text:
2/2017. (II. 10.) AB határozata a büntetőeljárásról szóló 1998. XIX. törvény 258. § (3) bekezdés e) pontjával kapcsolatos alkotmányos követelmény megállapításáról és bírói döntések alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló alkotmányjogi panasz elutasításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Czine Ágnes és dr. Varga Zs. András
alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint dr. Balsai István, dr. Dienes-Oehm Egon, dr. Juhász Imre,
dr. Salamon László, dr. Stumpf István és dr. Szívós Mária alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény 258. § (3) bekezdés
e)  pontjának alkalmazása során az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdéséből fakadó alkotmányos
követelmény, hogy amennyiben a bíróság a  terhelttel szemben alkalmazott büntetőjogi jogkövetkezményt
az  eljárás elhúzódása miatt enyhíti, akkor határozatának indokolása rögzítse az  eljárás elhúzódásának
a tényét, valamint azzal összefüggésben a büntetés enyhítését és az enyhítés mértékét.
2. Az Alkotmánybíróság a Kúria Bfv.II.1304/2014/6. számú végzése, a Tatabányai Törvényszék 2.Bf.364/2013/15.
számú, az  Esztergomi Járásbíróság 3.B.310/2008/102. számú ítéletei alaptörvény-ellenességének
a  megállapítására és a  megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt – az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(1) bekezdése vonatkozásában – elutasítja. 3. Az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt egyebekben visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Az  indítványozó (Nógrádi Miklós Györgyné) jogi képviselője (dr. Alberti Péter, 2500 Esztergom, Kossuth
Lajos utca 2. I/11.) útján 2015. április 10-én az  elsőfokú bíróságnál alkotmányjogi panaszt terjesztett elő, amely
az  Alkotmánybírósághoz 2015. április 21-én érkezett. Az  indítványozó felhívásra 2015. július 13-án az  indítványát
kiegészítette (a továbbiakban együtt: indítvány). [2] Az indítvány az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27.  §-a alapján a  Kúria
Bfv.II.1304/2014/6. számú végzése, továbbá a  Tatabányai Törvényszék 2.Bf.364/2013/15. számú és az  Esztergomi
Járásbíróság 3.B.310/2008/102. számú ítéletei alaptörvény-ellenességének a megállapítására és a megsemmisítésére
irányult. [3] Az indítványozót a  Tatabányai Városi Ügyészség B.767/2005/4. számú, 2005. március 18. napján kelt vádiratában
1 rendbeli sikkasztás bűntettével [a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: régi Btk.)
317. § (1), (4) bekezdés a) pont], majd az Esztergomi Városi Ügyészség B.456/2005/9. számú, 2005. június 17. napján
kelt vádiratában 9 rendbeli sikkasztás bűntettével [régi Btk. 317. § (1), (2) bekezdés c) pont, (5) bekezdés b) pont],
valamint 33 rendbeli sikkasztás bűntettével [régi Btk. 317. § (1), (2) bekezdés c) pont, (4) bekezdés b) pont] vádolta.
A  vádiratokban foglalt tényállások szerint az  indítványozó ügyvezetőként dolgozott egy nyílászárókat forgalmazó
gazdasági társaságnál és előlegeket vett fel a  megrendelt ajtókra, ablakokra és azok szerelvényeire. A  vád szerint
az  indítványozó az  átvett összegeket nem a  sértettek által megrendelt termékek beszerzésére, hanem a  cég
adósságainak a rendezésére fordította. [4] Az Esztergomi Városi Bíróság 4.B.190/2005/58. számú, 2007. május 23. napján kelt ítéletével az  indítványozót
10 rendbeli nagyobb értékre, üzletszerűen elkövetett sikkasztás bűntette, valamint 33 rendbeli sikkasztás bűntette
miatt 1 év 10 hónap börtönbüntetésre és 300 000 Ft pénzmellékbüntetésre ítélte. A szabadságvesztés végrehajtását
4 év próbaidőre felfüggesztette. [5] A Komárom-Esztergom Megyei Bíróság mint másodfokú bíróság, az  1.Bf.405/2007/14. számú, 2008. március 6.
napján kelt végzésével az  elsőfokú bíróság ítéletét hatályon kívül helyezte és az  elsőfokú bíróságot új eljárás
lefolytatására utasította. [6] A megismételt eljárásban az  Esztergomi Járásbíróság 3.B.310/2008/102. számú, 2013. április 29. napján kelt
ítéletében az  indítványozót 10 rendbeli sikkasztás bűntette [régi Btk. 317.  § (1), (2)  bekezdés II. fordulat c)  pont,
(5)  bekezdés b)  pont] és 33 rendbeli sikkasztás bűntette [régi Btk. 317.  § (1), (2)  bekezdés II. fordulat c)  pont,
(4) bekezdés b) pont] miatt 1 év börtönbüntetésre ítélte, amelynek végrehajtását 3 év próbaidőre felfüggesztette,
továbbá rendelkezett a magánfelek által előterjesztett polgári jogi igényekről.
[7] Az Esztergomi Járásbíróság az  ítéletének indokolásában kifejtette, hogy „a vádlott terhére nem róható” „rendkívül
hosszú időmúlásra” tekintettel a  szabadságvesztés időtartamát a  törvényi minimumban állapította meg, és
annak végrehajtását felfüggesztette, valamint a  próbaidő tartamát „a törvényi minimumhoz közel” határozta meg
(támadott elsőfokú ítélet 21. oldalának 6–8. bekezdései). [8] A Tatabányai Törvényszék mint másodfokú bíróság 2.Bf.364/2013/15. számú, 2014. április 3-án kelt és jogerőre
emelkedett ítéletével az  indítványozó bűnösségét 36 rendbeli sikkasztás bűntettében [a Büntető Törvénykönyvről
szóló 2012. évi C. törvény (a továbbiakban: Btk.), 372. § (1) bekezdés, (3) bekezdés b) pont, (2) bekezdés bc) pont],
valamint 6 rendbeli sikkasztás vétségében [Btk. 372.  § (1)  bekezdés, (2)  bekezdés bc)  pont] állapította meg.
A kiszabott szabadságvesztés-büntetés, valamint a próbaidő tartamát nem módosította.
[9] A Kúria 2015. február 9. napján kelt Bfv.II.1304/2014/6. számú végzésével a  felülvizsgálati indítványt elutasította,
illetve az elsőfokú és a másodfokú bírósági ítéletet hatályában fenntartotta.
[10] 2. Az  indítványozó az  Abtv. 27.  §-ára alapította az  alkotmányjogi panaszát. Álláspontja szerint a  Kúria Bfv.
II.1304/2014/6. számú végzése, továbbá a Tatabányai Törvényszék mint másodfokú bíróság 2.Bf.364/2013/15. számú,
és az Esztergomi Járásbíróság 3.B.310/2008/102. számú ítéletei sértik az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében
rögzített tisztességes eljáráshoz való jogát, valamint az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (4)  bekezdésében foglalt nullum
crimen sine lege és nulla poena sine lege elvét, továbbá az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (7)  bekezdésében szereplő
jogorvoslathoz való jogát. [11] Az indítvány szerint a  Kúria megsértette az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (4)  bekezdésében foglalt nullum crimen sine
lege és nulla poena sine lege elvét azzal, hogy hatályában fenntartotta a Tatabányai Törvényszék mint másodfokú
bíróság 2.Bf.364/2013/15. számú ítéletét, amely sikkasztás bűntette miatt állapította meg az  indítványozó
büntetőjogi felelősségét. A  Kúria ugyanis rögzítette, hogy a  cselekmény sikkasztásnak minősítése törvénysértő,
mivel a  sértettektől átvett pénzen az  indítványozó által vezetett gazdasági társaság a  Polgári Törvénykönyvről
szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: régi Ptk.) 119. §-a értelmében tulajdonjogot szerzett. Az  indítványozó
álláspontja szerint a bíróság a  jogerős ítéletben olyan cselekmény miatt szabott ki vele szemben büntetést, amely
cselekmény a  magyar jog szerint nem volt bűncselekmény. Az  indítvány szerint az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1) és
(7) bekezdéseinek a sérelmét az okozta, hogy a Kúria a  felülvizsgálati eljárásban a  jogerős ítéletben nem szereplő
tényállási elemmel – az  indítványozó teljesítési akaratának hiányával – egészítette ki a  tényállást, és a  jogerős
ítéletben foglalt sikkasztást csalásnak minősítette. [12] Az indítványozó kifejtette, hogy a bíróságok megsértették az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésben foglalt azon
jogát is, amely szerint az ellene emelt vádat a bíróságnak észszerű határidőn belül kell elbírálnia (a továbbiakban:
észszerű határidőn belüli elbíráláshoz való jog). Az  indítványozó álláspontja szerint a  vele szemben folytatott
büntetőeljárás indokolatlanul elhúzódott. Az ügyészség ugyanis az első vádiratot 2005. március 18. napján nyújtotta
be, míg a Kúria felülvizsgálati végzését 2015. február 26. napján kézbesítették részére, így a büntetőeljárás bírósági
szakasza közel 10 évig tartott. [13] 3. Az  indítványozó az  Alkotmánybíróság felhívására kiegészítette alkotmányjogi panaszát. Álláspontja szerint
az Alaptörvény XXVIII. cikk (4) bekezdésének a megsértése a Kúria helytelen jogértelmezése miatt következett be.
Az  indítványozó kérte, hogy amennyiben az  Alkotmánybíróság a  büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény
(a továbbiakban: Be.) 416.  § (1)  bekezdés b)  pontja és a  Be. 427.  § (1)  bekezdés b)  pontja tekintetében a  Kúria
jogértelmezését mégis helytállónak tartja, akkor az  Abtv. 28.  § (1)  bekezdésére igyelemmel – az  Abtv. 26.  §
(1)  bekezdése alapján – ezeknek a  jogszabályi rendelkezéseknek az  Alaptörvénnyel való összhangjára irányuló
eljárást is folytassa le. Az indítvány szerint a Kúria helyes jogértelmezése esetén a támadott törvényi rendelkezések
az Alaptörvény XXVIII.  cikk (4) bekezdésébe ütköznek, ugyanis lehetővé teszik, hogy a  terheltet olyan cselekmény
miatt mondják ki bűnösnek és sújtsák büntetéssel, amelyet nem követett el.
II. [14] 1. Az Alaptörvénynek az indítvánnyal érintett rendelkezései:
„XXVIII.  cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy az  ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a  jogait
és a  kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson,
ésszerű határidőn belül bírálja el. […] (4) Senki nem nyilvánítható bűnösnek, és nem sújtható büntetéssel olyan cselekmény miatt, amely az  elkövetés
idején a magyar jog vagy – nemzetközi szerződés, illetve az Európai Unió jogi aktusa által meghatározott körben –
más állam joga szerint nem volt bűncselekmény. […]
(7) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés
ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.”
[15] 2. A Be.-nek az indítvánnyal érintett rendelkezései:
„258. § (3) Az ítélet és az ügydöntő végzés indokolása összefüggően tartalmazza
e) a  bíróság által megállapított tényállás szerinti cselekmény jogi minősítését, büntetés kiszabása, intézkedés
alkalmazása, illetőleg ezek mellőzése esetén e döntés indokolását, az alkalmazott jogszabályok megjelölésével,”
„416. § (1) Felülvizsgálatnak a bíróság jogerős ügydöntő határozata ellen akkor van helye, ha
b) a  bűncselekmény törvénysértő minősítése, a  büntetőjog más szabályának megsértése miatt törvénysértő
büntetést szabtak ki, vagy törvénysértő intézkedést alkalmaztak, illetve a  büntetés végrehajtását a  Btk. 86.  §
(1) bekezdésében foglalt kizáró ok ellenére függesztették fel”
„427. § (1) A Kúria a felülvizsgálati indítvánnyal megtámadott határozatot megváltoztatja, és a törvénynek megfelelő
határozatot hoz, ha b) a  bűncselekmény törvénysértő minősítése, a  büntetőjog más szabályának megsértése miatt törvénysértő
büntetést szabtak ki, vagy törvénysértő intézkedést alkalmaztak, illetve a büntetés végrehajtását a Btk. 86. §-ában
foglalt kizáró ok ellenére függesztették fel” III. [16] Az Alkotmánybíróságnak a  befogadási eljárás során az  Abtv. 56.  § (1)  bekezdése értelmében először azt kellett
megvizsgálnia, hogy az alkotmányjogi panasz eleget tesz-e a befogadhatóság feltételeinek.
[17] 1. Az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panasz formai követelményeinek való megfelelés körében áttekintette,
hogy az  indítvány határidőben érkezett-e [Abtv. 30. §-a], illetve, hogy tartalmaz-e határozott kérelmet [Abtv. 52. §
(1b) bekezdése]. [18] 1.1. Az  Abtv. 30.  § (1)  bekezdése értelmében – az  Abtv. 27.  §-a szerinti alkotmányjogi panaszt – a  sérelmezett
döntés kézbesítésétől számított hatvan napon belül lehet írásban benyújtani. Az  indítványozó a  Kúria végzését
2015. február 26-án vette át, az alkotmányjogi panaszt pedig 2015. április 10-én nyújtotta be az elsőfokú bíróságnál,
ezért az indítvány az Abtv. 30. § (1) bekezdésének megfelelően határidőben beérkezettnek tekinthető.
[19] 1.2. Az alkotmányjogi panasznak az Abtv. 52. § (1b) bekezdése szerinti határozott kérelmet kell tartalmaznia.
[20] Az indítvány tartalmazza az  Alkotmánybíróság hatáskörét megalapozó törvényi rendelkezést [az Abtv. 27.  §],
az  Alaptörvény sérülni vélt rendelkezéseit [XXVIII.  cikkének (1), (4) és (7)  bekezdései], a  támadott bírósági
határozatokat (a Kúria Bfv.II.1304/2014/6. számú végzése, a  Tatabányai Törvényszék mint másodfokú bíróság
2.Bf.364/2013/15. számú, és az Esztergomi Járásbíróság 3.B.310/2008/102. számú ítéletei). Az indítványozó kifejezett
kérelmet is előterjeszt arra nézve, hogy az  Alkotmánybíróság állapítsa meg a  felsorolt bírósági határozatok
alaptörvény-ellenességét és semmisítse meg azokat. [21] Az Alkotmánybíróság rögzíti, hogy az  alkotmányjogi panasz az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (7)  bekezdésére alapított
indítványi elem vonatkozásában az Abtv. 52. § (1b) bekezdése szerinti határozott kérelem feltételeinek csak részben
felel meg. [22] Az indítványozó hivatkozik az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (7)  bekezdésének sérelmére, azonban ezen alaptörvényi
rendelkezéssel összefüggésben nem terjeszt elő az  alapjogsérelmét alátámasztó, alkotmányjogilag megalapozott
indokolást, így kérelme ezen alaptörvényi rendelkezés vonatkozásában nem felel meg az Abtv. 52. § (1b) bekezdés
b)  pontjában foglaltaknak. Az  Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint az  ilyen indokolás hiánya
az indítványi elem érdemi elbírálásának az akadálya {pl. 3149/2016. (VII. 22.) AB végzés, Indokolás [27]}.
[23] 2. Az  alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata során a  törvényben előírt tartalmi feltételeknek
(az Abtv. 27.  §-ának, illetve a  29–31.  §-ainak) való megfelelés tekintetében az  Alkotmánybíróság a  következőket
állapította meg. [24] 2.1. Az Abtv. 27. § a) pontja értelmében az alaptörvény-ellenes bírói döntéssel szemben az egyedi ügyben érintett
személy vagy szervezet alkotmányjogi panasszal fordulhat az Alkotmánybírósághoz, ha az ügy érdemében hozott
döntés vagy a bírósági eljárást befejező egyéb döntés az indítványozónak az Alaptörvényben biztosított jogát sérti.
Az  Alkotmánybíróság rögzíti, hogy az  indítványozó az  alapul szolgáló büntető ügyben terheltként szerepelt, így
érintettsége a támadott bírósági határozatokkal összefüggésben egyértelműen megállapítható.
[25] 2.2. Az Abtv. 27. § b) pontjában foglaltak szerint a bírói döntéssel szemben alkotmányjogi panasz akkor terjeszthető
elő, ha az  indítványozó a  jogorvoslati lehetőségeit kimerítette vagy a  jogorvoslati lehetőség nincs számára
biztosítva. Az  indítványozó az  alkotmányjogi panaszt a  Kúria Bfv.II.1304/2014/6. számú felülvizsgálati végzésének
kézbesítését követően nyújtotta be. Az  Alkotmánybíróság ennek alapján megállapította, hogy az  indítványozó
a  jogorvoslati lehetőségeit kimerítette, így az  alkotmányjogi panasz megfelel az  Abtv. 27.  §-ában előírt
követelményeknek. [26] 3. Az  Abtv. 29.  §-a alapján az  alkotmányjogi panasz befogadhatóságának további feltétele, hogy a  bírói döntést
érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést vessen fel. E két
feltétel alternatív jellegű, így az  egyik fennállása önmagában megalapozza az  Alkotmánybíróság érdemi eljárását
{3/2013. (II. 14.) AB határozat, Indokolás [30], illetve 34/2013. (XI. 22.) AB határozat, Indokolás [18]}. A  feltételek
meglétének a vizsgálata az Alkotmánybíróság mérlegelési jogkörébe tartozik.
[27] 3.1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  indítvány egyes elemei tekintetében érdemi vizsgálatnak
a következő indokok alapján nincs helye. [28] 3.1.1. Az  indítványozó a  kiegészített panaszában azt kérte az  Alkotmánybíróságtól, hogy az  Abtv. 28.  §
(1)  bekezdésében meghatározott jogkörében járjon el. Az  Abtv. 28.  § (1)  bekezdése szerint ugyanis
az Alkotmánybíróság az Abtv. 27. §-ában meghatározott bírói döntés felülvizsgálatára irányuló eljárásban az Abtv.
26.  § szerinti, a  jogszabály Alaptörvénnyel való összhangját illető vizsgálatot is lefolytathatja. Az  indítványozó
ezért azt kérte, hogy amennyiben az  Alkotmánybíróság a  Kúria támadott határozatában foglaltakat helytállónak
tartja, akkor az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdése alapján a  Be. 416.  § (1)  bekezdés b)  pontjának, valamint a  Be. 427.  §
(1)  bekezdés b)  pontjának alkotmányossági vizsgálatát folytassa le. Az  indítványozó álláspontja szerint ugyanis
a Kúria helyes jogértelmezése esetén a támadott jogszabályi rendelkezések nem állnak összhangban az Alaptörvény
XXVIII. cikkének (4) bekezdésével. [29] Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint az  Abtv. 28.  § (1)  bekezdése szerinti vizsgálat
kezdeményezésére az  indítványozó nem jogosult, a  felhívott rendelkezés alapján ugyanis az  Alkotmánybíróság
– kivételesen hivatalból eljárva – dönthet az  ott meghatározott alkotmányossági vizsgálatok lefolytatásáról
{3254/2015. (XII. 22.) AB határozat, Indokolás [11]}. Az  Alkotmánybíróság az  indítványozó jogosultságának hiánya
miatt ezen indítványi elem érdemi vizsgálatát mellőzte. [30] 3.1.2. Az indítvány szerint az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében rögzített tisztességes eljárás követelményébe
ütközik az, hogy a  Kúria a  felülvizsgálati eljárás során a  jogerős ítéletben nem szereplő tényállási elemmel
– az  indítványozó teljesítési akaratának hiányával – kiegészítette a  tényállást és ennek alapján csalás bűntettében
állapította meg a bűnösségét. [31] Az indítványozót a  másodfokú bíróság jogerős ítéletében sikkasztás bűntettében mondta ki bűnösnek. A  Kúria
a  felülvizsgálat során hozott végzésében a  jogerős ítéletet helyben hagyta, de a  bűncselekmény minősítése
tekintetében törvénysértést állapított meg. A  Kúria a  bűncselekmény sikkasztásnak minősítését azért tartotta
törvénysértőnek, mert az átvett készpénz a gazdasági társaság tulajdonába került, így azzal a társaság ügyvezetését
ellátó indítványozó szabadon rendelkezhetett, vagyis a  sikkasztás törvényi tényállását nem valósította meg.
A  támadott végzés indokolása rögzíti, hogy a  felülvizsgálati eljárásban a  jogerős határozatban megállapított
tényállás az irányadó. A terhelt 9 hónapon át 43 sértett tekintetében újra és újra ugyanazt a magatartást tanúsította,
vagyis felvette a  megrendelés során a  díjelőleget, de azt nem a  szerződésben foglalt célra, hanem a  gazdasági
társaság adósságainak a  rendezésére fordította. A  Kúria álláspontja szerint ezek a  tények azt támasztják alá,
hogy az  indítványozó szándéka nem a  szerződések teljesítésére irányult. Tekintettel arra, hogy az  indítványozó
a  sértetteket a  szerződések teljesítése tekintetében megtévesztette, és azok emiatt kárt szenvedtek, így
az indítványozó a csalás törvényi tényállását valósította meg.
[32] A Kúria megállapította továbbá azt is, hogy a  csalás és a  sikkasztás büntetési tételei azonosak és a  terhelt
büntetésének a  mértéke ezen belül maradt. A  Kúria álláspontja szerint a  bűncselekmény törvénysértő minősítése
nem vezetett törvénysértő büntetéshez [Be. 416.  § (1)  bekezdés b)  pont első fordulat], így a  jogerős ítéletet
hatályában fenntartotta (a támadott végzés 6. oldala). [33] Az Alkotmánybíróság rögzíti, hogy az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdésével kapcsolatban kizárólag az  eljárás
alkotmányos kereteit vizsgálja, jelen esetben azt, hogy a  Kúria támadott végzése tekintetében felmerült-e olyan
alaptörvény-ellenesség, amely a  döntés érdemét, vagyis a  bűnösség megállapítását és a  kiszabott büntetést
befolyásolta. [34] A támadott végzés indokolásából egyértelműen megállapítható, hogy a Kúria a jogerős ítéletben rögzített tényállás
alapján vont le a megállapított jogi minősítéstől eltérő következtetést.
[35] Az Alkotmánybíróság következetes álláspontja az, hogy alkotmányos vizsgálati jogköre nem teremthet alapot arra,
hogy minden olyan esetben beavatkozzon a bíróságok tevékenységébe, amikor olyan (állítólagos) jogszabálysértő
jogalkalmazásra került sor, amely egyéb jogorvoslati eszközzel már nem orvosolható {3325/2012. (XI. 12.)
AB végzés, Indokolás [14], legutóbb pl. 14/2015. (V. 26.), Indokolás [54]}. Az Alkotmánybíróság ennek következtében
az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdésének a  megsértését – az  észszerű határidőn belüli elbíráláshoz való jog
kivételével – nem vizsgálta. [36] 3.1.3. Az  indítványozó szerint a  támadott bírósági határozatok az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (4)  bekezdésében
foglalt nullum crimen sine lege és nulla poena sine lege elv megsértése következtében is alaptörvény-ellenesek.
Az  indítvány szerint a  Kúria jogértelmezése arra vezethet, hogy valakit olyan cselekmény miatt mondanak ki
bűnösnek és sújtanak büntetéssel, amelyet nem követett el, vagy amelyben vele szemben nem folytatták le
törvényesen a büntetőeljárást. [37] Az Alaptörvény XXVIII.  cikk (4)  bekezdésében foglalt nullum crimen sine lege és nulla poena sine lege
elvet megfogalmazó alkotmányos szabály az  állami büntetőhatalom gyakorlását övező feltételek előre
megismerhetőségének követelményét, vagyis a visszaható hatályú büntetőjogi jogalkotás és jogalkalmazás tilalmát
tartalmazza {16/2014. (V. 22.) AB határozat, Indokolás [33]}.
[38] Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy jelen ügyben az  eljáró bíróságok az  indítványozót olyan cselekmények
elkövetése miatt marasztalták el, amely a  magyar jog, vagyis az  elkövetés idején hatályos és törvényben
kihirdetett régi Btk. szerint bűncselekménynek minősültek (sikkasztás, csalás) és a  jelenleg hatályos Btk. szerint is
bűncselekménynek számítanak. [39] Az Alkotmánybíróság utal arra, hogy a  jogértelmezés körébe tartozik az, hogy a  Kúria a  jogerős ítéletben
megállapított tényállásra alapozva az  elkövetett cselekmény jogi minősítését megváltoztatta, továbbá az, hogy
a  bizonyítás eredményeként rögzített tényeket másként értékelte. Erre nézve az  Alkotmánybíróság az  előző
pontban, az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésére alapozott indítványi elem kapcsán már kifejtette álláspontját.
[40] Az Alkotmánybíróság szerint ennek következtében az  indítványozó által a  nullum crimen sine lege és a  nulla
poena sine lege elvek megsértésére nézve felhozott érvek nem állnak érdemi alkotmányjogi összefüggésben
az Alaptörvény XXVIII. cikk (4) bekezdésében rögzített rendelkezéssel.
[41] Az Alkotmánybíróság a  kifejtett indokok alapján az  indítvány azon elemeinek a  vizsgálatát, amelyeket
az  indítványozó – az  észszerű határidőn belüli elbíráláshoz való jog kivételével – az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(1)  bekezdésére, a  XXVIII.  cikk (4)  bekezdésére, valamint a  XXVIII.  cikk (7)  bekezdésére alapított, továbbá az  Abtv.
28. §-ának alkalmazása iránti kérelmét az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
[42] 3.2. Az alkotmányjogi panaszt az Alkotmánybíróság tanácsa 2015. november 17-i ülésén befogadta, mert álláspontja
szerint az ügyben alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés merült fel.
[43] Az Alkotmánybíróság alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdésnek tekinti annak vizsgálatát, hogy az Abtv. 27. §
alapján benyújtott alkotmányjogi panaszban támadott büntetőeljárás időtartama milyen feltételek fennállása
esetén áll összhangban az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt észszerű határidőn belüli elbíráláshoz
való joggal. IV. [44] Az indítvány az alábbiak szerint nem megalapozott.
[45] 1. Az Alkotmánybíróság elsőként az alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést vizsgálta meg.
[46] Az Alaptörvény a  tisztességes eljáráshoz való jogot és az  annak részét képező „észszerű határidő” követelményét
két cikkében rögzíti. A  hatósági eljárások vonatkozásában az  Alaptörvény XXIV.  cikk (1)  bekezdése kimondja,
hogy „[m]indenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű
határidőn belül intézzék. […]” A  bírósági eljárások tekintetében az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdése szerint
„[m]indenkinek joga van ahhoz, hogy az  ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a  jogait és
a  kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson,
ésszerű határidőn belül bírálja el.” Az  észszerű határidőn belüli eljárás követelménye ennek következtében
a hatóságokra és a bíróságokra egyaránt vonatkozik. [47] Az eljárás tisztességességének alkotmányos követelményrendszerét a  2011. december 31-éig hatályban volt
Alkotmány 57.  § (1)  bekezdése úgy fogalmazta meg, hogy „a bíróság előtt mindenki egyenlő, és mindenkinek
joga van ahhoz, hogy az  ellene emelt bármely vádat, vagy valamely perben a  jogait és kötelességeit a  törvény
által felállított független és pártatlan bíróság igazságos és nyilvános tárgyaláson bírálja el.” Az  „észszerű időn”
belüli elbírálás, mint részjogosítvány ebben a  rendelkezésben nem szerepel, mert arra nézve csak az  Alkotmány
57.  § (5)  bekezdése tartalmaz utalást. Eszerint „[a] jogorvoslati jogot – a  jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának
érdekében, azzal arányosan – a jelen lévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény
korlátozhatja” [Alkotmány 57. § (5) bekezdés második mondat].
[48] Az Alkotmánybíróság a  tisztességes eljáráshoz való jog lényegéről kialakított álláspontját elvi jelentőséggel
a 6/1998. (III. 11.) AB határozatában foglalta össze, amelyet utóbb több döntésében [5/1999. (III. 31.) AB határozat,
ABH 1999, 75.; 14/2002. (III. 20.) AB határozat, ABH 2002, 101, 108.; 15/2002. (III. 29.) AB határozat, ABH 2002, 116,
118–120.; 35/2002. (VII. 19.) AB határozat, ABH 2002, 199, 211.] megerősített és továbbfejlesztett. Az  Alaptörvény
negyedik módosítása 2013. április 1. napjával megváltoztatta az  Alaptörvény Záró és vegyes rendelkezések
5.  pontját, és ennek alapján az  Alaptörvény hatálybalépése előtt meghozott alkotmánybírósági határozatok
hatályukat vesztették. Az  Alkotmánybíróság kimondta, hogy az  újabb ügyekben felhasználhatja az  Alaptörvény
hatálybalépése előtt hozott határozataiban szereplő érveket {13/2013. (VI. 17.) AB határozat, Indokolás
[33], 22/2012. (V.11.) AB határozat, Indokolás [40]}. Az  Alkotmánybíróság a  7/2013. (III. 1.) AB határozatában
– kifejezetten az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés d)  pontján és az  Abtv. 27.  §-án alapuló hatáskörével
összefüggésben – megerősítette a  tisztességes eljáráshoz való joggal kapcsolatos gyakorlatát, és megállapította,
hogy a  tisztességes eljáráshoz való jogból fakadó – az Alkotmánybíróság által korábbi gyakorlatában kimunkált –
alkotmányos követelmények nemcsak a szabályozási környezettel, hanem az egyedi bírói döntésekkel szemben is
érvényesíthetők (Indokolás [27]). [49] A tisztességes eljárás (fair trial) olyan minőség, amelyet az  eljárás egészének és körülményeinek
a  igyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az  összes
részletszabály betartása dacára lehet az  eljárás méltánytalan vagy igazságtalan, avagy nem tisztességes [6/1998.
(III. 11.) AB határozat, ABH 1998, 91, 95.]. A  tisztességes eljáráshoz való jog olyan abszolút jog, amellyel szemben
nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye
[14/2004. (V. 7.) AB határozat, ABH 2004, 241, 266.].
[50] A tisztességes eljáráshoz való jog több garanciális szabályból áll. Az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdésében
foglalt tisztességes eljáráshoz való jog részjogosítványai különösen: a  bírósághoz fordulás joga, a  tárgyalás
igazságossága, a tárgyalás nyilvánosságának és a bírói döntés nyilvános kihirdetésének a követelménye, a törvény
által létrehozott bíróság, a  bírói függetlenség és a  pártatlanság kívánalma, továbbá az  észszerű határidőn belüli
elbírálás követelménye. A  szabály de facto nem állapítja meg, de az  Alkotmánybíróság értelmezése szerint része
a  tisztességes eljárásnak az  is, hogy az  eljárásban biztosítva legyen a  fegyverek egyenlősége {22/2014. (VII. 15.)
AB határozat, Indokolás [49]}. [51] Az Alaptörvény tehát – a nemzetközi kötelezettségekre tekintettel – az Alkotmány szövegéhez képest a XXVIII. cikk
(1) bekezdésben foglalt tisztességes eljáráshoz való jog részelemeként rögzíti az észszerű határidőn belüli elbírálás
követelményét is. Az  Alkotmánybíróság azonban már korai határozataiban is foglalkozott a  bírósági eljárás
észszerű időn belüli befejezésének követelményével, és noha ezen elvárás az  Alkotmány 57.  § (1)  bekezdésében
szövegszerűen nem szerepelt, azt a  tisztességes eljárás részjogosítványaként kezelte [pl. 38/1991. (VII. 3.)
AB határozat, ABH 1991, 183–184., 994/D/2005. AB határozat, ABH 2010, 1527, 1533.]
[52] Az Alkotmánybíróság az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdéséhez kapcsolódó határozataiban is rögzítette, hogy
az  észszerű határidőn belüli elbíráláshoz való jog a  tisztességes eljáráshoz fűződő alapjog egyik részjogosítványa
{3024/2016. (II. 23.) AB határozat, Indokolás [18]}, ezért az  Alaptörvényben biztosított azon jogok körébe tartozik,
amelyek sérelme alkotmányjogi panasz alapját képezheti {3174/2013. (IX. 17.) AB végzés, Indokolás [18]}.
[53] Jelen ügyben az indítványozó a bírósági eljárás elhúzódását sérelmezi, és az indítványát az Alaptörvény XXVIII. cikk
(1) bekezdésére alapozza, ezért az Alkotmánybíróság ennek megfelelően csak a bíróságokkal szembeni alaptörvényi
követelményt vizsgálta. [54] 2. Az  Alaptörvény hatálybalépése után lehetőség nyílt arra, hogy az  indítványozók az  Abtv. 27.  §-a szerinti
alkotmányjogi panaszaikban az  annak alapjául szolgáló bírósági eljárás elhúzódására és emiatt az  észszerű
határidőn belüli elbíráláshoz való joguk megsértésére hivatkozzanak. Az Alkotmánybíróság azonban ezen alapjogi
részjogosítvány sérelmére alapozott panaszokat általában visszautasította. Ennek egyik indoka az volt, hogy az Abtv.
29. §-a alapján az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény
ellenesség, vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be. Abban az  esetben tehát, ha
a  bírósági eljárás elhúzódása nem hatott ki az  ügyben hozott bírói döntés érdemére, akkor az  Alkotmánybíróság
az  alkotmányjogi panaszt nem fogadta be {pl. 3237/2012. (IX. 28.) AB végzés, Indokolás [8]}. Visszautasítás alapját
képezték egyéb okok is, pl. a  kifogás mint jogorvoslat kimerítésének hiánya {3309/2012. (XI. 12.) AB végzés,
Indokolás [5]}, vagy a hatáskör hiánya {3174/2013. (IX. 17.) AB végzés, Indokolás [20]–[21]}.
[55] Az Alkotmánybíróság néhány alkalommal érdemben is vizsgálta az  észszerű határidőn belüli elbíráláshoz való
jog sérelmét. Az  egyik ügyben rögzítette például, hogy az  alapeljárás elhúzódását jelentős mértékben az  eljáró
szervektől független, objektív okok váltották ki, így az  alkotmányjogi panaszt elutasította {3115/2013. (VI. 4.)
AB határozat, Indokolás [30]}. [56] Az Alkotmánybíróság rögzítette azt is, hogy az  Alaptörvény védelmének legfőbb szerveként a  tisztességes
eljáráshoz való jog részelemét képező észszerű határidőn belüli elbírálás alaptörvényi rendelkezéséhez
kapcsolódó alapjogvédelmi feladatát nem tudja hatékonyan ellátni {3024/2016. (II. 23.) AB határozat, Indokolás
[20]}. Nem áll ugyanis az  Alkotmánybíróság rendelkezésére olyan törvényi lehetőség, amelynek alkalmazása
révén egy adott bírósági eljárás jelentős elhúzódásából eredő következményeket enyhíteni vagy orvosolni tudná.
Az Alkotmánybíróság az Abtv. 27. §-a alapján folytatott eljárásban az alkotmányjogi panasz alapján megállapíthatja
a bírói döntés alaptörvény-ellenességét abból az okból, hogy nem felel meg az észszerű határidőn belüli elbírálás
követelményének, és ekkor az  Abtv. 43.  § (1)  bekezdése szerint a  bírósági határozatot meg kell semmisítenie.
A támadott határozat megsemmisítése azonban nem alkalmas minden esetben arra, hogy az eljárás elhúzódásából
eredő sérelmeket orvosolja, és azt is eredményezi, hogy a  már indokolatlanul hosszúra nyúlt eljárás tovább
folytatódik és tovább elhúzódik. [57] Az eljárás elhúzódásából származó igényét az indítványozó ennek következtében csak egyéb jogi úton – elsősorban
polgári perben – tudja érvényesíteni. A  polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.)
szerint a  panaszos fél az  észszerű határidőn belüli elbíráláshoz való jogának megsértése esetén – az  alapvető
jogait ért sérelemre hivatkozással – sérelemdíjra tarthat igényt, feltéve, hogy a  sérelem a  jogorvoslati eljárásban
nem orvosolható. Amennyiben alapjogának sérelme következtében a  fél kárt is szenved és az  a  jogorvoslati
eljárásban nem orvosolható, akkor a szerződésen kívül okozott károkért való felelősség szabályai szerint követelheti
a  jogsértőtől kárának megtérítését [Pp. 2.  § (3)  bekezdés]. Az  Alkotmánybíróság határozataiban általában felhívja
az indítványozó igyelmét erre a jogorvoslati lehetőségre {pl. 3174/2013. (IX. 17.) AB végzés, Indokolás [21]}.
[58] Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint az  elhúzódó eljárásból eredő sérelmek orvoslására
elsősorban az  eljáró bíróságok rendelkeznek a  megfelelő jogi eszközökkel. Ezen eszközök alkalmazásakor
azonban szem előtt kell tartaniuk azokat az  alkotmányos szempontokat, amelyek alapján megítélhető, hogy egy
bírósági eljárás milyen feltételek mellett tesz eleget az  észszerű határidőn belüli elbírálás követelményének, ezért
az Alkotmánybíróság az alábbiakban összefoglalja azokat. [59] 3. Az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdésében foglalt észszerű határidőn belüli elbírálás követelményének
érvényesülnie kell minden olyan eljárásban, ahol az  érintett személy ellen emelt bármely vádról vagy valamely
perben a  jogairól és a  kötelezettségeiről a  bíróság dönt. Az  Alkotmánybíróság jelen indítvány alapján a  bírósági
eljárások közül is kizárólag az  észszerű határidőn belüli elbíráláshoz való jog azon aspektusát vizsgálta, amely
a büntetőeljárás elhúzódásával függ össze. [60] 3.1. Az  eljárás észszerű határidőn belül történő befejezésének követelménye a  Be. számos rendelkezésében
érvényesül. A  Be. az  egész büntetőeljárásra – és nemcsak annak bírósági szakaszára nézve – tartalmaz olyan
rendelkezéseket, amelyek az eljárás gyors és észszerű lefolytatását szolgálják.
[61] A Be. több eljárási határidőt szab, amely a büntetőeljárás mielőbbi befejezésére irányul. Így pl. a nyomozási határidő
tekintetében rögzíti, hogy a  nyomozást a  lehető legrövidebb időn belül le kell folytatni, és az  elrendelésétől
számított két hónapon belül be kell fejezni. A  nyomozási határidő további meghosszabbítása szigorú
feltételekhez kötött és a  Be. meghatározza a  nyomozás maximális időtartamát is [Be. 176.  §]. A  büntetőeljárás
gyorsítása érdekében a  Be. olyan rendelkezéseket is tartalmaz, amelyek az  általános eljárási határidőkhöz képest
soronkívüliséget biztosítanak. Soron kívül kell lefolytatni az eljárást, ha a terhelt előzetes letartóztatásban van, vagy
a kiskorú sérelmére elkövetett egyes bűncselekmények esetén, továbbá a megismételt eljárásban, stb. [Be. 64/A. §
(1) bekezdés]. [62] A Be. a  bírósági tárgyalás határidejének kitűzésével kapcsolatban kifejezetten utal az  észszerű határidőn belüli
elbírálás követelményére. Eszerint a  tárgyalás határnapját – igyelemmel az  ügyek érkezési sorrendjére és
a  soronkívüliségre – a  lehető legközelebbi napra úgy kell kitűzni, hogy a  bíróság az  ügyet lehetőleg elnapolás
nélkül észszerű határidőn belül be tudja fejezni. Ha ez  nem lehetséges, akkor folytatólagos tárgyalási napot kell
kitűzni és törekedni kell arra, hogy a bizonyítási eljárást észszerű határidőn belül be lehessen fejezni [Be. 278. § (3),
(4) bekezdés]. [63] A Be.-ben foglalt ezen rendelkezéseknek a  megsértése befolyásolhatja a  büntetőeljárás időtartamát.
Az  Alkotmánybíróság korábbi határozatában hangsúlyozta, hogy az  ügy elbírálásához szükséges pertartam
megítélése törvényességi szakkérdés {3174/2013. (IX. 17.) AB végzés, Indokolás [20]}. Az  eljáró bíróságok
mérlegelési jogkörébe tartozik, hogy a  vizsgált ügyben milyen bizonyítási cselekmények elvégzésére, milyen
kényszerintézkedések elrendelésére van szükség és azok tekintetében – a  Be. rendelkezései alapján – milyen
határidőt szabnak. Az  Alkotmánybíróság mindig is tartózkodott attól, hogy a  bírósági szervezet feletti
„szuperbíróság” szerepébe lépjen, és hagyományos jogorvoslati fórumként járjon el {3325/2012. (XI. 12.) AB végzés,
Indokolás [14], legutóbb pl. 14/2015. (V. 26.), Indokolás [54]}. Ennek következtében alkotmányossági szempontból
nem az  egyes eljárási cselekmények és az  elvégzésükre kitűzött határidők indokoltságát kell vizsgálni, hanem
a bíróság azon törekvését, hogy a terhelttel szembeni vádat – a tisztességes eljárás egyéb követelményeinek a szem
előtt tartása mellett – mielőbb elbírálja. Kétségtelen azonban, hogy az  Alkotmánybíróság erre a  törekvésre nézve
az egyes percselekményekből, a  fegyelmezett pervezetésből, a pertörténet egyes tényeiből tud következtetéseket
levonni. [64] 3.2. Az  Alkotmánybíróság az  észszerű határidőn belüli elbírálás követelménye vizsgálati szempontjainak rögzítése
előtt áttekintette az  Emberi Jogok Európai Bíróságának (a továbbiakban: EJEB) ebben a  tárgykörben kialakított
esetjogát. [65] Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt utal arra, hogy az  általa nyújtott alapjogvédelem szintje semmiképpen sem
lehet alacsonyabb, mint az EJEB által meghatározott jogvédelem szintje {legutóbb pl. 15/2016. (IX. 21.) AB határozat,
Indokolás [42], 30/2015. (X. 15.) AB határozat, Indokolás [35]}. Ennek feltétele, hogy az  Alaptörvény ugyanúgy
fogalmazza meg az  alapjog lényegi tartalmát, mint valamely nemzetközi szerződés, jellemzően az  Emberi Jogok
Európai Egyezménye (a továbbiakban: EJEE). [66] Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az  EJEE 6.  cikk 1. bekezdésének első mondata és az  Alaptörvény
XXVIII.  cikkének (1)  bekezdése lényegileg azonosan határozza meg a  vád észszerű határidőn belüli elbírálásának
a  követelményét. Az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdésében foglalt jogvédelem szintje tehát nem lehet
alacsonyabb az  EJEB gyakorlata alapján megállapítható mértéknél. Az  Alkotmánybíróság ezen mérték megítélése
érdekében az  EJEE 6.  cikk 1. bekezdésével kapcsolatos EJEB esetjogból a  büntetőeljárások tekintetében
összefoglalóan az alábbi fontosabb elveket emeli ki. [67] 3.3. A  büntető ügyekben az  EJEE 6.  cikkének 1. bekezdésében foglaltak (a tisztességes tárgyaláshoz való jog)
célja, hogy a meggyanúsított személy ne álljon indokolatlanul sokáig a vád hatálya alatt. Az EJEB által igyelembe
vett időtartam kezdete a  terhelt letartóztatásának (őrizetbe vételének), illetve a  nyomozó hatóság azon hivatalos
közlésének az  időpontja, amely szerint bűncselekményt követett el [legutóbb pl. Buzadji kontra Moldova,
(23755/07), 2016. július 5., 85. pont]. Az EJEB a magyar ügyekben a gyanúsítottként történő kihallgatás időpontját
tekinti az  eljárás kezdetének, így az  eljárás nyomozási szakaszának egy részére is kiterjed a  vizsgálata [legutóbb
pl. Csák kontra Magyarország, (25749/10), 2015. október 15., 5.  pont, Udvardy kontra Magyarország, (66177/11),
2015. október 1., 5. pont]. [68] Az EJEE 6.  cikk 1. bekezdése szerinti „észszerű idő” tartalmi követelményeit az  EJEB általában a  büntetőeljárás
befejezéséig vizsgálja, beleértve annak a  fellebbviteli szakaszát is mindaddig, amíg a  fellebbviteli bíróságok a vád
érdeméről és nem csupán járulékos kérdésekről hoznak érdemi határozatot [legutóbb pl. O’Neill és Lauchlan
kontra Egyesült Királyság, (41516/10, 75702/13), 2016. június 28., 82.  pont]. Az  EJEB nemcsak a  büntetőeljárás
nyomozási szakaszának egy részét, hanem a  jogerős ítélet végrehajtását is a  vizsgálati körébe vonja. Álláspontja
szerint a jogerős döntés büntetőjogi jogkövetkezményeinek az érvényesítése is az eljárás részét képezi, így az ennek
során bekövetkező késedelem is a  hatóságok terhére esik, pl. a  felmentő ítélet jogerőre emelkedését követően
a  fogva tartott terheltet megfelelő indok nélkül nem helyezik azonnal szabadlábra {Assanidze kontra Grúzia [GC],
(71503/01), 2004. április 8., 181. pont}. [69] Az EJEB szerint az eljárás elhúzódásának a megítélése az eset konkrét körülményeinek a fényében és átfogó jelleggel
történhet. Önmagában az eljárás hosszú időtartama még nem jelenti azt, hogy az eljárás elhúzódott és a bíróságok
egyezménysértést követtek el. Az EJEE 6. cikk. 1. bekezdése megköveteli, hogy az eljárás jó ütemben haladjon előre,
de az  EJEB szerint ez  nem mehet a  megfelelő szintű igazságszolgáltatási tevékenység biztosításának a  rovására.
A tagállamok feladata az említett két alapvető szempont közötti megfelelő egyensúly megtalálása [Gankin és mások
kontra Oroszország, (2430/06, 1454/08, 11670/10, 12938/12), 2016. május 31., 26. pont].
[70] Az EJEB az eljárás abszolút időtartamát is vizsgálja, mert előfordulhat olyan eset, hogy az eljárás bizonyos szakaszai
megfelelő tempóban haladnak, de annak egésze mégis túllépi az  észszerű időtartamot [legutóbb pl. O’Neill és
Lauchlan kontra Egyesült Királyság, (41516/10, 75702/13), 2016. június 28., 95.  pont, Moreno Carmona kontra
Spanyolország, (26178/04), 2009. június 9., 63. pont]. Az EJEB a 10 év időtartamot megközelítő vagy azt meghaladó
büntetőeljárásokat olyan hosszúnak tekinti, amelyek egyértelműen megsértik az  EJEE 6.  cikk 1. bekezdésében
foglalt „észszerű idő” követelményét. {Legutóbb pl. a Csák kontra Magyarország ügyben 13 év 9 hónap [(25749/10),
2015. október 15., 11. pont], az Udvardy kontra Magyarország ügyben 8 év 3 hónap [(66177/11), 2015. október 1.,
11. pont], a Szabó János Dániel kontra Magyarország ügyben 7 év 4 hónap [(30361/12), 2015. február 17., 8. pont],
a  Balázs és mások kontra Magyarország ügyben 9 év volt a  igyelembe vehető időtartam hossza [(27970/12),
2015. február 17., 9. pont], amelyek miatt az EJEB az EJEE 6. cikk 1. bekezdésének a sérelmét állapította meg.}
[71] Az EJEB a  büntetőeljárás észszerű időtartamának megítélésekor nemcsak az  eljárás hosszát, hanem más
szempontokat is igyelembe vesz, így elsősorban az ügy bonyolultságát, továbbá a kérelmező és az érintett állami,
illetve bírói szervek magatartását [pl. Magyar László kontra Magyarország, (73593/10), 2014. május 20., 64. pont].
[72] Az ügy bonyolultságát támaszthatják alá olyan körülmények, mint pl. a vádpontok, a vádlottak vagy a tanúk nagy
száma [C. P. és társai kontra Franciaország, (36009/97), 2000. augusztus 1., 30. pont]. Az ügy bonyolultsága esetén
az abszolút időtartamában hosszúnak tűnő büntetőeljárás sem sérti az „észszerű idő” követelményét [Lakos kontra
Magyarország, (51751/99), 2003. március 11-i elfogadhatósági határozat]. [73] Az EJEB szerint a  kérelmező magatartásának megítélésekor igyelemmel kell lenni arra, hogy az  EJEE 6.  cikke
nem követeli meg tőle az  igazságszolgáltatási szervekkel történő együttműködést. Az  sem róható fel neki,
hogyha minden rendelkezésére álló jogorvoslatot igénybe vesz. Mindazonáltal a  kérelmező is tanúsíthat olyan
perelhúzó magatartást, amely az  eljárás észszerű időn belül történő lefolytatása szempontjából nem róható
a  hatóságok terhére [legutóbb pl. Süveges kontra Magyarország, (50255/12), 2016. január 5., 124.  pont]. Az  EJEB
szerint a  kérelmezőnek kell felróni, ha az  iratokból nyilvánvalóan kitűnik, hogy az  eljárást késleltette (I. A. kontra
Franciaország, (28213/95), 1998. szeptember 23., 121.  pont). A  kérelmező a  saját szökéséből eredő eljárás
elhúzódásra sem alapozhat – ellenkező bizonyításig – sikeres igényt [Vayic kontra Törökország, (18078/02),
2006. június 20., 44.  pont, Czimbalek kontra Magyarország, (23123/07), 2013. szeptember 23., 18. és 19.  pontok].
A  kérelmezőnek ki kell merítenie a  rendelkezésre álló hazai jogorvoslatokat, kivéve azokat, amelyek nem
hatékonyak. Az EJEB a magyar ügyek tekintetében rögzítette, hogy az eljárás elhúzódása miatt benyújtható kifogást
(Be. 262/A.  §, 262/B.  §) nem tekinti olyan hatékony jogorvoslatnak, amelyet a  kérelmezőnek ki kell merítenie
[Barta és Drajkó, (35729/12), 2013. december 17., 26. pontok].
[74] Az EJEB álláspontja szerint az  EJEE 6.  cikkének 1. bekezdése a  tagállamokra azt a  kötelezettséget rója, hogy
az  igazságszolgáltatási rendszerüket olyan módon szervezzék meg, amely a  bíróságaik számára lehetővé teszi
az  „észszerű idő” követelményének történő megfelelést [Grujovic kontra Szerbia, (25381/12), 2015. július 21.,
65–66.  pontok]. A  komoly ügyhátralékra és annak felszámolására tett erőfeszítésekre hivatkozás nem mentesíti
a  tagállamot az  eljárás elhúzódásával kapcsolatos egyezménysértés megállapítása alól [Szabó Béla kontra
Magyarország, (37470/06), 2008. december 9., 12. pont]. [75] Az EJEB gyakorlata szerint nemcsak a  nyilvánvalóan hosszú, de az  abszolút értelemben rövidnek látszó eljárás
is egyezménysértő lehet, ha abban a  bíróság (vagy hatóság) részéről – az  eljárás alatt álló személynek fel nem
róható – jelentősebb, indokolatlan tétlenségi időszakok tapasztalhatók (inaktivitás). Az EJEB inaktivitásnak tekinti, ha
a bíróság (vagy a hatóság) nem jár el megfelelő gyorsasággal, illetve nem tesz erőfeszítéseket az eljárás folytatására
vagy az  adott eljárási cselekmény végrehajtásának elősegítésére [pl. Németh Zoltán kontra Magyarország,
(29436/05), 2011. június 14., 55.  pont]. Az  EJEB inaktívnak tekinti az  eljárás azon részét, amikor általában fél
évet meghaladóan nem történik előrelépés az  eljárásban [pl. Barta és Drajkó kontra Magyarország, (35729/12),
2013. december 17., 20–21.  pontok]. Inaktívnak minősülhet egy időszak abban az  esetben is, ha pl. a  bíróságok
– sürgetés vagy egyéb intézkedés nélkül – a  szakértői véleményre várnak [Pélissier és Sassi kontra Franciaország,
(25444/94), 1999. március 25., 69–70. pontok]. Az EJEB esetjoga szerint a büntetőeljárás felfüggesztése csak abban
az esetben nem számít bele az egyezménysértés alapjául szolgáló időtartamba, ha az intézkedés észszerű indokkal
történt és a bíróságok (valamint a hatóságok) mindent megtettek az eljárás folytatása érdekében [pl. Kriston kontra
Magyarország, (39154/09), 2013. szeptember 24., 5. és 12. pontok].
[76] Az EJEB gyakorlata szerint további tényezőként meg kell vizsgálni a  kérelmező szempontjából az  eljárás tétjét,
fontosságát is. Ennek következtében a  fogvatartott esetén az  EJEB az  alapeljárás késedelmét súlyosabbnak tekinti,
mint a szabadlábon védekező terhelt esetében [legutóbb pl. Süveges kontra Magyarország, (50255/12), 2016. január 5.,
121. pont]. [77] Az EJEE-ben foglalt többi joggal ellentétben az  észszerű időn belüli eljárás követelményének a  megsértése
különleges abból a szempontból, hogy a kérelmezőnek nem kell megvárnia a hazai eljárások befejeződését, hanem
pl. egy folyamatban lévő büntetőeljárásban is az EJEB-hez fordulhat az EJEE 6. cikk 1. bekezdésének a megsértése
miatt [pl. Palásti kontra Magyarország, (54244/10), 2014. április 22., 10. és 14. pontok].
[78] Az EJEB gyakorlata szerint a  büntetőeljárásban hozott ítéletben az  elítélt büntetésének enyhítése vagy
a szabadságvesztés végrehajtásának a  felfüggesztése az elhúzódó eljárásból eredő egyezménysértés tekintetében
jogorvoslatnak minősíthető [Lie and Berntsen v. Norvégia (25130/94), 1999. december 16-i határozat].
[79] Az EJEB azonban csak akkor tekinti megfelelő jogorvoslatnak a  büntetés tekintetében alkalmazott enyhítést,
vagy annak felfüggesztését, ha a  nemzeti bíróság az  ítéletének indokolásában kifejezetten rögzíti, hogy az  eljárás
elhúzódott. Az  indokolásnak utalnia kell továbbá arra, hogy a  bíróság a  büntetést az  eljárás elhúzódása miatt
enyhítette, beleértve a  szabadságvesztés felfüggesztését is. A  büntetés enyhítésének nem csupán látszólagosnak,
hanem érdemi mértékűnek kell lennie [Lie és Berntsen kontra Norvégia (25130/94), 1999. december 16-i határozat,
„The law” c. fejezet, 1. pont, negyedik bekezdés].
[80] Az EJEB több magyar vonatkozású ügyben is megállapította, hogy az  elhúzódó büntetőeljárásra tekintettel
a  büntetés enyhítését jogorvoslatnak tekinti. Amennyiben az  ítélet indokolásából megállapítható az  eljárás
elhúzódása miatt nyújtott kedvezmény mértéke, akkor a  kérelmező ebben a  tekintetben már nem tarthat igényt
további kártérítésre. Az EJEE 34. cikke alapján a kérelmező ebben az esetben ugyanis nem állíthatja magáról, hogy
az EJEE 6. cikk 1. bekezdése megsértésének az áldozata. [Pl. Somogyi kontra Magyarország, (5770/05), 2011. január
11., 31.  pont, Goldmann és Szénászky kontra Magyarország, (17604/05), 2010. november 30., 26.  pont, Földes
és Földesné Hajlik kontra Magyarország, (41463/02), 2006. október 31., 24.  pont, Kalmár kontra Magyarország,
(32783/03), 2006. október 3, 27.  pont, Kovács Tamás kontra Magyarország, (67660/01), 2004. szeptember
28., 26.  pont.] Az  EJEB egyes ügyekben már be sem fogadta azoknak a  kérelmezőknek a  panaszait, akik ilyen
jogorvoslatban részesültek [pl. Csorba kontra Magyarország, (944/12), 2015. június 23-i határozat, Lehel kontra
Magyarország, (8185/05), 2008. szeptember 16-i határozat, Dányádi kontra Magyarország, (10656/03), 2006. július
6-i határozat, B/1. pont]. A büntetés enyhítésének azonban ki kell tűnnie az ítélet indokolásából akkor is, ha az ítélet
– a Be. 259. § alapján – rövidített formában készült [Bodor kontra Magyarország, (31181/07), 2011. június 14., 13. pont].
[81] 3.4. Az  Alkotmánybíróság a  korábbi gyakorlata, valamint az  EJEB kiforrott esetjoga alapján annak megítéléséhez,
hogy a támadott bírósági eljárás az észszerű határidőn belüli elbíráláshoz való joggal összhangban áll-e, a következő
alkotmányos szempontokat rögzíti. [82] Az észszerű határidőn belüli elbíráláshoz való jog a  tisztességes eljáráshoz való jog egyik részjogosítványa.
Ennek következtében e  részjogosítvány vizsgálatakor is alkalmazni kell azt az  alkotmányos megközelítést, amely
szerint egyszerre kell megítélni a  bírósági eljárás egészét és egyes részelemeit annak érdekében, hogy az  eljáró
bíróságnak a  vád észszerű határidőn belüli elbírálására irányuló törekvése megállapítható legyen. Amennyiben
a  vizsgált bírósági eljárás cselekményeiből, a  per történetéből arra lehet következtetni, hogy a  bíróság nem
tartotta szem előtt az észszerű határidőn belüli elbírálás alaptörvényi követelményét, akkor az adott büntetőeljárás
elhúzódása, az érintett bíróság tétlensége, az ún. inaktivitás következtében – az eljárás időtartamától függetlenül –
megállapítható. Ennek alapján egy abszolút értelemben rövid időtartamú büntetőeljárás is lehet elhúzódó,
ha a  büntetőeljárás tényeiből nem állapítható meg az  eljáró bíróságok azon erőfeszítése, amely arra irányul,
hogy a  vádról a  tisztességes eljárás követelményrendszerének szem előtt tartása mellett mielőbb döntést
hozzanak. A  büntetőeljárás időtartama – a  büntetőeljárásra vonatkozó törvény betartása esetén is – sérti
az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdését, ha abban az  eljáró bíróságoknak felróható indokolatlan tétlenségi
időszakok tapasztalhatók és a  büntetőper kirívó hosszát az  ügy bonyolultsága sem indokolja. Az  elhúzódó eljárás
időtartamába nem számít bele azonban az a késedelem, amelyet a  terhelt felróható magatartása okozott, feltéve,
hogy azt az  eljáró bíróság a  rendelkezésére álló jogi eszközökkel nem tudta kiküszöbölni [pl. eljárás a  távollévő
terhelttel szemben (Be. XXV. Fejezet), idézéssel szembeni mulasztás jogkövetkezményei (Be. 69. §)].
[83] 3.5. Az  Alkotmánybíróság rögzíti, hogy a  büntető ügyben eljáró bíróságnak az  észszerű határidőn belüli elbírálás
követelményének megítéléséhez szükséges, jelen határozatban szereplő alkotmányos szempontok ismeretében
lehetősége van arra, hogy a büntetőeljárás elhúzódásából származó sérelmet orvosolja.
[84] Az Alkotmánybíróság korábbi határozatában már megállapította, hogy a  büntetőjog büntetési rendszerében
a szankció meghatározásának a joga megoszlik a jogalkotó és a jogalkalmazó között [13/2002. (III. 20.) AB határozat,
ABH 2002, 85, 91.]. A  Btk. szerint a  büntetést e  törvényben meghatározott keretek között, a  céljának szem előtt
tartásával úgy kell kiszabni, hogy az igazodjon a bűncselekmény tárgyi súlyához, a bűnösség fokához, az elkövető
társadalomra veszélyességéhez, valamint az egyéb enyhítő és súlyosító körülményekhez [80. § (1) bekezdés].
[85] A Btk. rendelkezései alapján a  büntetőbíróságok következetes gyakorlata szerint az  elhúzódó büntetőeljárások
vonatkozásában enyhítő körülménynek számít a  büntetéskiszabás során az  időmúlás. Ennek az  enyhítő
körülménynek az értékelése a büntetés mértékének csökkentését eredményezi, ha a terhelt indokolatlanul hosszú
ideig állt a  büntetőeljárás hatálya alatt. A  terhelt így már az  eljárás során jogorvoslatban részesülhet az  eljárás
elhúzódása miatt. [86] A Kúria Büntető Kollégiuma – szem előtt tartva az  Európa Tanács Miniszteri Bizottságának R (92) 17. számú,
a  büntetéskiszabás egyöntetűségéről szóló Ajánlását és a  több évtizedes bírói gyakorlatot – a  büntetéskiszabás
során értékelhető tényezőkről szóló 56/2007. BK véleményében rögzítette a  bíróságok által igyelembe vehető
enyhítő és súlyosító körülményeket. A BK vélemény szerint „[e]nyhítő körülmény, ha a bűncselekmény elkövetésétől
hosszabb idő telt el; minél súlyosabb a bűncselekmény, annál hosszabb az az idő, amely enyhítőként értékelhető.
Nagyobb a nyomatéka, ha megközelíti az elévülési időt; csökken a nyomatéka, vagy el is enyészhet, ha az időmúlást
maga az  elkövető idézte elő. Enyhítő körülmény, ha az  elkövető hosszabb ideig állt a  büntetőeljárás súlya alatt;
nagyobb a  nyomatéka, ha előzetes fogva tartásban volt, és ilyenkor az  előzőnél rövidebb tartam is enyhítőként
értékelhető” (56/2007. BKv, III/10. pont). [87] A bírói gyakorlat tehát enyhítő körülményként veszi igyelembe az időmúlást és a büntetés kiszabása során értékeli.
A  büntetőeljárás elhúzódása azonban nem pusztán időmúlást vagy hosszú eljárást jelent, hanem felelősségi
kérdés is. Egy hosszú ideig tartó eljárás is eleget tehet az  észszerű határidő követelményének, míg egy abszolút
tartamában rövidnek látszó eljárás ugyanakkor megsértheti az  alaptörvényi elvárást. Az  eljárás elhúzódásának
fogalma magában foglalja azt, hogy az eljáró bíróság a büntetőeljárás valamely szakaszában inaktivitást mutatott
és a lefolytatott eljárás nem minden részletében tükrözi azt az erőfeszítést, amelyet a bíróság az észszerű határidőn
belüli elbírálás érdekében kifejtett. Az  időmúlás helyett az  elhúzódó eljárásra utalás tehát az  ügyben eljáró
bíróságok (hatóságok) azon tétlenségének az elismerése, amelyet az eljárás egyes szakaszaiban tanúsítottak.
[88] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az  elhúzódó büntetőeljárás miatt bekövetkező alaptörvény-ellenesség
orvosolható a büntetéskiszabás során. Amennyiben az ítélet indokolásából megállapítható, hogy a bíróság az eljárás
elhúzódására tekintettel a  terheltet a  büntetés kiszabása során valamilyen „kedvezményben részesítette”, vagyis
az időmúlásra, az eljárás elhúzódására tekintettel enyhébb büntetést szabott ki, vagy a büntetés helyett intézkedést
alkalmazott, akkor a terhelt az észszerű határidőn belüli elbíráláshoz való jogának a megsértésére a továbbiakban
megalapozottan nem hivatkozhat. [89] 4. Az  Alkotmánybíróságnak az  alkotmányjogi panasz alapján folytatott eljárásokban elsősorban alapjogvédelmi
szerepe van, mert az  Abtv. 26–27.  § rendelkezései értelmében az  a  feladata, hogy az  Alaptörvényben biztosított
alkotmányos alapjogoknak érvényt szerezzen. Az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panasz alapján indult
eljárásokban kiemelt feladatának tekinti, hogy a jogszabályoknak olyan értelmezését fogadja el, amely összhangban
áll az  Alaptörvényben biztosított jogok érvényesülésével. Ennek során – az  Abtv. 46.  § (3)  bekezdésében
előírtakra igyelemmel – az  Alkotmánybíróság kötelessége, hogy a  hatáskörei gyakorlása során megállapítsa
azokat az  Alaptörvény szabályozásából eredő és az  Alaptörvény rendelkezéseit érvényre juttató alkotmányos
követelményeket, amelyeket a  jogszabályok értelmezése és alkalmazása során a  jogalkalmazóknak feltétlenül
szükséges érvényesíteniük {8/2013. (III. 1.) AB határozat, Indokolás [54], 34/2013. (XI. 22.) AB határozat, Indokolás
[55]}. [90] Jelen ügyben az  indítványozó által támadott büntetőeljárási rendelkezések tekintetében az  Alkotmánybíróság
a  befogadás során az  indítványozónak az  Abtv. 28.  § (1)  bekezdése szerinti eljárásra áttérés iránti kérelmét
visszautasította, de ennek alkalmazása hivatalból és más jogszabályi rendelkezés tekintetében szükségessé vált.
[91] Az Abtv. 52.  § (2)  bekezdése alapján az  Alkotmánybíróság által lefolytatott vizsgálat kizárólag az  alkotmányjogi
panaszban megjelölt alkotmányossági kérelemre vonatkozik. Ez  a  rendelkezés ugyanakkor nem érinti
az  Alkotmánybíróságnak az  Abtv. 28.  § (1)  bekezdésében meghatározott, hivatalból megtehető megállapításokra
vonatkozó hatáskörét. Az Abtv. 28. § (1) bekezdése lehetővé teszi az Alkotmánybíróság számára az átjárást a 27. §
szerinti panaszeljárásból a 26. § szerinti panaszeljárásba {3/2013. (II. 14.) AB határozat, Indokolás [21]–[24]}.
[92] Az Alkotmánybíróság utal arra, hogy a Be. 258. § (3) bekezdés e) pontjában foglaltak szerint az ítélet és az ügydöntő
végzés indokolása összefüggően tartalmazza – többek között – a  büntetés kiszabása, az  intézkedés alkalmazása,
illetőleg ezek mellőzése esetén a döntés indokait az alkalmazott jogszabályok megjelölésével.
[93] Az indítvány nem tartalmazza a  Be. 258.  § (3)  bekezdés e)  pontját és a  támadott bírósági határozatokban
a  Be. ezen rendelkezésére vonatkozó hivatkozás nem szerepel. Az  Alkotmánybíróság rögzíti azonban, hogy
a Be. 258. § (3) bekezdés e) pontja olyan általános büntetőeljárási szabály, amelyet a bírói döntés határozati formába
foglalása esetén külön hivatkozás nélkül az eljáró bíróságnak alkalmaznia kell. A támadott határozatok tartalmából
egyértelműen megállapítható az, hogy az  eljáró bíróságok alkalmazták a  Be. 258.  § (3)  bekezdés e)  pontját.
A  rendelkezésnek az  alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló eljárásban való alkalmazása az  Alkotmánybíróságnak
az Abtv. 28. § alapján az Abtv. 26. § (1) bekezdése szerinti hatáskörének a gyakorlására történő áttérést indokolja.
[94] A Be. vizsgált rendelkezése a bírói mérlegelésre bízza azt, hogy az  ítélet indokolásában a bíróság milyen tényekre,
bizonyítékokra, körülményekre tér ki. A  rendelkezés lehetővé teszi azt, hogy a  bíróság az  ítélet indokolásában
az  elhúzódó bírósági eljárás tényét megállapítsa és a  Kúria 56/2007. BK véleményének III/10.  pontjában foglalt
időmúláshoz kapcsolódva a büntetés kiszabása során az enyhítő körülmények között igyelembe vegye.
[95] Az Alkotmánybíróság a  7/2013. (III. 1.) AB határozatában kimondta, hogy az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(1)  bekezdésében foglalt tisztességes eljárás követelményrendszere magában foglalja az  indokolt bírói döntéshez
való jogot is (Indokolás [28]–[34]). Amennyiben a  terhelt büntetését a  bíróság az  eljárás elhúzódására tekintettel
enyhíti, azt részletesen indokolnia kell. Ennek egyik oka az, hogy a BK véleményben foglalt időmúlás mint enyhítő
körülmény nem azonosítható maradéktalanul az  eljárás elhúzódása miatt eltelt idővel. Az  időmúlásnak a  BK
véleményben szereplő meghatározása a bűncselekmény elkövetésétől eltelt hosszabb időt értékeli, míg az eljárás
elhúzódásának vizsgálata az  alapos gyanú közlésének időpontjától kezdődik. Az  időmúlás objektív tényező, míg
az eljárás elhúzódásának a rögzítése az ítélet indokolásában a bírósági inaktivitás elismerésére is utal. Amennyiben
tehát az  eljáró bíróság nemcsak az  időmúlást kívánja enyhítő körülményként igyelembe venni, hanem a  bírósági
eljárás – terheltnek fel nem róható – elhúzódását is orvosolni kívánja, akkor azt részletesen indokolnia kell.
[96] Az ítélet indokolásának tartalmaznia kell, hogy a büntetés vagy az intézkedés enyhítése a büntetőeljárás elhúzódása
miatt történt. Tekintettel arra, hogy a büntetőeljárás elhúzódását a terhelt saját magatartása is okozhatja, így a neki
felróható időtartam nem vehető igyelembe. [97] A bíróságnak az  ítélet indokolásában – rövidített indokolás esetén is – részleteznie kell továbbá a  büntetőeljárás
elhúzódására tekintettel a  terheltnek nyújtott kedvezményt. A  bíróság mindezt rögzítheti például úgy, hogy utal
a  törvényi büntetési tételre vagy a  hasonló ügyekben folytatott bírói gyakorlat alapján egyébként kiszabható
büntetésre. Ezt követően pedig kifejti, hogy az  adott esetben a  kiszabott büntetés alacsonyabb mértékét
az  eljárás elhúzódására tekintettel állapította meg, illetve a  szabadságvesztés végrehajtását ennek következtében
felfüggesztette vagy áttért más büntetés, illetve intézkedés alkalmazására.
[98] A BK vélemény alapján a  bíróságok általában csak az  időmúlásra utalnak, míg más bíróságok részletesebben
fogalmaznak, mint pl. a jelen indítvány alapjául szolgáló ügyben.
[99] Az Alkotmánybíróság annak érdekében, hogy a  büntetés enyhítésének az  eljárás-elhúzódás orvoslására irányuló
célja az  ítélet indokolásából a  terhelt számára is egyértelműen megállapítható legyen, úgy ítéli meg, hogy
a  Be. 258.  § (3)  bekezdés e)  pontjának alkalmazásához kapcsolódó – az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdéséből
fakadó bírói indokolási kötelezettségre tekintettel – alkotmányos követelményt kell meghatároznia.
[100] Az Alkotmánybíróság ezért rögzíti, hogy a Be. 258. § (3) bekezdés e) pontjának alkalmazása során az Alaptörvény
XXVIII.  cikk (1)  bekezdéséből fakadó alkotmányos követelmény, hogy amennyiben a  bíróság a  terhelttel szemben
kiszabott büntetést vagy intézkedést kifejezetten az eljárás elhúzódására tekintettel enyhíti, ennek indokait az ítélet
indokolásában részletesen fejtse ki. Az ítélet indokolásának ebben az esetben tartalmaznia kell, hogy a büntetőjogi
jogkövetkezmény enyhítése a büntetőeljárás – terheltnek fel nem róható – elhúzódása miatt történt. A bíróságnak
az ítélet indokolásában – rövidített indokolás esetén is – részleteznie kell a büntetőeljárás elhúzódására tekintettel
a  terheltnek nyújtott kedvezményt. Így különösen, ha ezen okból a  bíróság más büntetési nemet, a  büntetés
helyett intézkedést alkalmazott vagy a szabadságvesztés végrehajtását felfüggesztette. A bíróságnak rögzítenie kell
azt a mértéket is, amellyel a kiszabott büntetést vagy az intézkedést enyhítette.
[101] 5. Az  Alkotmánybíróság a  megfogalmazott elvek alapján megvizsgálta, hogy a  támadott ítéletek összhangban
állnak-e az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt észszerű határidőn belüli elbírálás követelményével.
[102] Az indítványozó szerint a  bíróságok megsértették az  észszerű határidőn belüli elbíráláshoz való jogát, mert
gyanúsítottként 2004. december 28. napján hallgatták ki, az ügyészség az első vádiratot 2005. március 18. napján
nyújtotta be, és a  Kúria felülvizsgálati végzésének a  kézbesítése, vagyis az  eljárás befejezése csak 10 év 2 hónap
elteltével, 2015. február 26. napján történt meg. [103] Az Alkotmánybíróság jelen alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügyben folytatott eljárást a  rögzített
– és a  nemzetközi gyakorlaton alapuló – szempontok szerint részleteiben nem vizsgálta meg. Ennek oka, hogy
a  büntetőeljárás abszolút hossza önmagában meghaladta azt az  időtartamot, amely az  észszerű határidőn belüli
elbírálás szempontjából elfogadhatónak tekinthető, vagyis az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló büntetőeljárás
elhúzódott. [104] Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza azonban, hogy a  bíróságok a  büntetőeljárás során a  bekövetkezett alapjogi
sérelmet orvosolták. A megismételt eljárásban hozott elsőfokú ítélet erre vonatkozó részének az indokolása ugyanis
tartalmában megfelel a rögzített alkotmányos követelménynek. [105] A bíróság a támadott elsőfokú ítéletben a „rendkívül hosszú időmúlásra igyelemmel” a kiszabott szabadságvesztés
tartamát az  indítványozó terhére rótt bűncselekményre irányadó büntetési tétel legkisebb mértékében állapította
meg és a  próbaidőt is a  törvényi minimumhoz közel határozta meg. A  bíróság enyhítő körülménynek tekintette
az időmúlást, és az ítélet indokolásának a megfogalmazásából egyértelműen kitűnik, hogy az eljárás elhúzódásáért
fennálló felelősséget is értékelte, hiszen megállapítja, hogy az  a  terheltnek nem róható fel. Az  időmúlás rögzítése
ebben az  összefüggésben egyben az  eljárás elhúzódásának az  elismerését is jelenti. Az  ítélet indokolása utalást
tartalmaz továbbá az  enyhítés mértékére azzal, hogy a  kiszabott szabadságvesztés és a  próbaidő tartamát
a törvényi minimumhoz viszonyítja. A büntetés enyhítésének a következtében az 1 év 10 hónap szabadságvesztés
tartama 1 évre, a  próbaidő tartama pedig 4 évről 3 évre csökkent. A  másodfokú bíróság jogerős ítéletében
a  kiszabott büntetést, továbbá a  Kúria a  támadott végzésével az  első és a  másodfokú ítéleteket helyben hagyta.
Az  eljáró bíróságok az  indítványozó büntetését a  megismételt eljárásban tehát lényegesen enyhítették, vagyis
az indítványozó alapjogi sérelméért a büntetőeljárás keretében orvoslást kapott.
[106] Az Alkotmánybíróság mindezek alapján megállapította, hogy az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdése
vonatkozásában az  indítványozó által állított alaptörvény-ellenesség nem áll fenn. Az  Alkotmánybíróság
az alkotmányjogi panaszt ennek következtében az Alaptörvény XXVIII. cikkének (1) bekezdésében foglalt észszerű
határidőn belüli elbíráláshoz való jog vonatkozásában elutasította. [107] 6. Az  Alkotmánybíróság az  alkotmányos követelmény megállapítására és az  ügy elvi jelentőségére tekintettel
– az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdésének második mondata alapján – elrendelte határozatának a  Magyar Közlönyben
történő közzétételét. Budapest, 2017. február 7. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
45/2003. (IV. 16.) OGY határozata a családon belüli erőszak megelőzésére és hatékony kezelésére irányuló nemzeti stratégia kialakításáról.
Az Országgyűlés — a közelmúltban a közvéleményt felkavaró tragédiák
nyomán felismerve a családon belüli erőszak nagymértékű
jelenlétét a magyar társadalomban, amikor az élet, testi
épség, nemi erkölcs vagy személyi ellen irányuló támadás
áldozata a kiszolgáltatott hozzátartozó (gyermek, házastárs, idős rokon);
— felismerve, hogy Magyarországon
= hozzátartozója erőszakos magatartása következ
tében átlagosan minden harmadik napon meghal
valaki; = házastársa, élettársa (volt házastársa vagy élettársa) erőszakos magatartása következtében átlagosan minden héten meghal legalább egy nő;
= a családon belüli erőszak gyermekáldozatainak
száma havonta legalább egy;
— eleget téve a családon belüli erőszak visszaszorítását
célul kitűző társadalmi szervezetek és az őket támogató
több tízezer állampolgár jogos követelésének;
— eleget téve a Magyar Köztársaság kötelezettségvállalásainak, a nemzetközi egyezményeknek és ajánlásoknak, így különösen
= az ENSZ CEDAW Egyezményére (A Nőkkel
Szembeni Diszkrimináció Minden Formájának
Felszámolásáról 1979. december 18-án, New
Yorkban elfogadott Egyezmény, amelyet
Magyarországon az 1982. évi 10. törvényerejű
rendelettel hirdettek ki),
A határozatot az Országgyűlés a 2003. április 14-i ülésnapján
fogadta el.
= az ENSZ CEDAW Bizottságának a Magyar Köztársaság IV—V. összevont Kormányzati Jelentéséhez fűzött 5. számú Ajánlására (2002),
= a Nők Elleni Erőszak Felszámolásáról szóló Nyilatkozatra, amelyet az ENSZ Közgyűlése 1993.
december 20-án, New Yorkban elfogadott
48/104. számú határozatával hirdettek ki,
= a Nők IV. (Pekingi) Világkonferenciájának
Cselekvési Programjára és Zárónyilatkozatára
(1995),
= a Gyermekek Jogairól szóló ENSZ Egyezményre
és az ENSZ Gyermeki Jogok Bizottságának a
Magyar Köztársaság Első Kormányzati Jelentéséhez fűzött Ajánlásaira (1998.),
= az Európa Tanács Parlamenti Közgyűlésének
1450 számú Ajánlására (2000),
= az Európa Tanács Miniszteri Bizottságának
5. számú Ajánlására (2002);
— felismerve a hatályos jogi szabályozás hiányosságait,
a hatályos jog érvényesülésének nehézségeit, a társadalomban nem ritkán tapasztalható tudatlanságot, illetve érdektelenséget;
— felismerve a társadalmi szervezetek munkájának
elengedhetetlenségét mind a prevenció, mind az áldozatok
segítése, mind a felvilágosítás terén;
— felismerve azt, hogy a családon belüli erőszak viszszaszorítása érdekében a jelenleginél hatékonyabb intézkedésekre, az egyes állami szervek közötti, valamint az
állami szervek és a társadalmi szervezetek közötti együttműködés formáinak kiépítésére van szükség;
— elítélve a családon belüli erőszak minden, akárcsak
verbális formáját is;
— figyelembe véve azokat a statisztikai tényeket,
melyek igazolják, hogy a családon belüli erőszak áldozatai
túlnyomó többségükben nők, gyermekek és az időskorúak;
— kiemelve a mindenkit megillető emberi jogok védelmének elsődlegességét, kijelentve, hogy a családon belüli
erőszak nem tekinthető magánügynek;
— észlelve, hogy a 2002. október 2-i országgyűlési ülésnap napirend előtti felszólalásai alapján az Országgyűlésben képviselettel rendelkező pártok mindegyike
egyformán fontosnak és sürgetőnek nevezte a családon
belüli erőszak visszaszorításának össztársadalmi ügyét;
— felismerve a családon belüli erőszak visszaszorítása
érdekében egy nemzeti stratégia kialakításának szükségességét,
a következő határozatot hozza: I. Az Országgyűlés felkéri a Kormányt, hogy az erre
szakosodott társadalmi szervezetek bevonásával 2004.
március 31-ig dolgozza ki és terjessze az Országgyűlés elé
az alábbi törvényjavaslatokat:
a) az ún. ,,távoltartó rendelkezés’’ bevezetése a magyar
jogba;
b) a családban (együtt élő vagy már szétvált családtagok
között), közös háztartásban, egyéb intim, személyközi kapcsolaton belül, valamint intézményben együtt élők között
elkövetett erőszak (a továbbiakban: családon belüli erőszak) eseteiben a bíróságok és a hatóságok előtti eljárásokban soron kívüliség (gyorsított eljárás) biztosítása;
c) A rendelkezésre álló tanúvédelmi szabályok megerősítése, illetőleg további tanúvédelmi szabályok megállapítása annak érdekében, hogy a törvény megfelelő hatékonysággal védje a családon belüli erőszak áldozatainak, illetőleg, tanúinak a személyes biztonságát és emberi méltóságát
tanúskodásuk esetén.
II. Az Országgyűlés felkéri a Kormányt, hogy saját
hatáskörben az erre szakosodott társadalmi szervezetek
bevonásával 2004. március 31-ig
a) alkossa meg azokat az egyértelmű és egységes szabályokat (protokollokat), amelyeket a rendőrség, a gyermekvédelmi szervek, szociális intézmények, egészségügyi intézmények alkalmazni kötelesek családon belüli erőszak esetében, függetlenül attól, hogy az erőszak fennállása már
bizonyított vagy még nem bizonyított, de — hatósági, rendőri intézkedésre is okot adóan — valószínűsíthető vagy
nyilvánvaló, beleértve az érintett szervek együttműködési
kötelezettségét is;
b) bővítse és korszerűsítse a biztonságos menedékház
hálózatot és állítson fel a családon belüli erőszak áldozatai
számára speciális áldozatvédelmi kríziskezelő központokat az erőszak elől menekülő nők, gyermekek és más bántalmazott hozzátartozók számára;
c) tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a családon belüli erőszakkal összefüggő hatósági
eljárások során a bántalmazott családtagok életének, testi
épségének és biztonságának védelme kiemelt szempontként érvényesüljön;
d) biztosítson lehetőséget az állami jogi segítségnyújtó
rendszer keretében arra, hogy a családon belüli erőszak
áldozatai jogi tanácsadást, a hatóságok, a bíróságok előtti
eljárásokban szakszerű jogi képviseletet kaphassanak, ha
arról rászorultságuk — szociális nehézségeik, egyéb méltá
nyolható személyes körülményeik — folytán nem képesek
gondoskodni, de a jogászi közreműködés nélkülözhetetlen
az áldozatok jogainak eredményes védelméhez;
e) dolgozzon ki egy olyan komplex, az egész országra
kiterjedő cselekvési programot, amely a családon belüli
erőszak elleni fellépés során a szankcionálás mellett a
protektív tényezőket (megelőzés, védelem, terápia stb.)
együttesen alkalmazza;
f) szervezze meg a családon belüli erőszak megelőzésében és kezelésében érintett szakemberek felvilágosítását,
folyamatos képzését;
g) tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a családon belüli erőszakkal kapcsolatos célzott
statisztikai adatgyűjtés elveit az illetékes állami szervek
kidolgozzák és bevezessék.
III. Az Országgyűlés — a hatalmi ágak alkotmányos
elválasztásának szempontját tiszteletben tartva — felkéri
az Országos Igazságszolgáltatási Tanácsot, hogy saját hatáskörén belül, lehetőségei szerint:
a) szervezze meg a bírák továbbképzését a családon
belüli erőszak jelenségével kapcsolatban, az erre szakosodott társadalmi szervezetek szakembereinek bevonásával;
b) találjon megoldást arra, hogy a családon belüli erőszakkal összefüggő ügyeket a bíróságok soron kívüliséget
biztosítva bírálják el.
IV. Az Országgyűlés felkéri a Kormányt, hogy a családon belüli erőszak áldozatainak hatékonyabb kezelését
szolgáló intézményrendszer létrejöttével összhangban
indítson országos felvilágosító, köztudatformáló kampányt, melynek főbb célcsoportjai:
— a lakosság általában,
— az elektronikus és nyomtatott sajtó vezetői és mun
katársai,
— a bántalmazottak (felnőttek, gyerekek),
— a bántalmazók,
— az erőszak áldozataival, illetve elkövetőivel hivatali
tevékenységük során kapcsolatba kerülő szakemberek
(rendőrök, orvosok, szociális munkások, jogászok stb.).
A kampány célja, hogy
a) a társadalom ne legyen közömbös a családon belüli
erőszak semmilyen megnyilvánulásával szemben,
b) az állampolgárok ne tekintsék magánügynek a csalá
don belüli erőszakot, és megfelelő információval rendelkezzenek jogaikról és az elérhető segítő szolgáltatásokról,
c) az állami, önkormányzati szervek, a kérdéssel foglalkozó társadalmi szervezetek és a közvéleményt formáló
média munkatársai ismerjék fel a családon belüli erőszakkal szembeni küzdelemben viselt felelősségüket.
Dr. Szili Katalin s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
32/2014. (IX. 15.) EMMI utasítása az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Szervezeti és Működési Szabályzatáról.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény
73. § (1) bekezdésében meghatározott hatáskörömben eljárva, a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés
c) pontjában foglaltakra figyelemmel a következő utasítást adom ki:
1. § Az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Szervezeti és Működési Szabályzatát az  1.  mellékletben foglaltak szerint
határozom meg.
2. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
3. § Hatályát veszti az Országos Egészségbiztosítási Pénztár szervezeti és működési szabályzatáról szóló 12/2012. (IX. 20.)
EMMI utasítás.
Balog Zoltán s. k.,
 emberi erőforrások minisztere


text:
24/2013. (X. 2.) KIM rendelete a közigazgatási felsőoktatás alap- és mesterképzési szakjainak képzési és kimeneti követelményeiről.
A Nemzeti Közszolgálati Egyetemről, valamint a  közigazgatási, rendészeti és katonai felsőoktatásról szóló 2011. évi
CXXXII. törvény 44. § (2) bekezdés d) pontjában kapott felhatalmazás alapján, az egyes miniszterek, a Miniszterelnökséget vezető
államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 12. § d) pontjában meghatározott feladatkörömben
eljárva – az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.)
Korm. rendelet 37.  § n)  pontjában meghatározott feladatkörében eljáró belügyminiszterrel, továbbá a  honvédelemről és
a  Magyar Honvédségről, valamint a  különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló 2011. évi CXIII. törvény egyes
rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében
eljáró honvédelmi miniszterrel egyetértésben – a következőket rendelem el:
1. § A közigazgatás-szervező alapképzési szak képzési és kimeneti követelményeit az 1. melléklet határozza meg.
2. § A közigazgatási mesterképzési szak képzési és kimeneti követelményeit a 2. melléklet határozza meg.
3. § A nemzetközi közszolgálati kapcsolatok mesterképzési szak képzési és kimeneti követelményeit a  3.  melléklet
határozza meg.
4. § Az alap- és mesterképzési szakok képzési és kimeneti követelményeiről szóló 15/2006. (IV. 3.) OM rendelet
(a továbbiakban: OM rendelet) 5. §-ában foglaltakat e rendeletre is alkalmazni kell.
5. § Az OM rendelet 1. számú mellékletében foglaltakat e rendeletre is alkalmazni kell.
6. § (1) Ez a rendelet 2013. október 15-én lép hatályba.
 (2) Hatályát veszti az  MA Nemzetközi Közszolgálati Kapcsolatok mesterképzési szak képzési és kimeneti
követelményeiről szóló 22/2013. (VIII. 21.) KIM rendelet. Dr. Navracsics Tibor s. k.,
 közigazgatási és igazságügyi miniszter


text:
1635/2018. (XII. 5.) Korm. határozata az iskolai énektanulás kultúrájának megerősítése és a korszerű képzési körülmények teljes körű biztosítása érdekében egyes állami és egyházi köznevelési intézmények fejlesztéséről.
A Kormány
 1. egyetért a  korszerű képzési körülmények teljes körű biztosítása mellett az  iskolai énektanulás kultúrájának
megerősítésével és a kórusélet fellendítésével, amelyhez kapcsolódóan támogatja:
a) a váci Karolina Katolikus Általános Iskola, Székesegyházi Kórusiskola és Alapfokú Művészeti Iskola
infrastrukturális fejlesztésének a Váci Egyházmegye Ordináriusa által történő előkészítését,
b) a Kodály Zoltán Magyar Kórusiskola Általános Iskola, Gimnázium, Alapfokú Művészeti Iskola és
Szakgimnázium infrastrukturális fejlesztésének a Közép-Budai Tankerületi Központ által történő előkészítését,
valamint
c) a Szent István Király Zeneművészeti Szakgimnázium és Alapfokú Művészeti Iskola infrastrukturális
fejlesztésének a Közép-Pesti Tankerületi Központ által történő előkészítését;
2. az  1.  pont a)  alpont szerinti beruházásnak a  Beruházás Előkészítési Alap felhasználásával kapcsolatos döntési
hatáskörökről szóló 222/2017. (VIII. 11.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. rendelet) 2. § (2) bekezdés l) pontja
szerinti előkészítési fázisra legfeljebb – a  kifizetésekhez kapcsolódó pénzügyi tranzakciós illetékkel és kincstári
díjakkal együtt – 206 908 216 forint forrást biztosít 2019. évben a Magyarország 2019. évi központi költségvetéséről
szóló 2018. évi L. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet XV. Pénzügyminisztérium fejezet, 26. Központi kezelésű
előirányzatok cím, 2. Központi tartalékok alcím, 4. Beruházás Előkészítési Alap jogcímcsoport terhére azzal, hogy
az előkészítési fázisokat legkésőbb 2019. szeptember 30. napig kell megvalósítani;
3. az  1.  pont b)  alpont szerinti beruházásnak a  Korm. rendelet 2.  § (2)  bekezdés l)  pontja szerinti előkészítési
fázisra legfeljebb – a  kifizetésekhez kapcsolódó pénzügyi tranzakciós illetékkel és kincstári díjakkal együtt –
135 681 858 forint forrást biztosít a 2019. évben a Kvtv. 1. melléklet XV. Pénzügyminisztérium fejezet, 26. Központi
kezelésű előirányzatok cím, 2. Központi tartalékok alcím, 4. Beruházás Előkészítési Alap jogcímcsoport terhére azzal,
hogy az előkészítési fázisokat legkésőbb 2019. szeptember 30. napig kell megvalósítani;
4. az  1.  pont c)  alpont szerinti beruházásnak a  Korm. rendelet 2.  § (2)  bekezdés l)  pontja szerinti előkészítési
fázisokra legfeljebb – a  kifizetésekhez kapcsolódó pénzügyi tranzakciós illetékkel és kincstári díjakkal együtt –
60 069 100  forint forrást biztosít a 2019. évben a Kvtv. 1. melléklet XV. Pénzügyminisztérium fejezet, 26. Központi
kezelésű előirányzatok cím, 2. Központi tartalékok alcím, 4. Beruházás Előkészítési Alap jogcímcsoport terhére azzal,
hogy az előkészítési fázisokat legkésőbb 2019. szeptember 30. napig kell megvalósítani;
5. az  1.  pont a)  alpontban meghatározottak szerinti beruházások előkészítésének kormányzati felelőseként
a miniszterelnök általános helyettesét jelöli ki;
6. az  1.  pont b)–c)  alpontban meghatározottak szerinti beruházások előkészítésének kormányzati felelőseként
az emberi erőforrások miniszterét jelöli ki;
7. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (2) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva, a 2. pont
szerinti beruházás előkészítési feladatainak finanszírozása érdekében összesen 206 908 216 forint egyszeri
átcsoportosítását rendeli el a Kvtv. 1. melléklet XV. Pénzügyminisztérium fejezet, 26. Központi kezelésű előirányzatok
cím, 2. Központi tartalékok alcím, 4. Beruházás Előkészítési Alap jogcímcsoport terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet
XI.  Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím, 30. Egyházi célú
központi költségvetési hozzájárulások jogcímcsoport, 8. Egyházi közösségi célú programok és beruházások
támogatása jogcím javára a fel nem használt rész tekintetében a Beruházás Előkészítési Alapba történő visszafizetési
kötelezettséggel, az 1. melléklet szerint;
Az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: pénzügyminiszter
a miniszterelnök általános helyettese Határidő: 2019. január 15.
Az elszámolási és a visszafizetési kötelezettség tekintetében
Felelős: a miniszterelnök általános helyettese
Határidő: a 13. pont a) alpontja szerinti jelentés tudomásulvételét követő 15 napon belül
8. az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33.  § (2)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
a  3. és 4.  pontban foglaltak szerinti beruházás előkészítési feladatainak finanszírozása érdekében összesen
195  750  958  forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el a  Kvtv. 1.  melléklet XV. Pénzügyminisztérium fejezet,
26. Központi kezelésű előirányzatok cím, 2. Központi tartalékok alcím, 4. Beruházás Előkészítési Alap jogcímcsoport
terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet, 18. Klebelsberg Központ cím javára,
a  fel nem használt rész tekintetében a  Beruházás Előkészítési Alapba történő visszafizetési kötelezettséggel,
az 1. melléklet szerint;
Az átcsoportosítás tekintetében
Felelős: pénzügyminiszter
emberi erőforrások minisztere Határidő: 2019. január 15.
Az elszámolási és a visszafizetési kötelezettség tekintetében
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: a 14. pont a) alpontja szerinti jelentés tudomásulvételét követő 15 napon belül
9. egyetért azzal, hogy a 2. pont szerinti előkészítési fázisokat a váci Karolina Katolikus Általános Iskola, Székesegyházi
Kórusiskola és Alapfokú Művészeti Iskolát fenntartó Váci Egyházmegye Ordináriusa valósítsa meg;
10. egyetért azzal, hogy a  3.  pont szerinti előkészítési fázisokat a  Kodály Zoltán Magyar Kórusiskola Általános Iskola,
Gimnázium, Alapfokú Művészeti Iskola és Szakgimnáziumot fenntartó Közép-Budai Tankerületi Központ valósítsa
meg;
11. egyetért azzal, hogy a 4. pont szerinti előkészítési fázisokat a Szent István Király Zeneművészeti Szakgimnázium és
Alapfokú Művészeti Iskolát fenntartó Közép-Pesti Tankerületi Központ valósítsa meg;
12. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét és a  miniszterelnök általános helyettesét, hogy gondoskodjon
az 1. pont a)–c) alpontban meghatározott felújítások és bővítések előkészítése során az akadálymentes hozzáférés
szempontjainak érvényre juttatásáról;
Felelős: emberi erőforrások minisztere
a miniszterelnök általános helyettese
Határidő: folyamatos
 13. felhívja a miniszterelnök általános helyettesét, hogy
a) készítsen jelentést a  Korm. rendelet 7.  § (1)  bekezdése szerinti beszámolási kötelezettség teljesítése
érdekében a  2.  pontban meghatározott előkészítési fázisok végrehajtásának állapotáról, valamint
a felhasznált forrás összegéről;
Felelős: a miniszterelnök általános helyettese
Határidő: a 2. pont szerinti véghatáridő lejártát követő 30 napon belül
b) az előkészítési fázisok eredménye alapján készítsen előterjesztést a  Kormány részére az  1.  pont a)  alpontja
szerinti beruházás megvalósításának kérdésében, a  kivitelezéshez és az  üzemeltetéshez kapcsolódó
feladatok, költségek, forrásigény, ütemezés és felelősök bemutatásával;
Felelős: a miniszterelnök általános helyettese
Határidő: az előkészítő szakasz lezárását követően azonnal
14. felhívja az emberi erőforrások miniszterét, hogy
a) készítsen jelentést a  Korm. rendelet 7.  § (1)  bekezdése szerinti beszámolási kötelezettség teljesítése
érdekében a  3–4.  pontokban meghatározott előkészítési fázisok végrehajtásának állapotáról, valamint
a felhasznált forrás összegéről,
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: a 3–4. pontok szerinti véghatáridő lejártát követő 30 napon belül
b) az előkészítési fázisok eredménye alapján készítsen előterjesztést a Kormány részére az 1. pont b)–c) alpontja
szerinti beruházás megvalósításának kérdésében, a  kivitelezéshez és az  üzemeltetéshez kapcsolódó
feladatok, költségek, forrásigény, ütemezés és felelősök bemutatásával.
Felelős: az emberi erőforrások minisztere
Határidő: az előkészítő szakasz lezárását követően azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1096/2015. (III. 5.) Korm. határozata a KEOP-1.2.0/09-11-2013-0013 azonosító számú („Hódmezővásárhely szennyvíztisztítása és Kishomok városrészének szennyvízcsatornázása” című) projekt szakaszolásának jóváhagyásáról, valamint a projekt második szakaszában felmerülő költségek fedezetének biztosításáról.
A Kormány
 1. egyetért a  KEOP-1.2.0/09-11-2013-0013 azonosító számú, „Hódmezővásárhely szennyvíztisztítása és Kishomok
városrészének szennyvízcsatornázása” című projekt (a továbbiakban: projekt) – a  2007–2013 programozási
időszakban az Európai Regionális Fejlesztési Alapból, az Európai Szociális Alapból és a Kohéziós Alapból származó
támogatások felhasználásának rendjéről szóló 4/2011. (I. 28.) Korm. rendelet 2.  § (1)  bekezdés 25b.  pontja
szerinti – szakaszolásával,
2. hozzájárul a projekt első szakasza tekintetében a támogatási szerződés módosításához az 1. melléklet szerint,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal
3. egyetért a projekt forrásszerkezetének 1. melléklet szerinti módosításával,
 4. hozzájárul a  projekt első szakaszának megvalósításához szükséges vállalkozási szerződések 1.  mellékletben
meghatározott kedvezményezett általi megkötéséhez, illetve – szükség esetén – a  már megkötött szerződések
módosításához,
5. hozzájárul a Környezeti és Energiahatékonysági Operatív Program Európai Bizottság által történő elfogadása esetén
a projekt második szakaszára vonatkozó támogatási szerződés megkötéséhez,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: a Környezeti és Energiahatékonysági Operatív Program Európai Bizottság által történő
elfogadását követően azonnal
 6. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a Környezeti és Energiahatékonysági Operatív Programmal összefüggő
tervezési dokumentumok előkészítése során vegye figyelembe a projekt 1. mellékletben meghatározott költségeit.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: folyamatos
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2/2017. (I. 18.) KKM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38. §
(1) bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva az alábbi utasítást adom ki:
1. § A  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII.  törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38. § (2) és (5) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján dr. Berzétei Ákost
2016. december 15. napjától a  kinevezés visszavonásáig – de legfeljebb 6 hónap időtartamra – Magyarország
külképviseleteinek reorganizációs programjáért felelős miniszteri biztossá nevezem ki.
2. § A miniszteri biztos az 1. §-ban meghatározott feladatkörében a következő tevékenységeket látja el:
a) áttekinti a külképviseletek által használt ingatlanok használatának jogi hátterét,
b) a gazdasági ügyekért felelős helyettes államtitkárral egyeztetve javaslatot tesz a külképviseletek által használt
ingatlanok állományának javítása érdekében szükséges intézkedésekről,
c) nyomon követi az  Európai Külügyi Szolgálat kolokációs lehetőségeit, javaslatot tesz a  Magyarország
szempontjából potenciálisan szóba jöhető projektekre, felügyeli a  kormány által jóváhagyott projektek
végrehajtását,
d) a  kiemelt külképviseleti beruházások tekintetében kapcsolatot tart a  projektekben részt vevő társzervekkel
és gazdasági társaságokkal,
e) a  gazdasági ügyekért felelős helyettes államtitkárral egyeztetve javaslatot tesz a  Külgazdasági és
Külügyminisztérium hosszú távú ingatlangazdálkodási stratégiájára.
3. § A miniszteri biztos tevékenységét a külgazdasági és külügyminiszter a közigazgatási államtitkár útján irányítja.
4. § A miniszteri biztos a fenti tevékenysége ellátásáért a Ksztv. 38. § (9) bekezdés a) pontja alapján külön díjazásra nem
jogosult.
5. § A miniszteri biztos a fenti tevékenysége ellátásáért a Ksztv. 38. § (6) bekezdése szerinti juttatásokra jogosult.
6. § A miniszteri biztos tevékenységének ellátásához szükséges titkársági feladatokat a közigazgatási államtitkár titkársága
látja el.
7. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter


text:
158/2010. (V. 7.) KE határozata nagykövetség vezetésének megbízásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére Szentiványi Gábort
megbízom a Magyar Köztársaság stockholmi nagykövetségének vezetésével. Budapest, 2009. március 13.
Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
1842/2016. (XII. 23.) Korm. határozata a Tour de Hongrie nemzeti kerékpáros körverseny évenkénti megrendezése és hosszútávú fejlődésének biztosítása érdekében szükséges kormányzati intézkedésekről.
A Kormány sportszakmai és Magyarország turisztikai értékbemutatásának szempontjából egyaránt fontosnak tartja az egyhetes
Tour de Hongrie nemzeti országúti kerékpáros körverseny évenkénti megrendezését, továbbá támogatja, hogy a Tour de Hongrie
3 éven belül a Nemzetközi Kerékpáros Szövetség (UCI) minősítésében első kategóriás nemzeti körversennyé váljon és közvetítése
a 2017. évtől bekerüljön az Eurosport televízió-csatorna műsorrendjébe. A Kormány:
 1. felhívja a nemzetgazdasági minisztert és az emberi erőforrások miniszterét, hogy gondoskodjanak a 2017–2021. évi
Tour de Hongrie körversenyek sikeres megrendezésének érdekében:
a) a megrendezéshez a  2017. évben szükséges 90,0 millió forint többletforrásnak – a  Magyar Kerékpáros
Szövetség (a továbbiakban: MKSZ) mint a Tour de Hongrie körverseny rendezője számára – a Magyarország
2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi XC. törvény 1.  melléklet XX. Emberi Erőforrások
Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 23. Sporttevékenység támogatása alcím,
4. Versenysport támogatása jogcímcsoport javára, továbbá a  kapcsolódó kincstári díjhoz és pénzügyi
tranzakciós illetékhez szükséges 315 000 forint többletforrásnak a  20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím,
48. Kincstári díj és pénzügyi tranzakciós illeték alcím javára történő biztosításáról;
b) a megrendezéshez a  2018. évben szükséges 165,0 millió forint, a  2019. évben szükséges 190,0 millió forint,
a 2020. évben szükséges 230,0 millió forint és a 2021. évben szükséges 295,0 millió forint összegű többletforrás
biztosításáról – az MKSZ mint a Tour de Hongrie körverseny rendezője számára – a 2018–2021. évi központi
költségvetés XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezetben, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím,
23. Sporttevékenység támogatása alcím, 4. Versenysport támogatása jogcímcsoport javára, továbbá
a  kapcsolódó kincstári díjhoz és pénzügyi tranzakciós illetékhez szükséges a  2018. évben 577 500 forint,
a 2019. évben 665 000 forint, a 2020. évben 805 000 forint és a 2021. évben 1 032 500 forint többletforrásnak
a 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 48. Kincstári díj és pénzügyi tranzakciós illeték alcím javára történő
biztosításáról;
Felelős: emberi erőforrások minisztere
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: a 2017. év tekintetében a felmerülés ütemében,
 a 2018–2021. évek tekintetében az adott évi központi költségvetések tervezése során
2. felhívja az emberi erőforrások miniszterét, hogy az 1. pontban szereplő feladat ellátása érdekében az 1. pont alapján
biztosított forrás terhére, legfeljebb annak mértékéig az MKSZ-szel támogatási szerződést kössön;
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: az 1. pont szerinti forrás biztosítását követően azonnal
3. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a  Magyar Turisztikai Ügynökség Zrt. bevonásával gondoskodjon
a  2017–2021. évi Tour de Hongrie körversenyek nemzeti és nemzetközi kommunikációs, valamint promóciós
feladatainak ellátásáról és az  ehhez szükséges forrás biztosításáról legfeljebb a  tárgyévi költségvetési törvényben
ilyen célra rendelkezésre álló forrás mértékéig.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: folyamatos Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1140/2009. (VIII. 26.) Korm. határozata az influenza világjárvány elleni oltóanyag gyártásának biztosításáról.
A Kormány a) felhatalmazza az egészségügyi minisztert, hogy az Omnivest Kft.-vel a H1N1 oltóanyag beszerzésére vonatkozó
szerződést kösse meg, b) felhívja az egészségügyi minisztert, hogy a H1N1 oltóanyag gyógyszertári forgalomban történő értékesítéséhez
szükséges jogszabályt alkossa meg. Bajnai Gordon s. k.,
miniszterelnök


text:
453/2015. (XI. 18.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII.  törvény 90.  §-a alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – lemondására tekintettel
Winklerné dr. Zelenák Edinát 2016. január 26-ai hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2015. november 2. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök