text:
7/2011. (III. 4.) KIM rendelete a bírói álláspályázatok elbírálásának részletes szabályairól és a pályázati rangsor kialakítása során adható pontszámokról.
A bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 1997. évi LXVII. törvény 139. § (2) bekezdés c) pontjában kapott felhatalmazás alapján,
az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm.
rendelet 12. § a) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva – a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 1997. évi
LXVII. törvény 139. § (2) bekezdés c) pontja alapján az Országos Igazságszolgáltatási Tanács véleményének kikérésével –
a következőket rendelem el: 1. § A helyi bírósági álláshelyre, továbbá a megyei (fővárosi) bírósági, ítélőtáblai és legfelsőbb bírósági álláshelyre
(a továbbiakban együtt: magasabb bírói álláshely) benyújtott pályázatok elbírálása során e rendelet szabályait kell
alkalmazni. 2. § (1) A pályázati felhívásnak tartalmaznia kell
a) a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 1997. évi LXVII. törvényben (a továbbiakban: Bjt.)
meghatározottakat, b) annak a bíróságnak a megnevezését, amelyre a pályázat kiírásra kerül,
c) a betöltendő álláshely ügyszakát, d) a pályázat beérkezésének határidejét,
e) azt, hogy a pályázattal érintett álláshelyre beérkezett pályázatok mely szabályok alapján kerülnek elbírálásra.
(2) A bírósági személyi nyilvántartásban (a továbbiakban: nyilvántartás) szereplő – a pályázat elbírálásához szükséges –
adatokat és tényeket igazoló dokumentumokat a pályázónak nem kell a pályázathoz csatolnia. Ezekre az adatokra és
tényekre a pályázó a pályázatban hivatkozhat, és kérheti a nyilvántartásból való beszerzésüket, ha a pályázatban
hozzájárulását adja, hogy a jogszabály alapján a pályázata elbírálásában részt vevő szervek és személyek ezeket
kezeljék. (3) A pályázattal érintett megyei (fővárosi) bíróság, ítélőtábla vagy a Legfelsőbb Bíróság elnöke (a továbbiakban együtt:
a bíróság elnöke) a (2) bekezdésben megjelölt hozzájárulás esetén a nyilvántartásból beszerzi a pályázó által megjelölt
adatokat. (4) A pályázó – ha érvényes pályaalkalmassági vizsgálati eredménnyel nem rendelkezik – a pályaalkalmassági vizsgálat
kezdeményezését a kérelem másolatának és a kérelem ajánlott vagy tértivevény különszolgáltatással való feladását
tanúsító okiratnak a csatolásával vagy a kezdeményezést tartalmazó okirat érkeztető bélyegzővel ellátott példányának
mellékelésével igazolja. 3. § (1) A bíróság elnöke a pályázatokat és azok mellékleteit – amennyiben nincs helye a pályázat elutasításának – a pályázati
határidő lejártát követően, ha a pályaalkalmassági vizsgálatra vonatkozó valamennyi szakmai vélemény és
az alkalmasságra vonatkozó megállapítás beérkezett, haladéktalanul továbbítja a Bjt. alapján a pályázati rangsor
felállítására jogosult bírói tanácsnak (a továbbiakban: bírói tanács), továbbá magasabb bírói álláshely esetében a Bjt.
alapján véleményezésre jogosult kollégiumnak. (2) A kollégium a véleményét 8 napon belül megküldi a bírói tanácsnak.
4. § (1) A bírói tanács a pályázati rangsort a rendelet 1. mellékletében meghatározott értékelési szempontok szerinti
pontozással – az egyes értékelési szempontokra adott pontszámok összegzése alapján – alakítja ki.
(2) A bírói tanács valamennyi értékelési szempontot és az azokra adott pontszámokat táblázatba foglalja és azt a Bjt.-ben
meghatározott egyéb dokumentumokkal együtt haladéktalanul továbbítja a bíróság elnökének.
5. § (1) Ha a pályázó bíró, a joggyakorlati idő alatti értékelés eredményeként a legutolsó bírói minősítése vehető figyelembe.
(2) Ha a bíró bírói értékeléssel még nem rendelkezik és a bírói kinevezése előtt
a) bírósági titkár volt, a (3) bekezdésben foglaltak,
b) egyéb jogviszonyokban állt, a (4) bekezdésben foglaltak
szerint értékelhető. (3) Ha a pályázó bírósági titkár, a joggyakorlati idő alatti értékelés eredményeként a legutolsó fogalmazói és legutolsó
titkári minősítése értékelhető. (4) Joggyakorlati idő alatt lefolytatott értékelés eredményeként, ha a pályázó a pályázat benyújtásakor egyéb
jogviszonyban áll vagy nem áll jogviszonyban, a pályázat benyújtását megelőzően egyéb jogviszonyokban eltöltött
joggyakorlati idő alatti, a pályázathoz becsatolt valamennyi minősítését együttesen értékeli a bírói tanács a rendelet
1. melléklete 1.1.3. pontjában meghatározott pontszám erejéig. 6. § (1) A joggyakorlat idejének pontozása a jogi szakvizsgát követően jogi munkaterületen eltöltött gyakorlati idő
figyelembevételével történik. A fizetés nélküli és rendkívüli szabadság, szülési szabadság, gyermekgondozási díj,
gyermekgondozási segély és a táppénz időtartamát legfeljebb összesen három hónap erejéig lehet beszámítani
a gyakorlati időbe. A pontozásnál az értékelés időpontjában fennálló joggyakorlati idő vehető figyelembe.
(2) A bírói joggyakorlati időt a joggyakorlati időre az (1) bekezdés szerint adott pontokon felül kell értékelni.
7. § A megyei (fővárosi) bíróság, az ítélőtábla és a Legfelsőbb Bíróság kollégiumának véleményére vonatkozó
pontszámításnál meg kell állapítani a leadott összes szavazat és a támogató szavazatok arányát; a pályázó a maximális
pontszámból ennek az aránynak megfelelő pontot kap. Ha az aránynak megfelelő pontszám nem egész szám,
a kerekítés szabályai szerint kell eljárni. 8. § (1) A jogi szakvizsga eredményének értékelésekor – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – a jogi szakvizsgáról szóló
5/1991. (IV. 4.) IM rendelet vagy a jogi szakvizsgáról szóló 12/1976. (XI. 6.) IM rendelet szerinti kitűnő és jeles minősítési
kategória pontozható. (2) Az a pályázó, aki az ügyvédjelölt és a jogi előadó joggyakorlatáról, valamint az ügyvédi-jogtanácsosi vizsgáról szóló
6/1959. (VI. 11.) IM rendelet szerint tett ügyvédi-jogtanácsosi vizsgát vagy a 109/1961. (IK7.) IM-Legf.Ü. együttes
utasítás szerint tett bírói-ügyészi vizsgát és az eredménye kitűnő, 10 pontot kap.
9. § (1) Tudományos fokozatként a „Doctor of Philosophy” (PhD) fokozat, továbbá a doktori fokozat, a tudomány(ok)
kandidátusa és a tudomány(ok) doktora cím vehető figyelembe.
(2) Szakirányú tudományos fokozatként a pályázat szerinti álláshely ügyszakának megfelelő jogi területen szerzett
tudományos fokozat értékelhető. (3) Egyéb tudományos fokozatként a (2) bekezdésben meghatározottakon kívüli, jogi területen szerzett tudományos
fokozat értékelhető. (4) A tudományos fokozat értékelésekor a rendelet 1. melléklete 4. pontja szerinti maximális pontszám erejéig több
tudományos fokozat is figyelembe vehető. 10. § (1) Szakirányú szakjogászi végzettségként és a munkakörhöz kapcsolódó másoddiplomaként a pályázat szerinti álláshely
ügyszakának megfelelő területen szerzett szakjogászi végzettség és másoddiploma értékelhető.
(2) A szakjogászi, illetve egyéb (a munkakörhöz kapcsolódó) másoddiploma értékelésekor a rendelet 1. melléklete
5. pontja szerinti maximális pontszám erejéig több szakjogászi végzettség és másoddiploma is figyelembe vehető.
11. § A szakterületen végzett külföldi tanulmányútként a pályázat szerinti álláshely ügyszakának megfelelő jogi területen
végzett tanulmányút értékelhető a rendelet 1. melléklete 6. pontja szerinti maximális pontszám erejéig.
12. § A rendelet 1. melléklete 7. pontjában meghatározott maximális pontszám erejéig több nyelvvizsga is értékelhető. Ha
ugyanazon idegen nyelvből rendelkezik több nyelvvizsgával a pályázó, csak a legmagasabb pontértékű nyelvvizsga
vehető figyelembe. 13. § (1) Szakirányú jogi tárgyú publikációként a pályázat szerinti álláshely ügyszakának megfelelő jogi területen közzétett
publikáció vehető figyelembe. (2) A pályázó publikációs tevékenysége a rendelet 1. melléklete 8.1. és 8.2. pontjában meghatározott maximális pontszám
erejéig értékelhető. 14. § (1) A bírói tisztség betöltésénél értékelhető egyéb szakmai többlettevékenység keretében szakirányú tudományos
oktatásként, vizsgáztatásként a pályázat szerinti álláshely ügyszakának megfelelő jogi területen végzett oktatási,
vizsgáztatási tevékenység vehető figyelembe. (2) Egyéb tudományos oktatásként, vizsgáztatásként az (1) bekezdésben meghatározottakon kívüli, jogi területen
végzett tudományos oktatás, vizsgáztatás vehető figyelembe. (3) Mind a szakirányú oktatás, vizsgáztatás, mind az egyéb oktatás, vizsgáztatás akkor értékelhető, ha azt oktatási
intézményben vagy szakmai oktatásra, vizsgáztatásra feljogosított egyéb szervezetben végzik. E körben értékelhető
továbbá a bírósági fogalmazók, a bírósági titkárok és a bírák képzésében – ide nem értve a bírósági fogalmazói
joggyakorlatot vezető bírói (instruktori) tevékenységet – való részvétel, továbbá a Jogi Szakvizsga Bizottság tagjaként,
valamint az egyéb, jogszabály által felállított vizsgabizottságok tagjaként történő vizsgáztatás.
(4) A rendelet 1. melléklete 10.1–10.4. pontjában meghatározott tevékenységekre az ott meghatározott maximális
pontszám adható azzal, hogy azok összege a 10. pontban meghatározott maximális pontszámot nem haladhatja meg.
15. § A személyes meghallgatás során a bírói tanács meggyőződik a pályázónak a bírói hivatás gyakorlásához szükséges
felkészültségéről, továbbá értékeli a pályaalkalmassági vizsgálat eredményét és a pályázót a rendelet 1. melléklete
11. pontjában meghatározott maximális pontszám erejéig pontozza. A bírói tanács bármely tagja kérdést intézhet
a pályázóhoz. 16. § A magasabb bírói álláshelyre benyújtott pályázat elbírálása során a pályázóknak a rendelet 1. melléklete 1.1. pontjában
meghatározottak szerinti értékelése során adott pontokat 1,20-as szorzószámmal kell számításba venni a szakmai
értékelés végeredményének kialakítása során. 17. § (1) E rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) A rendelet rendelkezéseit – a (3) bekezdésben foglalt kivétellel – az egyes törvényeknek a bíróságok hatékony
működését és a bírósági eljárások gyorsítását szolgáló módosításáról szóló 2010. évi CLXXXIII. (a továbbiakban: Tv.)
176. § (1) bekezdése szerinti bírói álláshelyek betöltésénél kell alkalmazni kivéve, ha az érintett álláshelyre a Tv. 176. §
(1) bekezdésének hatálybalépésekor a pályázat már kiírásra került.
(3) A rendelet 2. § (1) bekezdés e) pontját a rendelet hatálybalépését követően kiírásra kerülő bírói állások betöltésénél
kell alkalmazni. Dr. Navracsics Tibor s. k.,
közigazgatási és igazságügyi miniszter


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
412/2017. (X. 31.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011.  évi
CLXII.  törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr.  Kalmár Juditot
2017. november 1. napjától 2020. október 31. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2017. október 18. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1223/2018. (IV. 21.) Korm. határozata a Duna Transznacionális Program, valamint az INTERREG EUROPE Interregionális Együttműködési Program előirányzat-túllépésének jóváhagyásáról.
A Kormány
 1. a Magyarország 2018. évi központi költségvetéséről szóló 2017. évi C. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.) 17.  §-a és
4. melléklet 3. pontja alapján – az európai területi együttműködési programok 2018. évi finanszírozásához szükséges
költségvetési forrás biztosítása érdekében – jóváhagyja a  Kvtv. 1.  melléklet XV. Nemzetgazdasági Minisztérium
fejezet, 25. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 20. Európai uniós fejlesztési programok alcím, 2. Európai Területi
Együttműködés (2014–2020) jogcímcsoport, 1. Duna Transznacionális Program jogcím kiadási előirányzatának
legfeljebb 489 700 000 forinttal történő túllépését;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal 2. a Kvtv. 17.  §-a és 4.  melléklet 3.  pontja alapján – az  európai területi együttműködési programok 2018. évi
finanszírozásához szükséges költségvetési forrás biztosítása érdekében – jóváhagyja a  Kvtv. 1.  melléklet
XV. Nemzetgazdasági Minisztérium fejezet, 25. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 20. Európai uniós fejlesztési
programok alcím, 2. Európai Területi Együttműködés (2014–2020) jogcímcsoport, 3. INTERREG EUROPE
Interregionális Együttműködési Program jogcím kiadási előirányzatának legfeljebb 187 600 000 forinttal történő
túllépését.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1633/2017. (IX. 11.) Korm. határozata a XI. Miniszterelnökség fejezet és a XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet közötti előirányzat-átcsoportosításokról.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (2) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
elrendeli a  Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi XC. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.)
1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 2. Fejezeti általános tartalék alcím
terhére, a Kvtv. 1. melléklet XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím
a) 13. Művészeti tevékenységek alcím, 4. Művészeti tevékenységek és egyéb fejezeti feladatok támogatása
jogcímcsoport javára a Zsidó Művészeti Napok támogatása céljából 10,0 millió forint, valamint a Csaba királyfi
nemzeti rockopera bemutatásának támogatása céljából 30,0 millió forint,
b) 56. Nemzetiségi támogatások alcím javára a lengyel–magyar ifjúsági találkozó támogatása céljából 2,0 millió
forint
egyszeri átcsoportosítását az 1. melléklet szerint.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
 emberi erőforrások minisztere
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
41/2003. (VII. 2.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára, valamint jogszabály nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítására irányuló indítványok tárgyában — dr. Bihari Mihály, dr. Harmathy Attila és dr. Kukorelli István alkotmánybíró párhuzamos indokolásával — meghozta a következő
határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 383. § (3) bekezdés
b) pontja, továbbá a 384. § (2) bekezdés b) pontja alkotmányellenes, ezért azt a határozat közzétételének napjával
megsemmisíti.
2. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény 580. § (2) bekezdés
b) pontja, továbbá az 581. § (2) bekezdés b) pontja alkotmányellenes, ezért azt a határozat közzétételének napjával
megsemmisíti. Ennek folytán a rendelkezés nem lép
hatályba.
3. Az Alkotmánybíróság a büntetőeljárásról szóló
1973. évi I. törvény 383. § (3) bekezdés a) pontja, továbbá
a 384. § (2) bekezdés a) pontja alkotmányellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt
elutasítja.
4. Az Alkotmánybíróság a büntetőeljárásról szóló
1998. évi XIX. törvény 580. § (2) bekezdés a) pontja,
továbbá az 581. § (2) bekezdés a) pontja alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló
indítványt elutasítja.
5. Az Alkotmánybíróság a büntetőeljárásról szóló
1973. évi I. törvény 383. § (3) bekezdés b) pontja, a 384. §
(2) bekezdés a) és b) pontja, valamint a büntetőeljárásról
szóló 1998. évi XIX. törvény 581. § (2) bekezdés b) pontja
nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítására
irányuló indítványt visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
INDOKOLÁS I. 1. A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény
(a továbbiakban: Be.) a kártalanítás jogintézménye keretében rendezi azt a helyzetet, amikor a szabadságelvonást
tartalmazó eljárási kényszercselekményről és büntetőjogi
szankcióról utóbb derül ki, hogy elrendelése, illetve végrehajtása jogszerű, ámde alaptalan volt.
A Be. a kártalanítási igény jogcímei mellett meghatározza a kártalanításból kizárás eseteit. A törvény külön-külön
rendelkezik a büntetőeljárási kényszerintézkedésekért,
valamint a jogerős ítélet alapján kitöltött büntetőjogi
szankcióért járó kártalanítás jogalapjáról, és külön-külön
állapítja meg az igény érvényesítését kizáró okokat. Így
az előzetes letartóztatásért és az ideiglenes kényszergyógykezelésért járó kártalanításból a törvény kizárja azt, aki a
hatóság elől elrejtőzött, megszökött, illetve szökést kísérelt meg, továbbá, aki az eredményes felderítés meghiúsítása végett a hatóság megtévesztésére törekedett, vagy
egyébként neki felróhatóan okot szolgáltatott arra, hogy a
bűncselekmény gyanúja reá terelődjék [Be. 383. § (3) bekezdés a) és b) pont]. A jogerős ítélet alapján kitöltött
szabadságvesztésért, javítóintézeti nevelésért, illetve kényszer-gyógykezelésért egyébként járó kártalanításból kizárás okai között jelöli meg a törvény, ha a terhelt az alapügyben elhallgatta azokat a tényeket vagy bizonyítékokat,
amelyeken a perújítás során hozott ítélet alapul, továbbá,
ha az alapügyben hozott ítélet ellen nem fellebbezett
[Be. 384. § (2) bekezdés a) és b) pont].
E szabályok alkotmányosságának vizsgálatára két indítvány érkezett, amelyeket az Alkotmánybíróság — tárgyuk
azonosságára tekintettel — egyesített és egy eljárásban
bírált el.
1.1. Az egyik indítványozó a kártalanításból kizáró rendelkezéseket a törvénytelen letartóztatás vagy fogvatartás
áldozata számára az Alkotmány 55. § (3) bekezdésében
biztosított kártérítéshez való joggal tartotta ellentétesnek.
Az indítvány indokolásában utalt arra, hogy a büntetőeljárás alá vont személyt (a továbbiakban: terhelt) megilleti a hallgatáshoz való jog, amely következik az ártatlanság
vélelméből [Alkotmány 57. § (2) bekezdés], valamint
abból, hogy a Be. 87. § (2) bekezdése a hallgatás jogára
történő figyelmeztetés kötelezettségét rója a büntető
ügyekben eljáró hatóságra. Az indítványozó szerint:
,,A terheltet az ügyhöz való ilyen hozzáállása miatt nem
érheti hátrány a kártalanításra való jogosultság tekintetében.’’
Az indítványozó álláspontja szerint a Be. 383. § (3) bekezdés b) pontja ,,túl általános, nem egyértelműen megfogalmazott’’, így ,,önkényes értelmezésekre adhat okot, és
ezzel lehetőség nyílik a nemzetközi jogszabályokban és az
Alkotmányban is megfogalmazott kötelezettség alóli kibúvásra.’’
A Be. 384. § (2) bekezdés b) pontjával kapcsolatban az
indítványozó azt állította, hogy a törvény adta jogorvoslati
lehetőség ki nem használása ,,túl szigorú kritérium ahhoz,
hogy erre hivatkozással a szabadságától ártatlanul — akár
több évig is — megfosztott személy kártalanításban ne
részesüljön.’’ A törvény ,,— sértve ezzel az ügyfélegyenlőség elvét — privilegizált helyzetet teremt az Állam számára.’’
Az indítványozó megállapítása szerint a rendelkezések
ellentétesek az 1976. évi 8. törvényerejű rendelettel kihirdetett, az Egyesült Nemzetek Közgyűlése XXI. ülésszakán,
1966. december 16-án elfogadott Polgári és Politikai Jogok
Nemzetközi Egyezségokmánya (a továbbiakban: Egyezségokmány) 9. Cikkének 5. pontjával és 14. Cikkének
6. pontjával, továbbá az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én
kelt, és az 1993. évi XXXI. törvénnyel kihirdetett Egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) 5. Cikkének 5. pontjával és 50. Cikkével is.
1.2. A másik indítványozó szerint a Be. 383. § (3) bekezdés a) és b) pontja, továbbá a 384. § (2) bekezdés a) és
b) pontja a védelemhez való alapjoggal [Alkotmány 57. §
(3) bekezdés] ellentétes; a Be. 384. § (2) bekezdés b) pontja pedig sérti a jogorvoslathoz való jogot [Alkotmány 57. §
(5) bekezdés] is. Az indítvány kitért arra is, hogy ez utóbbi
rendelkezés ,,szélesebb körben zárja ki a kártalanítást,
mint azt a nemzetközi egyezmények megengedik.’’ Ezért a
rendelkezés ellentétes az Egyezségokmány 14. Cikk
6. pontjával, továbbá az Egyezmény hetedik kiegészítő
jegyzőkönyvének 3. Cikkével.
A 2003. július 1-jén hatályba lépő, a büntetőeljárásról
szóló 1998. évi XIX. törvény (a továbbiakban: új Be.)
a sérelmezett rendelkezésekkel lényegében azonosan határozza meg a kártalanításból kizárás eseteit, ezért az
indítványozó kezdeményezte a törvény 580. § (2) bekezdés
a) és b) pontjának, valamint 581. § (2) bekezdés a) és
b) pontjának megsemmisítését is.
2. Az Alkotmánybíróság az eljárásban beszerezte az
igazságügy-miniszter véleményét.
II. Az indítvány elbírálása során az Alkotmánybíróság a
következő jogszabályi rendelkezéseket vette figyelembe.
1. Az Alkotmány:
,,2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus
jogállam.’’
,,7. § (1) A Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja
a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja
továbbá a nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog
összhangját.’’
,,8. § (1) A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége.
(2) A Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra és
kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja
meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja.’’
,,55. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga
van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit sem
lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani.
[…]
(3) Az, aki törvénytelen letartóztatás vagy fogvatartás
áldozata volt, kártérítésre jogosult.’’
,,57. § (1) A Magyar Köztársaságban a bíróság előtt
mindenki egyenlő, és mindenkinek joga van ahhoz, hogy az
ellene emelt bármely vádat, vagy valamely perben a jogait
és kötelességeit a törvény által felállított független és pártatlan bíróság igazságos és nyilvános tárgyaláson bírálja el.
(2) A Magyar Köztársaságban senki sem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét a bíróság
jogerős határozata nem állapította meg.
(3) A büntetőeljárás alá vont személyeket az eljárás
minden szakaszában megilleti a védelem joga. A védő nem
vonható felelősségre a védelem ellátása során kifejtett véleménye miatt.
[…]
(5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatáro
zottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a
jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot — a
jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal
arányosan — a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.’’
2. A Be. rendelkezései:
,,87. § (2) A terheltet a kihallgatásának megkezdésekor
figyelmeztetni kell arra, hogy nem köteles vallomást tenni,
a vallomás tételét a kihallgatás folyamán bármikor megtagadhatja, továbbá, hogy amit mond, az bizonyítékként felhasználható. A figyelmeztetést és a terhelt válaszát jegyzőkönyvbe kell foglalni. A figyelmeztetés elmaradása esetén
a terhelt vallomása bizonyítási eszközként nem vehető
figyelembe.
(3) Ha a terhelt a vallomás tételét megtagadja, figyelmeztetni kell arra, hogy ez az eljárás folytatását nem akadályozza, de a védekezésének erről a módjáról lemond.’’
,,276. § (1) A bíróság jogerős ítéletével elbírált cselekmény (alapügy) esetén perújításnak van helye, ha
a) az alapügyben akár felmerült, akár fel nem merült
tényre vonatkozó olyan új bizonyítékot hoznak fel, amely
valószínűvé teszi, hogy
1. a terheltet fel kell menteni, lényegesen enyhébb büntetést kell kiszabni, vagy a büntető eljárást meg kell szüntetni,
2. a terhelt bűnösségét meg kell állapítani vagy lényegesen súlyosabb büntetést kell kiszabni;
b) a terhelttel szemben ugyanazon cselekmény miatt
több ítéletet hoztak;
c) az alapügyben hamis vagy hamisított bizonyítékot
használtak fel;
d) az alapügyben a hatóság valamely tagja kötelességét
a büntető törvénybe ütköző módon megszegte;
e) az alapügyben az ítéletet a XVII/A. Fejezet szerinti
eljárásban a terhelt távollétében hozták.’’
,,383. § (1) Kártalanítás jár az előzetes letartóztatásért
és az ideiglenes kényszergyógykezelésért, ha
I. a büntetőeljárást azért szüntették meg, mert
a) a cselekmény nem bűncselekmény, vagy azt nem a
terhelt követte el,
b) a rendelkezésre álló adatok alapján nem állapítható
meg bűncselekmény elkövetése, illetőleg az, hogy a cselekményt a terhelt követte el,
c) büntethetőséget kizáró ok áll fenn,
d) a bűncselekmény büntethetősége elévült,
e) a cselekményt már jogerősen elbírálták;
II. a bíróság
a) a terheltet felmentette,
b) az eljárást vádelejtés miatt szüntette meg.
(2) Nincs helye kártalanításnak, ha a büntetőeljárást a
cselekmény társadalomra veszélyességének csekély foka
(Btk. 28. §) miatt szüntették meg.
(3) Az (1) bekezdés esetén sincs helye kártalanításnak,
ha a terhelt
a) a hatóság elől elrejtőzött, megszökött, szökést kísérelt meg,
b) az eredményes felderítés meghiúsítása végett a hatóság megtévesztésére törekedett, vagy egyébként neki felróhatóan okot szolgáltatott arra, hogy a bűncselekmény gyanúja reá terelődjék,
c) felmentés esetén a kényszergyógykezelését rendelték el. 384. § (1) A jogerős ítélet alapján kitöltött szabadságvesztésért, javítóintézeti nevelésért, illetőleg kényszergyógykezelésért a terheltnek kártalanítás jár, ha perújítás,
felülvizsgálat vagy törvényesség érdekében emelt jogorvoslat folytán felmentették, enyhébb büntetésre ítélték, próbára bocsátották, illetőleg az eljárást vele szemben megszüntették, avagy megállapították, hogy a kényszergyógykezelést törvényes ok nélkül rendelték el.
(2) Nincs helye a kártalanításnak, ha a terhelt
a) az alapügyben elhallgatta azokat a tényeket vagy
bizonyítékokat, amelyeken a perújítás során hozott ítélet
alapul,
b) az alapügyben hozott ítélet ellen nem fellebbezett,
kivéve a törvényesség érdekében emelt jogorvoslat esetét,
c) felmentése esetén kijelölt egészségügyi intézetben
végrehajtandó kényszergyógykezelését rendelték el.’’
3. Az új Be. rendelkezései:
,,580. § (1) Kártalanítás jár az előzetes letartóztatásért
és az ideiglenes kényszergyógykezelésért, ha I. a nyomozást azért szüntették meg, mert
a) a cselekmény nem bűncselekmény,
b) a nyomozás adatai alapján nem volt megállapítható
bűncselekmény elkövetése,
c) nem a gyanúsított követte el a bűncselekményt, illet
ve a nyomozás adatai alapján nem volt megállapítható,
hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el,
d) büntethetőséget kizáró ok állapítható meg,
e) az eljárás elévülés miatt nem folytatható,
f) a cselekményt már jogerősen elbírálták;
II. a bíróság
a) a terheltet felmentette,
b) az eljárást a büntethetőség elévülése, vádelejtés
miatt, vagy azért szüntette meg, mert a cselekményt már
jogerősen elbírálták.
(2) Az (1) bekezdés esetén sincs helye kártalanításnak,
ha a terhelt
a) a bíróság, az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság elől
elrejtőzött, megszökött, szökést kísérelt meg,
b) az eredményes felderítés meghiúsítása végett a bíróság, az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság megtévesztésére törekedett, vagy egyébként neki felróhatóan okot szolgáltatott arra, hogy a bűncselekmény gyanúja reá terelődjék,
c) felmentése esetén a kényszergyógykezelését rendelték el. 581. § (1) A jogerős ítélet alapján kitöltött szabadságvesztésért, javítóintézeti nevelésért, illetőleg kényszergyógykezelésért a terheltnek kártalanítás jár, ha rendkívüli
jogorvoslat folytán felmentették, enyhébb büntetésre ítélték, próbára bocsátották, megrovásban részesítették, illetőleg az eljárást vele szemben megszüntették vagy megállapították, hogy a kényszergyógykezelést törvényes ok nélkül rendelték el.
(2) Nincs helye a kártalanításnak, ha a terhelt
a) az alapügyben elhallgatta azokat a tényeket vagy
bizonyítékokat, amelyeken a perújítás során hozott ítélet
alapul,
b) az alapügyben hozott ítélet ellen nem fellebbezett,
kivéve, ha a törvény a fellebbezést kizárta,
c) felmentése esetén kényszergyógykezelését rendelték el. (3) A (2) bekezdés b) pontja nem alkalmazható, ha a
kártalanításra okot adó körülmény törvényesség érdekében bejelentett jogorvoslati eljárásban, vagy jogegységi eljárásban hozott határozat alapján állapítható meg.’’
4. Az Egyezségokmány:
14. Cikk ,,6. Amikor valakit bűncselekmény elkövetése
miatt jogerősen elítélnek és ezt követően az elítélését
hatályon kívül helyezik vagy kegyelemben részesítik azért,
mert egy új vagy újonnan feltárt tény azt bizonyítja, hogy
téves döntés született, azt a személyt, aki ilyen elítélés
következtében büntetést állt ki, a törvénynek megfelelően
kártalanítani kell, kivéve ha bizonyítást nyer az, hogy a nem
ismert ténynek kellő időben való fel nem tárása teljesen
vagy részben neki róható fel.’’
5. Az Egyezmény Hetedik kiegészítő jegyzőkönyve:
,,3. Cikk — Kártalanításhoz való jog bírói hiba esetén
Ha büntető ügyben hozott jogerős elmarasztaló ítéletet
utóbb megsemmisítenek, vagy az elítéltet kegyelemben részesítik azért, mert új vagy újonnan feltárt tények bizonyítják, hogy bírói tévedés történt, azt a személyt, aki ezen
ítélet folytán büntetést szenvedett el, kártalanítani kell az
adott államban érvényes törvényeknek vagy joggyakorlatnak megfelelően, hacsak be nem bizonyítják, hogy a tények
nem kellő időben való felfedése teljesen vagy részben az
elítéltnek róható fel.’’
III. Az indítványok az alábbiak szerint részben megalapozottak.
A. 1. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Alkotmány 55. § (3) bekezdése és a kártalanítás szabályai között
nincs összefüggés, ezért a kártalanításból kizárás szabályai
nem járhatnak az Alkotmány e rendelkezésének sérelmével.
Az Alkotmánybíróság a 66/1991. (XII. 21.) AB határozatban (ABH 1991, 342.) értelmezte az Alkotmány 55. §
(1) és (3) bekezdését. A döntés elhatárolta a személyi szabadságtól megfosztás törvénytelen (jogellenes, önkényes),
a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény
szabályai szerinti kártérítés útján orvosolandó eseteit a
személyes szabadságtól megfosztás jogszerű elvonásával
okozott, a Be. szabályaiban meghatározott kártalanítással
orvosolható sérelmek eseteitől (ABH 1991, 342,
347—348.).
Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben is megerősíti, hogy
az Alkotmány 55. § (3) bekezdése a kifejezetten törvénysértő (nem a törvényben meghatározott okokból és nem a
törvényben meghatározott eljárás alapján történt) előzetes
letartóztatás vagy más, akár a büntető hatalom gyakorlásához kötődő, akár egyéb, rendészeti, egészségügyi fogvatartás esetére állapítja meg az állam kárfelelősségét, amelynek
részletes szabályai, feltételei és korlátai a polgári jog területére tartoznak. A kártalanítás (visszatérítés) intézménye
az állam büntető hatalmának gyakorlása során előforduló
tévedések orvoslását szolgálja; feltételeit és korlátait a
büntetőeljárási jogszabályok határozzák meg.
2. A kártalanításból kizárást meghatározó rendelkezések és az ártatlanság vélelme között szintén nem állapítható meg összefüggés, így azok nem sérthetik az Alkotmány
57. § (2) bekezdésében rögzített alkotmányos alapjogot.
Az ártatlanság vélelme a büntetőjogi felelősség megállapításának folyamatára vonatkozó alkotmányos alapjog, a
terhelt objektív jogi helyzetét határozza meg. Parancs a
büntetőügyben eljáró bíróság, ügyész, nyomozó hatóság
számára, hogy a terheltet mindaddig, amíg a bíróság jogerősen el nem ítéli, nem kezelheti bűnösként. Függetlenül
attól, hogy a felelősségének megállapítása alapjául szolgáló tényeket már feltárták, a bűnösségre vonatkozó meggyőződésüket eljárási aktusokban rögzítették (nyomozás befejezése, vádemelés, első fokú bűnösséget megállapító ítélet), a bűnösség megállapításával együtt járó jogi következmények a terhelt eljárási helyzetét az ítélet jogerőre emelkedéséig nem befolyásolhatják. A bűnösség — kétséget
kizáró módon történő — bizonyítása a büntető ügyekben
eljáró állami szerveket terheli, a felelősségre vonás sikertelensége az állam kockázata. [Az Alkotmánybíróság gyakorlatáról összefoglalóan: 26/1999. (IX. 8.) AB határozat,
ABH 1999, 265, 271.; 719/B/1998. AB határozat, ABH
2000, 769, 772—773.]
Az Alkotmánybíróság korábban a kártalanítás jogcímeinek meghatározását vizsgálta az ártatlanság vélelmének
tükrében. A 30/1995. (V. 25.) AB határozatban az Alkotmánybíróság kifejtette: az ártatlanság vélelmének egyik
következménye, hogy az a személy, akinek büntetőjogi
felelősségét a bíróság jogerős határozatban nem állapította
meg, nem sújtható olyan jogkövetkezményekkel, amelyet
a jog a bűnösség megállapításához kapcsol. Alkotmányos
követelmény, hogy amennyiben a bűnösség vagy a bűnösség alapjául szolgáló tényállás megállapítására valamilyen
okból nem kerül sor, úgy a kártalanítás egyébként járulékos kérdésében se szülessen olyan döntés, amely a bűnösséget megállapító határozathoz kapcsolódik. Nem felelt
meg ennek a követelménynek, így alkotmányellenes volt az
előzetes letartóztatásért járó kártalanítás jogcímeinek a
Be. 383. § (1) bekezdés a) pontja szerinti szabályozása,
amely a magánindítvány hiányára alapított eljárás-megszüntetés esetének kizárásával ténylegesen olyan helyzetbe
hozta az érintett személyt, mintha megállapították volna a
bűnösségét. Ugyanezen okból sértette az ártatlanság vélel
mét a Be. 384. § (1) bekezdése, amikor a kártalanítás jogcímei között nem ismerte el az eljárás megszüntetésének a
cselekmény korábbi jogerős elbírálásán alapuló esetét
(ABH 1995, 155, 156.).
A kártalanításból kizárást meghatározó rendelkezések
mindazonáltal nem befolyásolják a terhelt jogállását; az
ártatlanság vélelme pedig nem hat ki az állammal szemben
kárigényt érvényesítő személy jogi helyzetére. Ugyanezen
okból nincs összefüggés a kártalanításból kizáró okok és az
Alkotmány 57. § (1) bekezdéséből levezethető tisztességes
eljárás elemét képező ,,ügyfélegyenlőség’’ között [6/1998.
(III. 11.) AB határozat, ABH 1998, 91, 95—96.].
B. 1. A kártalanításból kizárásnak a Be. 383. § (3) bekezdés a) pontjában és b) pontjának első fordulatában, valamint a 384. § (2) bekezdés a) pontjában meghatározott
esetei az Alkotmány 57. § (3) bekezdésében meghatározott védelemhez való jognak, ezen belül a terhelt személyes
védekezésének, a védekezés eszköztárának közvetett korlátozását jelentik; a törvényalkotó lényegében a védekezési
mód megválasztásához fűz hátrányos jogkövetkezményt.
A Be. 383. § (3) bekezdés b) pontjának második fordulatába tartozó magatartások tartozhatnak a védelemhez való
jog körébe, de lehetnek a terhelt e jogtól teljesen független
cselekvései is.
A védelemhez való alkotmányos alapjog a terhelt eljárási helyzetét meghatározó jogokban realizálódik
[vö.: 25/1991. (V. 18.) AB határozat, ABH 1991, 414, 415.;
6/1998. (III. 11.) AB határozat, ABH 1998, 91, 93—94.].
A személyesen történő védekezés részben a terhelt kihallgatása keretében, részben az egyes eljárási, bizonyítási cselekményekhez kapcsolódó joggyakorláson keresztül történhet. Egyik a másikat nem zárja ki: a kihallgatáskor a
hallgatáshoz való jog érvényesítése nem akadálya az egyéb
jelenléti, megismerési, észrevételezési és indítványozási
jog gyakorlásának.
A védelemhez való jog a terhelt számára kiemelkedően
fontos, de nem korlátozhatatlan alapjog; az Alkotmány
nem biztosít jogot bármilyen védekezési eszköz alkalmazásához. Az e jogot korlátozó rendelkezések alkotmányosságának megítélése az Alkotmánybíróság gyakorlatában az
Alkotmány 8. § (1)—(2) bekezdése keretében kialakított
általános alapjogi, ún. szükségesség-arányosság teszt alapján indokolt abban az esetben is, amikor — mint a jelen
ügyben — e jog korlátozása közvetetten, a kártalanításból
kizárás útján történik.
Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az
állam akkor nyúlhat az alapjog korlátozásának eszközéhez,
ha azt másik alapvető jog vagy szabadság védelme vagy
érvényesülése, avagy egyéb alkotmányos érték védelme,
illetve valamilyen alkotmányos cél indokolja, továbbá, ha
a védelem, illetve a cél más módon nem érhető el. Az alapjog korlátozásának alkotmányosságához az is szükséges,
hogy a korlátozás megfeleljen az arányosság követelményének; az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban legyenek egymással. A törvényhozó a korlátozás során köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt
alkalmazni.
Alkotmányellenes a jog tartalmának korlátozása, ha az
kényszerítő ok, nyomós közérdek nélkül történik, ha tehát
— valamely más alapvető jog vagy alkotmányos cél érdekében — nem elkerülhetetlenül szükséges, továbbá, ha szükséges is, a korlátozás által okozott jogsérelem az elérni
kívánt célhoz képest aránytalan [legutóbb: 65/2002.
(XII. 3.) AB határozat, ABH 2002, 357, 361—362.].
2. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a Be. 383. §
(3) bekezdés a) pontjában megfogalmazott kizárási ok
nem alkotmányellenes; nem tekinthető a védelemhez való
jog sérelmének, hogy a Be. az előzetes letartóztatásért és
az ideiglenes kényszergyógykezelésért járó kártalanításból
kizárja azt, aki elrejtőzött vagy megszökött, illetve szökést
kísérelt meg.
Az Alkotmánybíróság több határozatában fogalmazta
meg az államnak a büntető hatalommal összefüggő jogait
és kötelezettségeit. Demokratikus jogállamban a büntető
hatalom az állam — alkotmányosan korlátozott — közhatalmi jogosítványa a bűncselekmény elkövetőinek felelősségre vonására. A bűncselekmények a társadalom jogi
rendjének sérelmét jelentik és a büntetés jogát az állam
gyakorolja. A bűnüldözés kizárólagos joga egyben a büntető igény érvényesítéséről való gondoskodás kötelezettségét jelenti, a büntetőjogi felelősségre vonás egyben az
állam alkotmányos kötelessége is. A büntető hatalom gyakorlása szükségképpen érinti az egyének alkotmányos
alapjogait. Az államnak az Alkotmányból levezethető
kötelezettsége indokolja, hogy az állami büntető hatalmat
gyakorló szerveknek feladataik teljesítéséhez hatékony
eszközeik legyenek, még ha ezek az eszközök, lényegüket
tekintve, súlyosan jogkorlátozóak is [v.ö.: 40/1993.
(VI. 30.) AB határozat, ABH 1993, 288.; 715/D/1994. AB
határozat, ABH 1997, 584.; 49/1998. (XI. 27.) AB határozat, ABH 1998, 372.; 5/1999. (III. 31.) AB határozat, ABH
1999, 75.; 19/1999. (VI. 25.) AB határozat, ABH 1999, 150.;
26/1999. (IX. 8.) AB határozat, ABH 1999, 265.; 13/2001.
(V. 14.) AB határozat, ABH 2001, 177, 186—187.].
A büntetőeljárásban a terhelt kikényszeríthetően köteles megjelenni a büntető hatalmat gyakorló hatóság előtt,
és kikényszeríthető a közreműködési kötelezettsége a
szakértői vizsgálatban, illetve egyes bizonyítási eljárásoknál. Az előzetes letartóztatás feltételeinek és okainak alkotmányossági vizsgálata során az Alkotmánybíróság megállapította: az állami büntető igény érvényesítése érdekében a társadalom védelme, a közérdek szempontjából alkotmányosan is szükséges és indokolt annak lehetővé tétele, hogy az állam a terheltet a büntetőjogi felelősségre
vonás meghiúsításának megakadályozása érdekében időle
gesen megfossza a szabadságától [26/1999. (IX. 8.) AB
határozat, ABH 1999, 265, 276.].
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a védelemhez
való jog nem terjed ki az elrejtőzésre, illetve a szökésre; a
védekezéshez való jognak korlátot szabnak a terhelt megjelenését, jelenlétét biztosító eljárási kényszercselekmények. Így a törvényalkotó nem sért alkotmányos alapjogot,
amikor kizárja az előzetes letartóztatásért és az ideiglenes
kényszer-gyógykezelésért járó kártalanításból azt, aki az
elrejtőzéssel, a szökéssel, illetve a szökés megkísérlésével
az eljárási kényszercselekményekre okot adott.
Fentiekre tekintettel az Alkotmánybíróság a Be. 383. §
(3) bekezdés a) pontja alkotmányellenességének megállapítására irányuló indítványt elutasította.
3. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a Be. 383. §
(3) bekezdés b) pontja alkotmányellenes. A rendelkezés
első fordulata szükségtelenül korlátozza a védekezéshez
való jogot, amikor nem kellően differenciált szabályozással
zárja ki a kártalanításból azt, aki az eredményes felderítés
meghiúsítása végett a hatóság megtévesztésére törekedett.
A személyes szabadsághoz való jog korlátozásának alkotmányosságához elengedhetetlenül hozzátartozó arányosságot sérti a rendelkezés második fordulatában annak a
személynek a kizárása, aki neki felróhatóan okot szolgáltatott arra, hogy a bűncselekmény gyanúja reá terelődjék.
A nem kellően differenciált szabályozás ugyanis kiüresíti a
kártalanítás jogcímeit, így ellehetetleníti a személyes szabadság utóbb alaptalannak bizonyult elvonásából adódó
sérelem utólagos orvoslását, ami egyben a jogállamiság
sérelmét is jelenti.
3.1. Az Alkotmánybíróság álláspontjának kialakításához vizsgálta a kártalanítás jogintézményének történeti
alakulását.
A kártalanítás történetileg mind a magyar, mind pedig
az európai országok jogrendszerében mint az ártatlanul
elszenvedett előzetes letartóztatás, vizsgálati fogság és
büntetés miatti kompenzáció vált elfogadott intézménnyé
XIX. század második felében.
A bűnvádi perrendtartásról szóló 1896. évi XXXIII. törvénycikk (a továbbiakban: Bp.) az előzetes fogvatartásért
járó kártalanítás feltételeit úgy határozta meg, hogy az csak
a ténylegesen (materiálisan) ártatlan személynek járt.
Ezzel a helyzettel volt összhangban a kártalanítást kizáró
okok megfogalmazása is. A kizáró okok feladata volt a
kártalanítás megakadályozása olyan esetben, amikor
a ténylegesen ártatlan személy szándékos cselekményével
maga idézte elő, hogy a bíróság letartóztassa, mivel szökést
kísérelt meg vagy megszökött; hamis önfeljelentést vagy
hamis beismerő vallomást tett, a tett nyomait elsimítani, a
tanút vagy vádlott-társat hamis vallomásra, szakértőt hamis vélemény adására bírni, vagy a vallomástételtől, illetőleg a véleményadástól visszatartani törekedett (Bp.
576—577. §).
A büntető perrendtartásról szóló 1951. évi III. törvény,
valamint az ezt módosító 1954. évi V. törvény a kártalanítást változatlanul a bizonyított ártatlansághoz kötötte.
A kártalanítást kizáró okok megfogalmazásában azonban
a törvény megszüntette a taxációt, és a szökés mellett a
Be. 383. § (3) bekezdés b) pontjában ma is megtalálható
módon, általánosabban és a jogalkalmazói mérlegelésnek
nagyobb teret adva határozta meg a kártalanításból kizárás
eseteit (232. §). Ezt a szabályozást vette át a büntetőeljárásról szóló 1962. évi 8. törvényerejű rendelet is (293. §).
A Be. eredeti 383. §-a már bővítette a kártalanítás feltételeit, és elismerte a kártalanítási igényt akkor is, ha a
terheltet a bíróság bizonyítékok hiányában mentette fel. Ez
a folyamat folytatódott. 1985-től lehetővé vált a kártalanítás, ha az eljárást a bíróság a terhelt bizonyított ártatlansága vagy a bizonyítékok hiánya miatti vádelejtés címén szüntette meg (a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény
módosításáról szóló 1984. évi 20. törvényerejű rendelet
3. §). 1988-tól a kártalanítás jogcímei bővültek a büntethetőséget kizáró okokkal, kivéve a cselekmény társadalomra
veszélyességének csekély fokát, illetve a magánindítvány
hiányát. Ettől kezdve vált a kártalanítási igény alapjául a
bizonyítékok hiányára alapított nyomozást megszüntető
határozat is (a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény
módosításáról szóló 1987. évi IV. törvény 67. §). 1995-ben
ismét szélesítette a törvényhozó a kártalanítás jogcímeit,
elismerve a kártalanítási igényét annak is, akinek ügyében
a magánindítvány hiánya miatt volt kizárt a büntethetőség,
továbbá kiterjesztette a kártalanítást a büntethetőséget
megszüntető okok közül az elévülésre, illetve a büntetőeljárás akadályai közül a cselekmény korábbi jogerős elbírálására (a büntetőeljárásról szóló törvény módosításáról
szóló 1994. évi XCII. törvény 20. §).
A bővítést a jogalkotó 1984-ben a szabályozás ellentmondásosságának megszüntetésével, 1987-ben a szabályozás elvi helytelenségével és a gyakorlatban — főként a jogos
védelem címén történt felmentésnél — megmutatkozó
méltánytalanságával indokolta. Az 1994-ben történt módosítás indoka a hatályos szabályozás és az Egyezmény
6. Cikk 2. pontja közötti összhang megteremtése volt.
A kártalanítás jogcímeinek bővítésével nem járt együtt
a kártalanítást kizáró okok módosítása. Az 1994. évi Be.
novella 20. §-ához fűzött indokolás a kártalanítást kizáró
okokat csupán az ártatlanság vélelme szempontjából vizsgálta, és megállapította, hogy nem sérti az ártatlanság vélelmét a kártalanítás kizárása abban az esetben, ha a terhelt
maga szolgáltatott okot arra, hogy személyi szabadságától
megfosszák. Így a hatályos szabályozás szó szerint megegyezik a büntető perrendtartásról szóló 1951. évi III. törvényben megállapított rendelkezéssel.
3.2. A Be. 383. § (1) bekezdésében megállapított kártalanítási jogcímeket és a 383. § (3) bekezdés b) pontjának
első fordulatában meghatározott kizárási okot elemezve,
megállapítható, hogy az utóbbi a terhelt olyan magatartásait is átfogja, amelyek a védekezési szabadsághoz tartoznak. Ez annak a következménye, hogy a törvényhozó a
kártalanítás jogalapjának szélesítésekor nem teremtett
összhangot a kártalanítás jogcímei és az állami kárfelelősség kizárása között. A szabályozás a jogalkalmazói gyakorlatban a védelemhez való alapjog alkotmányellenes korlátozására vezethet.
3.2.1. A büntetőeljárás garanciális alapelveiből következően a terheltet megilleti a hallgatás joga, annak motívumától és célzatától függetlenül. A terhelt a vallomástételt a bűnösségétől függetlenül megtagadhatja, a vallomás megtagadásának okát nem köteles közölni [Be. 87. §
(2)—(3) bekezdés]. A terhelt nem köteles az igazmondásra
sem.
A védekezés határait e tekintetben alapvetően a büntető
anyagi jogi rendelkezések jelölik ki. A Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: Btk.)
büntetéssel fenyegeti azt, aki hamis vádat, hatóság félrevezetését, hamis tanúzásra felhívást, hatósági eljárás akadályozását, mentő körülmény elhallgatását, bűnpártolást
(Btk. 233., 237., 242., 242/A., 243., 244. §-ok), köz- vagy
magánokirat-hamisítást (Btk. 274., 276. §-ok) követ el,
még akkor is, ha ezt terheltként teszi. Más esetekben a
törvény a védekezés jogának ad elsőbbséget. Így például
nem büntethető a terhelt, ha az ügyben hamis okiratot vagy
hamis tárgyi bizonyítási eszközt szolgáltat [Btk. 238. §
(3) bekezdés].
Az igazságszolgáltatás elleni bűncselekményeket is
megvalósító konkrét magatartások — meghatározott feltételek esetén — alapjául szolgálhatnak a szabadságelvonással járó eljárási kényszercselekményeknek is [kollúzió:
Be. 92. § (1) bekezdés b) pont, új Be. 129. § (2) bekezdés
c) pont]. A Be. 383. § (3) bekezdés b) pontjának első
fordulatában meghatározott kizárási ok és a büntetéssel
fenyegetett magatartások is esetenként fedhetik egymást.
A jelen vizsgálat szempontjából tehát a büntető törvény
rendelkezései a védekezéshez való jog külső korlátainak
tekinthetőek.
A Be. az állami kárfelelősség kizárásának lehetőségeit
ennél szélesebben vonja meg. Mint ahogyan az eljárási
kényszercselekményekre okot adó magatartások köre is
szélesebb a bűncselekménynek minősülő cselekményeknél, a kizárási okok is átfognak olyan terhelti magatartásokat, amelyeket a büntető anyagi jog nem rekeszt ki a védelemhez való alapjogból. A jelen ügyben e magatartások
tekintetében indokolt annak vizsgálata, hogy a kártalanításból kizárás esetei a védekezéshez való jog szükséges és
arányos korlátozásának tekinthetőek-e.
3.2.2. A kártalanítás — jogalapjának szélesítése következtében — fokozatosan egyre több olyan esetre terjedt ki,
amelyben vagy a büntetőeljárás alapelveiből következően
nincs helye felelősségre vonásnak (bizonyítottság hiánya,
többszöri eljárás tilalma), vagy az egyébként büntetendő
cselekmény elkövetése bizonyított, de a megbüntetésnek
büntetőjogi akadálya van (büntethetőséget kizáró okok,
elévülés). A kártalanítási jogcímek bővülésével párhuzamosan a ténylegesen ártatlanul fogva tartott, de rosszhiszemű személy (hamis önfeljelentést, tudatosan hamis beismerő vallomást tevő stb.) kártalanításának megakadályozása céljából meghatározott esetek szükségképpen egyre
több olyan magatartást fogtak át, amelyek a büntetőeljárás
alá vont személy alkotmányos alapjogához tartozó védekező magatartásnak tekinthetőek.
Ez világosan látható a kártalanítást kizáró ok és a kártalanítási jogcímek egybevetése alapján. A terhelt azon ma
gatartása, hogy az eredményes felderítés meghiúsítása végett a hatóság megtévesztésére törekszik, csak a büntetendő cselekményt valóban el nem követő személy esetében
nem része a védekezési szabadságnak, hiszen nincs olyan
történet, amelynek eredményes felderítése ellen a hatóság
megtévesztésével védekeznie kellene. Az ilyen magatartás
azonban a védekezéshez való jog része akkor, amikor az
eljárás megszüntetésének, a felmentésnek, vagy a vádelejtésnek oka a bizonyítékok hiánya, az eljárás-megszüntetés
oka a magánindítvány hiánya, a büntethetőség elévülése,
illetve az, hogy a cselekményt már jogerősen elbírálták.
A kóros elmeállapotú terhelt esetében a szankcióalkalmazás sajátosságait is figyelembe kell venni. Az ideiglenes
kényszergyógykezelésért (Be. 98. §) akkor jár kártalanítás,
ha a bíróság nem alkalmaz kényszergyógykezelést
(Btk. 74. §). A vádemelésnél, illetve az intézkedés alkalmazásánál azonban a ügyész, illetve a bíróság olyan körülményeket is mérlegel, mint pl. a bűnismétlés veszélye, vagy az,
hogy a terhelt büntethetősége esetén indokolt lenne-e egy
évi szabadságvesztésnél súlyosabb büntetés. A terhelt értelemszerűen nem korlátozható még közvetve sem az olyan
védekezési taktikában, amivel a hatóság megtévesztésére
törekszik.
3.3. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint a
Be. 383. § (3) bekezdés b) pontja második fordulatánál is
elmaradt az összhang megteremtése a kártalanítás jogalapjának bővítésekor. E rendelkezés ,,egyébként neki felróhatóan okot szolgáltatott arra, hogy a bűncselekmény gyanúja reá terelődjék’’ szövegrésze és a kártalanítási jogcímek
egybevetése alapján megállapítható, hogy mindazon esetekben, amelyekben nem olyan személyről van szó, aki
egyáltalán nem követett el a Btk. Különös Részében meghatározott valamely cselekményt, a kártalanítást kizáró ok
valójában kiüresíti a kártalanítás jogalapját. A vizsgált
szabályozás megakadályozza, hogy a kártalanítás ténylegesen érvényesüljön mint a személyi szabadsághoz való alapjogban — az eljárási kényszercselekménnyel — okozott
jogsérelem orvoslásának eszköze. Ezáltal sérül az Alkotmány 2. §-ának (1) bekezdésében normatív tartalommal
meghatározott jogállamiság, és nem teljesül a személyi
szabadság korlátozásának alkotmányosságához az Alkotmány 55. § (1) bekezdésének és a 8. § (1)—(2) bekezdésének egymásra vonatkoztatásával meghatározott arányossági kritérium.
3.3.1. Az Alkotmánybíróság véleményének megalapozásához ez esetben is elvégezte a kizárási ok és a kártalanítás jogcímeinek összefüggő elemzését.
Az ,,egyébként’’ szófordulatból következik, hogy a kártalanításból kizárásra vezethet a terhelt minden olyan
szándékos magatartása, amelynek ugyan nem célja a hatóság megtévesztése, mégis alkalmas arra, hogy utóbb alapja
legyen a kártalanítás kérdésében döntő bíróság részéről a
bűncselekmény elkövetésére vonatkozó egyszerű valószínűségi következtetésnek. A felróhatóság körébe tartoznak
a terhelt olyan gondatlan cselekedetei is, amelyek utóbb a
kártalanítás kérdésében döntő bíróság számára a bűncse
lekmény ,,egyszerű’’ gyanúját igazolják. Az eljárási kényszercselekmények ugyanakkor csak azzal szemben alkalmazhatók — további feltételek mellett — akivel szemben
a nyomozó hatóságban kialakult a bűncselekmény elkövetésének alapos (az új Be. szerint megalapozott) gyanúja.
A törvényalkotó a kizárás okának meghatározásakor
tehát nem az eljárási kényszercselekmények elrendelésének feltételei és a terhelti magatartás között teremtett
kapcsolatot, hanem a terhelti magatartás és a bűncselekmény gyanúja között. Azaz nem akkor nem ismeri el a
törvény a kártalanítási igényt, ha a terhelt felróható (szándékos vagy gondatlan) magatartása megalapozza pl. a szökés, elrejtőzés, a kollúzió vagy újabb bűncselekmény elkövetésének veszélyét, hanem, ha olyan szándékos vagy gondatlan magatartást tanúsít, amely a kártalanítási igényt
elbíráló bíróság megítélése szerint alkalmas volt a bűncselekmény ,,egyszerű’’ gyanújának felkeltésére. Ugyanakkor
a bűncselekmény elkövetésének gyanúja csupán a büntetőeljárás megindításához elegendő, viszont nem elegendő
ahhoz, hogy az meghatározott személy felelősségre vonásának alapjául szolgáljon, és különösen ahhoz nem, hogy
az adott személlyel szemben a személyes szabadságot korlátozó eljárási kényszercselekményt alkalmazzanak.
A szabályozás azzal a következménnyel jár, hogy
amennyiben a bűncselekmény alapos gyanújának kialakulásában szándékos vagy gondatlan magatartásával maga a
terhelt is szerepet játszik, úgy a kizárási ok megállapítható
lesz szinte mindegyik kártalanítási jogcím esetében.
A kártalanítás ezen az alapon nagy valószínűséggel kizárható olyankor, amikor a bizonyítékok hiánya vezetett az
eljárás megszüntetésére, a felmentésre, vagy a vádelejtésre.
A büntethetőséget kizáró okok közül a jogos védelem és a
végszükség, a tévedés, a kényszer, illetve a fenyegetés eseteiben is életszerű, hogy a terhelt ,,neki felróhatóan’’ okot
szolgáltat a bűncselekmény gyanújának reá terelődéséhez,
pl. az egyébként büntetendő magatartást elismerő vallomással. A kizárási ok önmagában ellentmondásos és értelmezhetetlen azokban az esetekben, amikor a sértett magánindítványának hiánya, a büntethetőség elévülése, valamint a többszöri eljárás tilalma képezi akadályát a felelősségre vonásnak. A terhelttől ugyanis nem várható el a
jogilag hibátlan védekezés. A kényszergyógykezelés sajátosságai miatt ugyancsak nem indokolt a terheltet a kártalanításból kizárással sújtani, ha elismeri, sőt beismeri az
egyébként büntetendő cselekmény elkövetését.
3.3.2. A kártalanítás jogalapjával összefüggő alkotmányossági kérdések nem képezik a jelen vizsgálat tárgyát,
tehát az Alkotmánybíróság e határozatban nem foglal állást a kártalanítás jogalapját meghatározó rendelkezésekről. Az Alkotmánybíróság két korábbi döntése azonban a
kizárási okok alkotmányosságának megítélésében is releváns.
Az Alkotmánybíróság a bűnügyi költségre vonatkozó
szabályok vizsgálata során az állami kárfelelősség tekintetében megállapította: ,,Az Alkotmány 2. §-ában deklarált
jogállamiságból kétségtelenül igen szigorú követelmények
származnak a büntető hatalom gyakorlásának módjára,
azonban a jogállamiságból közvetlenül nem vezethető le a
büntetőhatalom jogszerű gyakorlása során az egyénnek
okozott károkért való objektív felelősség vállalásának
kötelezettsége.’’ (401/B/1992. AB határozat, ABH 1994,
528, 530.) A kártalanítás intézménye legáltalánosabban
mégis az Alkotmány 2. § (1) bekezdésben normatív tartalommal megállapított jogállamiságra vezethető vissza.
Az állam kártalanítási kötelezettségének alapja ugyanis
nem az eljárási kényszerintézkedés (vagy a büntetés) jogtalansága, hanem az, hogy a jogállam nem háríthatja el a
büntető hatalom gyakorlásából adódó felelősséget olyan
esetben, amikor valaki formailag jogszerűen, de érdemben
alaptalanul szenved joghátrányt a büntető igazságszolgáltatásban.
A szabadságelvonást tartalmazó büntetőeljárási kényszerintézkedések (illetve büntetések) esetében a kártalanítás intézménye a jogállamiság mellett az Alkotmány 55. §
(1) bekezdésének és a 8. § (1)—(2) bekezdésének egymásra vonatkoztatásával meghatározható alkotmányossági
követelményekből is következik. Az Alkotmánybíróság a
66/1991. (XII. 21.) AB határozatban rámutatott: a személyes szabadságot korlátozó rendelkezések arányosságának
értékeléséhez hozzátartozik az is, hogy a korlátozás folytán
esetleg bekövetkező és eleve ki nem küszöbölhető sérelmek elfogadható mérvű enyhítésére garanciák legyenek.
Megfelelő garanciák nélkül a szabadságelvonásra lehetőséget adó jogszabályok alkotmányszerűsége válhat kétségessé (ABH 1991, 342, 347.). A büntető hatalom gyakorlásához kapcsolódó szabadságelvonás arányosságának egyik
szükségképpeni eleme tehát, hogy a bíróság tévedése esetén az állam kárfelelőssége körében biztosított legyen a
sérelmek elfogadható mérvű kiküszöbölése.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint ezeknek a
követelményeknek a vizsgált szabályozás nem felel meg.
A Be. 383. §-ában a törvényalkotó igen széles, a bűnösség
megállapítása nélkül lezáruló valamennyi büntetőeljárás
terheltje számára nyitva álló kártalanítási jogalapot biztosít. Ugyanakkor azonban a materiálisan ártatlan személy
rosszhiszemű nyerészkedésének megakadályozására kialakított kizáró ok túl általános megfogalmazásával felismerhető alkotmányos indok nélkül leszűkíti a bírói tévedés
orvoslásának tényleges lehetőségét az összes többi terhelt
esetében.
3.4. Az Alkotmánybíróság a fentiekre tekintettel megállapította: annak következtében, hogy az állammal szemben nem csak a bizonyítottan ártatlan terhelt érvényesíthet
kártalanítási igényt, a Be. 383. § (3) bekezdés b) pontjának
első fordulatában meghatározott kizáró ok olyan magatartásokat is átfog, amelyek a terhelt védekezési szabadságához tartoznak. A kártalanítás kizárása ezekben az esetekben a védekezéshez való alkotmányos alapjog szükségtelen, így alkotmányellenes korlátozására vezet.
A kártalanítás jogcímei és a kártalanítást kizáró ok összhangjának hiányából következik továbbá, hogy a Be. 383. §
(3) bekezdés b) pontjának második fordulatában meghatározott kizárási ok az állami kárfelelősségnek a jogállami
ságból és a személyes szabadság alkotmányos alapjogából
levezett követelményeit sértő, így alkotmányellenes korlátozásához vezet.
Ezért az Alkotmánybíróság a Be. 383. § (3) bekezdés
b) pontját megsemmisítette. Ugyanakkor az Alkotmánybíróság nem tartja alkotmányellenesnek, ha a törvényalkotó a kártalanítás jogcímeihez igazodó megfelelően differenciált szabályozással kizárja az előzetes letartóztatásért,
illetve ideiglenes kényszergyógykezelésért járó kártalanítását annak, aki tudatosan rosszhiszemű magatartásával
került abba a helyzetbe, hogy a bíróság az eljárási kényszercselekményt elrendelte, illetve meghosszabbította.
4. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint nem tekinthető a védekezési jog alkotmányellenes korlátozásának az,
hogy a jogerős ítélet alapján kitöltött szabadságvesztésért,
javítóintézeti nevelésért és kényszergyógykezelésért járó
kártalanításból kizárt a terhelt, ha az alapügyben elhallgatta azokat a tényeket vagy bizonyítékokat, amelyeken a
perújítás során hozott ítélet alapul.
A törvény külön nem jelöli meg, de egyértelmű, hogy ez
a kizárási ok csak a Be. 276. § (1) bekezdés a) pontján
alapuló perújítás esetével összefüggésben értelmezhető.
Az ,,elhallgatás’’ szó feltétlen tudatos, szándékos magatartást jelent a bűnösség megállapítása, illetve a büntetéskiszabás szempontjából releváns tények és bizonyítékok
tekintetében. A törvény a 384. § (2) bekezdés a) pontjával
olyan esetekben zárja ki a kártalanítást, amikor a terhelt
által elhallgatott tény vagy bizonyíték ismeretében a bíróság egyáltalán nem állapíthatta volna meg a vádlott bűnösségét, illetve az alkalmazott szankciónak lényegesen enyhébbnek kellett volna lennie.
A szabadságvesztés, a javítóintézeti nevelés és a kényszergyógykezelés a személyi szabadság tényleges elvonását,
az Alkotmány 55. § (1) bekezdésében meghatározott alkotmányos alapjog legsúlyosabb korlátozását jelentik.
Alkotmányos érdek fűződik ahhoz, hogy a szabadságvesztés büntetés kiszabására, illetve a szabadságelvonást jelentő intézkedések alkalmazására valóban csak a törvényben
meghatározott esetekben és a törvényben meghatározott
módon kerüljön sor. E cél elérése érdekében annak kilátásba helyezése, hogy az alaptalan szabadságelvonásért
nem jár kártalanítás, ha az kimutathatóan a terhelt szándékos magatartására, az általa tudottan releváns tények és
bizonyítékok elhallgatására vezethető vissza, nem tekinthető a védekezéshez való jog szükségtelen és aránytalan
korlátozásának. Erre tekintettel az Alkotmánybíróság a
Be. 384. § (2) bekezdés a) pontja alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló
indítványt elutasította.
C. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a terhelt részéről a fellebbezési jog gyakorlásának elmulasztása nem szolgálhat a kártalanításból kizárás okaként.
A Be. 384. § (2) bekezdés b) pontja alapján az a terhelt,
aki a maga részéről tudomásul vette az ítéletet, utóbb nem
léphet fel kártalanítási igénnyel. A bírói gyakorlat értelmében a kártalanítás akkor is kizárt, ha az ügyészi vagy a védői
fellebbezés folytán egyébként sor került másodfokú eljárásra is. A jogorvoslati jogról való lemondás tehát nem a
bíróság tévedésében való terhelti közreműködést jelenti,
hanem lényegében a téves ítéletben történt megnyugvást.
A kártalanítási igény kizárásának alapja nem a terhelt
szándékosan rosszhiszemű vagy a terhére róható gondatlan
magatartása, hanem az, hogy az őt egyébként megillető
joggal nem kívánt élni. A terhelt motívuma igen sokféle
lehet. Vezetheti az, hogy nem akarja kitenni magát a további eljárásnak, nem remél kedvező eredményt a további
eljárástól stb.
A terhelt jogorvoslati joga alkotmányos alapjog.
Az alapjog gyakorlása elmulasztásának utólagos szankcionálása a kártalanítás kizárása útján a terhelt alkotmányos
önrendelkezési szabadságának szükségtelen korlátozása,
ami a jogorvoslathoz való jogot a jogorvoslat igénybevételének kötelezettségévé változtatja. Az Alkotmánybíróság
gyakorlatában az emberi méltóságból levezetett alkotmányos önrendelkezési szabadság [8/1990. (IV. 23.) AB határozat, ABH 1990, 42, 44.] alkotmányos alapjog, amelynek
korlátozása az Alkotmány 8. § (2) bekezdésének keretei
között lehetséges. Az önrendelkezési jog a jogok gyakorlásától való tartózkodást, a nem cselekvés jogát is magában
foglalja [vö.: 1/1994. (I. 7.) AB határozat, ABH 1994, 29,
35—36.].
Az Alkotmánybíróság megítélése szerint nincs semmilyen alkotmányosan értékelhető indoka annak, hogy az
önrendelkezési szabadság eljárásjogi vetületét jelentő terhelti rendelkezési jogot (1320/B/1993. AB határozat, ABH
1995, 683, 686.) a törvényalkotó korlátozza a kártalanításból kizárás eszközével. A kizárási ok a kártalanítási igény
elutasítására akkor ad lehetőséget, amikor az első fokú
határozat a terhelt magatartásától függetlenül téves a bűnösség megállapítása vagy a büntetéskiszabás tekintetében.
A fentiekre tekintettel az Alkotmánybíróság a Be. 384. §
(2) bekezdés b) pontját megsemmisítette.
D. A 2003. július 1-jén hatályba lépő új Be.-nek a kártalanításra vonatkozó rendelkezései megegyeznek a Be. szabályaival, így a kártalanításból kizárás okainak alkotmányosságáról kialakított álláspont érvényes az új Be. megfelelő
rendelkezéseire is. Az Alkotmánybíróság megállapította,
hogy az új Be. 580. § (2) bekezdés a) pontja, továbbá 581. §
(2) bekezdés a) pontja nem alkotmányellenes, ezért az indítványokat e részükben elutasította. Ugyanakkor az új Be.
580. § (2) bekezdés b) pontja és az 581. § (2) bekezdés
b) pontja alkotmányellenes, ezért azokat megsemmisítette. E törvényi rendelkezések az Alkotmánybíróságról szóló
1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 42. §
(2) bekezdése alapján nem lépnek hatályba.
E. Az Abtv. 21. § (3) bekezdése meghatározza, hogy mely
szervezet, illetve személyi kör jogosult a jogszabály nemzetközi szerződésbe ütközése vizsgálatának kezdeményezésére. Tekintettel arra, hogy az indítványozók nem tartoznak a törvényben felsoroltak közé, az Alkotmánybíróság az
erre irányuló indítványi részeket az Alkotmánybíróság
ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló
3/2001. (XII. 3.) Tü. határozat 29. § c) pontja alapján
visszautasította.
A határozat Magyar Közlönyben történő közzététele az
Abtv. 41. §-án alapul.
Budapest, 2003. június 30. Dr. Németh János s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1533/2019. (IX. 18.) Korm. határozata a Türk Nyelvű Államok Együttműködési Tanácsa magyarországi Képviseleti Irodája működtetéséhez szükséges intézkedésekről.
A Kormány – Magyarország külpolitikai kapcsolatainak erősítése érdekében –
 1. egyetért a  Türk Nyelvű Államok Együttműködési Tanácsa magyarországi Képviseleti Irodájának (a  továbbiakban:
Iroda) megnyitásával;
 2. egyetért azzal, hogy az Iroda
a) a Budapest belterület 10867/6-13 helyrajzi számú ingatlanegyüttesben, valamint
b) az 1027 Budapest, Medve utca 25–29. szám alatt található ingatlanban
kerüljön elhelyezésre;
3. felhívja a  miniszterelnök kabinetfőnökét, hogy – a  Magyar Turisztikai Ügynökség Zártkörűen Működő
Részvénytársaság útján – gondoskodjon a 2. pont a) alpontja szerinti ingatlanegyüttest jelenleg használó gazdasági
társaságnak az ingatlanból történő kiköltöztetéséről;
Felelős: miniszterelnök kabinetfőnöke
Határidő: a külgazdasági és külügyminiszter által megkötendő vagyonkezelési szerződés aláírásáig
4. felhívja a nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli minisztert, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket
a 2. pont a) alpontja szerinti ingatlanegyüttest alkotó ingatlanoknak a Külgazdasági és Külügyminisztérium részére
történő vagyonkezelésbe adása érdekében;
Felelős: nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli miniszter
Határidő: e határozat közzétételét követő 30 napon belül
5. felhívja a  külgazdasági és külügyminisztert az  Iroda megnyitásával és működtetésével összefüggő feladatok
végrehajtására;
Felelős: külgazdasági és külügyminiszter
Határidő: 2019. október 15.
6. felhívja a pénzügyminisztert, hogy az 1. pontban meghatározott feladat megvalósítása érdekében gondoskodjon
a) a 2019. évben a  Magyarország 2019. évi központi költségvetéséről szóló 2018. évi L. törvény 1.  melléklet
XVIII. Külgazdasági és Külügyminisztérium fejezet, 1. Külgazdasági és Külügyminisztérium központi
igazgatása cím javára legfeljebb 74 400 000 forint, valamint a  7. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím,
3. Nemzetközi tagdíjak és európai uniós befizetések alcím, 1. Nemzetközi tagdíjak és kötelező jellegű,
önkéntes hozzájárulások jogcímcsoport javára legfeljebb 116 400 000 forint többletforrás biztosításáról,
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: a felmerülés ütemében
b) a 2020. évben a Magyarország 2020. évi központi költségvetéséről szóló 2019. évi LXXI. törvény 1. melléklet
XVIII. Külgazdasági és Külügyminisztérium fejezet, 1. Külgazdaság és Külügyminisztérium központi
igazgatása cím javára legfeljebb 92 300 000 forint, valamint a  7. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím,
3. Nemzetközi tagdíjak és európai uniós befizetések alcím, 1. Nemzetközi tagdíjak és kötelező jellegű,
önkéntes hozzájárulások jogcímcsoport javára legfeljebb 451 600 000 forint többletforrás biztosításáról,
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: a 2020. évi központi költségvetés végrehajtása során
c) a 2021. évtől a  központi költségvetés XVIII. Külgazdasági és Külügyminisztérium fejezetében legfeljebb évi
543 900 000 forint biztosításáról;
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: az éves költségvetés tervezése során
7. felhívja a  külgazdasági és külügyminisztert az  Iroda megnyitásával és működtetésével kapcsolatos beszerzések
lefolytatására azzal, hogy a bútorbeszerzések mentesülnek a Kormány irányítása alá tartozó fejezetek költségvetési
szerveinek eszközbeszerzéseiről szóló 1982/2013. (XII. 29.) Korm. határozatban elrendelt beszerzési tilalom alól;
Felelős: külgazdasági és külügyminiszter
Határidő: folyamatos 8. visszavonja az  Ybl Villa állami tulajdonba kerüléséhez szükséges intézkedésekről szóló 1810/2016. (XII. 20.)
Korm. határozatot.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
115/2009. (XII. 29.) ME határozata szakállamtitkár felmentéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2006. évi
LVII. törvény 60. § (2) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva
Papp Imrét, az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium szakállamtitkárát e tisztségéből
– 2009. december 31-i hatállyal – felmentem. Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
4/2018. (X. 4.) SZTNH közleménye a „2018. Magyar Formatervezési Díj” kiállításon bemutatásra kerülő találmányok, védjegyek, formatervezési és használati minták kiállítási kedvezményéről, illetve kiállítási elsőbbségéről.
A találmányok szabadalmi oltalmáról szóló 1995. évi XXXIII. törvény 3. § b) pontja, a védjegyek és a földrajzi árujelzők
oltalmáról szóló 1997. évi XI. törvény 53. § (1) bekezdés c) pontja, a formatervezési minták oltalmáról szóló 2001. évi
XLVIII. törvény 40. § (1) bekezdés c) pontja és a használati minták oltalmáról szóló 1991. évi XXXVIII. törvény 36. §
(1)  bekezdése alapján közzéteszem, hogy a 2018. október 4. és 19. között Budapesten megrendezendő „2018. évi
Magyar Formatervezési Díj” kiállításon bemutatásra kerülő találmányokat, védjegyeket, formatervezési és használati
mintákat az említett jogszabályokban meghatározott kiállítási kedvezmény, illetve kiállítási elsőbbség illeti meg.
Dr. Łuszcz Viktor s. k.,
 a Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala elnöke


text:
224/2011. (IX. 29.) KE határozata magyarországi rendkívüli és meghatalmazott nagykövet kinevezéséhez való hozzájárulásról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére hozzájárulok dr. Ashraf
Mohsen Mohamed Mohsen rendkívüli és meghatalmazott nagykövetnek az Egyiptomi Arab Köztársaság magyarországi rendkívüli
és meghatalmazott nagykövetévé történő kinevezéséhez budapesti székhellyel. Budapest, 2011. augusztus 31.
Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
41/2014. (IV. 8.) VM rendelete az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból az erdőterületeket érintő tűzkárok megelőzéséhez nyújtandó támogatások részletes feltételeiről.
A mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes
kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény 81. § (3) bekezdés a) pontjában, valamint a 81. § (5) bekezdésében kapott felhatalmazás
alapján – az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.)
Korm. rendelet 94. § a) és b) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva – a következőket rendelem el:
1. Értelmező rendelkezések 1. § E rendelet alkalmazásában:
 1. „A” típusú keskeny tűzpászta: legalább 2 méter széles éghető aljnövényzettől, gallytól, cserjéktől, fáktól tisztán
tartott, tárcsázott, talajmarózott vagy szántott talajfelszín;
 2. „A” típusú víznyerőhely: olyan, legalább 50x50 méter széles fa- és cserjementes terület közepén létesített,
legalább 10x10 méter vízfelületű és legalább 350 m3 tározókapacitású tűzoltáshoz szükséges víz tárolására
és kinyerésére alkalmas medence, amely középen 5x5 méter nagyságú területen legalább 3 méter
vízmélységgel és legalább 3 egymással párhuzamosan zajló vízkivételt szolgáló szívóvezetékkel rendelkezik;
3. „B” típusú járható tűzpászta: középen legalább 2 méter széles éghető aljnövényzettől, gallytól, cserjéktől,
fáktól tisztán tartott tárcsázott, talajmarózott, szántott vagy gréderezett, simított, biomasszamentes
talajfelszín, amelyhez kétoldalt legalább 1-1 méter széles szárzúzott, fa- és cserjementes sáv tartozik;
4. „B” típusú víznyerőhely: 50x50 méter nagyságú fa- és cserjementes terület közepén létesített, legalább 10x10
méter vízfelületű és legalább 550 m3 tározókapacitású, tűzoltáshoz szükséges víz tárolására és kinyerésére
alkalmas medence, amely középen 5x5 méter nagyságú területen legalább 3 méter vízmélységgel és
legalább 4 egymással párhuzamosan zajló vízkivételt szolgáló szívóvezetékkel rendelkezik;
5. „C” típusú széles tűzpászta: középen legalább 4 méter széles éghető aljnövényzettől, gallytól, cserjéktől, fáktól
tisztán tartott, tárcsázott, talajmarózott, szántott vagy gréderezett, simított, biomasszamentes talajfelszín,
amelyhez kétoldalt legalább 3-3 méter széles szárzúzott, fa- és cserjementes gyep sáv tartozik;
6. „C” típusú víznyerőhely: 50x50 méter nagyságú fa- és cserjementes terület közepén létesített, legalább
10x10 méter nagyságú vízfelületű és legalább 800 m3 tározókapacitású tűzoltáshoz szükséges víz tárolására
és kinyerésére alkalmas medence, amely középen 8x8 méter nagyságú területen legalább 3 méter
vízmélységgel és legalább 5 egymással párhuzamosan zajló vízkivételt szolgáló szívóvezetékkel rendelkezik;
7. egyszerűsített védelmi terv: az erdők tűz elleni védelméről szóló 4/2008. (VIII. 1.) ÖM rendelet (a továbbiakban:
tűzvédelmi rendelet) 5. § (9) bekezdése szerinti terv;
8. erdőrészlet: az  erdőről, az  erdő védelméről és az  erdőgazdálkodásról szóló 2009. évi XXXVII. törvény
(a továbbiakban: Evt.) 16. § (6) bekezdésében meghatározott terület;
9. erdőterület: az Evt. 6. § (1) bekezdésében és a 13. § (1) bekezdésében meghatározott terület;
10. erdőterv: az  Evt. 40.  § (1)  bekezdésében meghatározott dokumentum, figyelemmel az  Evt. 113.  §
(4)  bekezdésében foglaltakra, továbbá az  Evt. 113.  § (13), valamint (17)  bekezdésében meghatározott
dokumentum;
11. erdőtűzvédelmi térkép: a tűzvédelmi rendelet 5. § (6) és (9) bekezdése szerinti tervek térképi melléklete, amely
az 1. mellékletben található jelkulccsal ábrázolja a támogatható tevékenységeket;
12. fenyőerdő: az  erdőről, az  erdő védelméről és az  erdőgazdálkodásról szóló 2009. évi XXXVII. törvény
végrehajtásáról szóló 153/2009. (XI. 13.) FVM rendelet 5. számú mellékletében 82–101. kóddal jelölt
célállománytípussal tervezett erdőrészlet;
13. közepesen veszélyeztetett erdőrészlet: az  Országos Erdőállomány Adattárban (a  továbbiakban: Adattár)
közepesen veszélyeztetett kategóriába tartozó erdőrészletként nyilvántartott erdőrészlet;
14. közepesen veszélyeztetett megye: a  tűzvédelmi rendelet 2.  melléklete alapján közepes mértékben
veszélyeztetett megyeként nyilvántartott megye;
15. megyei védelmi terv: tűzvédelmi rendelet 5. § (4) bekezdése szerinti terv;
16. nagymértékben veszélyeztetett erdőrészlet: az Adattárban nagymértékben veszélyeztetett kategóriába tartozó
erdőrészletként nyilvántartott erdőrészlet;
17. nagymértékben veszélyeztetett megye: a  tűzvédelmi rendelet 2.  melléklete alapján nagymértékben
veszélyeztetett megyeként nyilvántartott megye;
18. nyiladék: az Evt. 5. § 17. pontjában meghatározott terület;
19. tisztítás: az Evt. 71. § (1) bekezdés a) pontja szerinti tevékenység.
2. A támogatás jellege és tárgya 2. § (1) E  rendelet alapján normatív, vissza nem térítendő támogatás vehető igénybe, az  Európai Mezőgazdasági
Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló, 2005. szeptember 20-i 1698/2005/EK
tanácsi rendelet 48. cikkében foglaltak szerint.
(2) Támogatás vehető igénybe közepesen és nagymértékben tűzveszélyes erdőterületeken
a) „A” típusú keskeny tűzpászta kialakítására vagy fenntartására;
b) „B” típusú járható tűzpászta kialakítására vagy fenntartására;
c) „C” típusú széles tűzpászta kialakítására vagy fenntartására;
d) tisztításból származó faanyag eltávolítására;
e) „A” típusú víznyerőhely kialakítására;
f ) „B” típusú víznyerőhely kialakítására;
g) „C” típusú víznyerőhely kialakítására.
(3) Nem igényelhető támogatás
a) karácsonyfatelepre, díszítőgallytelepre;
b) fás szárú energetikai célú ültetvényre;
c) 15 évnél rövidebb vágáskorú faállományra;
d) az Evt. 11. §-a szerinti szabad rendelkezésű erdőre.
3. A támogatás igénylésének feltételei 3. § A támogatás igénylésére a kérelmező akkor jogosult, ha:
a) az erdészeti hatóság az Evt. alapján erdőgazdálkodóként nyilvántartásba vette, és
aa) a  támogatási kérelemben szereplő tevékenységet saját használatában lévő erdőterületen végzi,
vagy
ab) rendelkezik a  támogatással érintett, a  támogatási jogosultságot megalapozó erdőterület
vonatkozásában az  erdőterület erdőgazdálkodója által kiadott hozzájárulással, amely alapján
a támogatott tevékenységet a támogatás egyedüli jogosultjaként végzi;
b) a támogatási kérelem benyújtását megelőző két naptári évben a Nemzeti Vidékfejlesztési Terv alapján, illetve
az  Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból nyújtott erdészeti, erdőgazdálkodási tevékenységgel
kapcsolatos támogatás igénybevételéből a  támogatási feltételek szándékos megszegése miatt jogerősen
nem zárták ki;
c) rendelkezik a tűzvédelmi rendelet
ca) 5. § (5) bekezdésében meghatározott területen védelmi tervvel vagy
cb) 5. § (8) bekezdésében meghatározott területeken egyszerűsített védelmi tervvel;
d) támogatási kérelméhez mellékelt olyan, a c) pont szerinti védelmi vagy egyszerűsített védelmi tervet, amely
a kérelmében szereplő valamennyi tűzpásztával érintett erdőrészletre vonatkozik, valamint
e) rendelkezik az  erdészeti szakszemélyzet által kiadott, a  támogatott tevékenység vagy létesítmény
erdővédelmi indokoltságát igazoló nyilatkozattal.
4. § A támogatási kérelemben szereplő és a védelmi vagy egyszerűsített védelmi tervben feltüntetett nyomvonal alapján
a tűzpásztának körbe kell zárni egy erdőrészletet, vagy mindkét végének másik tűzpásztához, úthoz, vasúthoz vagy
egyéb, éghető anyagtól mentes területhez kell kapcsolódnia.
5. § (1) Az „A” típusú keskeny tűzpászta kialakításának vagy fenntartásának támogatására a nagymértékben vagy közepesen
veszélyeztetett megyékben a  nagymértékben vagy közepesen veszélyeztetett, az  Adattár alapján erdőnek nem
minősülő területtel érintkező erdőrészletekre vonatkozóan van lehetőség.
(2) A nagymértékben vagy közepesen veszélyeztetett megyének nem minősülő megyék esetén az „A” típusú keskeny
tűzpászta kialakításának vagy fenntartásának támogatására a  nagymértékben veszélyeztetett, az  Adattár alapján
erdőnek nem minősülő területtel érintkező erdőrészletekre vonatkozóan van lehetőség.
6. § (1) A „B” típusú járható tűzpászta kialakításának vagy fenntartásának támogatására a nagymértékben vagy közepesen
veszélyeztetett megyékben a  nagymértékben vagy közepesen veszélyeztetett erdőrészletekre vonatkozóan van
lehetőség.
(2) A  nagymértékben vagy közepesen veszélyeztetett megyének nem minősülő megyék esetén a „B” típusú járható
tűzpászta kialakításának vagy fenntartásának támogatására a  nagymértékben veszélyeztetett erdőrészletekre
vonatkozóan van lehetőség.
7. § (1) A „C” típusú széles tűzpászta kialakításának vagy fenntartásának támogatására a  nagymértékben veszélyeztetett
megyékben az  Adattárban a  nagymértékben és közepesen veszélyeztetett kategóriába tartozó, nyiladékként
nyilvántartott, az  Evt. 13.  §-a szerinti erdőgazdálkodási tevékenységet közvetlenül szolgáló földterületekre
vonatkozóan van lehetőség.
(2) A  közepesen veszélyeztetett megyékben a  „C” típusú széles tűzpászta kialakításának vagy fenntartásának
támogatására az  Adattárban a  nagymértékben veszélyeztetett kategóriába tartozó, nyiladékként nyilvántartott,
az  Evt. 13.  §-a szerinti erdőgazdálkodási tevékenységet közvetlenül szolgáló földterületekre vonatkozóan van
lehetőség.
8. § A tisztításból származó faanyag eltávolításának támogatására
a) a  nagymértékben veszélyeztetett megyékben olyan nagymértékben és közepesen veszélyeztetett
erdőrészletekre vonatkozóan van lehetőség, amelyeknél az erdőtervben tisztítási előírás szerepel;
b) a  közepesen veszélyeztetett megyékben a  nagymértékben veszélyeztetett kategóriába tartozó, az  1.  §
12.  pontjában meghatározott fenyőerdők vonatkozásában van lehetőség, amelyeknél az  erdőtervben
tisztítási előírás szerepel.
9. § (1) A  víznyerőhely kialakításának támogatására a  nagymértékben és közepesen veszélyeztetett megyékben lévő
erdőterületek vonatkozásában van lehetőség.
(2) Víznyerőhely kialakítása akkor támogatható, ha a súlypontjától legfeljebb 2 kilométerre fekvő, nagymértékben vagy
közepesen veszélyeztetett kategóriába tartozó erdőrészletek együttes területe eléri
a) az „A” típusú víznyerőhely létesítése esetén legalább a 150 hektár-t,
b) a „B” típusú víznyerőhely létesítése esetén legalább a 200 hektár-t,
c) a „C” típusú víznyerőhely létesítése esetén legalább a 300 hektár-t.
(3) A víznyerőhely kialakításával védendő, (2) bekezdés szerinti erdőrészletként azon erdőrészletek vehetők figyelembe,
a) amelyeken a kérelmet benyújtó erdőgazdálkodó a nyilvántartásba vett erdőgazdálkodó, vagy
b) amelyekre vonatkozólag a  nyilvántartásba vett erdőgazdálkodó és a  kérelmet benyújtó erdőgazdálkodó
a  víznyerőhely használatáról közokiratba vagy teljes bizonyító erejű magánokiratba foglalt, a  (2)  bekezdés
szerint figyelembe vehető erdőrészleteket is tartalmazó megállapodást kötött.
(4) Ha ugyanazon erdőrészletre több, kérelmet benyújtó erdőgazdálkodó is csatolja a  (3)  bekezdés b)  pontja szerinti
megállapodást, az erdőrészlet területe egyik kérelemnél sem vehető figyelembe a (2) bekezdés szerinti területként.
4. A támogatás mértéke 10. § (1) A támogatás mértéke a 2. mellékletben meghatározott eurónak megfelelő forintösszeg.
 (2) A támogatási kérelmenkénti minimálisan igénybe vehető támogatás mértéke 400 eurónak megfelelő forintösszeg.
5. Támogatási kérelem benyújtása 11. § (1) A  támogatási kérelmet a  Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal (a  továbbiakban: MVH) által rendszeresített
és honlapján közzétett formanyomtatványon, postai úton 2014. július 2. és július 31. között az  erdőrészlet
elhelyezkedése szerint illetékes megyei kormányhivatal erdészeti igazgatóságához lehet benyújtani.
(2) E  jogcím keretében egy ügyfél egy támogatási kérelem benyújtási időszakban erdészeti igazgatóságonként egy
kérelmet nyújthat be.
(3) A formanyomtatványt az MVH-nak legalább a következő adattartalommal kell rendszeresítenie:
a) az ügyfél neve, címe, ügyfél-azonosítója,
b) az ügyfél kérelmében szereplő erdőrészletek szerinti erdőgazdálkodói nyilvántartási száma,
c) az  erdőrészlet azonosítója és az  erdőrészleten tervezett, a  2.  § (2)  bekezdése szerinti tevékenység
megnevezése, és e tevékenység támogatási egységben kifejezett mértéke.
 (4) A támogatási kérelemhez csatolni kell:
a) a 2. § (2) bekezdés a)–c) pontja szerinti tevékenység esetén
aa) az erdőtűzvédelmi térképet, amelyen a tűzpásztákat típusonként kell megjelölni;
ab) a  területileg illetékes katasztrófavédelmi hatósághoz benyújtott védelmi terv másolatát vagy
az egyszerűsített védelmi terv másolatát;
ac) a 3. § a) pont ab) alpontja szerinti hozzájáruló nyilatkozatot;
ad) a 3. § e) pontja szerinti nyilatkozatot;
b) a 2. § (2) bekezdés e)–g) pontja szerinti tevékenység esetén:
ba) a  területileg illetékes katasztrófavédelmi hatósághoz benyújtott védelmi terv másolatát vagy
az egyszerűsített védelmi terv másolatát;
bb) a  9.  § (3)  bekezdés b)  pontja szerinti megállapodást, ha az  ügyfél a  kérelemmel érintett terület
vonatkozásában nem bejegyzett erdőgazdálkodó. 6. A támogatási kérelem elbírálása
12. § (1) A támogatási kérelemről az MVH e rendeletben meghatározott feltételek alapján, a 3. mellékletben meghatározott
pontozási rendszer szerinti értékeléssel és a  mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati
támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény
(a továbbiakban: Tv.) 32. § (1) bekezdés c) pontja szerint erdőrészletenkénti rangsor állításával dönt.
(2) Az agrárpolitikáért és agrár-vidékfejlesztésért felelős miniszter a Tv. 14. § (1) bekezdés c) pont ce) alpontja alapján
irányító hatósági jogkörében eljárva közleményben teszi közzé azt a  minimális pontszámot, amelytől támogatás
nyújtható.
(3) A támogatási kérelmek elbírálása során az Adattárnak a támogatási kérelem benyújtási időszak utolsó napja szerinti
adatait kell figyelembe venni.
7. A támogatott tevékenységekre vonatkozó részletes előírások 13. § (1) Az  ügyfél a  támogatási kérelemben szereplő tevékenységet a  támogatási kérelem benyújtását követően
a támogatási határozat közléséig kizárólag saját felelősségére kezdheti meg.
(2) A 2. § (2) bekezdés a) pontja szerinti tevékenység esetben támogatás akkor adható, ha
a) a tűzpászta az 1. § 1. pontjában foglaltaknak megfelelő állapotban van, és
b) a tűzpászta mellett lévő cserjeszint a pászta fölött a szemben lévő cserjékkel nem ér össze.
(3) A 2. § (2) bekezdés b) pontja szerinti tevékenység esetében támogatás akkor adható, ha
a) a tűzpászta az 1. § 3. pontjában foglaltaknak megfelelő állapotban van, és
b) a tűzpászta mellett lévő cserjeszint a pászta fölött a szemben lévő cserjékkel nem ér össze.
(4) Az  1.  § 3.  pontja szerinti 1-1 méter széles sáv szárzúzás helyett tárcsázható vagy talajmarózható is, de a  teljes
tűzpászta szélessége így sem lehet kisebb 4 méternél. Ha az 1-1 méter széles sáv nem alakítható ki szimmetrikusan
a  pászta 2 méter széles, biomasszamentes talajfelszínű részéhez képest, akkor szárzúzás nem alkalmazható, és
a  pászta teljes 4 méter szélességét az  1.  § 3.  pontjának a  2 méter széles sávra vonatkozó meghatározása szerinti
állapotban kell tartani.
(5) Támogatás akkor adható a 2. § (2) bekezdés c) pontja szerinti tevékenységre, ha
a) a tűzpászta az 1. § 5. pontjában foglaltaknak megfelelő állapotban van, és
b) a tűzpászta mellett lévő lombkoronaszint a pászta fölött a szemben lévő lombkoronaszinttel nem ér össze.
(6) A  2.  § (2)  bekezdés d)  pontja szerinti tevékenységre támogatás akkor adható, ha a  tisztításból kikerülő faanyagot
az erdőrészlet teljes területéről eltávolították. A tevékenység során összegyűjtött tisztítási faanyagot el kell szállítani,
égetni nem lehet.
(7) A  támogatásra jogosult köteles a  2.  § (2)  bekezdés a)–d)  pontja szerinti támogatási célok esetében az
(1)–(6)  bekezdés szerint megvalósított állapotot a  megvalósítást követően a  kifizetési kérelem benyújtás évének
végéig fenntartani.
(8) A  2.  § (2)  bekezdés e)–g)  pontja szerinti létesítményre támogatás akkor adható, ha az  ügyfél megvalósított
létesítményre vonatkozólag rendelkezik vízjogi üzemeltetési engedéllyel és a  víznyerőhely az  üzemi vízszintet
kötelezően feltüntető jelzésnek megfelelően feltöltött állapotban van.
(9) A  támogatásra jogosult köteles a  2.  § (2)  bekezdés e)–g)  pontja szerinti létesítményt a  kifizetési kérelmet elbíráló
határozat jogerőre emelkedésétől számított 5 évig fenntartani.
(10) A  2.  § (2)  bekezdés e)–g)  pontja szerinti létesítményeknél a  szívóvezeték belső átmérője legalább NA 100 legyen,
alsó végződését szűrővel, felső vízszintes irányú végződését pedig szabványos „A” jelű (NA 100) csonkkapoccsal és
kupakkapoccsal kell ellátni. A szívócsonk-csatlakozó helyet vízszintesen, a talajszinttől 0,8 méter magasságban kell
kialakítani. A szívócsővezetékeket egymástól legalább 5 méter távolságra kell elhelyezni.
8. A támogatás folyósítása 14. § (1) Kifizetési kérelmet a támogatott tevékenységek maradéktalan megvalósítását követően, a 2015. évben az egységes
kérelem részeként elektronikus úton, ügyfélkapun keresztül, az  egységes kérelemről szóló rendeletben foglaltak
szerinti határidőben lehet benyújtani.
(2) A  támogatás a  kifizetési kérelem alapján akkor fizethető ki, ha a  támogatottnak nincsen erdővédelmi vagy
erdőgazdálkodói bírság miatt fennálló köztartozása.
(3) A  kifizetési kérelem elbírálása során az  Adattárnak a  kifizetési kérelem benyújtási időszak utolsó napja szerinti
adatait kell figyelembe venni.
(4) A kifizetési kérelemhez mellékelni kell a 2. § (2) bekezdés e)–g) pontja szerinti létesítmények esetén a megvalósított
létesítményre vonatkozó vízjogi üzemeltetési engedély másolati példányát.
15. § (1) A támogatás folyósítása a kifizetési kérelemnek helyt adó vagy részben helyt adó határozatban foglaltak szerint egy
összegben, forintban történik.
(2) A támogatási összeg a jogcímre vonatkozó adminisztratív és helyszíni ellenőrzések lefolytatása után kerül kifizetésre.
9. Ellenőrzés 16. § (1) A jogosultsági feltételek és kötelezettségvállalások teljesítését az MVH ellenőrzi.
 (2) Az (1) bekezdés szerinti ellenőrzés a támogatási kérelemre, valamint a kifizetési kérelemre vonatkozóan
a) adminisztratív ellenőrzést, és
b) helyszíni ellenőrzést
foglal magában.
10. Kötelezettségátadásra vonatkozó szabályok 17. § (1) A  kifizetési kérelem benyújtásáig az  ügyfél az  erre rendszeresített és az  MVH honlapján közzétett nyomtatványon
kérelmezheti az MVH-nál a vállalt kötelezettségeinek átadását.
(2) Az  ügyfél a  támogatás keretében vállalt kötelezettségét kizárólag a  támogatásra való jogosultsággal együtt
ruházhatja át.
(3) Kötelezettségátadás után az  átvevőnek a  támogatási kérelemben vállalt tevékenység vagy létesítmény
vonatkozásában meg kell felelnie a  támogatás igénybevételi feltételeinek, és a  támogatott tevékenységekre
vonatkozó részletes előírásoknak.
(4) A kötelezettségátadás során nem lehet eltérni a támogatási határozatban jóváhagyott létesítmény megvalósításától.
 (5) A kötelezettségátadási kérelem csak akkor hagyható jóvá, ha a kötelezettségátadásra vonatkozó kérelem a kifizetési
kérelem benyújtása előtt kerül benyújtásra.
 (6) A  kötelezettséget átvállaló a  kötelezettség átadására irányuló kérelemnek részben helyt adó vagy helyt adó
határozat jogerőre emelkedését követően nyújthat be kifizetési kérelmet.
 (7) Kötelezettségátadás esetén az  átruházó összes olyan joga és kötelezettsége, amely az  MVH és az  átruházó között
a támogatási határozat eredményeképpen létrejött jogviszonyból származik, az átvevőre száll át.
 (8) Az  átruházónak biztosítania kell az  átvevő részére a  kötelezettség átvállalásához szükséges valamennyi
dokumentum másolati példányát.
 (9) Ha a  kötelezettséget átvevővel és az  intézkedésben támogatott erdőgazdálkodóval szemben valamely ellenőrzés
megállapításai alapján az  átvállalni kívánt támogatásból való kizárására irányuló eljárás van folyamatban, akkor
a kötelezettségátadásról az MVH a kizárásra irányuló eljárás befejezését követően dönt.
11. Jogkövetkezmények 18. § (1) Ha a 2. § (2) bekezdés a)–d) pontja szerinti tevékenység esetében az ügyfél nem teljesíti a 13. § (7) bekezdésében
meghatározott kötelezettségét, akkor az  adott tevékenységgel érintett összefüggő támogatási egység
vonatkozásában a támogatás jogosulatlanul igénybevett támogatásnak minősül.
(2) Ha az  ügyfél a  13.  § (8), (9) és (10)  bekezdésében előírt kötelezettségeit nem teljesíti, akkor a  támogatás
jogosulatlanul igénybe vett támogatásnak minősül.
(3) Amennyiben az  ügyfél a  14.  § (1)  bekezdésében foglalt határidőn belül nem nyújt be kifizetési kérelmet, úgy
a támogatási jogosultsága megszűnik az adott támogatási kérelem vonatkozásában.
12. Záró rendelkezések 19. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 3. napon lép hatályba.
20. § Ez  a  rendelet az  Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról
szóló, 2005. szeptember 20-i 1698/2005/EK tanácsi rendelet 48.  cikkének végrehajtásához szükséges
rendelkezéseket állapít meg.
21. § Az  Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból és az  Európai Mezőgazdasági Garancia Alapból finanszírozott
egyes támogatások tekintetében átruházott, valamint egyéb, szakértő szervezetek közreműködésével ellátott
feladatokról szóló 48/2007. (VI. 20.) FVM rendelet 1. § e) pontja a következő eh) alponttal egészül ki:
[A Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal (a  továbbiakban: MVH) a  Nemzeti Élelmiszerlánc-biztonsági Hivatalra
(a továbbiakban: NÉBIH) az alábbi feladatokat ruházhatja át:
az alábbi tevékenységekkel kapcsolatos intézkedések esetében a támogatási és kifizetési kérelmek feldolgozását, ideértve
a kérelem-feldolgozáshoz szükséges adminisztratív és helyszíni ellenőrzést:]
„eh) erdőterületeket érintő tűzkárok megelőzése.”
Dr. Fazekas Sándor s. k.,
 vidékfejlesztési miniszter


text:
79/2015. (I. 30.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011.  évi
CLXII.  törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Asbóth Balázst
2015. február 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2015. január 16. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
60/2015. (HK 9.) HM KÁT intézkedése az ideiglenes biztonsági határzár létesítésével, a „HATÁROZOTT FELLÉPÉS 2015” gyakorlattal, valamint a tömeges bevándorlás okozta válsághelyzet kezelésével és az arra történő felkészüléssel összefüggő egyes feladatokról.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint
a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről
szóló 2011. évi CXIII. törvény 52. § (1) bekezdése, valamint a honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről
szóló 2011. évi CXIII. törvény egyes rendelkezéseinek
végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet
6. § (1) bekezdés 1. pontja alapján a következő
intézkedést adom ki: 1. Az intézkedés hatálya a Honvédelmi Minisztériumra
(a továbbiakban: HM), a honvédelemért felelős miniszter
(a továbbiakban: miniszter) irányítása alá tartozó központi
hivatalokra és a miniszter közvetlen alárendeltségébe tartozó szervezetekre (a továbbiakban együtt: honvédelmi
szervezetek) terjed ki.
2. Biztosítani kell a honvédelmi szervezetek kijelölt
tisztjeinek, altisztjeinek és legénységi állományának, valamint szükség esetén a Magyar Honvédség katonai szervezetei állományának felkészítését és részvételét és pihentetését
a) az ideiglenes biztonsági határzár (a továbbiakban:
IBH) létesítésével,
b) a HATÁROZOTT FELLÉPÉS 2015 (a továbbiakban: HF 2015) gyakorlattal, valamint
c) a tömeges bevándorlás okozta válsághelyzet kezelésével (a továbbiakban: igénybevétel)
összefüggésben.
3. Az állomány felkészítését Szolnok helyőrségben, alkalmanként egy hét időtartamban a Honvéd Vezérkar főnöke által meghatározott ütemezéssel kell biztosítani.
4. A 3. pont szerint felkészített állomány a felkészítést
követően, szükség esetén alkalmanként egy hét időtartamban részt vesz a HF 2015 gyakorlat feladataiban, illetve
igénybevételre kerül.
5. A 3. pont szerinti felkészítésre és igénybevételre vezényelt állomány névjegyzékét a honvédelmi szervezetek
vezetőinek javaslata alapján a HM Közigazgatási Államtitkári Titkárság állítja össze és küldi meg a Honvéd Vezérkar Személyzeti Csoportfőnökség részére.
6. A 3. pont szerinti felkészítésre első alkalommal 33 fő
részére, 2015. szeptember 18-i kezdettel kerül sor.
7. A felkészítést, a hivatásos és szerződéses katonák kijelölését és igénybevételét úgy kell megszervezni, hogy az
a lehető legnagyobb létszámban tegye lehetővé a kijelölt
tiszt, altiszt és legénységi állomány felkészítését, egyidejűleg biztosítsa az alaprendeltetésből adódó, valamint a tömeges bevándorlás okozta kihívás kezelésével összefüggésben a honvédelmi szervezetnél keletkező többletfeladatok folyamatos végrehajtását.
8. A HF 2015 gyakorlatban résztvevő és igénybevételre
kerülő hivatásos és szerződéses katonák felszerelésének
egységesítését és szükséges kiegészítését a Honvéd Vezérkar főnökének intézkedése alapján a honvédelmi szervezetek ellátásáért felelős katonai szervezet biztosítja.
9. A HM gyakorlatra és igénybevételre vezényelt személyi állománya vezénylésére és járandóságaira vonatkozó parancsokat a Honvéd Vezérkar Személyzeti Csoportfőnökség készíti elő.
10. Ez az intézkedés az aláírása napján lép hatályba.
Dr. Dankó István s. k.,
közigazgatási államtitkár