text:
47/2007. (VII. 3.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság a köztársasági elnök alkotmányértelmezésre irányuló indítványa tárgyában – dr. Bragyova András, dr. Holló András, dr. Kiss László és dr. Kukorelli István alkotmánybírók különvéleményével – meghozta az alábbi
határozatot: I. 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az Alkotmány a köztársasági elnök hatásköreit meghatározó
30/A. § (1) bekezdés j) pontjában szabályozza a köztársasági elnök kitüntetés-adományozási és -viselésének engedélyezési jogát. Ennek keretén belül – a jelenleg hatályos
szabályozás alapján – a köztársasági elnököt valódi döntési – kitüntetés-adományozási – jogkör illeti meg az erre
irányuló eljárás során, mely döntési jogköre azonban nem
korlátlan.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés j) pontjában foglalt
„törvényben meghatározott” alkotmányi fordulat arra utal,
hogy a törvényalkotó törvényi szinten szabályozza a kitüntetések (címek, érdemrendek) alapítását, meghatározását,
valamint részletes adományozási eljárását, és az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés j) pontja ezeknek az állami kitüntetéseknek a köztársasági elnök általi adományozásáról
rendelkezik. Erre tekintettel az Alkotmánybíróság határozata meghozatala során figyelembe vette a hatályos törvényi szabályozást is. Ennek alapján a kitüntetés-adományozás döntési folyamatában a köztársasági elnök jogkörének korlátját jelenti egyrészt az, hogy a kitüntettek személyi körére más (a miniszterelnök vagy a miniszter) tesz
előterjesztést, másrészt, hogy az Alkotmány 30/A. §
(2) bekezdése alapján kitüntetés-adományozási jogköre
ellenjegyzéshez kötött. Figyelemmel arra, hogy a jelenleg
hatályos törvényi szabályozás, és az eddig kialakult gyakorlat alapján a kitüntetett személyére vonatkozó előterjesztés joga nem illeti meg a köztársasági elnököt, ezért
döntési joga nem terjed ki arra, hogy az előterjesztésben
meg nem nevezett személynek kitüntetést adományozzon.
Ezt az előterjesztő azzal akadályozhatja meg, hogy megtagadja a köztársasági elnök kitüntetés-adományozási döntésének ellenjegyzését. Mindez eljárási szempontból korlátját képezi a köztársasági elnök kitüntetés-adományozási
jogkörének.
2. A kitüntetések adományozásának feltételeiről szóló
törvények, illetve a kitüntetéseket alapító egyéb jogszabályok határozzák meg azt, hogy mely értékeket ismer el a
jogalkotó olyannak, amely alapján kitüntetések adományozhatók. Ezen értékek a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendjének szerves részét képezik. A kitüntetés
alapjául szolgáló értékek egy része az Alkotmányban megfogalmazott, nevesített érték, vagy az abból levezetett érték. A kitüntetésre való érdemesség meghatározásakor a
legfőbb mérce a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendje. Az alkotmányos értékrend az Alkotmányban, mint
normában megjelenő, illetve az Alkotmányból levezethető
értékek összessége. Ennek az értékrendnek a kitüntetés-adományozási eljárásban is feltétlenül érvényesülnie
kell.
A Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendjébe ütköző, attól eltérő értékrend alapján való kitüntetési előterjesztés vagy adományozás – az alkotmányos értékek sérelme következtében – ellentétes az Alkotmánnyal. Mind a
kitüntetésre előterjesztést tevőknek, mind a köztársasági
elnöknek joga és egyben kötelessége, hogy a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendjét tiszteletben tartsa, a kitüntetési eljárásban érvényre juttassa, és érvényesülését
biztosítsa. A köztársasági elnök ezen feladat- és hatásköre
természetszerűleg kiterjed arra az esetre is, amikor a kitüntetés-adományozási eljárásban az Alkotmány 30/A. §
(1) bekezdésének j) pontjában meghatározott hatáskörét
gyakorolja, amely alapján a törvényben meghatározott címeket, érdemrendeket, kitüntetéseket adományozza és a
külföldi állami kitüntetések viselését engedélyezi.
3. A köztársasági elnöknek az Alkotmányban meghatározott kitüntetés-adományozási hatásköre tartalmi, érdemi
döntési jogot foglal magában, amely a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendjének érvényre juttatásán, illetve az alkotmányos értékrendet sértő előterjesztések elfogadásának megtagadásán keresztül fejeződik ki. A Magyar
Köztársaság alkotmányos értékrendjébe ütköző kitüntetési
előterjesztés kapcsán a köztársasági elnök joga, hogy – indokai közlésével – az előterjesztést ne írja alá, a kitüntetés
adományozását megtagadja. A kitüntetés-adományozás,
illetve -viselés engedélyezésének megtagadása ebben az
esetben a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendjének a védelmét szolgálja.
4. Az Alkotmánybíróság – hivatalból eljárva – megállapítja, hogy az Országgyűlés nem tett teljes mértékben
eleget az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdésének j) pontjából
adódó azon kötelezettségének, hogy a kitüntetés-adomá
nyozás szabályait részletesen, az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe foglalt jogállamiság, jogbiztonság követelményének megfelelő módon szabályozza. Így nem került sor
annak meghatározására sem, hogy az előterjesztő milyen
határidőig köteles megküldeni a kitüntetési előterjesztést a
köztársasági elnöknek, illetve, hogy a köztársasági elnöknek milyen határidőn belül kell nyilatkozni az esetleges érdemességi (az alkotmányos értékrend sérelmén alapuló)
kifogásáról és annak indokairól. Az Alkotmánybíróság
felhívja az Országgyűlést, hogy szabályozási kötelezettségének 2007. december 31. napjáig tegyen eleget.
II. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az Alkotmány
a köztársasági elnök hatásköreit meghatározó 30/A. §
(1) bekezdés k) pontjában szabályozza a köztársasági elnök egyéni kegyelem gyakorlására irányuló jogát. Ennek
keretén belül a köztársasági elnököt az erre irányuló eljárás során valódi döntési jogkör illeti meg abban a tekintetben, hogy kegyelmezési jogával kíván-e élni vagy sem. Az
előkészítő eljárásban a kegyelem gyakorlására vagy megtagadására vonatkozó előterjesztések a köztársasági elnököt nem kötik. A köztársasági elnök döntési jogköre azonban nem korlátlan, mivel kegyelmi határozatának érvényességéhez ellenjegyzés szükséges. Az ellenjegyzőt az
ellenjegyzés vagy annak megtagadása tekintetében illeti
meg valódi döntési jog.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
INDOKOLÁS I. A köztársasági elnök az Alkotmánybíróságról szóló
1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 1. §
g) pontja és 21. § (6) bekezdés b) pontja alapján az Alkotmány értelmezésére terjesztett elő indítványt.
1. A köztársasági elnök az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés j) pontjában foglalt jogköréhez kapcsolódóan annak az értelmezését kérte, hogy a kitüntetés-adományozási
jogköre gyakorlása során milyen szempontok alapján jogosult megvizsgálni a kitüntetendő személyekre tett előterjesztést. A köztársasági elnök indítványában hivatkozott az Alkotmánybíróságnak a köztársasági elnöki intézménnyel kapcsolatos korábbi határozataira, amelyek kimondták, hogy a köztársasági elnök az államszervezet demokratikus működése feletti őrködése során, e feladatának
teljesítése érdekében tartalmi okokból is megtagadhatja a
kinevezési javaslat teljesítését. A köztársasági elnök ezt
annak ellenére megteheti, hogy kinevezési jogkörei ellen
jegyzéshez kötött jogkörök, s az ellenjegyzés a döntés érvényességi kelléke.
A köztársasági elnök által értelmezni kért kitüntetés-adományozási jogkör – az Alkotmány 30/A. § (2) bekezdése értelmében – ellenjegyzéshez kötött jogkör. A
köztársasági elnök nézete szerint a kitüntetés-adományozás ellenjegyzéshez kötöttsége e jogkör esetében sem jelentheti azt, hogy a kitüntetési előterjesztésnek automatikusan köteles volna eleget tenni. Ez, álláspontja szerint azt
jelenti, hogy a kitüntetési előterjesztés tekintetében – az
előterjesztés jogszerűségi (formai) vizsgálatán túlmenően,
amely egyébként minden jogköre gyakorlása során biztosított a köztársasági elnöknek – helye van tartalmi vizsgálatnak is.
A köztársasági elnök indítványában ugyanakkor utalt
arra is, hogy a kitüntetések adományozására és a kinevezésekre vonatkozó jogkörök – annak ellenére, hogy mindkét
jogkör gyakorlása ellenjegyzéshez kötött – egymástól eltérő természetűek. Amíg ugyanis a kinevezési jogkörök közvetlen kihatással vannak az államszervezet demokratikus
működésére, addig a kitüntetések adományozására vonatkozó jogkör tekintetében ilyen érdemi, közvetlen kihatás
nem áll fenn. A kinevezésekre vonatkozó jogkörrel ellentétben sem a kitüntetési előterjesztés teljesítése, sem annak
megtagadása nem vezethet az államszervezet demokratikus működésének súlyos zavarához.
A köztársasági elnök véleménye szerint mindezek alapján kérdéses, hogy alkalmazhatók-e az Alkotmánybíróság
által – az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés i) pontjában
foglalt elnöki jogkörhöz kapcsolódóan – a kinevezés teljesítésének megtagadásával összefüggésben kifejtett alkotmányossági szempontok (mércék) a kitüntetési előterjesztések megtagadására vonatkozóan is.
2. A köztársasági elnök indítványában kifejtette, hogy
a kitüntetés köztársasági elnök részéről történő adományozása a nemzet (egységes) elismerését fejezi ki a kitüntetett
életútjáért vagy teljesítményéért.
Ebből következően a kitüntetés-adományozás jogkörének értelmezése során az Alkotmány 29. § (1) bekezdésének azon rendelkezése szolgálhat kiindulópontként, amely
szerint a köztársasági elnök „kifejezi a nemzet egységét, és
őrködik az államszervezet demokratikus működése felett”.
A köztársasági elnök szerint az államfő azon alkotmányi
jogköreinél, melyeknél döntése nem kapcsolódik szorosan
az államszervezet (demokratikus) működéséhez, az említett alkotmányi rendelkezés szolgálhat a döntés alkotmányossági mércéjéül.
A köztársasági elnöknek döntése során azt kell vizsgálnia, hogy a kitüntetési előterjesztés teljesítése következtében bekövetkezhet-e az államszervezet demokratikus működésének tág értelemben vett zavara, sérülhet-e az államszervezet demokratikus működésének tartalmi érvényesülése, az Alkotmány alapvető értékrendje.
A köztársasági elnök véleménye szerint az államfő
erkölcsi integritása kerülhet veszélybe akkor, ha nem kap
érdemi (valódi) döntési jogot a hivatkozott – így az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés j) pontjában szereplő – jogkörében meghozandó döntései során.
A köztársasági elnök szerint a kitüntetés törvényi előfeltételeinek vizsgálata nem választható el az értékítélettől; a kitüntetési előterjesztésre vonatkozó döntése tisztán
erkölcsi természetű, és egy meghatározott értékrenden alapuló értékítéletet fejez ki.
A döntés erkölcsi jellege miatt – a köztársasági elnök
nézete szerint – azt is biztosítani kell, hogy a köztársasági
elnök döntése során saját erkölcsi értékrendjének (integritásának) megfelelően érvényesíthesse az Alkotmány értékrendjét.
A kifejtettek alapján a köztársasági elnök azon szempontok (mérce) meghatározását kérte az Alkotmánybíróságtól, amelyek alapján tartalmi vizsgálat alá vonhatja a
kitüntetési előterjesztést, továbbá azon feltételek meghatározását, amelyek fennállása esetén megtagadhatja a kitüntetési előterjesztés teljesítését.
A kitüntetési előterjesztés tárgyában történő államfői
döntéssel összefüggésben a köztársasági elnök kérdésként
tette fel, hogy döntése meghozatala során képezheti-e az
elutasító döntése alapját más szempont, mint az államszervezet demokratikus működésének súlyos zavara. A köztársasági elnök az Alkotmánybíróságtól választ várt arra a
kérdésre is, hogy a kitüntetési előterjesztésre vonatkozó
döntését (annak teljesítését vagy megtagadását) milyen
határidőn belül gyakorolhatja.
3. A köztársasági elnök indítványában kifejtette, hogy
az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés k) pontja alapján gyakorolt egyéni kegyelmezési jogköre „jellegét tekintve közel áll” az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés j) pontja alapján gyakorolt kitüntetés-adományozási jogköréhez. Erre
tekintettel kérte az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés
k) pontjának értelmezését is a kitüntetés-adományozási
jogkör értelmezésére vonatkozóan kifejtett indokokkal
azonos indokok mellett.
II. Az Alkotmány indítvánnyal érintett és vizsgálatba bevont rendelkezései:
„2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”
„29. § (1) Magyarország államfője a köztársasági elnök,
aki kifejezi a nemzet egységét, és őrködik az államszervezet demokratikus működése felett.”
„30/A. § (1) A köztársasági elnök
(...)
j) adományozza a törvényben meghatározott címeket,
érdemrendeket, kitüntetéseket és engedélyezi viselésüket,
k) gyakorolja az egyéni kegyelmezés jogát, (...).
(2) A köztársasági elnöknek az (1) bekezdésben megha
tározott minden intézkedéséhez és rendelkezéséhez – az a), d), e), f) és g) pontban foglaltak kivételével – a miniszterelnöknek vagy az illetékes miniszternek az ellenjegyzése szükséges.”
„77. § (1) Az Alkotmány a Magyar Köztársaság alaptörvénye.
(2) Az Alkotmány és az alkotmányos jogszabályok mindenkire egyaránt kötelezőek.”
III. 1. Az Alkotmánybíróság az indítvány tartalmi elbírálását megelőzően megvizsgálta, hogy az indítvány kielégíti-e az – Abtv. 1. § g) pontjában, valamint 51. § (1) és
(2) bekezdésében foglalt – alkotmányértelmezésre irányuló hatáskörében történő eljárás követelményeit.
Az Alkotmánybíróság már egy korai, a 31/1990.
(XII. 18.) AB határozatában (ABH 1990, 136.) összefoglalta azokat a követelményeket, amelyeknek az alkotmányértelmezésre irányuló indítványnak meg kell
felelnie.
A határozat indokolásában kifejtettek szerint az alkotmányértelmezésre kizárólag akkor kerülhet sor, ha az indítvány:
– az Abtv. 21. §-ának (6) bekezdésében megjelölt szervek, illetve személyek valamelyikétől származik,
– nem általánosságban, hanem valamely konkrét alkotmányjogi probléma szempontjából kezdeményezi az Alkotmány konkrétan megjelölt rendelkezésének az értelmezését (e hatáskörben tehát nincs lehetőség valamely alkotmányos rendelkezés teljesen elvont, semmiféle konkrét
problémához nem kapcsolódó, s így valójában parttalan
értelmezésére),
– az adott alkotmányjogi probléma közvetlenül – más
jogszabály közbejötte nélkül – levezethető az Alkotmányból.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az indítvány az Abtv. 21. § (6) bekezdés b) pontjában meghatározott, az alkotmányértelmezésre irányuló eljárás indítványozására jogosult személy részéről került előterjesztésre,
továbbá megfelel a fent ismertetett követelményeknek,
ezért azt érdemben bírálta el.
2. A köztársasági elnök az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés j) pontjának az értelmezését az Alkotmány 29. §
(1) bekezdésébe foglalt köztársasági elnöki kötelezettségekre (is) figyelemmel kérte.
Az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy a
köztársasági elnök indítványában felvetett alkotmányjogi
probléma [a kitüntetési előterjesztés tárgyában meghozandó államfői döntés „terjedelme”, a kitüntetési előterjesztés
aláírása megtagadásának alkotmányos feltételei (mércéje)] kapcsolatba hozható-e az Alkotmánybíróság korábbi – a köztársasági elnök ellenjegyzéshez kötött alkotmányos jogköreit vizsgáló – határozataival. Áttekintette,
hogy vajon az említett határozatokban, az ott vizsgált jog
körök gyakorlásával összefüggésben tett megállapítások,
felállított alkotmányos mércék a köztársasági elnöknek a
kitüntetések adományozásához kapcsolódó jogköre értelmezése kapcsán is alkalmazhatóak-e.
A köztársasági elnök álláspontja szerint az Alkotmány
29. § (1) bekezdése alapján az államszervezet demokratikus működése feletti „őrködés”, valamint a nemzet egységének kifejezése képezi az alkotmányos alapját (mércéjét)
az államfő kitüntetési eljárásban betöltött, meghatározó
szerepének, a kitüntetési előterjesztés tárgyában meghozott – formai (törvényességi) és tartalmi (érdemességi)
szempontok mérlegelésén nyugvó – érdemi döntési jogának.
Az Alkotmánybíróságnak az indítvány alapján vizsgálnia kellett, hogy az Alkotmány 29. § (1) bekezdésében foglalt „őrködés” és a „nemzet egységének kifejezése” – figyelemmel az Alkotmánybíróságnak a köztársasági elnök
Alkotmány 30/A. § (1) bekezdésében foglalt ellenjegyzéshez kötött jogköreit vizsgáló korábbi határozataiban foglaltakra – a kitüntetés adományozása során szolgálhat-e alkotmányos mércéjéül a köztársasági elnök döntésének (kitüntetési előterjesztés aláírásának, illetve megtagadásának).
Az Alkotmánybíróság a köztársasági elnök politikai felelőssége, döntési jogköre és az elé terjesztett kinevezési
és felmentési javaslatok vonatkozásában fennálló mérlegelési joga tekintetében az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdésében foglalt államfői jogkörök egy részét a korábbi határozataiban már vizsgálta és értelmezte. [48/1991.
(IX. 26.) AB határozat, ABH 1991, 217. (a továbbiakban:
Abh1.); 8/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 51.;
36/1992. (VI. 10.) AB határozat, ABH 1992, 207.
(a továbbiakban: Abh2.)]
Az Alkotmánybíróság az Abh1.-ben kifejtette, hogy a
köztársasági elnök a kinevezések tekintetében [Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés i) pont] politikai felelősséggel
nem tartozik, „a döntéseiért való politikai felelősséget a
Kormány a miniszterelnöki vagy miniszteri ellenjegyzéssel vállalja át az Országgyűléssel szemben” (ABH 1991,
233.).
A hivatkozott határozatban az Alkotmánybíróság arra is
rámutatott, hogy az Alkotmány kivételesen olyan döntésre
is feljogosítja az államfőt, amely végleges, felülbírálhatatlan, de amelyért sem a köztársasági elnök, sem más szerv
(személy) nem visel politikai felelősséget az Országgyűlés
előtt (önálló politikai döntés).
A köztársasági elnök önálló politikai döntést – az Alkotmányban foglalt felhatalmazás alapján – kivételesen, és
azokban az esetekben hozhat, amikor az államszervezet
demokratikus működésében olyan súlyos zavarok támadnak, amelyek elhárítása az államfő beavatkozását követeli
meg.
A köztársasági elnök ezekben az esetekben kivételes intézkedésével átlendíti a holtponton az államgépezetet annak érdekében, hogy normális működése újból beindulhasson.
A köztársasági elnök beavatkozásával az Alkotmány
29. § (1) bekezdésében meghatározott alkotmányos feladatának tesz eleget, „őrködik” az államszervezet demokratikus működése felett. Az Alkotmánybíróság értelmezése szerint ilyen önálló politikai döntése a köztársasági elnöknek az is, amikor a kinevezési, illetve jóváhagyási jogkörének gyakorlása során tartalmi okból megtagadja a kinevezést vagy a jóváhagyást.
Az ilyen döntés ügydöntő, végleges és felülbírálhatatlan, senki nem visel érte politikai felelősséget, azaz megfelel az önálló politikai döntés ismérveinek (Abh1., ABH
1991, 233.).
A köztársasági elnök tartalmi okból kizárólag akkor
utasíthatja el a kinevezési előterjesztést, ha alapos okkal
arra következtet, hogy a javaslat teljesítése az államszervezet demokratikus működését súlyosan zavarná (Abh1.,
ABH 1991, 235.).
Az Alkotmánybíróság az Abh2.-ben a köztársasági elnöknek az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés i) pontjában
foglalt, a kinevezéshez kapcsolódó jogköre értelmezésekor az önálló politikai döntés alkotmányos feltételeit (,,őrködik az államszervezet demokratikus működése felett”)
szigorú tartalmi keretek között szabta meg:
„E határozatban az elnök nevesített önálló politikai jogkörei és a kinevezési jogkör különbségeit, s különösen a
mérlegelés szerepét figyelembe véve az Alkotmánybíróság az államszervezet demokratikus működése súlyos zavarának kritériumát úgy pontosítja, hogy a személyre tett
javaslat teljesítésének olyan súlyos, az érintett szerv alapfunkcióira vonatkozó működőképtelenségre kell vezetnie,
mint amilyenre tekintettel az Alkotmány önálló politikai
jogkört adott az Országgyűléssel kapcsolatban a köztársasági elnöknek. Nem arról van tehát szó, hogy a szervezet
működése (annak eredménye) nem fog megfelelni valamely politikai követelménynek, hanem hogy alapvető
funkcióit nem tudja ellátni.
Az államszervezet demokratikus működése magában
foglalja azt, hogy az állam, szerveinek tevékenységén keresztül, eleget tesz az alapvető jogok tiszteletben tartására
és védelmére vonatkozó alkotmányos kötelességének [Alkotmány 8. § (1) bekezdés]. (...) Az alapjog sérelme tehát
nem választható el a szerv működésétől. (...) Figyelembe
kell venni azt, hogy az Alkotmány az elnöknek az államszervezet demokratikus működése felett ad őrködési jogkört. Minél távolabb esik a kinevezéssel érintett szerv az
alkotmányos jelentőségű szervektől, vagy akár a közhatalmat gyakorló állami szervektől, másrészt minél kevésbé
meghatározó a kinevezéssel betöltendő tisztség a szerv
alapfeladataira nézve, annál kevésbé valószínű, hogy egy
kinevezés folytán az államszervezet súlyos zavara alapos
okkal feltételezhető lenne. Külön kell kezelni azokat a
tisztségeket, ahol az államfői kinevezésnek elsősorban nagyobb megbecsülést kifejező jellege van.
Az önálló politikai döntés a köztársasági elnök jogállását és az államszervezet demokratikus működése feletti
funkcióját szolgáló tipikus jogosítványait tekintve rendha
gyó, kivételes és végső eszköz. (...) A kinevezési jog megtagadásával akkor élhet, ha a kinevezéssel fenyegető veszély közvetlen és súlyos, s más jogkörök gyakorlásával
nem hárítható el. Különös jelentősége van annak, hogy a
veszélynek a kinevezésre javasolt személyéből kell erednie.” [Abh2., ABH 1992, 207, 215, 216.]
Az Alkotmánybíróság hivatkozott határozataiból tehát
kitűnik, hogy a köztársasági elnök csak akkor hozhat olyan
döntést, amelyért a politikai felelősséget senki nem vállalja tőle át, ha e döntés nélkül az államszervezet demokratikus működésének olyan súlyos zavara következne be,
amelyet más jogköreinek gyakorlásával nem tudna elhárítani.
A kinevezett személyek az államszervezet egy részét
működtetik, melynek során döntéshozói pozícióban vannak, meghatározott szervezetet irányítanak, állami pénzeszközök felett rendelkeznek. A kinevezendő személyéből
adódó veszélynek olyan súlyúnak kell lennie, hogy az a
szerv alapvető funkcióinak az ellátását veszélyeztesse.
A hivatkozott határozatokban megfogalmazott alkotmányos követelmények a kinevezésre, illetve az államszervezet működésével kapcsolatos egyéb előterjesztésre
vonatkoznak. Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdésében
foglalt államfői jogkörökre vonatkozó korábbi alkotmánybírósági határozatok (az ebben foglalt értelmezések) egyike sem érintette eddig az államfő kitüntetés adományozásra vonatkozó, az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdésének
j) pontjában foglalt jogkörét.
Az Alkotmánybíróságnak a kifejtettek alapján állást
kellett foglalnia abban a kérdésben, hogy a kitüntetésekkel
kapcsolatban fennállhat-e hasonló, az államszervezet demokratikus működésére közvetlenül kiható veszély, képezheti-e az államfő érdemi döntésének alkotmányos alapját az Alkotmány 29. § (1) bekezdésében foglalt, az államszervezet demokratikus működése feletti őrködés.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a kitüntetés
adományozása (a kitüntetési előterjesztés államfő általi
aláírása), vagy annak megtagadása közvetlenül nem lehet
hatással az államszervezet demokratikus működésére, mivel a kitüntetés – függetlenül attól, hogy az adott személy
betölt-e állami tisztséget, vagy sem – nem jár semmiféle
(többlet)jogosítvánnyal, operatív intézkedési joggal.
A köztársasági elnöknek a kinevezéshez, illetve a kitüntetés adományozásához kapcsolódó jogköre a fentiek alapján tehát olyannyira különbözik egymástól, hogy a kinevezési joggal kapcsolatos alkotmánybírósági határozatok
„analógiaként” (precedensként) nem alkalmazhatóak a
köztársasági elnök által az indítványában felvetett alkotmányossági problémára.
Mivel hiányzik a közvetlen kapcsolat az államszervezet
demokratikus működése és a kitüntetés adományozása között, az Alkotmány 29. § (1) bekezdésében foglalt – „őrködik az államszervezet demokratikus működése felett” – alkotmányi rendelkezésből nem vezethető le az, hogy a köztársasági elnök a kitüntetés adományozásával kapcsolat
ban bármifajta olyan döntést hozhatna, melyért a politikai
felelősséget nem vállalják át tőle.
Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza, hogy a fenti megállapítás nem érinti a korábbi alkotmánybírósági határozatoknak a köztársasági elnök számára az Alkotmány
30/A. § (1) bekezdés i) pontjában biztosított kinevezési
jogkörével kapcsolatos megállapításait, ide értve az Alkotmány 29. § (1) bekezdésében foglalt, idézett alkotmányi
rendelkezésnek az államfő kinevezési jogköréhez kapcsolódó értelmezését is.
Az Alkotmány 29. § (1) bekezdésének első fordulata
szerint a köztársasági elnök kifejezi a nemzet egységét. Az
Alkotmánybíróság értelmezése szerint az említett alkotmányi rendelkezés szimbolikus kifejezés, amely az államfő közjogi pozíciójához kapcsolódik. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint a kitüntetések köztársasági elnök általi adományozása nem jelenti azt, hogy a konkrét kitüntetés mögött szükségszerűen a nemzet egészének, minden
egyes tagjának egységes, és azonos – pozitív – értékítélete
kell, hogy álljon.
Az állami címek, érdemrendek és kitüntetések adományozásában tükröződnek az ország történelmi értékei, tradíciói. A legmagasabb szintű kitüntetések adományozása
hagyományos államfői jogosítvány. A kitüntetés átnyújtójának személye, az átadás körülményei (szimbolikája és
szokásrendje) hozzájárulnak az esemény kivételes jellegének hangsúlyozásához, az elismerés súlyának növeléséhez.
Ebből következően a kitüntetés-adományozási eljárásban – ennek részletszabályaiban és protokolljában – kifejezésre jut az államfő alkotmányos (közjogi) pozíciója
(tradicionális kitüntetés-adományozási jogköre), és a kitüntetés államfő általi adományozása szimbolikusan kifejezi az állam (nemzet) elismerését, a kitüntetett személy
iránti megbecsülést is.
A köztársasági elnöknek a kitüntetés-adományozási eljárásban és az átadás szokásrendjében való jelenléte az államfő alkotmányos jogállásán keresztül tehát szimbolikusan a nemzet elismerését (megbecsülését) is kifejezi.
Az Alkotmánybíróság mindezek alapján megállapította,
hogy a fenti – a korábbi határozataiban elemzett – alkotmányi rendelkezések (,,őrködik” valamint „kifejezi a nemzet egységét”) az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdése
j) pontjának értelmezése kapcsán a vizsgált esetben csak
közvetett kapcsolatban állnak a köztársasági elnök indítványában felvetett alkotmányossági kérdésekkel, különösen a köztársasági elnök kitüntetés-adományozási jogkörével.
3. A köztársasági elnök által értelmezni kért Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés j) pontjában foglalt alkotmányi
rendelkezés alapján a köztársasági elnök:
– adományozza a törvényben meghatározott címeket,
érdemrendeket, kitüntetéseket,
– és engedélyezi azok viselését. Az Alkotmány értelmezni kért rendelkezése sem az
„adományoz”, sem „a törvényben meghatározott” alkotmányi fordulatok tekintetében nem ad további eligazítást a
hivatkozott rendelkezések tartalmának a meghatározására.
3.1. A „törvényben meghatározott” alkotmányi fordulat egyfelől arra utal, hogy a törvényhozó törvényi szinten
szabályozza az államfő által adományozható állami címeket, érdemrendeket, kitüntetéseket, és az Alkotmány
30/A. § (1) bekezdésének j) pontja ezeknek az állami kitüntetéseknek a köztársasági elnök által történő adományozásáról rendelkezik. [Ettől eltérő esetkört jelent a köztársasági elnök által létrehozott (alapított), és ezáltal ténylegesen általa adományozott (odaítélt) kitüntetések, emlékérmek adományozása.]
Másrészt az említett alkotmányi fordulat az állami kitüntetések adományozására vonatkozó, jelenleg hatályos
jogszabályi rendelkezésekre, a kitüntetés-adományozás
folyamatának eltérő jogforrási szinteken szabályozott
mozzanataira utal.
Az állami kitüntetések Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés
j) pontja alapján történő adományozása (a kitüntetésadományozás folyamata) a jelenleg hatályos szabályozás
alapján több mozzanatra (szakaszra) bontható:
– javaslatok gyűjtése a kitüntetésre érdemes személyekről, – szakmai döntés a kitüntetendők köréről és eljuttatása
a javaslattételre jogosult személyhez,
– döntés arról, hogy e személyek közül kik kerüljenek
kitüntetésre előterjesztésre a köztársasági elnök elé,
– az előterjesztés aláírása és visszajuttatása az előterjesztőhöz,
– a köztársasági elnök döntésének ellenjegyzése,
– a kitüntetés átadása az azt kísérő szokásrend betartása
mellett. 3.2. Az Alkotmánybíróság – a rendelkező részben foglaltak szerint – az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés j) pontjában foglalt „adományoz” kifejezést akként értelmezi,
hogy az állami kitüntetés adományozásának érvényességi
feltétele a kitüntetésre vonatkozó előterjesztés köztársasági elnök részéről történő aláírása.
A köztársasági elnök elé kerülő kitüntetési előterjesztések törvényessége feletti ellenőrzés az államfő Alkotmányból fakadó „általános kötelezettsége”, ebből következően megilleti az a jog, hogy az előterjesztést formai
(törvényességi) szempontból megvizsgálja, és esetleges
kétségeit jelezze az előterjesztő felé.
Az Alkotmánybíróság értelmezése szerint – a jelenleg
hatályos szabályozás alapján – a köztársasági elnököt valódi (érdemi) döntési jogkör illeti meg a kitüntetés-adományozási eljárás során, ám e döntési jogköre nem korlátlan.
A kitüntetés-adományozás döntési folyamatában a köztársasági elnök jogkörének egyik korlátját az jelenti, hogy
a kitüntetettek személyi körére más (a miniszterelnök vagy
a miniszter) tesz előterjesztést.
A másik korlátot maga az Alkotmány állítja fel, amikor
a 30/A. § (2) bekezdésében a köztársasági elnök kitüntetés-adományozási jogkörét ellenjegyzéshez köti.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdésének j) pontjában
foglalt alkotmányi rendelkezés által felhívott törvényi szabályozás, valamint a kitüntetés-adományozás kialakult
gyakorlata alapján az állami kitüntetés adományozása során a személyi előterjesztés joga nem illeti meg a köztársasági elnököt, döntési joga nem terjed ki arra, hogy az előterjesztésben meg nem nevezett személy számára kitüntetést adományozzon.
Az ellenjegyző ellenjegyzése – eljárási értelemben – behatárolja a köztársasági elnök kitüntetés-adományozási
jogkörét, biztosítva azt, hogy az ellenjegyzés megtagadásával megakadályozható legyen a köztársasági elnök részéről az előterjesztésben nem szereplő személy számára
történő kitüntetés-adományozás.
4. Az Alkotmánybíróságnak az indítvány alapján abban a kérdésben is állást kellett foglalnia, hogy a köztársasági elnök jogosult-e a döntése meghozatala során a kitüntetési előterjesztés formai szempontú (törvényességi) vizsgálatán túlmenő tartalmi vizsgálatra is, és ha igen, milyen
alkotmányos mércét kell alkalmaznia ennek során.
Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben megállapította, hogy az állami kitüntetések adományozásának feltételeiről szóló törvények, illetve a kitüntetéseket alapító
egyéb jogszabályok határozzák meg azt, hogy mely értékeket tekint a jogalkotó kitüntetésre érdemesnek.
Ezek a jogalkotó által jogszabályokban meghatározott
értékek a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendjének – az Alkotmányban megfogalmazott, illetve az azokból levezetett értékeknek – szerves részét képezik. A kitüntetésre való érdemesség a kitüntetési előterjesztés tartalmi szempontú vizsgálata körébe eső kérdés, ennek meghatározásakor a mérce a Magyar Köztársaság alkotmányos
értékrendje. A kitüntetés-adományozási eljárásban tehát
feltétlenül érvényesülnie kell az Alkotmányban és a kitüntetéseket alapító jogszabályokban meghatározott alkotmányos értékrendnek.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a Magyar
Köztársaság alkotmányos értékrendjébe ütköző, attól eltérő értékrend alapján történő kitüntetési előterjesztés, illetve az ezen alapuló adományozás
– az alkotmányos értékrend sérelmén keresztül – az Alkotmányba ütközik. Mind a kitüntetésre előterjesztést tévők,
mind a köztársasági elnök Alkotmányból folyó joga és egyben kötelezettsége, hogy tiszteletben tartsa a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendjét, azt a kitüntetési eljárásban is
érvényre juttassa, érvényesülését biztosítsa.
Mindezekből következően az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a köztársasági elnöknek az Alkotmányban meghatározott kitüntetés-adományozási jogköre [Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés j) pont] tartalmi, érdemi
döntési jogot foglal magában, amely a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendjének érvényre juttatásán, illet
ve az alkotmányos értékrendet sértő előterjesztések megakadályozásán keresztül fejeződik ki.
A köztársaság alkotmányos értékrendjébe ütköző kitüntetési előterjesztés kapcsán a köztársasági elnök joga és
egyben kötelessége, hogy az előterjesztést ne írja alá, a kitüntetés adományozását megtagadja. A kitüntetés-adományozás, illetve -viselés engedélyezésének megtagadása
ebben az esetben a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendjének a védelmét szolgálja.
5. A köztársasági elnök – alkotmányos jogállásából fakadóan – önálló döntést (olyan döntést, amelyért a politikai felelősséget nem vállalja át tőle a miniszterelnök vagy
a miniszter) csak kivételes esetben hozhat.
Az Alkotmány alapján a köztársasági elnököt abban az
esetben illeti meg az önálló döntési jog, ha az államszervezet
megszokott működése kibillen az egyensúlyából, és a köztársasági elnök ellensúlyozó szerepére van szükség (lásd Országgyűlés akadályoztatása esetén a hadiállapot, szükségállapot kihirdetése; Országgyűlés feloszlatása stb.).
Az Alkotmánybíróság a köztársasági elnök kinevezési
jogköréhez kapcsolódó határozataiban úgy értelmezte az
Alkotmányt, hogy olyan esetekben, amikor az államszervezet demokratikus működésének súlyos zavara következhet be, a köztársasági elnök önálló döntést hozhat az
egyébként ellenjegyzéshez kötött hatásköreiben is.
Önálló döntésnek tekinthető ugyanis az is, ha a köztársasági elnök nem ír alá valamilyen előterjesztést, hiszen az
előterjesztésben foglaltak elmaradása az ő felelőssége, azt
az ellenjegyzésre jogosult nem vállalja át tőle.
Az Alkotmánybíróság a jelen határozatában is megerősíti, hogy a köztársasági elnök önálló döntéshozatali jogköre – éppen a köztársasági elnöki alkotmányos jogintézmény védelmében – rendkívül szűk körű, azt maga az Alkotmány állapítja meg, vagy közvetlenül levezethető valamely alkotmányos kötelezettségéből.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés j) pontjában foglalt
kitüntetés-adományozási jogkör gyakorlása során a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendje érvényesülésének biztosítása az Alkotmánybíróság megítélése szerint
kellő súlyú alkotmányos indokot teremt arra, hogy az államfő önálló (érdemi) döntést hozzon a kitüntetési előterjesztés aláírásának a megtagadásáról.
Az alkotmányos értékrendbe ütköző kitüntetési előterjesztés aláírásának megtagadásával tehát az államfő olyan
érdemi döntést hoz, amelyért – az ellenjegyzés hiányában – maga viseli a (politikai) felelősséget, azt tőle senki
nem vállalja át.
Ennek az önálló döntési felelősségnek az alkotmányos
kiindulópontja a köztársasági elnök azon kötelezettsége,
hogy a kitüntetés-adományozási eljárás folyamatában a kitüntetési előterjesztés tartalmi vizsgálata során is biztosítani köteles a kitüntetések adományozására vonatkozó törvényi (és egyéb jogszabályi) rendelkezések, valamint az
ezekben foglalt (az Alkotmányból levezetett és a jogalkotó
által meghatározott) értékrend érvényesülését, és ezen keresztül az alkotmányos értékrend védelmét.
Az Alkotmánybíróság értelmezése szerint tehát a köztársasági elnök az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés j) pontjában foglalt jogköre gyakorlása során – a jelenleg hatályos szabályozás alapján – kizárólag abban az esetben tagadhatja meg a kitüntetési előterjesztés aláírását, és hozhat
ebben a kérdésben önálló (politikai) felelősséggel döntést,
ha a kitüntetési előterjesztés a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendjébe ütközik.
Ez esetben tehát nem az Alkotmány 29. § (1) bekezdésében foglalt alkotmányi rendelkezések – ennek részeként
„az államszervezet demokratikus működése feletti őrködés”, vagy „a nemzet egységének” a kifejezése – képezik
az alkotmányos alapját az önálló felelősséggel meghozandó államfői döntésnek, hanem a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendje érvényesülésének a biztosítása.
A kitüntetési előterjesztés tartalmi vizsgálatának, és ennek részeként az előterjesztésben szereplő, kitüntetésre javasolt személy érdemességének a vizsgálata során az államfő által alkalmazható alkotmányos mérce a Magyar
Köztársaság alkotmányos értékrendje.
6. Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdésének j) pontja értelmében a köztársasági elnök nemcsak adományozza a
törvényben meghatározott címeket, érdemrendeket és kitüntetéseket, hanem engedélyezi is azok viselését.
A külföldi állami címek, érdemrendek és kitüntetések
viselésének engedélyezése szintén tradicionális államfői
jogosítvány, amely az államfő számára lehetőséget biztosít
arra, hogy az alkotmányos értékrendbe ütköző külföldi állami cím, érdemrend, illetve kitüntetés viselését ne engedélyezze.
A Magyar Köztársaság kitüntetéseiről szóló 1991. évi
XXXI. törvény (a továbbiakban: Kitv.) 2. §-a értelmében
nem kell az államfőtől külön engedélyt kérni a külföldi tudományos, művészeti, sportszervezetek által adományozott (nem állami) kitüntetések viseléséhez.
Olyan esetben, ha például az engedélyeztetés iránt megkeresett államfő államát – annak alkotmányos értékrendjét – sértené a kitüntetett személynek a külföldi kitüntetés
adományozásának alapjául szolgáló tevékenysége, akkor
az államfő a kitüntetés viselésének az engedélyezésére irányuló megkeresés (javaslat) elutasításával a saját állama
alkotmányos értékrendjének az elsőbbségét fejezi ki, ennek az érvényesülését biztosítja. (A Kitv. 2. §-a alapján a
külföldi állami kitüntetés viselésének engedélyezésére irányuló javaslatot a külpolitikáért felelős miniszter terjeszti
a köztársasági elnök elé.)
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdésének j) pontjában
foglalt, a külföldi állami kitüntetések „viselésének engedélyezésére” vonatkozó államfői jogkör gyakorlása során
a köztársasági elnököt valódi (érdemi) döntési jog illeti
meg, e döntésének alkotmányos mércéje – csakúgy, mint
az állami kitüntetések adományozása esetén – a Magyar
Köztársaság alkotmányos értékrendje.
Ez esetben a köztársasági elnök nem kötött a viselés engedélyezésére irányuló megkereséshez (javaslathoz), ám
döntésének itt is korlátját képezi az Alkotmány 30/A. §
(2) bekezdésében foglalt ellenjegyzés.
7. Az Alkotmánybíróság az indítvány tartalmi elbírálása során megvizsgálta a különféle jogszabályokban, eltérő
jogforrási szinteken szabályozott kitüntetés fogalmát, az
egyes szabályozási szinteket, és a kitüntetés adományozásának eljárási folyamatát.
7.1. A kitüntetés fogalmára sem az Alkotmány, sem
más jogszabály nem ad általános érvényű meghatározást.
Az eltérő jogszabályokban, eltérő tartalommal szabályozott kitüntetések lényegi tartalmi jegyei alapján a kitüntetés érdemességi szempontokon nyugvó, meghatározott
értékítéleten (értékválasztáson) alapuló, történelmi koronként eltérő értékeket (teljesítményt) honoráló állami elismerés, amelynek odaítélése – a jelenlegi szabályozás alapján – egy több szereplős döntéshozatali folyamat eredménye.
Az érdemességi feltételeket a különböző kitüntetésekre
vonatkozó törvények és egyéb jogszabályok határozzák
meg, melyek mögött határozott értékrend áll.
A Kitv. az alábbiak szerint fogalmazza meg az érdemességi feltételeket, és ezen keresztül a törvényalkotó által elismert értékrendet:
„A Magyar Köztársaság nagyra becsüli a nemzet szolgálatában, az ország fejlődésének elősegítésében, a haza
érdekeinek előmozdításában és az egyetemes emberi értékek gyarapításában kifejtett kimagasló, példamutató tevékenységet. Ezek elismerésére az Országgyűlés Magyar
Köztársasági Érdemrendet és Magyar Köztársasági Érdemkeresztet alapít.” (Kitv. 1. §)
„A Magyar Köztársasági Érdemrend és Érdemkereszt a
független és demokratikus Magyarország érdekeinek elősegítése, valamint támogatása körül kimagasló érdemeket
szerzett magyar és külföldi állampolgároknak adományozható, külön polgári és katonai tagozattal.” [Kitv. 1. számú
melléklet I. pont 1. § (1) bekezdés]
„Magyar állampolgár kitüntetése esetében a kitüntetés
alapjául szolgáló érdemek nagyságán kívül a felterjesztendő személy közéleti szerepének, életkorának, esetleges korábbi kitüntetéseinek figyelembevételével a miniszterelnök terjeszti elő az adományozandó fokozatot.” [Kitv. 7. §
(1) bekezdés]
Az Alkotmány rendelkezéseiből is megállapítható,
hogy nem csak a köztársasági elnök adományozhat kitüntetést, és nem csak törvény hozhat létre, alapíthat kitüntetést.
A Kitv. 7. § (1) bekezdése felsorolja, hogy a törvényen
túl mely személy, szervezet és milyen (szakmai, illetve az
önkormányzatok helyi jellegű) kitüntető címet, díjat, oklevelet, plakettet stb. alapíthat.
A Kitv. rendelkezik arról, hogy a Magyar Köztársasági
Érdemrendet, a Magyar Köztársasági Érdemkeresztet és a
Nagy Imre Érdemrendet a köztársasági elnök adományozza, a miniszterelnök, illetve miniszter előterjesztésére.
A Kossuth-díjról és a Széchenyi-díjról szóló 1990. évi
XII. törvény (a továbbiakban: KSzdtv.) pedig kimondja,
hogy e díjakat is a köztársasági elnök adományozza és adja
át. A díjra javasolt személyekre – az e célra létrehozott bizottság ajánlása alapján – a Kormány tesz előterjesztést az
államfőnek.
A köztársasági elnök tehát:
– egyrészt adományozza a fenti, törvényben nevesített
öt kitüntetést,
– másrészt önmaga is alapíthat kitüntetést.
Az Alkotmány két helyen tartalmaz rendelkezést a ki
tüntetések adományozására vonatkozóan. A köztársasági
elnök által értelmezni kért Alkotmány 30/A. § (1) bekezdésének j) pontja szerinti kitüntetést:
– az Országgyűlés törvényben alapítja, melyben konkrétan meghatározza a kitüntetés megnevezését, és adományozásának feltételeit;
– a kitüntetésre javasoltak személyére a miniszterelnök, illetve a miniszterek tesznek előterjesztést (ez a szabályozás azonban nem az Alkotmányban, hanem csak a
Kitv.-ben került meghatározásra);
– a köztársasági elnök adományozza a kitüntetést.
Az Alkotmány 44/A. § (1) bekezdésének f) pontja sze
rint a helyi képviselőtestület „önkormányzati jelképeket
alkothat, helyi kitüntetéseket és elismerő címeket alapíthat”. Az utóbb hivatkozott alkotmányi rendelkezésből is
megállapítható, hogy többféle (többszintű) kitüntetés létezik, és törvény mellett más (jogszabály) is alapíthat kitüntetést.
A Kitv. 7. § (1) bekezdése alapján a köztársasági elnök
kitüntető címet, díjat stb. alapíthat és adományozhat. Az
Alkotmányban, valamint a Kitv.-ben nevesített kitüntetések azonban egymástól különbözőek.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdésének j) pontjában
foglalt esetkörtől eltérő az az eset, amikor a köztársasági
elnök a Kitv. alapján maga alapít és adományoz kitüntetéseket; itt a döntési jogköre teljes: ő dönt arról, hogy legyen
kitüntetés, ő határozza meg az érdemességi kritériumokat,
ő gyűjti össze és összegzi a személyekre szóló javaslatokat, majd ő dönt a személyekről (ő választja ki őket), ő
adományozza és adja át a kitüntetést.
A köztársasági elnök kitüntetési jogköre tehát ez esetben teljes (nem korlátozott), annak sem a kitüntetési előterjesztés, sem az ellenjegyzés nem képezi a korlátját.
A köztársasági elnök által alapított kitüntetés esetén
egyértelmű, hogy ő állapítja meg a kitüntetés odaítélésének szabályait, feltételeit, így fel sem merülhet annak a
kérdése, hogy az elnök olyannak kell, hogy kitüntetés adjon át, akit méltatlannak tart arra (érdemességi/értékkonfliktus).
7.2. Az Alkotmánybíróság az indítvány alapján megvizsgálta, hogy a köztársasági elnök által adományozott
állami kitüntetések odaítélésének és átadásának folyamata
miként szabályozott törvényi szinten.
A Kitv. és a KSzdtv. rendkívül szűkszavúan szól mind
arról, hogy kinek lehet odaítélni a kitüntetéseket, mind arról, hogy az odaítélés és adományozás folyamata hogyan
alakul. Részletesebb szabályokat kormányhatározatok tartalmaznak, de sok eljárási természetű kérdésre ezek sem
adnak választ.
A köztársasági elnök által adományozott állami kitüntetések a magyar állam kitüntetései, amelyekben a magyar
állam alkotmányos értékrendje fejeződik ki, a „magyar állam” értékítéletét fejezik ki, a „magyar állam” elismerése
áll mögöttük. Maga az Alkotmány is nevesíti a kitüntetés-adományozási folyamatban szereplő három intézményt: a köztársasági elnök adományozza a törvényben
(vagyis az Országgyűlés által megállapított) kitüntetéseket, mely elnöki döntéshez ellenjegyzés szükséges (vagyis
a Kormány egyetértése nélkül nem kaphat senki kitüntetést).
8. Az Alkotmánybíróság vizsgálta azt a kérdést is, hogy
a köztársasági elnököt – az Alkotmány 31/A. § (1) bekezdés j) pontjában foglalt kitüntetés-adományozási jogköre
gyakorlása során – megillető érdemi döntés alkotmányos
mércéjeként szolgáló Magyar Köztársaság alkotmányos
értékrendjét milyen tartalmi elemek alkotják.
A Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendje az Alkotmányban normatív módon meghatározott elsődleges
(alapvető) értékekből, az Alkotmány normatív rendelkezéseiből értelmezéssel megállapított alkotmányos elvekből
és értékekből (leszármaztatott értékek), valamint az egyes
jogági kódexekben (törvényekben és egyéb jogszabályokban), így az állami kitüntetések adományozására vonatkozó törvényekben és egyéb jogszabályi rendelkezésekben
megjelenő – az Alkotmány elsődleges és leszármaztatott
értékrendjét kifejező (azt közvetítő) – további értékekből
áll. Ezek az értékek az Alkotmánybíróság értelmezéseiben
(határozataiban), és végső soron az egész alkotmányos
kultúrában jelen vannak.
Az Alkotmányban foglalt elsődleges és leszármaztatott
értékek egy hierarchikus értékrendet alkotnak, a normatív
formában megjelenő elsődleges értékekből – az Alkotmánybíróság irányadó gyakorlatának megfelelően – többféle leszármaztatott alkotmányos érték (elv) vezethető le.
Az Alkotmányban foglalt hierarchikus értékrend „csúcsán” az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében foglalt emberi
élethez és méltósághoz való alapjog helyezkedik el, amely
számos további alkotmányos alapjog alapja és forrása, az
alkotmányos alapjogok egyik „anyajoga”. Az emberi élethez való alkotmányos alapjog abszolút (korlátozhatatlan)
voltából fakad a halálbüntetés (alkotmányos) tilalma.
[23/1990. (X. 31.) AB határozat, ABH 1990, 88.]
Az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében foglalt emberi
élethez és méltósághoz való jogból levezetett, az egyént
megillető önrendelkezési jog számos további, az Alkotmány XII. fejezetében szabályozott alapvető alkotmányos
joghoz (értékhez) köthető. Ide sorolható – többek között – a véleménynyilvánítás szabadsága [Alkotmány 61. §
(1) bekezdés], a gondolat, a lelkiismeret és a vallás szabadsága [Alkotmány 60. § (1) bekezdés], a jóhírnévhez, a magánlakás sérthetetlenségéhez, valamint a magántitok és a
személyes adatok védelméhez való jog [Alkotmány 59. §
(1) bekezdés].
Az említett alkotmányos alapjogok (értékek) esetében
az Alkotmány maga határozza meg a cél-értékeket, és
többnyire minősített többséggel megalkotott törvények
tartalmazzák az Alkotmányban meghatározott cél-értékekhez kötődő (azt kiteljesítő, tartalmilag kibontó) eszköz-értékeket.
Az Alkotmány 62. § (1) bekezdésében, illetve 63. §
(1) bekezdésében foglalt gyülekezéshez, valamint egyesüléshez való jog által hordozott cél-értékhez (gyülekezés,
egyesülés szabadsága) rendelt eszköz-értéket a cél-érték
tartalmát kibontó törvények határozzák meg.
Az egyesülési jogról szóló 1989. évi II. törvény a társadalmi szervezet létrehozására, működésére vonatkozó törvényi rendelkezések meghatározásán keresztül az Alkotmányban foglalt cél-érték tartamát konkretizálja.
Az Alkotmány cél-értékként határozza meg a szociális
biztonsághoz való jogot (Alkotmány 70/E. §), amely – az
állam objektív intézményvédelmi kötelezettségén keresztül (társadalombiztosítás és szociális intézmények rendszereinek fenntartása) – öregség, betegség, rokkantság,
özvegység, árvaság és önhibán kívül bekövetkező munkanélküliség esetén a megélhetéshez szükséges szintű ellátást biztosítja a jogosultak számára.
A cél-értékhez rendelt eszköz-értékeket (az intézmények létrehozásának, működésének, az egyes ellátások
igénybevételének feltételeit) az intézményekre vonatkozó
törvényi és egyéb jogszabályi rendelkezések fejtik ki.
Az Alkotmány normatív rendelkezései között olyan
alapvető alkotmányos értékeket (cél-értékeket) fogalmaz
meg, mint a köztársasági államforma (Alkotmány 1. §), az
állam függetlensége és a demokratikus jogállam [Alkotmány 2. § (1) bekezdés].
Az Alkotmány 77. § (1) bekezdése rögzíti, hogy az Alkotmány a Magyar Köztársaság alaptörvénye.
Az Alkotmány tartalmát tekintve egyike a legösszetettebb (legkomplexebb) törvényeknek.
Az Alkotmányban a társadalmi rendre vonatkozó alkotmányi rendelkezések mellett szervezeti, illetve az egyes
alkotmányos szervek jogköreit, hatásköreit rendező normák, valamint az alkotmányos szervek egymáshoz való viszonyát szabályozó eljárási természetű normák egyaránt
megtalálhatók.
Az Alkotmány önálló fejezetben szabályozza azokat a
normákat, amelyek az állampolgárok alapvető alkotmányos jogait és az állampolgári kötelezettségeket határozzák meg (Alkotmány XII. fejezet).
Az Alkotmányban szereplő további normatípus az alkotmányos célokat, elveket rögzítő normák csoportja.
Az Alkotmány 77. § (2) bekezdése értelmében az Alkotmány és az alkotmányos jogszabályok mindenkire egyaránt kötelezőek.
Ebből következően az Alkotmány normatív rendelkezései, az abban megjelenő alkotmányos értékek és ezen keresztül az alkotmányos értékrend mindenkire – így a köztársasági elnökre is – kötelező.
A köztársasági elnök alkotmányos jogállásából eredően – figyelemmel az Alkotmány 77. § (2) bekezdésében
foglalt (általános) alkotmányos kötelezettségre is – köteles
biztosítani az alkotmányos értékrend érvényesülését, mely
kötelezettsége értelemszerűen fennáll a kitüntetési előterjesztés tartalmi vizsgálata során is.
A köztársasági elnök mérlegelésen alapuló döntési jogkörét fejezi ki az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdésében
foglalt j) pont, amely szerint a köztársasági elnök adományozza a törvényben meghatározott címeket, érdemrendeket, kitüntetéseket és engedélyezi viselésüket.
A törvényben meghatározott kitüntetések adományozása a köztársasági elnöknek az Alkotmányban biztosított
hatásköre, ami valódi, érdemi döntési jogot jelent.
A köztársasági elnök az alkotmányos értékrend alkotmányos mércéje alapján mérlegeli a kitüntetési előterjesztések aláírását.
A köztársasági elnök alkotmányban biztosított hatásköre érdemi döntési jogosultságot jelent, annak ellenére,
hogy döntése előterjesztéshez és az előterjesztő ellenjegyzéséhez kötött.
Az Alkotmánybíróság ugyanakkor rámutat arra is, hogy
az alkotmányos értékrend olyan, térben és időben egyaránt
kötött értékrend, amelyet a mindenkori társadalmi, gazdasági, és politikai rendszer (berendezkedés) határoz meg, és
amelynek alapvető értékeit az alkotmányozás során az
Országgyűlés az Alkotmányban fogalmazza meg.
Ebből következően az alkotmányos értékrend történelmi koronként eltérő. Az egyes történelmi korszakokhoz,
társadalmi berendezkedésekhez – így a rendszerváltás
előtti és a rendszerváltás utáni társadalmi berendezkedéshez, a diktatúrához és a demokratikus jogállamhoz kötődő
alkotmányos értékrendek – egymással össze nem egyeztethető értékrendeket jelentenek.
Így például az 1989-es alkotmánymódosítás előtt a tulajdon korlátozott volt, az alapvető termelési javak nem lehettek magántulajdonban; a különböző szabadságjogok – így különösen a szólás és véleménynyilvánítás szabadsága – a politikai berendezkedésre hivatkozva korlátozottak voltak. A vezető szerepet egy párt töltötte be, melynek hatalma megkérdőjelezhetetlen volt stb. Az 1989. utáni alkotmányos értékrenddel mindezek kibékíthetetlen ellentétben állnak (lásd az Alkotmánynak a tulajdont védő
szabályai, a szabadságjogok gyakorlásának biztosítása és
védelme, a többpártrendszer alkotmányi garanciái stb.).
Az 1989. október 23-i alkotmánymódosítás – a számbeli
teljes azonosság ellenére – a Népköztársaság értékrendjének teljes tagadását jelenti a Köztársaság értékrendje által.
A kitüntetési eljárás (adományozás) folyamatában valamennyi résztvevő alkotmányos kötelessége a Magyar
Köztársaság alkotmányos értékrendjének, az ebben megjelenő elsődleges, leszármaztatott (másodlagos) és a további (ezen értékekből) levezetett értékek érvényesülésének a biztosítása és védelme, a köztársaság értékrendjének
érvényesítése a kitüntetések adományozásakor.
A köztársasági elnök kötelezettsége, hogy a Magyar
Köztársaság alkotmányos értékrendjét érvényre juttassa;
az alkotmányos értékrend érvényesítéséért felelősség
terheli.
A kitüntetések adományozásakor az államfő felelőssége
úgy konkretizálódik, hogy a kitüntetés adományozása nem
sértheti a Magyar Köztársaság alkotmányos értékrendjét.
Ebből következően, ha az a tevékenység, magatartás,
teljesítmény, amelyet az előterjesztő kitüntetésre érdemesnek talál, ütközik az alkotmányos értékrendbe, az adományozás ellentétes lenne az alkotmányos értékrenddel, így a
köztársasági elnök jogosult és egyben köteles is az aláírást
megtagadni.
9. Az Alkotmánybíróság hivatalból eljárva – a rendelkező rész I/4. pontjában foglaltak szerint – megállapította,
hogy az Országgyűlés nem tett teljeskörűen eleget az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés j) pontjából eredő azon kötelezettségének, hogy a kitüntetés-adományozás szabályait részletesen, az Alkotmány 2. § (1) bekezdésben foglalt jogállamiság, és az ennek részét képező jogbiztonság
követelményének megfelelően szabályozza.
Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben rámutat: a
törvényalkotót széles körű döntési jog illeti meg abban a
kérdésben, hogy az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés
j) pontjában foglalt kitüntetések adományozására vonatkozó eljárási szabályokat hogyan alakítja ki, ennek keretében a jelenlegi törvényi és egyéb jogszabályi rendelkezésektől eltérő szabályozást is alkothat.
Az Alkotmánybíróság ugyanakkor hangsúlyozza, hogy
a kitüntetés adományozására vonatkozó eljárási szabályoknak ki kell elégíteniük az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság részét képező jogbiztonság alkotmányi követelményét; a kitüntetés-adományozás jogintézményének meg kell felelnie a jogintézmények kiszámítható, előre látható és biztonságos működésére vonatkozó alkotmányos követelménynek.
A jelenlegi szabályozás hiányosságai, így – többek között – a kitüntetési előterjesztés előterjesztésére vonatkozó
formalizált rendelkezések hiánya, az előterjesztő és az
adományozó közötti döntési hatáskörök rendezetlensége,
annak a tisztázatlansága, hogy az előterjesztő milyen határidőn belül köteles az előterjesztést a köztársasági elnöknek megküldeni, s úgyszintén, hogy a köztársasági elnök
milyen határidőn belül köteles az előterjesztés aláírásáról
(annak esetleges megtagadásáról) döntést hozni, kiszámíthatatlanná teszik a jogintézmény működését, ellehetetleníthetik az adományozási folyamatban résztvevő egyes
szereplők (így az előterjesztő vagy a köztársasági elnök)
joggyakorlását.
A hiányzó eljárási szabályok mellett a törvényalkotónak
felül kell vizsgálnia, és biztosítania kell a kitüntetések szabályozására vonatkozó, jelenleg hatályos törvényi és
egyéb jogszabályi rendelkezések Alkotmánnyal, és egymással fennálló összhangját, ideértve a jogalkotásról szóló
1987. évi XI. törvényben foglaltaknak megfelelő jogforrási (szabályozási) szintek biztosítását is.
A kitüntetés adományozására irányadó, jelenleg hatályos részletszabályok nem felelnek meg a jogforrási
hierarchia követelményének, több rendeleti szintre tartozó eljárási részletszabály határozati szinten került szabályozásra.
A Kitv. 6/B. § b) pontja értelmében a miniszterelnök „az
e törvény, a Kormány, valamint a miniszterelnök által alapított kitüntetések, díjak kezdeményezésének és adományozásának általános szabályait rendeletben állapítja
meg.” E kérdést jelenleg részleteiben (nem teljes körűen és
teljes mértékben kielégítően) a Kitüntetési Bizottságról és
az állami kitüntetések adományozási rendjéről szóló
1130/2002. (VII. 24.) Korm. határozat tartalmazza.
A KSzdtv. 8. § (3) bekezdése szerint: „A Díjra történő
javaslattétel, valamint az adományozás és visszavonás
e törvényben meg nem határozott szabályait a Kormány javaslatára a köztársasági elnök hagyja jóvá.” A törvényben
hivatkozott szabályokat jelenleg a Kossuth- és Széchenyi-díj adományozási szabályzatáról szóló 1101/1996.
(X. 2.) Korm. határozat tartalmazza, tehát a néhány meglévő, fontos szabályozási részelem is kormányhatározati
szinten van szabályozva.
Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság a rendelkező részben foglaltak szerint határozott, azzal, hogy a törvényalkotó számára határidőt szabott az alkotmányellenes
mulasztás megszüntetésére.
IV. Az Alkotmánybíróság megvizsgálta a köztársasági elnök Alkotmányban foglalt kegyelmezési jogkörének értelmezését kérő indítványt is, és ahhoz kapcsolódóan az alábbiakat állapította meg.
A köztársasági elnököt megillető, (egyéni) kegyelmezés
jogkörét az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés k) pontja biztosítja, mely szerint a köztársasági elnök „gyakorolja az
egyéni kegyelmezés jogát”.
Az Alkotmány 30/A. § (2) bekezdése alapján e döntésének érvényességéhez azonban a miniszterelnök vagy az
illetékes miniszter ellenjegyzése szükséges. Az Alkot
mány nem tartalmaz más rendelkezést a köztársasági elnök
kegyelmezési jogkörére vonatkozóan.
Az Alkotmánybíróság áttekintette, hogy a köztársasági
elnököt megillető egyéni kegyelmezési jog gyakorlására
irányadó eljárás – a vonatkozó jogszabályok alapján – a
gyakorlatban hogyan valósul meg.
A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény
(a továbbiakban: Be.) 598. § (5) bekezdése közvetetten
utal arra, hogy az Alkotmány 30/A. § (2) bekezdésében
meghatározott ellenjegyző az igazságügyért felelős miniszter az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés k) pontja tekintetében, ezt a hatáskört közvetlenül azonban az igazságügyi és rendészeti miniszter feladat- és hatásköréről szóló
164/2006. (VII. 28.) Korm. rendelet 8. § (5) bekezdése ruházza rá a miniszterre. E szerint a köztársasági elnök kegyelmi döntéseit az igazságügyi és rendészeti miniszter – az igazságügyért való felelőssége körében – előkészíti és ellenjegyzi.
A Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény a kegyelmet büntethetőséget megszüntető okként
[32. § c) pont], büntetés végrehajtását kizáró okként [66. §
c) pont], az elítélt mentesítésének módjaként [101. §
c) pont, valamint 106. §] nevesíti.
A Be. XXX. Fejezet III. címe rendelkezik a kegyelmi eljárásról, a köztársasági elnök kegyelmezési jogkörének
gyakorlására vonatkozó eljárás szabályait az 597. §–598. §
tartalmazza. Eszerint „kegyelem iránti előterjesztést” hivatalból vagy kérelemre a büntetőeljárás megszüntetésére
a vádirat benyújtásáig a legfőbb ügyész, azt követően az
igazságügyért felelős miniszter; a még végre nem hajtott
büntetés elengedésére vagy mérséklésére, illetve a büntetett előélethez fűződő hátrányok alóli mentesítésre az igazságügyért felelős miniszter tehet a köztársasági elnökhöz.
„Kegyelmi kérelmet” (ami a kérelemre meginduló kegyelmezési eljárás alapja) a terhelt, a védő, valamint a terhelt hozzátartozója nyújthat be. A büntetőeljárás megszüntetése iránt kegyelmi kérelmet annál az ügyésznél, illetőleg bíróságnál kell benyújtani, amely előtt az eljárás
folyik, míg a még végre nem hajtott büntetés elengedése
vagy mérséklése, illetőleg a büntetett előélethez fűződő
hátrányok alóli mentesítés iránt a kegyelmi kérelmet az
első fokon eljárt bíróságnál kell benyújtani. Az ügyész, illetőleg a bíróság a kegyelmi eljárás során a terheltnek a kegyelmi döntéshez szükséges személyes adatait beszerzi és
kezeli [Be. 597. § (4)–(5) bekezdése].
A büntetőügyekben hozott határozatok végrehajtása során a bíróságokra és egyéb szervekre háruló feladatokról
szóló 9/2002. (IV. 9.) IM rendelet 105. § (2) bekezdése a
bíróság által beszerzendő szükséges adatok körét a környezettanulmányban, pártfogó felügyelői véleményben,
munkahelyi véleményben, erkölcsi bizonyítványban, a
büntetés-végrehajtási intézet véleményében, a rendelkezésre álló egészségügyi dokumentumokban, korábbi ítélet
kiadmányában határozza meg. A kérelemhez csatolni kell
továbbá a büntetőügyben keletkezett azon iratokat, amelyek a kegyelmi kérelem elintézéséhez szükségesek.
A „kegyelmi kérelem” iratainak előkészítését végző
ügyészség a legfőbb ügyészhez, a bíróságok pedig az igazságügyért felelős miniszterhez terjesztik elő a döntéshez
szükséges adatokat tartalmazó iratokat, valamint a kegyelmi kérvényt [Be. 598. § (1) bekezdése].
A legfőbb ügyész és az igazságügyért felelős miniszter a
„kegyelmi kérelmet” akkor is köteles a köztársasági elnökhöz felterjeszteni, ha a „kegyelem gyakorlása iránt” nem
tesz előterjesztést [Be. 598. § (3) bekezdése]. A kegyelmi
eljárás minden esetben a kegyelmi döntésről szóló határozattal zárul, melynek érvényességéhez az igazságügyért
felelős miniszter ellenjegyzése szükséges [Be. 598. §
(4)–(5) bekezdése].
Az Alkotmánybíróság – áttekintve az Alkotmány vonatkozó rendelkezéseit, valamint a hatályos jogszabályok
alapján kialakult gyakorlatot – megállapította, hogy az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés k) pontjában a köztársasági
elnök részére biztosított egyéni kegyelmezés jogának gyakorlása során a köztársasági elnököt valódi döntési jog illeti meg abban a tekintetben, hogy az akár hivatalból, akár
kérelemre indult kegyelmezési eljárásban kegyelemben
részesíti-e a kegyelmi kérelemben megnevezett személyt
vagy sem. Döntésében kifejezésre juttathat méltányossági,
humanitárius és saját értékrendjéből fakadó erkölcsi szempontokat is.
Ennek a döntésének egyedüli korlátját az igazságügyért
felelős miniszter ellenjegyzési joga jelenti abban az értelemben, hogy a köztársasági elnöki döntés érvényességi
feltétele a miniszteri ellenjegyzés. A köztársasági elnököt
tehát nem köti az, hogy a kegyelmi eljárás előkészítő szakaszában eljáró legfőbb ügyész, illetve az igazságügyért
felelős miniszter tesz-e előterjesztést a kegyelem (gyakorlása) iránt; ilyen előterjesztés hiányában is, a kegyelmi kérelem alapján gyakorolhatja a kegyelmezési jogát, míg a
kegyelmi előterjesztés esetén is dönthet úgy, hogy nem ad
egyéni kegyelmet.
Az ellenjegyző (az igazságügyért felelős) minisztert viszont abban a tekintetben illeti meg valódi mérlegelési és
döntési jog, hogy a köztársasági elnök kegyelmi döntésről
szóló határozatát ellenjegyzi-e vagy sem.
A köztársasági elnök a kegyelem iránti előterjesztésen
keresztül (annak megléte, illetve hiánya által) nem kötelezhető arra, hogy kegyelmet gyakoroljon, illetve azt megtagadja, diszkrecionális jogkörben, előterjesztéshez nem
kötve gyakorolja e jogkörét.
A köztársasági elnök e diszkrecionális jogkörének korlátlanságát az Alkotmánybíróság a 31/1997. (V. 6.) AB határozatában már kimondta, utalva arra, hogy az egyéni kegyelem megadása esetén az államfő az állam büntető igényéről mond le. (ABH 1997, 154, 155, 157.)
Ugyanakkor az igazságügyért felelős miniszter sem kötelezhető arra, hogy a köztársasági elnök kegyelmi döntésről szóló határozatát automatikusan ellenjegyezze; őt az
ellenjegyzés vagy annak megtagadása kérdésében illeti
meg döntési jog.
A jelen határozat Magyar Közlönyben történő közzététele az Abtv. 51. § (2) bekezdésén alapul.
Dr. Bihari Mihály s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke,


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
409/2019. (IX. 25.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló
2011. évi CLXII. törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára –
dr. Ivanov Márta Emíliát 2019. október 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2019. szeptember 16. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
48/2014. (II. 7.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízás alóli felmentéséről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés b) pontja alapján – a külügyminiszter előterjesztésére – Szebényi Ferenc
rendkívüli és meghatalmazott nagykövetet – érdemei elismerése mellett – felmentem Magyarország koppenhágai
nagykövetségének vezetésére kapott megbízása alól.
Budapest, 2013. június 18. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1733/2018. (XII. 18.) Korm. határozata a Romhány község külterületén fekvő földrészlet beruházási célterületté nyilvánításáról.
A Kormány a  termőföld védelméről szóló 2007. évi CXXIX. törvény 11.  § (2) és (3)  bekezdésében foglaltakra
figyelemmel beruházási célterületté nyilvánítja a  Romhány község közigazgatási területén fekvő, az  ingatlannyilvántartás szerinti Romhány külterület 072/2 helyrajzi számú földrészletet, valamint az  ezen földrészletből
a telekalakítási eljárásban hozott döntés véglegessé válását követően kialakított földrészletet.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1836/2015. (XI. 24.) Korm. határozata az Erzsébet-program keretében biztosított üdültetésre vonatkozó intézkedésekről.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy a  Magyarországra nehezedő migrációs nyomás miatt keletkezett jelentős többletfeladatok
ellátásában résztvevők – a Rendőrség állományának tagjai, a Büntetés-végrehajtási Szervezet állományának tagjai
és a  Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal foglalkoztatottjai – az  Erzsébet Program keretében üdültetésben
részesüljenek;
2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy az  1.  pontban meghatározottak végrehajtása érdekében 300,0  millió
forint összegű többletforrást biztosítson a  Magyarország 2016.  évi központi költségvetéséről szóló 2015.  évi
C. törvény 1. melléklet XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezetében;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: 2016. január 15. 3. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy a  belügyminiszterrel együttműködésben az  1.  pontban
meghatározottak végrehajtása érdekében gondoskodjon a 2. pontban megjelölt forrás felhasználásához szükséges
egyéb feladatok végrehajtásáról.
Felelős: emberi erőforrások miniszter
belügyminiszter Határidő: forrás rendelkezésre állását követően azonnal
Dr. Semjén Zsolt s. k.,
 miniszterelnök-helyettes


text:
6/2018. (V. 31.) LÜ utasítása a nyilvánosság számára adható tájékoztatás rendjéről.
Az ügyészségről szóló 2011. évi CLXIII. törvény 8. § (3) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján a következő utasítást adom ki:
1. § A  büntetőeljárásról szóló 2017. évi XC. törvény (a továbbiakban: Be.) 107–109.  §-a által meghatározott körben és
módon, a sajtószabadságról és a médiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010. évi CIV. törvény (a továbbiakban:
Smtv.) szerinti médiatartalom-szolgáltató útján és az elektronikus kereskedelmi szolgáltatások, valamint az információs
társadalommal összefüggő szolgáltatások egyes kérdéseiről szóló 2001. évi CVIII. törvény (a továbbiakban: Ekertv.)
szerinti információs társadalommal összefüggő szolgáltatás útján a nyilvánosságot tájékoztatni kívánó természetes
vagy nem természetes személy részére
a) az ügyészi szervezet tevékenységének egészéről, az ügyészség helyzetét érintő koncepcionális kérdésekről,
továbbá az ügyészi szervezet hatáskörébe tartozó ügyben folytatott ügyészi tevékenységről a legfőbb ügyész
és legfőbb ügyész helyettes,
b) az ügyészi szervezet hatáskörébe tartozó ügyben folytatott ügyészi tevékenységről, illetve az ügyészség által
lefolytatott vizsgálatról a  Legfőbb Ügyészség Kabinetjének (a továbbiakban: Kabinet) sajtószóvivői
tevékenységet ellátó munkatársa (a továbbiakban: legfőbb ügyészségi sajtószóvivő),
c) a fellebbviteli főügyészség hatáskörébe tartozó ügyben folytatott ügyészi tevékenységről, illetve a fellebbviteli
főügyészség által lefolytatott vizsgálatról a fellebbviteli főügyész, illetve a fellebbviteli főügyészség sajtószóvivői
tevékenységet ellátó munkatársa (a továbbiakban: fellebbviteli főügyészségi sajtószóvivő),
d) a  főügyészségen, a  járási és a  járási szintű (a továbbiakban járási és járási szintű együtt: járási) ügyészség
hatáskörébe tartozó ügyben folytatott ügyészi tevékenységről, továbbá a  főügyészség által lefolytatott
vizsgálatról a főügyész, illetve a főügyészség sajtószóvivői tevékenységet ellátó munkatársa (a továbbiakban:
főügyészségi sajtószóvivő),
e) a legfőbb ügyész, a fellebbviteli főügyész, a főügyész által adott eseti felhatalmazás alapján az erre jogosult
ügyész vagy alügyész
adhat tájékoztatást. 2. § (1) Sajtószóvivőnek a legfőbb ügyész, a fellebbviteli főügyész és a főügyész ügyészt jelöl ki.
 (2) A  legfőbb ügyész, a  fellebbviteli főügyész, a  főügyész a  legfőbb ügyészségi, a  fellebbviteli főügyészségi és
a  főügyészségi sajtószóvivő tevékenységének segítésére helyettes sajtószóvivőként ügyészt, alügyészt vagy
ügyészségi megbízottat jelöl ki.
(3) Ahol jelen utasítás sajtószóvivőt említ, a helyettes sajtószóvivőt is érteni kell.
 (4) A  fellebbviteli főügyészségi és a  főügyészségi sajtószóvivő kijelöléséhez, valamint a  kijelölés visszavonásához
a Kabinet előzetes véleményét kell kérni. A fellebbviteli főügyészségi és a főügyészségi sajtószóvivő kijelölését csak
az új fellebbviteli főügyészségi és a főügyészségi sajtószóvivő kijelölésével egyidejűleg lehet visszavonni.
(5) A  legfőbb ügyész, a  fellebbviteli főügyész, a  főügyész a  legfőbb ügyészségi, a  fellebbviteli főügyészségi és
a főügyészségi sajtószóvivő tevékenységének adminisztratív segítésére sajtótitkárként más ügyészségi alkalmazottat
is kijelölhet.
3. § (1) A  Kabinettel való rendszeres kapcsolattartás a  fellebbviteli főügyészségi, valamint a  főügyészségi sajtószóvivő
feladata, aki ennek során tájékoztatja a legfőbb ügyészségi sajtószóvivőt
a) a  fellebbviteli főügyészség, illetve a  főügyészség, járási ügyészség által vizsgált olyan ügyekről, amelyekről
a nyilvánosság előtt korábban már megjelentek információk,
b) az országosan vagy helyileg közismert személyeket érintő ügyekről,
c) a kiemelkedő tárgyi súlyú vagy egyéb ok (pl. az elkövetés szokatlan módja, rendkívüli körülményei) miatt helyi
vagy országos közérdeklődést kiváltó bűncselekményekről,
d) a  fellebbviteli főügyészségen, illetve a  főügyészségen, járási ügyészségen folyamatban lévő olyan ügyről és
a megtett intézkedésekről, amely a fellebbviteli főügyész, a főügyész vagy a sajtószóvivő megítélése szerint
a jövőben országos érdeklődésre tarthat számot,
e) a közjogi szakágba tartozó, országos érdeklődésre számot tartó ügyekről,
f ) a sajtófigyelői szolgálat által nem figyelt nyilatkozatról, az azt tartalmazó digitalizált újságcikk, illetve a kép- és
hangfelvétel internetes elérhetőségének soron kívüli felterjesztésével.
 (2) A  fellebbviteli főügyészségi és a  főügyészségi sajtószóvivő a  hét első munkanapján összefoglalót küld a  Kabinet
részére az előző héten végzett sajtószóvivői tevékenységéről.
 (3) A  fellebbviteli főügyészségi és a  főügyészségi sajtószóvivő – az  ügyészség hivatalos honlapján történő közzététel
céljából – a  Kabinet részére soron kívül, elektronikus úton megküldi a  fellebbviteli főügyészség és a  főügyészség
sajtóközleményét.
4. § A nyilvánosság tájékoztatásának eszközei a nyilvánosság részére kiadott hivatalos közlemény, a sajtótájékoztató és
a tájékoztatást kérő részére adott nyilatkozat.
5. § (1) A nyilvánosság részére hivatalos közleményt a legfőbb ügyész és a legfőbb ügyész helyettes, a Kabinet, a fellebbviteli
főügyész, illetve a főügyész adhat ki.
(2) A nyilvánosság részére kiadandó hivatalos közleményt a sajtószóvivő készíti elő.
6. § (1) Sajtótájékoztató – a legfőbb ügyész és helyettesei sajtótájékoztatójának kivételével – a Kabinet előzetes engedélye
alapján tartható.
(2) A Legfőbb Ügyészségen a Kabinet készíti elő és szervezi a sajtótájékoztatókat.
 (3) A fellebbviteli főügyészségen és a főügyészségen a sajtótájékoztatót a fellebbviteli főügyész, illetve a főügyész tartja.
A sajtótájékoztató előkészítésével és megszervezésével a sajtószóvivő is megbízható.
 (4) A  fellebbviteli főügyészség és a  főügyészség az  országos érdeklődésre számot tartó ügyekben szervezett
sajtótájékoztatóiról a Legfőbb Ügyészség illetékes szakmai főosztályát is értesíti.
7. § (1) A kérelemre történő nyilatkozat megadása előtt meg kell vizsgálni, hogy a kérelem a Be. 107. § (3) bekezdésében
foglaltaknak megfelel-e. Ezen feltételek teljesülésének hiányában – a  Be. 109.  § (4)  bekezdésének megfelelően –
a  tájékoztatás mellőzhető, kivéve, ha a  kérelem – tartalma szerint – közérdekű vagy közérdekből nyilvános
adatigénylésként értékelhető.
(2) A Be. 109. § (1) bekezdésében meghatározott esetekben a tájékoztatást meg kell tagadni.
8. § A  nyilvánosság részére az  adott ügyben az  ügyészségi tevékenységgel kapcsolatban adható felvilágosítás, így
különösen
a) a  nyomozó hatóság által folytatott nyomozás esetén a  felderítési szakban a  büntetőeljárás megindításával
kapcsolatban hozott ügyészi döntésekről, a  nyomozó hatóság eljárása feletti felügyeleti jogkörben hozott
ügyészi határozatokról, a kényszerintézkedésekkel kapcsolatos ügyészi indítványokról, határozatokról,
b) a nyomozó hatóság által folytatott nyomozás esetén a vizsgálati szakban a nyomozó hatóságnak az ügyész
rendelkezése alapján foganatosított eljárási cselekményéről, a kényszerintézkedésekkel kapcsolatos ügyészi
indítványokról, a vizsgálati szakban hozott ügyészi határozatokról, a vádemelésről,
c) az ügyészségi nyomozás esetében a büntetőeljárás megindításával kapcsolatban hozott ügyészi döntésekről,
a  kényszerintézkedésekkel kapcsolatos ügyészi indítványokról, a  nyomozás során foganatosított eljárási
cselekményekről, a vádemelésről,
d) a  bírósági eljárás során a  bíróságnak a  tárgyalás előkészítése során hozott, vádat érintő határozataival
kapcsolatos ügyészi intézkedésekről, a  kényszerintézkedésekkel kapcsolatos ügyészi indítványokról,
az  előkészítő ülésen és a  tárgyaláson folytatott vádképviseleti tevékenységről, az  ügyészség rendes és
rendkívüli jogorvoslati nyilatkozatairól,
e) az ügyészség közjogi tevékenysége során tett intézkedésekről.
9. § (1) Amennyiben olyan statisztikai adatkérés érkezik, mely az ügyészség egészének tevékenységére irányul, a kérelmet
a Legfőbb Ügyészség Informatikai Főosztályához kell továbbítani.
(2) Az  Országos Statisztikai Adatfelvételi Programban meghatározott, az  ügyészség által gyűjtött, vagy előállított
statisztikai adatot a  legfőbb ügyész, a  legfőbb ügyész helyettes, a  legfőbb ügyészségi sajtószóvivő és a  Legfőbb
Ügyészség Informatikai Főosztályának vezetője adhatja át a nyilvánosságnak.
(3) A  fellebbviteli főügyész és a  főügyész, valamint a  fellebbviteli főügyészségi, illetve főügyészségi sajtószóvivő is
nyújthat tájékoztatást a  fellebbviteli főügyészségre és a  főügyészségre vonatkozó, rendelkezésükre álló helyi
adatokból és az országos tájékoztatók adataiból.
10. § (1) A nyilvánosságnak az ügyészség részéről történő tájékoztatása során tiszteletben kell tartani az ártatlanság vélelmét,
a  személyes adatok, valamint a  személyiségi jogok védelméről szóló jogszabályi rendelkezéseket, és ennek
a megfogalmazásban is kifejezésre kell jutnia.
(2) A  tájékoztatás során tekintettel kell lenni a  büntetőeljárás és az  egyes eljárási cselekmények eredményességéhez,
zavartalanságához fűződő érdekre, valamint arra, hogy a büntetőeljárás résztvevői befolyás és megfélemlítés nélkül
gyakorolhassák a büntetőeljárási jogaikat, teljesíthessék kötelezettségeiket. A tájékoztatás nem eredményezheti azt,
hogy a büntetőeljárásban részt vevő személy élete, testi épsége, egészsége, magánélethez fűződő joga közvetlen
veszélybe kerüljön.
(3) A folyamatban lévő ügy bizonyítékai, a tényállás várható alakulása, illetve a várható jogkövetkezmények a tájékoztatás
során nem értékelhetők.
(4) Az olyan ügyészségi intézkedésről vagy határozatról, amely ellen jogorvoslatnak van helye, a nyilvánosságot csak azt
követően lehet tájékoztatni, hogy a  jogorvoslatra jogosult számára az  intézkedést közölték vagy a  határozatot
a részére kiadták.
11. § (1) A médiatartalom-szolgáltatónak adott nyilatkozat esetén – lehetőség szerint – kérni kell az újságcikk tervezetének
megküldését, illetve a  hangfelvétel meghallgatásának vagy a  képfelvétel megtekintésének lehetővé tételét
[Smtv. 15. § (2) bekezdése].
(2) Az információs társadalommal összefüggő szolgáltatás útján a nyilvánosságot tájékoztatni kívánó természetes vagy
nem természetes személy részére kizárólag írásban adható tájékoztatás.
(3) Ha az ügyész a letartóztatott terheltnek engedélyezi az Smtv. 1. § 6. pontjában meghatározott sajtótermékben, illetve
az  elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény szerinti elektronikus hírközlő hálózat útján történő
nyilatkozattételt, az  erről szóló határozatának egy példányát megküldi a  szolgálati helye szerinti ügyészi szerv
sajtószóvivőjének is, aki ezt országos sajtóérdeklődésre számot tartó ügyben jelenti a Kabinetnek.
12. § (1) Az  ügyészségen készült vagy ott felhasznált, a  nyilvánosság tájékoztatása érdekében kért hivatalos iratba való
betekintést – figyelembe véve az  ügyészségről szóló 2011. évi CLXIII. törvény (a továbbiakban: Ütv.) 32.  § (2) és
(3) bekezdésében foglaltakat is – a legfőbb ügyész vagy a legfőbb ügyész akadályoztatása esetén a szakág szerint
illetékes legfőbb ügyész helyettes engedélyezhet.
(2) A fellebbviteli főügyészségre, főügyészségre és a járási ügyészségre érkezett betekintés iránti kérelmet – amennyiben
az ügy jellege, tárgya, súlya vagy egyéb körülmény miatt a fellebbviteli főügyészség, illetve a főügyészség a hivatalos
iratba való betekintést a  nyilvánosság részéről kivételesen indokoltnak és engedélyezhetőnek tartja – rövid
állásponttal együtt fel kell terjeszteni a Legfőbb Ügyészség Kabinetjének Adatvédelmi és Biztonsági Osztályára.
(3) Az Adatvédelmi és Biztonsági Osztály a megkereső ügyészséget és a legfőbb ügyészségi sajtószóvivőt egyidejűleg
írásban értesíti döntéséről.
13. § Az  Ütv. 32.  § (2)  bekezdése szerinti tájékoztatási tilalom az  ügyészség valamennyi tevékenységi körében akkor
tekinthető a nyilvánosság tájékoztatása szempontjából feloldottnak, ha a legfőbb ügyész a nyilvánosságra hozatali
engedélyében erről külön rendelkezik.
14. § (1) A médiatartalom-szolgáltatónál megjelenő, az  ügyészség tevékenységével kapcsolatban valótlan vagy valós,
de  hamis színben feltüntetett tényállításokat tartalmazó közlés esetén a  Legfőbb Ügyészség mint jogi személy
képviseletében a  Kabinet jogosult – a  legfőbb ügyész jóváhagyásával – az  Smtv. 12.  § (1)  bekezdése szerinti
helyreigazító közlemény közzétételére vonatkozó kérelemnek a  polgári perrendtartásról szóló törvény szerinti
sajtószervhez történő benyújtására.
(2) Az  (1)  bekezdésben meghatározott közlés esetén az  érintett szóvivő haladéktalanul, rövid úton, írásbeli
megkeresésben megkísérli elérni, hogy a közlés kiadója a közlést megfelelő módon javítsa ki.
(3) A  felhívás eredménytelensége esetén, a  fellebbviteli főügyész és a  főügyész a  hatáskörébe tartozó ügyekkel
összefüggésben – soron kívül eljárva – a Kabinetnél az (1) bekezdés szerinti sajtó-helyreigazítási kérelem benyújtását
kezdeményezheti.
(4) A Kabinet a sajtó-helyreigazítási kérelem benyújtásáról – a kérelem egyidejű megküldésével – tájékoztatja a Legfőbb
Ügyészség Jogi Képviseleti Önálló Osztályát és – a  (3)  bekezdés szerinti kezdeményezés esetén – a  fellebbviteli
főügyészt vagy a főügyészt.
(5) Amennyiben a médiatartalom-szolgáltató a helyreigazítás közzétételére irányuló kötelezettségét határidőben nem
teljesíti, és a sajtó-helyreigazítási igényt a Legfőbb Ügyészség polgári perben kívánja érvényesíteni, akkor a Kabinet
a  kereset benyújtásához szükséges iratokat – különösen a  legfőbb ügyész jóváhagyását tartalmazó iratot és
a helyreigazítási kérelem kézhezvételéről szóló iratot – haladéktalanul, de mindenképpen a kereset előterjesztéséhez
szükséges észszerű időben továbbítja a Jogi Képviseleti Önálló Osztálynak.
15. § (1) Az  információs társadalommal összefüggő szolgáltatónál megjelenő, az  ügyészség tevékenységével kapcsolatban
valótlan vagy valós, de hamis színben feltüntetett, a jóhírnevet, a becsületet a közéleti szereplőkre vonatkozó körben
sértő tényállításokat tartalmazó közlés esetén – lehetőség szerint – a sajtószóvivő rövid úton, írásbeli megkeresésben,
az Ekertv. 7. §-ára történő hivatkozással, megkísérli elérni azt, hogy a tartalomszolgáltató a közlést a megfelelő módon
javítsa ki.
(2) A tartalomszolgáltatóhoz intézett felhívás eredménytelensége esetén, a kifogásolt információ eltávolítása érdekében
a felhívás – az Ekertv. 8–10. §-ára történő hivatkozással – a közvetítő szolgáltató felé is megkísérelhető.
(3) Amennyiben a  tartalomszolgáltató vagy a  közvetítő szolgáltató haladéktalanul nem intézkedik a  közlemény
módosítása, illetve a kifogásolt információ eltávolítása iránt, személyiségi jog sérelme miatt polgári per indításáról
a legfőbb ügyész dönt.
(4) A  fellebbviteli főügyész és a  főügyész a  hatáskörébe tartozó ügyekkel összefüggésben polgári per indítását
kezdeményezheti a  Kabinetnél. Amennyiben a  Kabinet a  polgári per kezdeményezésével egyetért, a  kereset
benyújtásához szükséges iratokat továbbítja a Jogi Képviseleti Önálló Osztálynak.
16. § Ez az utasítás 2018. július 1-jén lép hatályba.
17. § Hatályát veszti a sajtó számára adható tájékoztatás rendjéről szóló 19/2012. (X. 9.) LÜ utasítás.
Dr. Polt Péter s. k.,
 legfőbb ügyész