben a  korábbi Alkotmány és a  hatályban lévő Alaptörvénynek
lényegesen más a  tartalma, elvárása és szövege oly mértékben tér el egymástól, hogy az  Alkotmánybíróságnak
a  korábbi Alkotmány alapján hozott – az  alapintézményi kétharmados törvényekre vonatkozó döntései – már
nem vehetők figyelembe. Itt azokról a  korábbi megállapításokról van szó elsősorban, amelyek kimondták, hogy
a  kétharmados törvénynek a  szervezeti felépítés és működési rend lényeges szabályait kell tartalmaznia, az  adott
– kétharmados törvényt előíró – az alkotmányi rendelkezés közvetlen végrehajtása, azaz az alapvető, a legfontosabb
rendelkezések kétharmados törvényt igényelnek, de a részletszabályok megalkotása nem. Az Alaptörvény 25. cikk
(8)  bekezdése azonban éppen a  sarkalatos törvényben rögzítendő szabályozás részletességét, így – a  lényeget
tekintve – teljes körűségét írja elő a jogalkotó számára.
[103] 3. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt megállapítja, hogy a Bszi. 175. §-a és a Bjt. 237. § (1) bekezdése nem minősíti
a törvények egészét sarkalatossá, hiszen az ismertetett szabályok egy része egyszerű többséget igénylő rendelkezés,
és mindkét törvény ad felhatalmazást az igazságügyért felelős miniszternek – illetve a Bjt. a Kormánynak is – további
szabályozásra. Így a  jogforrási szinteket tekintve egy háromszintű szabályozás – sarkalatosnak minősülő törvényi
szabályok, egyszerű többséghez kötött törvényi szabályok, továbbá Korm. rendelet és miniszteri rendeletek –
valósítja meg a  bírák jogállására és javadalmazására és a  bíróságok szervezetére és igazgatására vonatkozó teljes
körű, minden rendezendő kérdésre kiterjedő kodifikációt.
[104] Ezt követően az  Alkotmánybíróság azt vizsgálta, hogy a  Bszi. és a  Bjt. sarkalatosnak minősített rendelkezéseiben
valóban a  bíróságok szervezetét és igazgatását, illetve a  bírák jogállását és javadalmazását tartalmazó szabályok
vannak-e, azaz a  sarkalatos normákban szereplő szabályozás nem terjeszkedik-e túl az  Alaptörvény 25.  cikk
(8)  bekezdésében foglalt felhatalmazáson. A  vizsgálat eredményeként az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy
a felsorolt – sarkalatosnak minősített – szabályok és jogintézmények túlnyomó többsége megfelel az alaptörvényi
felhatalmazásnak, és ténylegesen szervezeti, igazgatási, jogállási és javadalmazási kérdésekről rendelkezik.
Ugyanakkor mindkét törvényben találhatók olyan – sarkalatosnak minősített és jól körülhatárolható – rendelkezések
is, amelyek ennek a  kritériumnak nem felelnek meg. Közös jellemzőjük, hogy mindkét törvényben a  záró
rendelkezések között helyezkednek el, átmenetiek vagy egyszeri teljesítéssel hatályosulók, tartalmukat tekintve
jogutódlási kérdéseket rendeznek, illetve az  uniós jognak való megfelelést mutatják be. Ilyen rendelkezéseket
tartalmaznak a  Bjt. 226–233.  §-ai és a  Bszi. XV. Fejezetének – a  Bjt. 197.  §-a kivételével – sarkalatosnak minősített
valamennyi rendelkezése.
[105] Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy ezen szabályok sarkalatossá minősítésével a  jogalkotó túllépte
az Alaptörvényben részére megállapított felhatalmazás kereteit, mivel azok nem az új bírósági rendszer szervezetére
és igazgatására, továbbá nem a  bírói jogállásra és javadalmazásra vonatkozó – hanem elsősorban az  átalakítással
összefüggő átmenetet rendező – szabályokat tartalmaznak. Hangsúlyozza az Alkotmánybíróság, hogy nem maguk
a  szabályok alaptörvény-ellenesek, hanem a  Bjt.-nek és a  Bszi.-nek ezeket a  szabályokat sarkalatossá minősítő
§-ának bizonyos részei. Fentiek alapján semmisíti meg az  Alkotmánybíróság a  Bszi. 175.  §-ának és a  Bjt. 237.  §
(1) bekezdésének a felhatalmazás kereteit túllépő részeit.
X. [106] Az indítványozó a Bjt.-nek a bírói álláshelyekre kiírt és eredményesen elbírált pályázatokkal szembeni jogorvoslatra
vonatkozó részeit [21. § (4) bekezdés, 21. § (6) bekezdés] is sérelmezi olyan szempontból, hogy azok csak korlátozott
felülvizsgálatot tesznek lehetővé, mert csak a  sikeres pályázó által a  bíróvá történő kinevezés törvényben
meghatározott feltételeinek vagy a  pályázati kiírásban szereplő feltételeknek való megfelelést engedik vizsgálni.
Így a sikertelen pályázó nem kifogásolhatja a rangsorolást pl. olyan szempontból, hogy az nem érdemeken alapuló
objektív kritériumok alapján lett meghatározva, hanem hibás személyes adatok vagy nem releváns adatok alapján;
ez pedig önkényes döntéshez vezethet, amely sérti az Alaptörvény B) cikkében foglalt jogállamiság elvét.
[107] 1. A  bíróvá történő kinevezés, illetve áthelyezés elleni jogorvoslat korlátozott voltára vonatkozó indítványi
elem vizsgálata és annak eredménye szoros összefüggésben áll magával a  kinevezési eljárás rendjével és
a  kompetenciákkal. Megállapítható, amennyiben a  pályázati eljárás és elbírálás szabályai összhangban vannak
az  Alaptörvénnyel, úgy a  jogorvoslatra vonatkozó – korlátozottnak állított – szabályok is, amennyiben az  eljárás
az  elvárt feltételek minden, a  döntés szempontjából releváns és meghatározó elemére kiterjednek. A  pályázati
elbírálás mikénti szabályozása egyértelműen determinálja, meghatározza a jogorvoslatra vonatkozó rendelkezések
tartalmát, és ezek abban az  esetben nem lennének az  Alaptörvénnyel összhangban lévők, ha nem fednék le
az összes érdemi döntési pontot, és így korlátoznák a jogorvoslat előterjesztőjének ezt a jogát.
[108] 2. Jelen esetben a pályázati eljárásnak, illetve döntéshozatalnak kizárólag azt a részét kell megvizsgálni, amely a nem
a  legtöbb pontot kapott pályázó kinevezését eredményezi. Ez  a  helyzet a  Bjt. szabályai szerint többféleképpen
is előállhat. Elsőként a  törvényszék vagy az  ítélőtábla elnöke térhet el a  bírói tanács által felállított rangsortól.
Ebben az  esetben – az  eltérés indokainak egyidejű írásbeli közlése mellett – a  második vagy harmadik helyen
álló pályázó felterjesztését javasolja a  pályázat elbírálójának, az  OBH elnökének. Amennyiben az  OBH elnöke
az  első helyen rangsorolt pályázó kinevezését támogatja, úgy ezt a  személyt terjeszti fel a  köztársasági elnökhöz
kinevezésre. Abban az  esetben, ha a  pályázat elbírálója a  bírói tanács által alkalmasnak talált, de a  rangsor
második vagy harmadik helyén álló pályázó felterjesztésével ért egyet, úgy – erre vonatkozó indokainak egyidejű
írásbeli közlése mellett – kérnie kell az OBT egyetértését ehhez. Ha az OBT a rangsortól eltérő javaslattal egyetért,
úgy sor kerülhet a  kinevezésre történő felterjesztésre. Az  OBT egyetértésének hiánya törvényi akadálya a  javasolt
személy felterjesztésének, azaz az  OBT-nek vétójoga van a  Bjt. szerint a  pályázati eljárás végeredményét tekintve.
Ebben az  esetben az  OBH elnöke újabb javaslatot tehet a  testület számára, vagy eredménytelenné nyilváníthatja
a pályázatot.
[109] 3. Vizsgálandó, hogy a Bjt.-ben az el nem utasított – jellemzően első helyen rangsorolt – pályázó számára biztosított
jogorvoslati jog terjedelme kiterjed-e a pályázati eljárás valamennyi, az elbírálás szempontjából lényeges és fontos,
ügydöntő feltételre. A  Bjt. 21.  § (4)  bekezdése értelmében az  el nem utasított pályázó abban az  esetben élhet
kifogással a pályázat eredményével szemben, ha a kinevezés törvényben meghatározott feltételei nem állnak fenn,
illetve, ha a  nyertes pályázó a  pályázati kiírásban szereplő feltételeknek nem felel meg. A  Bjt. 4.  §-a részletesen
szabályozza a  kinevezés – a  jelölt által teljesítendő – feltételeit. A  Bjt. 10.  § (1)  bekezdése értelmében a  pályázati
felhívásnak tartalmaznia kell a bírói kinevezéshez szükséges valamennyi feltételt. A (2) bekezdés szerint a munkakör
betöltéséhez szükséges speciális szakismeret szükségességéről a  pályázókat a  pályázati felhívásban külön
tájékoztatni kell. Természetesen a  kinevezés törvényi feltétele a  Bjt. előírásainak mindenben eleget tevő pályázati
elbírálás és kinevezésre történő felterjesztés is, így egyebek között a bírói tanács által megállapított rangsortól eltérő
felterjesztés esetén az OBT ezzel való egyetértésének a megléte.
[110] Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  Bjt.-ben az  OBT számára biztosított egyetértési jog kizárja a  pályázat
elbírálójának önkényes, diszkrecionális döntési lehetőségét. Ennek az  eljárásnak megkerülhetetlen szereplője
az  OBT. A  testületnek jogában áll vétót emelni az  elbíráló javaslatával szemben, és a  testület egyetértésének
hiányában nem születhet a  törvény előírásainak megfelelő kinevezésre irányuló felterjesztés a  köztársasági elnök
részére. A bírói tanács által el nem utasított – azaz alkalmasnak tartott – pályázó számára biztosított jogorvoslati jog
pedig nemcsak a kinevezett személy törvénynek és a pályázati kiírásnak megfelelőségére terjed ki, hanem az OBT
egyetértése meglétének vitathatóságára is.
[111] Ez alapján az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  Bjt.-ben a  pályázat eredményével szemben biztosított
jogorvoslati jog kiterjed az eljárás valamennyi releváns, a döntés szempontjából meghatározó jelentőségű elemére,
ezért ezt az indítványelemet elutasította.
XI. [112] Az indítványozó kérte, hogy az  Alkotmánybíróság vizsgálja meg, hogy a  Bjt. 31.  § (3)  bekezdése sérti-e a  bírói
függetlenséget [Alaptörvény 26.  cikk (1)  bekezdés]. A  Bjt. támadott rendelkezése szerint a  bírót – hozzájárulása
nélkül – háromévenként, ezen belül legfeljebb egy évre lehet a bíróságok közötti ügyteher egyenletes elosztásának
biztosítása céljából bírói beosztásba, ideiglenesen más szolgálati helyre kirendelni. Az  indítványozó szerint ez  túl
gyakori áthelyezést tesz lehetővé, és a kirendelés esetei sem pontosan meghatározottak.
[113] 1. Az  Alkotmánybíróság megvizsgálta, hogy a  Bjt. 31.  § (3)  bekezdésének vannak-e releváns szabályozási
előzményei. E  körben megállapítható, hogy nem a  Bjt. 31.  § (3)  bekezdése teszi lehetővé először a  bíró
hozzájárulása nélkül történő kirendelését. A  hozzájárulás nélküli kirendelést a  bíróságokról szóló 1972. évi
IV. törvény 58.  § (2)  bekezdése vezette be a  jogrendszerbe akként, hogy a  bírót naptári évenként hat hónapra
lehetett igazságszolgáltatási érdekből bírói beosztásba ideiglenesen más szolgálati helyre kirendelni. A bíróságokról
szóló 1972. évi IV. törvény módosításáról szóló 1993. évi XCI. törvény ezt a  szabályt úgy változtatta meg, hogy
kétévenként legfeljebb hat hónap időtartamra tette lehetővé bíró kirendelését. A  régi Bszi. 17.  §-a lehetővé tette,
hogy a  bírót hozzájárulása nélkül háromévenként, ezen belül legfeljebb egy évre igazságszolgáltatási érdekből
(majd később jogszabályváltozás eredményeképpen szolgálati érdekből) ideiglenesen más szolgálati helyre
rendeljék ki.
[114] A hatályos szabályozás szerint a  kirendelés két cél megvalósítására irányulhat: egyrészről a  bíró szakmai
fejlődésének elősegítése érdekében, illetve a  bíróságok közötti ügyteher egyenletes elosztásának biztosítására
[Bjt. 31. § (2) bekezdés]. Előbbi eset jellemzően úgy valósulhat meg, hogy a bírót tapasztalatszerzés céljából felsőbb
szintű bíróságra rendelik ki [Bjt. 31.  § (5)  bekezdés]. Utóbbi pedig olyan esetekben jelenthet megoldást, amikor
tartósan távollévő bíró vagy időszakos jellegű ügytehernövekedés miatt a  bíróság túlzottan leterheltté válik.
Ilyen helyzetek – vagyis amikor a  jelentkező feladat időszakos jellege miatt újabb bírói álláshely létesítése nem
adekvát – megoldására lehet alkalmas a kirendelés jogintézménye; melynek ideiglenes jellegét az is mutatja, hogy
időtartama legfeljebb egy év lehet, és a  kirendelt bíró mindvégig megtartja beosztása szerinti szolgálati helyét.
(A legfeljebb egy éves időtartam elegendő lehet a  tartósan távollévő bíró helyettesítésére vagy éppen
az időszakosan megnövekedett ügyteher feldolgozására.)
[115] 2. Az  indítvány a Bjt. 31. § (3) bekezdését az Alaptörvény 26. cikk (1) bekezdésben rögzített bírói függetlenséggel
tartja összeegyeztethetetlennek.
[116] Az Alaptörvény 26.  cikk (1)  bekezdése szerint a  bírák függetlenek, és csak a  törvénynek vannak alárendelve.
A  bírósági szervezetre és a  bírák jogállására a  részletes rendelkezések sarkalatos törvényben szerepelhetnek, ezt
írja elő az Alaptörvény 25. cikk (8) bekezdése és a 26. cikk (1) bekezdése. Habár az Alaptörvény a bírák jogállásának
részletes szabályait sarkalatos törvényre bízza, melyhez hozzátartozik a bírói tisztség keletkezésének, változásának
és megszűnésének a szabályozása, az Alaptörvény külön előírja – a bírói függetlenség szabályaiba ágyazva – hogy:
„A bírákat tisztségükből csak sarkalatos törvényben meghatározott okból és eljárás keretében lehet elmozdítani.”
Ezzel maga az Alaptörvény tekinti nem csak a bírói jogállás, hanem a bírói függetlenség elemének a tisztségből való
elmozdíthatatlanságot. [Hasonlóan: 33/2012. (VII. 17.) AB határozat.]
[117] Az Alkotmánybíróság több alkalommal hangsúlyozta, hogy a  bírói hatalmi ág kitüntetett helyet foglal el
az  államszervezetben, és az  is következetes álláspontja, hogy a  bírói függetlenségből eredő „minden külső
befolyástól független bírói ítélkezés feltétel nélküli követelmény, és lényegében abszolút alkotmányos védelem
alatt áll.” [53/1991. (X. 31.) AB határozat, ABH 1991, 266, 267., 38/1993. (VI. 11.) AB határozat, ABH 1993, 256, 261.,
17/1994. (III. 29.) AB határozat, ABH 1994, 84, 86., 45/1994. (X. 21.) AB határozat, ABH 1994, 254, 356., 627/B/1993.
AB határozat, ABH 1997, 767, 769., 13/2002. (III. 20.) AB határozat, ABH 2002, 85, 96.]
[118] Az Alkotmánybíróság a  viszonylag korai, 38/1993. (VI. 11.) AB határozatában úgy foglalt állást, hogy a „státuszbeli
és szervezeti garanciák is a  független ítélkezéshez szükségesek. Mivel a  bírónak mindenkitől – más bíráktól is –
függetlennek kell lennie, függetlenségét hasonló garanciákkal kell biztosítani az elvileg hasonló igazgatási befolyás
ellen, származzék az akár a bírósági szervezeten belülről, akár azon kívülről.” (ABH 1993, 256, 261.)
[119] 3. Az Alkotmánybíróság megvizsgálta, hogy a hatályos szabályozás tartalmaz-e garanciákat arra nézve, hogy a bíró
esetleges kirendelése során a bírói függetlenség ne sérülhessen.
[120] A hatályos szabályok szerint a kirendelést a bíróval – annak megkezdése előtt legalább 30 nappal – írásban közölni
kell, megjelölve a kirendelés indokát, helyét, kezdetét és időtartamát [Bjt. 32. § (5) bekezdés].
[121] A Bjt. 32.  § (3)  bekezdése szabályozza azt, hogy a  bíró nem rendelhető ki hozzájárulása nélkül lakó-, vagy
tartózkodási helyétől, illetve szolgálati helyétől eltérő településen lévő szolgálati helyre, ha a bíró kiskorú gyermekét
egyedül neveli, vagy tartósan ápolásra szoruló hozzátartozóját gondozza, továbbá ha a  bírónak tartós betegsége
vagy súlyos egészségromlása van. Csak beleegyezésével rendelhető ki a  női bíró terhessége megállapításától
gyermeke hároméves koráig.
[122] A bíróra szignált ügyek megtartása szempontjából kiemelten fontos garancia, hogy kirendelése ellenére a  bíró
a  beosztásából eredő ítélkezési tevékenységét megtarthatja, azonban két helyen történő munkavégzésre csak
hozzájárulásával kötelezhető a Bjt. 31. § (4) bekezdése értelmében.
[123] A bírói tanácsnak a  Bszi. 151.  § (1)  bekezdés a)  pontja alapján véleményt kell nyilvánítania a  bíró hozzájárulása
nélkül történő kirendelés tárgyában. A  Bjt. 32.  § (1)  bekezdése szerint, amennyiben a  kirendelésre az  OBH elnöke
a jogosult, úgy ki kell kérnie az érintett törvényszék, illetve ítélőtábla elnökének a véleményét.
[124] A Bjt. 32. § (2) bekezdése deklarálja, hogy a kirendelésnél a bíró méltányos érdekét mindig figyelembe kell venni.
Ha a  bíró méltányos érdekét mégsem vették figyelembe a  kirendelés során, vagy más egyéb garanciális szabály
megsértését észleli a kirendelt bíró, úgy jogorvoslati lehetőségek állnak rendelkezésére: amennyiben a kirendelésről
a  törvényszék vagy ítélőtábla elnöke döntött, úgy a  Bjt. 145.  § (1)  bekezdése alapján szolgálati jogvitát
kezdeményezhet; ha a kirendelésről az OBH elnöke döntött, úgy a Bszi. 77/A. § (2) bekezdése alapján a közigazgatási
és munkaügyi bírósághoz fordulhat.
[125] 4. A  bírói függetlenség az  igazságszolgáltatás függetlenségének legfontosabb garanciája. Az  Alkotmánybíróság
a  bírói függetlenség biztosítékának tekinti az  elmozdíthatatlanság követelményét. [21/2010. (II. 25.) AB határozat,
1/2008. (I. 11.) AB határozat]. A  bírói függetlenség része a  személyi függetlenség: a  bíró nem utasítható, akarata
ellenére nem bocsátható és nem mozdítható el a  helyéről, csak sarkalatos törvényben meghatározott okokból és
eljárás eredményeként.
[126] Az Alkotmánybíróság a  kirendeléshez kapcsolódó garanciák áttekintése után úgy ítéli meg, hogy a  sarkalatos
törvényben meghatározott eljárás és annak feltételei megfelelő biztosítékot jelentenek arra, hogy a  bírói
függetlenség ne sérülhessen; ezért az  indítványnak azt az  elemét, mely a  Bjt. 31.  § (3)  bekezdésének
megsemmisítését kezdeményezte, nem találta megalapozottnak, és azt elutasította.
XII. [127] Az utolsó indítványi elemben az  indítványozó az  Alkotmánybíróságtól a  Bjt. 118.  § (1)  bekezdés első mondatát
kérte megvizsgálni abból a  szempontból, hogy az  nem ütközik-e az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében foglalt
jogállamiság elvébe. A  támadott rendelkezés szerint a  bírói tisztségből való felfüggesztés idejére a  bírót megilleti
az  illetménye, amelynek legfeljebb 50 százalékát egy hónapra vissza lehet tartani. Ebből a  szabályozásból
az indítványozó szerint nem állapítható meg, hogy pontosan milyen esetben kerül sor az illetmény visszatartására,
a törvény nem tartalmaz objektív szempontrendszert.
[128] 1. Az  illetmény visszatartás kapcsán az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt áttekintette a  Bjt. ezzel kapcsolatos
szabályozási rendszerét. A támadott törvényhely a Bjt. VIII., A bíró fegyelmi felelőssége című fejezetében található.
Ezen fejezet szabályozza a szolgálati bíróság összetételének, működésének részletszabályait, a fegyelmi vétséggel és
a fegyelmi eljárással kapcsolatos rendelkezéseket.
[129] A Bjt. 105.  §-a szerint fegyelmi vétséget követ el a  bíró, ha vétkesen: a) a  szolgálati viszonyával kapcsolatos
kötelezettségeit megszegi, vagy b) az  életmódjával, magatartásával a  bírói hivatás tekintélyét sérti vagy
veszélyezteti. A bírák fegyelmi ügyeiben a Budapest területén működő ítélőtábla melletti elsőfokú szolgálati bíróság,
míg másodfokon a Kúria melletti másodfokú szolgálati bíróság járhat el (101. §). A szolgálati bíróság csak hivatásos
bírákból áll és eljárása során 3 tagú tanácsban jár el [113.  § (1)  bekezdés]. A  szolgálati bírósági bíró megbízatása
6 évre szól, az  elsőfokú szolgálati bíróság létszáma legfeljebb 75 fő, a  másodfokú szolgálati bíróság létszáma
legfeljebb 15 fő lehet, további összetételének és működésének részletes szabályait a Bjt., illetve a szolgálati bíróság
ügyrendje tartalmazza [103. § (1) és (3) bekezdések, 104/A. § (1) bekezdés].
[130] Fegyelmi eljárást törvény által meghatározott szűk személyi kör kezdeményezhet csak: ha a  fegyelmi vétség
elkövetésének gyanúja vezetői kinevezéssel nem rendelkező bíróval szemben merül fel, a  fegyelmi eljárás
megindítását kúriai bíró esetén a Kúria elnöke, az ítélőtábla bírájánál az ítélőtábla elnöke, a törvényszéki bíró esetén
a  törvényszék elnöke kezdeményezheti az  elsőfokú szolgálati bíróság elnökénél [106.  § (2)  bekezdés]. Ha a  bíró
vétkessége enyhébb fokú, és a  kötelességszegés nem, vagy csak csekély mértékben járt következménnyel, akkor
a  fegyelmi eljárás kezdeményezésére jogosult bírósági vezető eltekinthet a  fegyelmi eljárás kezdeményezésétől,
mely esetben a  bírót figyelmeztetésben részesíti (108.  §). A  fegyelmi eljárást meg kell indítani azonban, ha a  bíró
ellen büntetőeljárás indult [106.  § (4)  bekezdés]. Mindazonáltal fegyelmi eljárás nem kezdeményezhető, ha
a kezdeményezésre jogosult a tudomására jutástól számított 3 hónap alatt azt nem indítványozta, illetve a fegyelmi
vétséget képező magatartás befejezése óta 3 év már eltelt.
[131] Ha a  fegyelmi eljárás kezdeményezésére jogosult él a  törvényben biztosított jogával és fegyelmi eljárást
kezdeményez, a  szolgálati bíróság – a  szolgálati bíróság ügyrendjében előre meghatározott összetételben és
ügyelosztás szerint eljáró – kijelölt fegyelmi tanácsa dönt arról, hogy a fegyelmi eljárás megindítható-e vagy azt meg
kell tagadni, illetve dönthet előzetes vizsgálat elrendeléséről is (111. §).
[132] A fegyelmi eljárás előkészítését és az előzetes vizsgálatot vizsgálóbiztos végzi [113. § (2) bekezdés]. A vizsgálóbiztos
szintén a  szolgálati bíróság bírája. A  szolgálati bíróság bírái a  szolgálati bíróság elnöke által előre meghatározott
sorrendben, egymást váltva látják el a vizsgálóbiztosi teendőket. A vizsgálóbiztos az eljárásáról a szolgálati bíróság
tanácsa részére 15 napon belül írásbeli jelentést készít, melyről 15 napon belül a  szolgálati bíróság tanácsa dönt
a  tekintetben, hogy a  fegyelmi eljárást megindítja, megtagadja vagy felfüggeszti [120.  § (2)  bekezdés, 121.  §
(1) bekezdés].
[133] Amennyiben a  szolgálati bíróság tanácsa megindítja a  fegyelmi eljárást, úgy tárgyalás tartását követően kell
döntenie. A tárgyaláson az eljárás alá vont bírót és képviselőjét – aki lehet ügyvéd vagy bíró is –, valamint a fegyelmi
eljárás kezdeményezőjét és a  vizsgálóbiztost meg kell idézni, a  résztvevők kérdéseket tehetnek fel és a  tanács
bizonyítást is vehet fel. A határozat meghozatala előtt az eljárás alá vont bíró és képviselője is felszólalhat.
[134] A Bjt. meghatározza, hogy a  szolgálati bíróság milyen tartalmú határozatot hozhat a  fegyelmi eljárás végén, és
azt is, hogy – a  vétség elkövetésének megállapítása esetén – milyen fegyelmi büntetések kiszabására kerülhet
sor. A  szolgálati bíróság tanácsa indokolással ellátott határozatával a  fegyelmi eljárás alá vont bírót felmentheti,
vétkesnek mondhatja ki és ez  esetben fegyelmi büntetést szabhat ki, illetve az  eljárást megszüntetheti, kivételes
esetben figyelmeztetést alkalmazhat. Amennyiben a fegyelmi bíróság tanácsa megállapítja az eljárás alá vont bíró
vétkességét, úgy a  kiszabható fegyelmi büntetések: a  feddés, a  megrovás, egy fizetési fokozattal való visszavetés,
a vezetői tisztségből való felmentés és a bírói tisztségből való felmentés indítványozása.
[135] A fegyelmi határozatot 8 napon belül kell kézbesíteni az  érintetteknek, akik 15 napon belül fellebbezést
jelenthetnek be, melyet a  másodfokú szolgálati bíróság bírál el. A  másodfokú szolgálati bíróság eljárására
az elsőfokú eljárás szabályait kell megfelelően alkalmazni.
[136] A fentiek tekintetében, a  Bjt. VIII. fejezete, továbbá a  szolgálati bíróság ügyrendje alapján megállapítható, hogy
a  fegyelmi eljárás számos és többrétű garanciát tartalmaz az eljárás alá vont bíró vonatkozásában. Csak a  törvény
által meghatározott szűk alanyi kör kezdeményezheti a  fegyelmi eljárás megindítását, továbbá az  eljáró tanácsok
és az eljáró vizsgálóbiztos is előre meghatározott rendben kerül kijelölésre. A szolgálati bíróság bírái mind hivatásos
bírók, és a  határozat meghozatala után az  eljárás alá vont bíró fellebbezéssel élhet, melyet a  szintén hivatásos
bírákból álló, előre meghatározott összetételű másodfokú szolgálati bíróság tanácsa bírál el.
[137] 2. A  Bjt. 118.  § (1)  bekezdés első mondata szerint a  bírói tisztségből való felfüggesztés idejére a  bírót megilleti
az  illetménye, amelynek legfeljebb 50 százalékát egy hónapra vissza lehet tartani. Az  indítvánnyal támadott Bjt.
118. § (1) bekezdés első mondatának vizsgálatakor az Alkotmánybíróság áttekintette, hogy mely esetekben kerülhet
sor a bíró felfüggesztésére.
[138] A Bjt. 117. § (1) bekezdése szerint „az elsőfokú szolgálati bíróság tanácsa a bírót tisztségéből felfüggeszti, ha a bírót
előzetes letartóztatásba vagy házi őrizetbe helyezték, illetve vele szemben lakhelyelhagyási tilalmat vagy ideiglenes
kényszergyógykezelést rendeltek el, illetve, ha a szolgálati helyén való jelenléte a tényállás megállapítását gátolná.”
[139] Az öt felfüggesztésre okot adó eset közül az  első négy büntetőeljáráshoz kapcsolódó objektív feltétel. Ehhez
kapcsolódóan rendelkezik a 106. § (4) bekezdés arról, hogy ha a bíróval szemben büntetőeljárás indul, a  fegyelmi
eljárást meg kell indítani. Az  ötödik feltétel, mely szerint a  bírót tisztségéből fel kell függeszteni, ha a  szolgálati
helyén való jelenléte a  tényállás megállapítását gátolná. A  felfüggesztés elrendelése kapcsán ennek a  feltételnek
az  értékelése valóban mérlegelésre ad lehetőséget a  szolgálati bíróság tanácsa részére, azonban ez  a  fegyelmi
vétség egyedisége és a fegyelmi eljárás eredményes és objektív, befolyástól mentes lefolytatása érdekében indokolt.
[140] A 118. § (1) bekezdés első mondatának első fordulata főszabályként határozza meg azt, hogy a bírót a felfüggesztés
idejére is megilleti az illetménye. A főszabálytól eltérni maximum 1 hónap időtartamra lehet, és ez alatt is legfeljebb
az illetmény 50 százalékát lehet csak visszatartani.
[141] Az illetmény visszatartott részét – a  Bjt. 118.  § (1)  bekezdés első mondata, valamint a  118.  § (3)  bekezdése
értelmében – az  egy hónap letelte, illetve a  fegyelmi határozat jogerőre emelkedése után ki kell fizetni, kivéve,
ha a  fegyelmi eljárás a  bírói tisztségből való felmentés indítványozását kimondó fegyelmi határozattal – tehát
a legsúlyosabb fegyelmi büntetéssel – zárul, azonban más fegyelmi büntetés kiszabása esetén a felfüggesztést meg
kell szüntetni.
[142] A bírói tisztségből való felfüggesztés eseteit a  Bjt. 117.  § (1)  bekezdése sorolja fel; a  118.  § (1)  bekezdés első
mondatának első fordulata pedig főszabályként rögzíti, hogy a  bírót a  tisztségéből való felfüggesztés idejére is
megilleti az  illetménye. E  mondat második fordulata a  bírói tisztségből való felfüggesztés idejére lehetőséget
teremt a felfüggesztett bíró illetménye legfeljebb 50 százalékának egy hónapra történő visszatartására. Az illetmény
legfeljebb 50 százalékának esetleges és időszakos visszatartásáról – mint a  tisztségől való felfüggesztéshez
kapcsolódó járulékos kérdésről – a  szolgálati bíróság hivatásos bírákból álló tanácsa dönt, mérlegelve a  konkrét
fegyelmi eljáráshoz kapcsolódó vizsgálóbiztosi jelentést, a  rendelkezésre álló dokumentumokat, nyilatkozatokat,
és az ügy összes körülményeit. Nem ellentétes ezért az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésével az a törvényhozó által
választott szabályozási technika, hogy a Bjt. 118. § (1) bekezdés első mondata nem sorolja fel taxatív módon a bírói
tisztségből való felfüggesztéshez kapcsolódó részleges és időszakos illetmény-visszatartás eseteit, hanem az  erről
való döntést a szolgálati bíróság hatáskörébe utalja.
[143] Az Alkotmánybíróság ezért ezt az indítványi elemet elutasította.
 [144] Az Alkotmánybíróság e  határozatának a  Magyar Közlönyben történő közzétételét az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdése
alapján rendelte el. Budapest, 2013. június 11. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke