text:
19/2018. (XI. 12.) AB határozata a nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995. CXXV. törvény 72/D. § (13) és (14) bekezdései, valamint 71. § (4) bekezdése és 72/B. § (8) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály Alaptörvénnyel való összhangjának utólagos vizsgálata tárgyában
– dr. Pokol Béla, dr. Salamon László és dr. Szívós Mária alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995.  évi CXXV.  törvény
72/D. § (13) és (14) bekezdései alaptörvény-ellenesek, ezért azokat 2019. március 31-i hatállyal megsemmisíti.
2. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995.  évi CXXV.  törvény
71. § (4) bekezdése és 72/B. § (8) bekezdése alaptörvény-ellenesek, ezért azokat 2019. március 31-i hatállyal
megsemmisíti.
3. Az Alkotmánybíróság a nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995. évi CXXV. törvény 72/B. § (2) bekezdése
alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló eljárást megszünteti.
Az Alkotmánybíróság e határozatát a Magyar Közlönyben közzé kell tenni.
I. [1] 1. A  legfőbb ügyész (a  továbbiakban: indítványozó) az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés e)  pontja és
az  Alkotmánybíróságról szóló 2011.  évi CLI.  törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 24.  § (1)–(2)  bekezdései, illetve
az  ügyészségről szóló 2011.  évi CLXIII.  törvény (a  továbbiakban: Ütv.) 11.  § (2)  bekezdés h)  pontja alapján
utólagos normakontroll eljárást kezdeményezett, és indítványozta a  nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló
1995. évi CXXV. törvény (a továbbiakban: Nbtv.) 71. § (4) bekezdése, 72/B. § (2) és (8) bekezdései, továbbá 72/D. §
(13)–(14)  bekezdései vizsgálatát, alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését.
A  nemzetbiztonsági ellenőrzéssel és az  ezzel kapcsolatos felülvizsgálati eljárással összefüggő jogszabályi
rendelkezéseket ellentétesnek véli az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésével, C)  cikk (1)  bekezdésével, T)  cikk
(1)  bekezdésével, 29.  cikk (1), (3) és (7)  bekezdéseivel, XII.  cikk (1)  bekezdésével, továbbá a  XXVIII.  cikk (1) és
(7) cikkeivel.
[2] 2. Az  indítványozó mindenekelőtt az  Nbtv. 71.  § (4)  bekezdése és a  72/B.  § (8)  bekezdése vizsgálatát kérte
az  Alkotmánybíróságtól. Jogkövetkezményként – azok alaptörvény-ellenessége okán – megsemmisítést
indítványozva, tekintettel arra, hogy ezen törvényi rendelkezések ellentétesek az  Alaptörvény B)  cikk
(1) bekezdésével, T) cikk (1) bekezdésével, XII. cikk (1) bekezdésével és nem összeegyeztethetőek a 29. cikk (1), (3) és
(7) bekezdéseivel sem.
[3] Az indítványozó rámutat, hogy az  Nbtv. 74.  § g)  pontja értelmében az  ügyészségi szolgálati viszony is
nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszonynak minősül. Az  Nbtv. 71.  § (4)  bekezdése szerint, ha
a nemzetbiztonsági ellenőrzés nemzetbiztonsági kockázatot állapított meg, a nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául
szolgáló jogviszony csak akkor hozható létre, illetve tartható fenn, ha annak létrehozását vagy fenntartását a (2) vagy
(3)  bekezdésben meghatározott szerv, személy vagy testület jóváhagyta. Az  Nbtv. 72/B.  § (8)  bekezdése
értelmében, ha a  nemzetbiztonsági szolgálat a  felülvizsgálati eljárás során nemzetbiztonsági kockázatot állapít
meg, a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszony nem hozható létre vagy azt haladéktalanul meg
kell szüntetni, kivéve, ha a 71. § (2) vagy (3) bekezdésében meghatározott személy, szerv vagy testület a jogviszony
létrehozását vagy fenntartását jóváhagyta. Jelen ügyben a  két támadott rendelkezés esetében a  „jóváhagyó”
az Nbtv. 71. § (2) bekezdés f ) pontjában meghatározott személy, azaz a legfőbb ügyész. Eszerint nemzetbiztonsági
ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszony a nemzetbiztonsági ellenőrzés lefolytatását megelőzően is létrehozható vagy
fenntartható, ha az ügyészségi szolgálati viszonyban álló személyek esetében a legfőbb ügyész azt jóváhagyta.
[4] 2.1. Az  indítványozó szerint az  Nbtv. 71.  § (4)  bekezdése és a  72/B.  § (8)  bekezdése szerinti szabályozás nem
tartalmazza azt a  szempontrendszert, amely a  legfőbb ügyész mozgásterét behatárolhatná abban a  tekintetben,
hogy a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszonyt a  megállapított biztonsági kockázat ellenére
mégis fenntartsa. A  kiszámíthatatlanságot és a  jogbizonytalanságot fokozza, hogy a  jogviszony fenntartásának
jóváhagyására jogosult legfőbb ügyész csak arról szerez tudomást, hogy a  nemzetbiztonsági kockázat fennáll,
azonban nem rendelkezik semmilyen információval a  kockázat konkrét okáról, így a  megalapozott döntéshez
elengedhetetlen adatok hiányában kénytelen döntését meghozni. Továbbá indokolatlan is, hogy az  alkotmányos
felhatalmazással rendelkező legfőbb ügyész ne ismerhesse meg a nemzetbiztonsági kockázat tartalmát. A minden
támpontot nélkülöző és ellenőrizhetetlen, parttalan mérlegelési jogkör nem felel meg a  világos és egyértelmű
normatartalom követelményének, ezért az  Nbtv. 71.  § (4)  bekezdése és a  72/B.  § (8)  bekezdése ellentétes
az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésével és T) cikk (1) bekezdésével.
[5] 2.2. Az  indítványozó ezen jogszabályi rendelkezéseket az  Alaptörvény XII.  cikk (1)  bekezdésével is ellentétesnek
tartja. Nézőpontja szerint nemzetbiztonsági kockázat megállapítása esetén a  legfőbb ügyész csak két intézkedés
közül választhat: vagy megszünteti az  ügyészségi szolgálati jogviszonyt vagy változatlan formában fenntartja azt.
A  nemzetbiztonsági kockázatok eltérő súlyát figyelmen kívül hagyó, differenciálatlan szabályozás aránytalanul
– az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdésébe ütközve – korlátozza a  munkához való jognak a  munka megtartását
jelentő részjogosítványát. Az  indítványozó szerint enyhébb korlátozással, az  ügyészségi szolgálati jogviszony
olyan irányú módosításával is érvényt lehetne szerezni a  biztonsági érdekeknek, amely szerint az  érintett csak
a nemzetbiztonsági ellenőrzéshez kötött tisztséget nem tölthetné be.
[6] 2.3. Az  Nbtv. 71.  § (4)  bekezdésével és a  72/B.  § (8)  bekezdésével összefüggésben az  indítványozó végül arra is
rámutatott, hogy azok az Alaptörvény 29. cikk (1), (3) és (7) bekezdéseivel sem egyeztethetőek össze. Az Alaptörvény
az  ügyészséget önálló alkotmányos intézményként határozza meg. Alaptörvényi jogállásából következően
az  ügyészség a  hatalommegosztás rendszerében egyik hatalmi ágnak sincs alárendelve. Az  indítványozó szerint
az  ügyészség függetlensége elsősorban a  másik két politikailag meghatározott hatalmi ág viszonylatában
értelmezhető, és abban nyilvánul meg, hogy kizárólag a jogszabályoknak alávetetten végezheti az Alaptörvényben
és törvényben pontosan rögzített feladat- és hatásköreit. Továbbá az ügyészség függetlenségének fontos vetületét
jelentik az  ügyészek függetlenségét szolgáló garanciák. Ennek fontos eleme, hogy az  Alaptörvény 29.  cikk
(7)  bekezdése szerint az  ügyészek jogállásának részletes szabályait sarkalatos törvény határozza meg. Azonban
az  Nbtv. 71.  § (4)  bekezdése és a  72/B.  § (8)  bekezdése nem harmonizál a  legfőbb ügyész, az  ügyészek és más
ügyészségi alkalmazottak jogállásáról és az ügyészi életpályáról szóló 2011. évi CLXIV. törvénnyel (a továbbiakban:
Üjt.). Az ügyészségi szolgálati viszony fennállása, illetve megszüntetése egy mérlegelési szempontok nélküli egyéni
döntés függvényévé válik az Nbtv. vitatott szabályai miatt.
[7] Az ügyészség függetlensége feltételezi az  elkülönült ügyészi szervezet meglétét is. Az  indítványozó szerint
az  ügyészség független szakmai működésének egyik legfőbb biztosítéka a  legfőbb ügyész függetlenségének
tényleges megvalósulása, hiszen a  szigorú hierarchia alapján felépülő, elkülönült ügyészi szervezet igazgatását és
vezetését az  Alaptörvény értelmében egy személyben a  legfőbb ügyész látja el. Az  Nbtv. a  továbbfoglalkoztatást
illetően látszólag széles körű önállóságot biztosít a  munkáltatói jogkör gyakorlójának, valójában azonban
arra szorítja, hogy kellő információk hiányában csak kétféle döntés közül választhasson. Ez  a  munkáltatói
jogkörének szükségtelen és aránytalan korlátozását is jelenti. A  nemzetbiztonsági kockázattal érintett ügyész
továbbfoglalkoztatását illetően erősen korlátozott a  legfőbb ügyész mint munkáltatói jogkör gyakorlójának
mozgástere: a döntéshez szükséges információkhoz való hozzájutása is és a döntési alternatívái is korlátozottak.
[8] 3. Az  indítványozó nemcsak a  kockázatot megállapító nemzetbiztonsági ellenőrzés – fentiekben bemutatott –
következményeit, hanem a  nemzetbiztonsági ellenőrzés során igénybe vehető jogorvoslati rendszert is alaptörvényellenesnek tartja. Indítványában kifejti, hogy a bírósági jogorvoslat szabályait tartalmazó Nbtv. 72/D. § (13)–(14) bekezdései
ellentétesek az Alaptörvény C) cikk (1) bekezdésével és a XXVIII. cikk (1) és (7) bekezdéseivel.
[9] Az Nbtv. 72/D.  § (13)  bekezdése szerint a  Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a  nemzetbiztonsági
kockázatot megállapító biztonsági szakvélemény kiadásának alapjául szolgáló eljárás jogszerűségét vizsgálja,
azonban jogköre nem terjed ki a  nemzetbiztonsági kockázat megállapításának szakszerűségére. Az  Nbtv. 72/D.  §
(14)  bekezdése alapján a  bíróság csak eljárási szabálysértés esetén helyezheti hatályon kívül a  nemzetbiztonsági
kockázat megállapítására vonatkozó döntést, és kötelezheti új eljárásra a  nemzetbiztonsági ellenőrzést elvégző
nemzetbiztonsági szolgálatot.
[10] Az indítványozó rámutat arra, hogy a jogállamiságból fakadó alapvető követelmény a nemzetbiztonsági ellenőrzés
jog alá vetettsége, melynek fontos garanciális eleme a nemzetbiztonsági ellenőrzések során megvalósult esetleges
törvénysértések hatékony kiszűrése. Az indítvány szerint a nemzetbiztonsági ellenőrzéssel kapcsolatos jogorvoslati
rendszer nem teszi lehetővé a  nemzetbiztonsági szolgálatok által megállapított nemzetbiztonsági kockázat
megalapozottságának megkérdőjelezését, és csak az  ellenőrzés eljárási szabályai betartásának kontrolljára
korlátozódik, annak ellenére, hogy a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszony megszüntetésének
egyedüli jogalapját a  tárgyalt esetkörben a  nemzetbiztonsági kockázat fennállása jelenti. A  nemzetbiztonsági
kockázat valós volta bíróság előtt érdemben nem tehető vitássá. A  jogorvoslat így az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(7) bekezdésébe ütköző módon formálissá válik, nem lehetséges a kérelem érdemének és jogkérdéseinek, valamint
a döntés ténybeli megalapozottságának a vizsgálata.
[11] Mivel a  bíróság csak az  eljárás jogszerűségét vizsgálhatja, a  végrehajtó hatalomhoz tartozó szervek feletti bírói
kontroll kiüresedik, sérül az  Alaptörvény C)  cikk (1)  bekezdéséből következő megfelelő egyensúlyi rendszer és
az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében rögzített tisztességes bírósági eljárás követelménye is.
[12] 4. Végül az  indítványozó a  nemzetbiztonsági ellenőrzéshez kapcsolódó felülvizsgálati eljárás egyes szabályainak
alaptörvény-ellenességét állította. Az Nbtv. 72/B. § (2) bekezdése tartalmazza a felülvizsgálati eljárás lefolytatásának
esetköreit, melyet az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésével, T)  cikk (1)  bekezdésével és I.  cikk (3)  bekezdésével is
ellentétesnek tart az indítványozó.
[13] Utalt az  Alkotmánybíróság 9/2014. (III. 21.) AB határozatára, mely szerint a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alá
eső jogviszony fennállása alatt a  biztonsági kockázatok vizsgálata önmagában nem alaptörvény-ellenes, ha
az  megteremti a  magánszféra, a  családi élet védelme és a  nemzetbiztonsági érdek érvényesítése közötti kellő
egyensúlyt. Az  indítvány szerint ahhoz, hogy a  nemzetbiztonsági ellenőrzéssel összefüggő alapjog-korlátozás
megfeleljen az  Alaptörvény rendelkezéseinek, minimális követelmény, hogy a  szabályozás kapcsán érvényesüljön
a normavilágosság követelménye. Ennek nem felel meg az Nbtv. 72/B. § (2) bekezdése, mert a felülvizsgálati eljárás
elrendelésének alapjaként olyan esetköröket is meghatároz, amelyekben az  ellenőrzés elrendelésének lehetősége
nem egyértelműen behatárolható, nem objektív szempontokon nyugvó okokon alapszik, hanem a  bizonytalan
tartalmú fogalmak miatt az elrendelőnek parttalan mérlegelési lehetőséget enged. A nemzetbiztonsági ellenőrzés
elrendelése kapcsán a homályos, nem egyértelmű szabályozás ellentétes a normavilágosság követelményével.
[14] 5. A fentiekben ismertetett alaptörvény-ellenességeken túlmenően az indítványozó jogszabályok közötti kollízióra is
felhívta az Alkotmánybíróság figyelmét. Míg az Nbtv. 70. § (5) bekezdése alapján a minősített adat védelméről szóló
2009. évi CLV.  törvény (a  továbbiakban: Mavtv.) 14. § (2) bekezdése szerinti ügyész nemzetbiztonsági ellenőrzését
nem kell kezdeményezni, ez mégsem kerülhető el, mert az Nbtv. 74. § io) alpontja a minősített adat megismerésére
jogosult ügyészt is a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső személyek közé sorolja. Ezek a  törvényi rendelkezések
kioltják egymást, így nem állapítható meg egyértelműen a nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső személyek köre.
II. [15] 1. Az Alaptörvény indítvánnyal érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„C) cikk (1) A magyar állam működése a hatalom megosztásának elvén alapszik.”
„T)  cikk (1) Általánosan kötelező magatartási szabályt az  Alaptörvény és az  Alaptörvényben megjelölt, jogalkotó
hatáskörrel rendelkező szerv által megalkotott, a hivatalos lapban kihirdetett jogszabály állapíthat meg. Sarkalatos
törvény eltérően is megállapíthatja az  önkormányzati rendelet és a  különleges jogrendben alkotott jogszabályok
kihirdetésének szabályait.”
„I.  cikk (3) Az  alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog
más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges
mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan, az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával
korlátozható.”
„XII. cikk (1) Mindenkinek joga van a munka és a  foglalkozás szabad megválasztásához, valamint a vállalkozáshoz.
Képességeinek és lehetőségeinek megfelelő munkavégzéssel mindenki köteles hozzájárulni a  közösség
gyarapodásához.”
„XXVIII. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és
kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű
határidőn belül bírálja el.
[…]
(7) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés
ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.”
„29. cikk (1) A legfőbb ügyész és az ügyészség független, az igazságszolgáltatás közreműködőjeként mint közvádló
az  állam büntetőigényének kizárólagos érvényesítője. Az  ügyészség üldözi a  bűncselekményeket, fellép más
jogsértő cselekményekkel és mulasztásokkal szemben, valamint elősegíti a jogellenes cselekmények megelőzését.
[…]
(3) Az ügyészi szervezetet a legfőbb ügyész vezeti és irányítja, kinevezi az ügyészeket. A legfőbb ügyész kivételével
az ügyész szolgálati jogviszonya az általános öregségi nyugdíjkorhatár betöltéséig állhat fenn.
[…]
(7) Az ügyészség szervezetének és működésének, a legfőbb ügyész és az ügyészek jogállásának részletes szabályait,
valamint javadalmazásukat sarkalatos törvény határozza meg.”
„46.  cikk (3) A  nemzetbiztonsági szolgálatok alapvető feladata Magyarország függetlenségének és törvényes
rendjének védelme, nemzetbiztonsági érdekeinek érvényesítése.”
[16] 2. Az Nbtv.-nek az indítvány benyújtásakor hatályos, érintett rendelkezései:
„71.  § (1) Nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszony – ha e  törvény eltérően nem rendelkezik –
csak a nemzetbiztonsági ellenőrzést követően, abban az esetben hozható létre, ha a nemzetbiztonsági ellenőrzés
nemzetbiztonsági kockázatot nem állapított meg.
(2) A  nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszony a  nemzetbiztonsági ellenőrzés lefolytatását
megelőzően is létrehozható, ha
[…]
f ) ügyészségi szolgálati viszonyban álló személyek esetében a legfőbb ügyész azt jóváhagyta.
[…]
(4) Ha a  nemzetbiztonsági ellenőrzés nemzetbiztonsági kockázatot állapított meg, a  nemzetbiztonsági ellenőrzés
alapjául szolgáló jogviszony csak akkor hozható létre, illetve tartható fenn, ha annak létrehozását vagy fenntartását
a (2) vagy (3) bekezdésben meghatározott szerv, személy vagy testület jóváhagyta.”
„72/B. § (2) Felülvizsgálati eljárás akkor folytatható le, ha
a) a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszonyban álló személy jogviszonyának tartalma, így
a  munkakör ellátásával kapcsolatos feladatok, jogok és kötelezettségek, a  munkavégzési körülmények jellege
lényegesen megváltozik vagy a megváltozott munkakör befolyástól mentes ellátásához fokozott nemzetbiztonsági
érdek fűződik, továbbá amennyiben a megváltozott tartalmú munkakört betöltő személy fokozottabban ki van téve
a befolyásolási törekvéseknek,
b) az  érvényes és kockázatmentes biztonsági szakvéleménnyel rendelkező személyt nemzetbiztonsági ellenőrzés
alapjául szolgáló jogviszonyba jelölik,
c) a 71/D. § alapján a nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszonyban álló személy ezt kéri,
d) a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszonyban álló személy a  nemzetbiztonsági ellenőrzéssel
kapcsolatos változás-bejelentési kötelezettsége teljesítését elmulasztotta vagy a  bejelentett változás jellege ezt
indokolja,
e) a nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszonyban álló személlyel kapcsolatban a nemzetbiztonsági
ellenőrzés kezdeményezésére jogosult vagy a  nemzetbiztonsági ellenőrzésre hatáskörrel rendelkező
nemzetbiztonsági szolgálat főigazgatója nemzetbiztonsági kockázatra utaló körülményről, így különösen
az alábbiakról szerez tudomást:
ea) az  ellenőrzött személy vagy a  Polgári Törvénykönyv szerinti közeli hozzátartozója ellen indult büntetőeljárás
vagy elzárással büntethető szabálysértés miatt indult szabálysértési eljárás,
eb) az ellenőrzött személynek vagy a Polgári Törvénykönyv szerinti közeli hozzátartozójának a külföldi személyekkel,
szervezetekkel, külföldi érdekeltségeivel kapcsolatos körülményeiben bekövetkezett lényeges változás,
ec) idegen állampolgárság, külföldi útlevél megszerzése,
ed) kábítószer-fogyasztás, alkoholfüggőség, alkoholfogyasztással összefüggő magatartászavarok,
ee) az  igazolható jövedelemhez képest jelentős mértékű eladósodottság, pénzügyi kötelezettségek teljesítésének
jelentős mértékű elmulasztása, jelentős mértékű, ismeretlen eredetű vagyongyarapodás, az  igazolható
jövedelemből nem fedezhető életvitel,
ef ) a  minősített adatok kezelésére, a  biztonságtechnológiai rendszerek használatára vonatkozó szabályok,
a munkakör betöltésével kapcsolatos biztonsági előírások megsértése.”
[…]
(8) Ha a  nemzetbiztonsági szolgálat a  felülvizsgálati eljárás során nemzetbiztonsági kockázatot állapít meg,
a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszony nem hozható létre vagy azt haladéktalanul meg kell
szüntetni, kivéve, ha a  71.  § (2) vagy (3)  bekezdésében meghatározott személy, szerv vagy testület a  jogviszony
létrehozását vagy fenntartását jóváhagyta.”
„72/D.  § (13) A  bíróság a  nemzetbiztonsági kockázatot megállapító biztonsági szakvélemény kiadásának alapjául
szolgáló eljárás jogszerűségét vizsgálja, jogköre nem terjed ki a  nemzetbiztonsági kockázat megállapításának
szakszerűségére.
(14) Eljárási szabálysértés esetén a  bíróság a  nemzetbiztonsági kockázat megállapítására vonatkozó döntést
hatályon kívül helyezi és a nemzetbiztonsági ellenőrzést végző nemzetbiztonsági szolgálatot új eljárásra kötelezi.”
[17] 3. Az Nbtv.-nek a 12/2017. (VI. 19.) AB határozat miatt 2018. június 29. napjától hatályos, érintett rendelkezése:
„72/B. § (2) Felülvizsgálati eljárás akkor folytatható le, ha
a) a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszonyban álló személy jogviszonyának tartalma, így
a  munkakör ellátásával kapcsolatos feladatok, jogok és kötelezettségek, a  munkavégzési körülmények jellege
lényegesen megváltozik vagy a megváltozott munkakör befolyástól mentes ellátásához fokozott nemzetbiztonsági
érdek fűződik, továbbá amennyiben a megváltozott tartalmú munkakört betöltő személy fokozottabban ki van téve
a befolyásolási törekvéseknek,
b) az  érvényes és kockázatmentes biztonsági szakvéleménnyel rendelkező személyt nemzetbiztonsági ellenőrzés
alapjául szolgáló jogviszonyba jelölik,
c) a 71/D. § alapján a nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszonyban álló személy ezt kéri,
d) a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszonyban álló személy a  nemzetbiztonsági ellenőrzéssel
kapcsolatos változás-bejelentési kötelezettsége teljesítését elmulasztotta vagy a  bejelentett változás jellege ezt
indokolja,
e) a nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszonyban álló személlyel kapcsolatban a nemzetbiztonsági
ellenőrzés kezdeményezésére jogosult nemzetbiztonsági kockázatra utaló körülményről, az  alábbiakról szerez
tudomást:
ea) az  ellenőrzött személy vagy a  Polgári Törvénykönyv szerinti közeli hozzátartozója ellen indult büntetőeljárás
vagy elzárással büntethető szabálysértés miatt indult szabálysértési eljárás,
eb) az ellenőrzött személynek vagy a Polgári Törvénykönyv szerinti közeli hozzátartozójának a külföldi személyekkel,
szervezetekkel, külföldi érdekeltségeivel kapcsolatos körülményeiben bekövetkezett lényeges változás,
ec) idegen állampolgárság, külföldi útlevél megszerzése,
ed) kábítószer-fogyasztás, alkoholfüggőség, alkoholfogyasztással összefüggő magatartászavarok,
ee) az  igazolható jövedelemhez képest jelentős mértékű eladósodottság, pénzügyi kötelezettségek teljesítésének
jelentős mértékű elmulasztása, jelentős mértékű, ismeretlen eredetű vagyongyarapodás, az  igazolható
jövedelemből nem fedezhető életvitel,
ef ) a  minősített adatok kezelésére, a  biztonságtechnológiai rendszerek használatára vonatkozó szabályok,
a munkakör betöltésével kapcsolatos biztonsági előírások megsértése.”
[18] 4. Az Mavtv.-nek az indítvány által érintett rendelkezése:
„14. § (2) A büntetőeljárás során – ha törvény másként nem rendelkezik – az eljárást folytató, illetve az eljárásban
részt vevő ügyész, a  büntetőeljárásban kirendelt vagy bevont igazságügyi szakértő nemzetbiztonsági ellenőrzés,
személyi biztonsági tanúsítvány, valamint titoktartási nyilatkozat és felhasználói engedély nélkül használhatja fel
a rendelkezésére bocsátott nemzeti minősített adatot.”
III. [19] 1. Az  Alkotmánybíróság mindenekelőtt megállapította, hogy a  jogosulttól érkezett [Alaptörvény 24.  cikk
(2)  bekezdés e)  pont] utólagos normakontroll indítvány az  Abtv. 52.  § (1b)  bekezdése szerinti határozottság
követelményeinek eleget tesz, ezért azt érdemben bírálta el.
[20] 2. Az  Alkotmánybíróság érdemi vizsgálata előtt emlékeztet arra, hogy a  legfőbb ügyész a  Kúria elnökével
párhuzamosan nyújtott be utólagos normakontroll indítványt. A  Kúria elnöke is az  Nbtv. nemzetbiztonsági
ellenőrzéssel és az  ehhez kapcsolódó felülvizsgálati eljárással kapcsolatos szabályokat támadta.
Az Alkotmánybíróság megalapozottnak ítélte a Kúria elnökének indítványát és a 12/2017. (VI. 19.) AB határozatával
(a továbbiakban: Abh.) – 2018. június 29-i hatállyal – megsemmisítette az Nbtv. 74. § g) pontjának, 71. § (2) bekezdés
e)  pontjának és a  72/B.  § (2)  bekezdés e)  pontjának egyes szövegrészeit. Hasonlóan az  indítványozóhoz,
a  Kúria elnöke is alaptörvény-ellenesnek vélte az  Nbtv. 71.  § (4)  bekezdését és a  72/B.  § (8)  bekezdését.
Az  Alkotmánybíróság azonban az  ezzel kapcsolatos eljárását megszüntette az  Abh.-ban, így jelen ügyben ezen
indítványi elemek nem minősülnek ítélt dolognak.
[21] Az Abh. ugyanakkor az  indítványozó által is támadott Nbtv. 72/B.  § (2)  bekezdését érdemben vizsgálta, és
megállapította az Nbtv. 72/B. § (2) bekezdés e) pont „vagy a nemzetbiztonsági ellenőrzésre hatáskörrel rendelkező
nemzetbiztonsági szolgálat főigazgatója” és „így különösen” szövegrészeinek alaptörvény-ellenességét, és azokat
2018. június 29-i hatállyal megsemmisítette.
[22] Az Alkotmánybíróság kivételesen az Abtv. 59. §-a alapján a nyilvánvalóan okafogyottá váló ügyek esetén az előtte
folyamatban lévő eljárást megszüntetheti. Az  Ügyrend 67.  § (2)  bekezdés e)  pontja értelmében okafogyottá válik
az indítvány különösen, ha az eljárás folytatására okot adó körülmény már nem áll fenn, illetve az indítvány egyéb
okból tárgytalanná vált. Az  indítványozó az Nbtv. 72/B. § (2) bekezdésének vizsgálatát kérte. Tekintettel arra, hogy
az  Abh.-ban az  Alkotmánybíróság megállapította az  Nbtv. 72/B.  § (2)  bekezdés e)  pont „vagy a  nemzetbiztonsági
ellenőrzésre hatáskörrel rendelkező nemzetbiztonsági szolgálat főigazgatója” és „így különösen” szövegrészeinek
alaptörvény-ellenességét, az  Alkotmánybíróság megítélése szerint az  Nbtv. 72/B.  § (2)  bekezdés tekintetében
az állított alaptörvény-ellenesség vizsgálata tárgytalanná vált. Erre tekintettel az Abtv. 59. §-a, valamint az Ügyrend
67. § (2) bekezdés e) pontja alapján az indítványnak ebben a részében az eljárást megszüntette.
IV. [23] A legfőbb ügyész indítványa megalapozott. [24] 1. Az Alkotmánybíróság először az indítványozó nemzetbiztonsági ellenőrzés jogorvoslatával kapcsolatos aggályait
vizsgálta meg. Ehhez áttekintette a hatályos jogszabályi környezetet, a nemzetbiztonsági ellenőrzés jogorvoslatához
kötődő alkotmánybírósági gyakorlatot és a jogorvoslattal kapcsolatos általános gyakorlatát.
[25] 2. A  hatályos jogszabályi környezet vizsgálatánál az  Alkotmánybíróságnak nemcsak a  nemzetbiztonsági
ellenőrzéshez kötődő jogorvoslat szabályait kellett áttekintenie, hanem a  jogorvoslathoz vezető út, azaz
a  nemzetbiztonsági ellenőrzés főbb szabályait is. Ezért az  Alkotmánybíróság a  nemzetbiztonsági ellenőrzés
elrendelése, végrehajtása és jogorvoslata kérdéseit is áttekintette az alábbiak szerint.
[26] 2.1. A nemzetbiztonsági szolgálatok által végzett nemzetbiztonsági ellenőrzés célja annak vizsgálata, hogy az állami
élet és a  nemzetgazdaság jogszerű működéséhez szükséges, illetve a  nemzetközi kötelezettségvállalásokból
fakadó biztonsági feltételekkel összefüggésben, a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső személlyel kapcsolatosan
nemzetbiztonsági kockázat megállapítható-e [68.  § (1)  bekezdés]. Ilyen kockázat akkor állapítható meg, ha olyan
körülmény áll fenn, ami miatt az ellenőrzött személy nem alkalmas a nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló
jogviszony törvényes, illetéktelen befolyástól mentes ellátására, vagy ha személyével szemben olyan körülmény áll
fenn, amely sérti vagy veszélyezteti a minősített adat védelméhez fűződő érdeket [68. § (2) bekezdés].
[27] Az Nbtv. 69.  § (1)  bekezdése alapján a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső személyeket – az  Nbtv. Értelmező
rendelkezések fejezetében található – 74.  § i)  pontja határozza meg. Ennek kapcsán felhívja az  Alkotmánybíróság
a  figyelmet arra, hogy mivel az  Nbtv. 74.  § g)  pontja az  „ügyészségi szolgálati jogviszonyt” is „foglalkoztatási
jogviszonyként” definiálja, az Nbtv. 74. § in), io) és is) alpontjai alapján az összes ügyész nemzetbiztonsági ellenőrzés
alá eshet. Ezen szabályokat az Alkotmánybíróság az Abh.-ban is így értelmezte.
[28] Az ügyészségi szolgálati viszonyban álló személy esetében a nemzetbiztonsági ellenőrzést a legfőbb ügyész írásban
kezdeményezi [70. § (1) bekezdés és 71/A. § (4) bekezdés]. Nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszony
csak a nemzetbiztonsági ellenőrzést követően, abban az esetben hozható létre, ha a nemzetbiztonsági ellenőrzés
nemzetbiztonsági kockázatot nem állapított meg [71. § (1) bekezdés]. Ugyanakkor ez a nemzetbiztonsági ellenőrzés
lefolytatását megelőzően is létrehozható, ha a  legfőbb ügyész ezt jóváhagyta [71.  § (2)  bekezdés f )  pont]. Ha
a nemzetbiztonsági ellenőrzés nemzetbiztonsági kockázatot állapított meg, a nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául
szolgáló jogviszony csak akkor hozható létre, illetve tartható fenn, ha annak létrehozását vagy fenntartását – jelen
esetben – a  legfőbb ügyész jóváhagyta [71.  § (4)  bekezdés]. Ezekről az  intézkedésekről a  legfőbb ügyész értesíti
a nemzetbiztonsági ellenőrzést végző nemzetbiztonsági szolgálatot.
[29] 2.2. Az Nbtv. 71/A. § (1) bekezdése alapján a nemzetbiztonsági ellenőrzés csak a nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső
személy előzetes, az esetleges felülvizsgálati eljárásra is kiterjedő, írásbeli hozzájárulásával végezhető el. Ha ehhez
nem járul hozzá, akkor a nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszony nem hozható létre, illetve nem
tartható fenn.
[30] A nemzetbiztonsági ellenőrzés fő eleme az  Nbtv. 2. számú mellékletében meghatározott biztonsági kérdőív
kitöltése. „Nyilatkozni kell házasságon kívüli szexuális kapcsolatról, esetleg homoszexuális viszonyról, valamint
arról, hogy az  illető fogyaszt-e alkoholt, esetleg drogot, volt-e elvonókúrán, és jeleznie kell, hogy tud-e olyan
kockázati tényezőről, amely miatt kompromittálható vagy zsarolható lehet. Az  adatlapon közöltek ellenőrzésére
legfeljebb három olyan személyt – nem rokonokat – kell megadni, akik tárgyilagos véleményt adhatnak a vizsgált
személyről. Ezekből a  kérdésekből néhány olyan körülményre vonatkozik, amelynek fennállása akár önmagában
is bűncselekményt megvalósító magatartásra utal, pl. kábítószer-forgalmazás, kapcsolat jogállamellenes
szervezettel. Ezt követően a  nemzetbiztonsági szolgálatok munkatársai – nyíltan és operatív eszközökkel
(lehallgatással, megfigyeléssel) – környezettanulmányt készítenek az  illetőről. A  vizsgálat része a  vizsgált személy
teljes kapcsolatrendszere is. Az ellenőrzés egyik módja a biztonsági kérdőívben feltüntetett adatokat alátámasztó,
nyilvántartásban, adatkezelési rendszerben, adatállományban kezelt adatok ellenőrzése, másik módja a  titkos
információgyűjtés” {Abh., Indokolás [58], lásd részletesebben: a  nemzetbiztonsági ellenőrzés és a  felülvizsgálati
eljárás során a  biztonsági kérdőív kitöltésének eljárási szabályairól, valamint a  nemzetbiztonsági ellenőrzéssel
összefüggésben a  lényeges adatokban bekövetkezett változás bejelentésének rendjéről szóló 418/2016.
(XII.  14.) Korm. rendelet}. Az  Nbtv. 71/C.  § (1)  bekezdése szerint a  nemzetbiztonsági ellenőrzés során megszerzett
információk és adatok alapján a  nemzetbiztonsági szolgálat biztonsági szakvéleményt készít, amely – egyebek
mellett – tartalmazza a  nemzetbiztonsági kockázat hiányának megállapítását vagy a  nemzetbiztonsági kockázat
megállapítását és megállapításának indokait.
[31] Ezt követően az  elkészített biztonsági szakvéleményt az  eljáró nemzetbiztonsági szolgálat főigazgatója
a  kezdeményezőnek megküldi, azonban a  nemzetbiztonsági szolgálat a  biztonsági szakvéleményben megjelöli
azokat a  minősített adatokat, amelyekről a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alá vont személy nem tájékoztatható
[71/C. § (2) és (5) bekezdései]. A nemzetbiztonsági ellenőrzés befejezéséről, valamint a biztonsági szakvéleményben
foglaltakról – a bűncselekmény elkövetésére utaló körülmények és a szolgálatok által megjelölt adatok kivételével –
a kezdeményező (jelen esetben a legfőbb ügyész) nyolc napon belül tájékoztatja a nemzetbiztonsági ellenőrzés alá
eső személyt. A biztonsági szakvéleményben foglalt megállapításokért a felelősség a nemzetbiztonsági ellenőrzést
végző nemzetbiztonsági szolgálatot terheli [71/C. § (3) bekezdés].
[32] 2.3. Az  Nbtv. 72/D.  § (1)  bekezdése alapján a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső személy a  biztonsági
szakvéleményben szereplő, általa valótlannak tartott megállapításokkal, valamint a  biztonsági szakvéleményben
megállapított kockázati tényezővel szemben panasszal élhet a  nemzetbiztonsági ellenőrzést végző
nemzetbiztonsági szolgálat főigazgatója útján a  miniszternél. A  (2)  bekezdés kifejezetten úgy rendelkezik, hogy
az előterjesztett panasznak a nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszony 71. § (4) bekezdése, illetve
a 72/B. § (8) bekezdése alapján történő megszüntetésére nincs halasztó hatálya. Megjegyzést érdemel, hogy ezen
két jogszabályi rendelkezést, az Nbtv. 71. § (4) bekezdését és a 72/B. § (8) bekezdését is alaptörvény-ellenesnek véli
az indítványozó.
[33] Ha a  panaszban foglaltakkal a  főigazgató nem ért egyet, akkor azt az  állásfoglalásával együtt felterjeszti
a  miniszternek. Ha az  Nbtv. 72/D.  § (7)  bekezdése alapján meghozott tartalmú döntésével a  nemzetbiztonsági
ellenőrzés alá eső személy nem ért egyet, úgy további panasszal élhet a  Nemzetbiztonsági Bizottságnál
(a  továbbiakban: Bizottság). Az  eljárása során a  Bizottság betekinthet a  nemzetbiztonsági ellenőrzés irataiba,
tájékoztatást kérhet a minisztertől és a biztonsági szakvéleményt kiállító nemzetbiztonsági szolgálat főigazgatójától,
valamint a panaszost meghallgathatja [19/A. § (1) bekezdés].
[34] Az Nbtv. 72/D.  § (10)  bekezdése szerint „[h]a nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső személy jogviszonyát
a nemzetbiztonsági kockázatot megállapító biztonsági szakvélemény alapján a 71. § (4) bekezdése vagy a 72/B. §
(8)  bekezdése alapján szüntették meg, a  megszüntetésről szóló döntés kézhezvételétől számított 15 napon belül
a nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső személy kezdeményezheti a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságnál
a  Bizottság […] szerinti panaszt elutasító döntésének felülvizsgálatát”. Ilyen ügyekben a  bíróság zárt tárgyaláson,
soron kívül jár el, és az ügyben olyan bíró járhat el, aki már átesett a nemzetbiztonsági ellenőrzésen. Az indítványozó
által alaptörvény-ellenesnek vélt rendelkezések szerint: „[a] bíróság a  nemzetbiztonsági kockázatot megállapító
biztonsági szakvélemény kiadásának alapjául szolgáló eljárás jogszerűségét vizsgálja, jogköre nem terjed ki
a  nemzetbiztonsági kockázat megállapításának szakszerűségére” [72/D.  § (13)  bekezdés]. „Eljárási szabálysértés
esetén a  bíróság a  nemzetbiztonsági kockázat megállapítására vonatkozó döntést hatályon kívül helyezi és
a nemzetbiztonsági ellenőrzést végző nemzetbiztonsági szolgálatot új eljárásra kötelezi” [72/D. § (14) bekezdés].
[35] 3. Az  Alkotmánybíróság korábbi döntéseiben már foglalkozott a  nemzetbiztonsági ellenőrzést követő jogorvoslat
fontosságával, mely kapcsán az alábbiakat emeli ki.
[36] 3.1. Az  Nbtv. 1996-os hatálybalépésekor megalkotott nemzetbiztonsági ellenőrzéshez kapcsolódó jogorvoslati
rendszer lényegében 2010-ig változatlan volt. E  szerint a  szabályok szerint az  ellenőrzés során megszerzett
információk és adatok alapján a nemzetbiztonsági szolgálat biztonsági szakvéleményt készített, amely valamennyi
felmerült biztonsági kockázati tényezőt tartalmazta. Ezen szakvélemény megállapításaiért, illetve a  szükséges
tájékoztatás elmaradásáért a  felelősség a  nemzetbiztonsági szolgálatot terhelte. Az  elkészült szakvéleményt
a  miniszter ellenjegyezte, a  nemzetbiztonsági szolgálat pedig továbbította a  kezdeményezőhöz. Az  egyik
legfontosabb garanciaszabály szerint, ezt követően a  kezdeményező a  nemzetbiztonsági szolgálattól kapott
szakvéleményt az  ellenőrzött személyt érintő döntése kialakításánál szabadon mérlegelhette. Az  ellenőrzés
befejezéséről, valamint a  biztonsági szakvéleményben foglaltakról – kivéve a  bűncselekmény elkövetésére utaló
körülményeket – a kezdeményezőnek tájékoztatnia kellett az érintett személyt.
[37] Ezen szabályokhoz kapcsolódóan, az  Alkotmánybíróság 629/B/2005. AB határozata (ABH 2006, 1768) nem találta
alkotmányellenesnek az Nbtv. 72. § (3) bekezdését, mely szerint az érintett személy a biztonsági szakvéleményben
szereplő, általa valótlannak tartott megállapításokkal kapcsolatosan – a  11.  § (5)  bekezdés alapján – panasszal
élhetett a miniszternél, illetve ezt követően a Bizottságánál. A 629/B/2005. AB határozatában az Alkotmánybíróság
alapvetően azt kellett, hogy megvizsgálja, hogy a  nemzetbiztonsági szakvélemény feltételezett valótlan
megállapításai ellen nem biztosított bírósághoz fordulás (hanem csak a miniszterhez és Bizottsághoz való fordulás)
alkotmányellenes-e. Döntésében a  testület rámutatott, hogy a  nemzetbiztonsági szakvélemény a  kockázatok
elemzését tartalmazó információ a  vizsgálatot kezdeményező számára. A  biztonsági szakvéleményből azonban
jogok és kötelezettségek közvetlenül nem származnak. Fontos, hogy a  kockázati tényezőt feltáró szakvélemény
alapján a  munkáltatói jogkör gyakorlója mérlegeli, hogy az  ellenőrzött személy az  adott munkakörben jelent-e
veszélyt az állam működésére vagy sem. Megállapításra került, hogy e döntésében nincs kötve a nemzetbiztonsági
szakvélemény megállapításaihoz, döntésébe egyéb rendelkezésre álló információt is bevonhat, és a  biztonsági
kockázatot eltérően is értékelheti. A  kockázati tényezőt feltáró szakvélemény alapján a  munkáltatói jogkör
gyakorlója – a  kezdeményező szerv vezetője – mérlegeli, hogy: a  jelöltet nem alkalmazza, a  beosztásban lévőt
felmenti a  fontos és bizalmas munkakör betöltése alól, és más beosztásba helyezi, vagy a  kockázati tényező
ismeretében is alkalmazza fontos és bizalmas munkakörben. A határozat azt is kimondta, hogy a szakvéleményen
alapuló munkáltatói döntéssel kapcsolatban munkajogi, közszolgálati jogvita keletkezik, ha a  munkáltatói döntés
a  foglalkoztatási viszony megszüntetését eredményezi, akkor az  adott foglalkoztatási jogviszonyt szabályozó
törvények alapján ennek elbírálását bíróságnál lehet kezdeményezni. Ezért tehát az Alkotmánybíróság a 629/B/2005.
AB határozatban nem találta alkotmányellenesnek azt a jogi megoldást, mely szerint a biztonsági szakvéleményben
szereplő, valótlannak tartott megállapításokkal kapcsolatosan a  miniszterhez és a  Bizottsághoz fordulhatott
az  érintett személy, és nem a  rendes bíróságokhoz, mert utóbbiak előtt igénybe vehető jogorvoslat csak
az esetleges munkáltatói döntés meghozatala után volt lehetséges.
[38] 3.2. Az  egyes törvényeknek a  nemzetbiztonsági ellenőrzés új szabályainak megállapítása érdekében szükséges
módosításáról szóló 2013.  évi LXXII.  törvény (a  továbbiakban: Nbtvmód.) átfogóan kívánta módosítani az  Nbtv.
rendszerét, a  nemzetbiztonsági ellenőrzés jogorvoslatát is. Az  alapvető jogok biztosának indítványa alapján
eljárva az  Alkotmánybíróság először a  19/2013. (VII. 19.) AB határozatával felfüggesztette a  Nbtvmód. több
rendelkezésének hatálybalépését, majd a  9/2014. (III. 21.) AB határozatával (a  továbbiakban: Abh2.) meg is
semmisített több rendelkezést. Egyebek mellett megsemmisítette a  testület az  Nbtv. – a  nemzetbiztonsági
ellenőrzés jogorvoslatához kötődő, újonnan bevezetni kívánt – 72/C. § (4) bekezdését, mely szerint a miniszternek
a nemzetbiztonsági ellenőrzés megállapításaival szemben benyújtott panasszal kapcsolatos döntése ellen további
jogorvoslatnak nem volt helye. A  szintén megsemmisített Nbtvmód. 13.  §-a hatálybalépésével megszűnt volna
az a  lehetőség, hogy az ellenőrzött személy külső jogorvoslati fórumhoz fordulhasson a biztonsági szakvéleményt
illetően.
[39] A nemzetbiztonsági ellenőrzéshez kapcsolódó jogorvoslat vizsgálata során az  Alkotmánybíróság az  Abh2.-ben
rámutatott, hogy „[a] hatalmi ágak elválasztásának elvéből fakadóan a  parlamentnek nemcsak joga, hanem
kötelezettsége is a  megfelelő ellenőrzési mechanizmusok kialakítása és azok működtetése. A  titkosszolgálati
tevékenység feletti, parlamenti külső kontroll általános, még a  különleges esetekben sem külön indokolandó
hatásköre a  parlamentáris demokráciáknak. Más kérdés, hogy a  parlamenti nyilvánosság elve, és a  szolgálatok
tevékenységének titkossága között egyensúlyt kell teremteni: a  minősített adatok megismerésére jogosultak köre
korlátozható. Az alkotmányjogi kérdés nem olyan formában merül fel, hogy miért kellene egyáltalán a szolgálatokat
ellenőrizni, hanem úgy, hogy miért maradhatna egyáltalán tevékenységük az ellenőrzés alól kivont terület” (Indoklás
[64]). Az Alkotmánybíróság az Abh2.-ben és az Abh.-ban is hangsúlyozta, hogy a nemzetbiztonsági ellenőrzés nem
bűnüldözési célú eljárás, hanem egy kockázatfelmérő eljárás (Abh2., Indokolás [65]; Abh., Indokolás [57]). Az Abh2.
azt is deklarálta, hogy az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében rögzített jogállamiságból eredő követelmény
a nemzetbiztonsági szolgálatok eljárásának a jog alá rendelése, a jog uralmának érvényesítése a nemzetbiztonságot
érintő kérdésekben is (Indokolás [66]). Az  Abh2. a  nemzetbiztonsági ellenőrzés külső kontrolljának hiányát,
az egyfokú jogorvoslati rendet alaptörvény-ellenesnek ítélte.
[40] 3.3. Az  indítvánnyal támadott, a  nemzetbiztonsági ellenőrzés jogorvoslatával kapcsolatos jelenleg hatályos
szabályozás a  fentiekben ismertetett korábbi jogorvoslati formák elegyét alkotja: többfokú ugyan a  jogorvoslati
rendszer, de azzal a  megkötéssel, hogy az  eljáró bíróság csak a  szakvélemény kiadásának alapjául szolgáló eljárás
jogszerűségét vizsgálhatja.
[41] 4. Az utólagos normakontroll indítvány alapján eljárva az Alkotmánybíróság először azt vizsgálta meg, hogy az Nbtv.
72/D. § (13) és (14) bekezdései sértik-e az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) és (7) bekezdéseit. Ennek érdekében a testület
áttekintette a jogorvoslathoz való joggal és a tisztességes bírósági eljárással kapcsolatos jelen ügy megítélése során
releváns gyakorlatát.
[42] 4.1. Az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdése szerint a  jogorvoslathoz való jog mindenkinek jogot biztosít ahhoz,
hogy jogorvoslattal éljen az  olyan bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés ellen, amely jogát vagy jogos
érdekét sérti.
[43] Az Alkotmánybíróság több évtizedes gyakorlata szerint a  jogorvoslathoz való jog lényegi tartalma a  jogalkotótól
azt követeli meg, hogy a  hatóságok érdemi, ügydöntő határozatai tekintetében tegye lehetővé a  valamely más
szervhez, vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz fordulás lehetőségét {legutóbb: 3146/2018. (V. 7.)
AB határozat, Indokolás [23]}. Az  Alkotmánybíróság szerint a  jogorvoslat biztosításának követelménye alapvetően
az érdemi határozatokra vonatkozik. Annak vizsgálata során, hogy mely döntés minősül ilyennek, a döntés tárgya
és a  személyre gyakorolt hatása a  meghatározó, vagyis az, hogy az  érintett helyzetét, jogait a  döntés lényegesen
befolyásolta-e {legutóbb: 18/2017. (VII. 18.) AB határozat, Indokolás [10]}.
[44] Az Alaptörvény hatálybalépése után meghozott 2/2013. (I. 23.) AB határozatban az  Alkotmánybíróság rámutatott
arra, hogy a jogorvoslathoz való jog érvényesülésének két eleme van: egyrészt, hogy a jogorvoslati fórumrendszer
igénybevételét nem gátolják-e jogszabályi előírások, másrészt, hogy milyen a  jogorvoslat terjedelme, azaz
teljes körűsége, illetve korlátozottsága {2/2013. (I. 23.) AB határozat, Indokolás [35]–[37]}. Ez  azért van így, mert
az  Alaptörvényből a  jogorvoslati jog nyújtotta jogvédelem hatékonyságának az  igénye is következik, vagyis hogy
képes legyen a döntés által okozott sérelem orvoslására. Az Alkotmánybíróság megfogalmazásában ez azt jelenti,
hogy „[m]inden jogorvoslat lényegi, immanens eleme továbbá a  jogorvoslás lehetősége, vagyis a  jogorvoslat
fogalmilag és szubsztanciálisan tartalmazza a jogsérelem orvosolhatóságát” {9/2017. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás
[20]}.
[45] Jelen ügy szempontjából jelentősége van annak is, hogy az eljáró tanács az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésével
kapcsolatban nem állapított meg alaptörvény-ellenességet a  közelmúltban meghozott 3148/2018. (V. 7.)
AB határozatában. A jogorvoslat kapcsán azt állapította meg, hogy „[a] nem támogató vélemény az államigazgatás
körében eljáró hatóságokat köti (ellenkező esetben nem lehetne önkormányzati hatáskörnek tekinteni), azonban
a  bíróság előtt már eredményesen vitatható. A  bírónak van lehetősége arra, hogy jogszabálysértés esetén
a polgármester véleményét érdemben felülvizsgálja, ugyanis a bírósági felülvizsgálat nem csak az ügy érdemében
hozott döntésre terjed ki, hanem az azt megalapozó településképi véleményre is” (Indokolás [31]).
[46] 4.2. Az  Alkotmánybíróság legutóbb a  3027/2018. (II. 6.) AB határozatában erősítette meg a  tisztességes
bírósági eljárással kapcsolatos korábbi gyakorlatát. Eszerint „a tisztességes eljárás (fair trial) követelménye
az  eljárásjogi garanciák érvényesülését is felöleli, és egy olyan minőséget jelent, amelyet az  eljárás egészének
és körülményeinek figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ebből következően egyes részletszabályok
hiánya miatt éppúgy, mint valamennyi részletszabály megalkotásának dacára lehet egy eljárás méltánytalan,
igazságtalan vagy nem tisztességes. Az  Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a  tisztességes eljáráshoz való jog
magában foglalja az alkotmányszövegben kifejezetten nem nevesített bírósághoz való jog valamennyi feltételét is.
Az  Alkotmánybíróság értelmezésében tehát a  tisztességes eljáráshoz fűződő jog körébe tartozik a  hatékony bírói
jogvédelem követelménye, amely szerint a  jogi szabályozással szemben alkotmányos igény, hogy a  perbe vitt
jogokról a bíróság érdemben dönthessen” (Indokolás [13]).
[47] Jelen ügy megítélésekor az  Alkotmánybíróság a  fentieken túlmenően hangsúlyozza azon gyakorlatát mely
szerint: „[ö]nmagában a bírói út igénybevételének formális biztosítása ugyanis nem elegendő az eljárási garanciák
teljesedéséhez, hiszen az  alkotmányos szabályban előírt garanciák éppen azt a  célt szolgálják, hogy azok
megtartásával a  bíróság a  véglegesség igényével hozhasson érdemi döntést. A  tisztességes eljárás követelménye
tehát magában foglalja a hatékony bírói jogvédelem igényét is” {3027/2018. (II. 6.) AB határozat, Indokolás [13]}.
[48] 5. Összefoglalóan megállapítható, hogy a korábban hatályos – és alkotmányosnak minősített {lásd: IV.3.1. (Indokolás
[38]–[39])} – szabályozás szerint a  nemzetbiztonsági ellenőrzést kezdeményező a  nemzetbiztonsági szolgálattól
kapott szakvéleményt az  ellenőrzött személyt érintő döntése kialakításánál szabadon mérlegelhette. Így nemcsak
a  jogviszony létrehozásáról, fenntartásáról vagy haladéktalan megszüntetéséről dönthetett, hanem a  más
beosztásba helyezésről is. Ennek folytán a  biztonsági szakvéleményből jogok és kötelezettségek közvetlenül nem
származtak, és az  esetleges munkáltatói döntés meghozatala után rendes bírói utat vehetett igénybe az  érintett
személy.
[49] A jelenleg hatályos szabályozás szerint azonban a  biztonsági szakvéleményben foglaltakat az  ellenőrzött személy
érdemben (azok tényszerűségét, valódiságát stb.) csak a  főigazgató útján a  miniszternél, majd a  Bizottságnál
támadhatja meg. Hangsúlyos alkotmányjogi jelentősége van annak, hogy a  nemzetbiztonsági ellenőrzés
alá esők között a  Kormánytól független állami szervek képviselői is vannak, ahogyan erre rámutatott már
az Alkotmánybíróság az Abh2.-ben (Indokolás [69]), és ami alapvető problémát okozott az Abh.-ban vizsgált bírókat
érintő szabályozásban, továbbá jelen ügyben is, ahol az ügyészek státuszát is érintik a vizsgált rendelkezések.
[50] A nemzetbiztonsági szakvélemény birtokában a  kezdeményező (jelen ügyben a  legfőbb ügyész) már nem
mérlegelhet szabadon, a  törvény betűje szerint: a  jogviszonyt létrehozza, fenntartja vagy haladéktalanul
megszünteti. Abból, hogy az  Alaptörvény 29.  cikk (3)  bekezdés első mondata szerint a  legfőbb ügyész nevezi ki
az  ügyészeket, az  következik, hogy a  nemzetbiztonsági ellenőrzést követően az  ügyészi szolgálati jogviszonyról
történő döntés is az ügyészséget vezető és irányító legfőbb ügyész feladata. A munkáltatói intézkedéssel szemben
sem az általános szabályok alapján járhat el az érintett személy, mert ezt az Nbtv. 72/D. § (10) bekezdése nem teszi
lehetővé. Az  Nbtv. 72/D.  § (13) és (14)  bekezdései kifejezetten kizárják, hogy a  bíróság az  eljárás jogszerűségén,
az  eljárási szabálysértéseken túl vizsgálódhasson. Ennek következtében a  biztonsági szakvélemény az  ellenőrzött
személyre gyakorolt hatása jelentős és lényegesen befolyásolja a helyzetét, jelen ügyben az ügyészek alkotmányos
státuszát. Alkotmányos azonban csak az a jogorvoslati megoldás lehet, melynek terjedelme ehhez igazodni tud, és
képes a  nemzetbiztonsági szakvélemény és a  döntés által okozott sérelem orvoslására, valódi és hatékony külső
kontroll, bírói jogvédelem biztosításával.
[51] Az Alkotmánybíróság a  fentiekben kifejtettek alapulvételével megállapítja, hogy az  Nbtv. 72/D.  § (13) és
(14)  bekezdései az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (7)  bekezdésébe ütközően alaptörvény-ellenesek, ezért azokat
az Alkotmánybíróság megsemmisítette.
[52] Tekintettel arra, hogy az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésén alapuló alkotmányossági vizsgálat eredményeként
megállapította a szabályozás alaptörvény-ellenességét, az Alkotmánybíróság az Alaptörvény C) cikk (1) bekezdésére
vonatkozó indítványozói érvek megalapozottságának a vizsgálatát nem végezte el.
[53] 6. Az  Abtv. 45.  § (1)  bekezdése főszabályként rendelkezik arról, hogy az  Alkotmánybíróság által megsemmisített
jogszabályi rendelkezés, az  erről szóló alkotmánybírósági határozat hivatalos lapban való közzétételét követő
napon veszti hatályát és e  naptól nem alkalmazható. Ettől a  szabálytól azonban az  Abtv. és a  kialakult gyakorlat
alapján is eltérhet az Alkotmánybíróság, ha ezt indokolja az Alaptörvény védelme, a  jogbiztonság vagy az eljárást
kezdeményező különösen fontos érdeke.
[54] A jövőbeli hatállyal megállapított megsemmisítés előfeltétele az, hogy az  új jogszabály hatálybalépéséig
biztosítható legyen a  jogrend kiszámítható működése és az  alaptörvény-ellenes jogszabály időleges hatályban
tartása kevesebb veszélyt jelentsen a  jogrend épsége szempontjából, mint az  azonnali megsemmisítés.
Tekintettel arra, hogy jelen határozattal megsemmisített rendelkezések alkotmányos újraszabályozása jogalkotási
feladatot ró az  Országgyűlésre, és az  Nbtv. vizsgált szabályai nélkül bírósági jogvédelem nem állna az  érintettek
rendelkezésére, az  Alkotmánybíróság megítélése szerint az  azonnali megsemmisítés jogbizonytalanságot
okozna. A  megsemmisíteni rendelt jogszabályhelyek hatályban tartása kevesebb veszélyt jelent a  jogrend
épsége és a  jogalkalmazás szempontjából, ezért az  Nbtv. 72/D.  § (13) és (14)  bekezdéseit – figyelemmel az  Abtv.
45.  § (4)  bekezdésére – az  Alkotmánybíróság jövőbeli, 2019. március 31-i hatállyal semmisítette meg. Hasonló
jogkövetkezményt alkalmazott az Alkotmánybíróság az Abh. meghozatala során is.
V. [55] 1. Végül az Alkotmánybíróság az Nbtv. 71. § (4) bekezdésének és 72/B. § (8) bekezdésének alkotmányosságát kellett,
hogy megvizsgálja.
[56] Az Nbtv. 71.  § (4)  bekezdése szerint: „[h]a a  nemzetbiztonsági ellenőrzés nemzetbiztonsági kockázatot állapított
meg, a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszony csak akkor hozható létre, illetve tartható fenn,
ha annak létrehozását vagy fenntartását a  (2) vagy (3)  bekezdésben meghatározott szerv, személy vagy testület
jóváhagyta.” Ehhez hasonlóan az Nbtv. 72/B. § (8) bekezdése pedig úgy rendelkezik, hogy: „[h]a a nemzetbiztonsági
szolgálat a  felülvizsgálati eljárás során nemzetbiztonsági kockázatot állapít meg, a  nemzetbiztonsági ellenőrzés
alapjául szolgáló jogviszony nem hozható létre vagy azt haladéktalanul meg kell szüntetni, kivéve, ha a  71.  §
(2) vagy (3) bekezdésében meghatározott személy, szerv vagy testület a  jogviszony létrehozását vagy fenntartását
jóváhagyta.” Az  a  meghatározott szerv, személy vagy testület, melyre mind a  két idézett rendelkezés visszautal
az Nbtv. 71. § (2) és (3) bekezdéseiben konkretizálódik. Ezek közül jelen ügyben az Nbtv. 71. § (2) bekezdés f ) pontja
a releváns, mely szerint: a nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszony a nemzetbiztonsági ellenőrzés
lefolytatását megelőzően is létrehozható, ha ügyészségi szolgálati viszonyban álló személyek esetében a  legfőbb
ügyész azt jóváhagyta.
[57] Ezek a  szabályok az  indítványozó szerint az  ügyészségre, az  ügyészekre és a  legfőbb ügyészre való
alkalmazhatóságuk miatt ellentétesek az  Alaptörvény több rendelkezésével. Az  ügyészekre vonatkoztatva
e  szabályok azt jelentik, hogy ha a  nemzetbiztonsági ellenőrzés vagy a  felülvizsgálati eljárás nemzetbiztonsági
kockázatot állapít meg, a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alapjául szolgáló jogviszony – azaz az  ügyészségi
szolgálati jogviszony – csak akkor hozható létre vagy tartható fenn, ha azt a  legfőbb ügyész jóváhagyta. Ennek
hiányában az  nem hozható létre vagy haladéktalanul meg kell szüntetni. Az  Alkotmánybíróságnak e  szabályozás
alkotmányosságának vizsgálatát kellett elvégeznie.
[58] 2. Egyrészről az  Alkotmánybíróság felhívja a  figyelmet arra, hogy az  Nbtv. 71.  § (4)  bekezdése és 72/B.  §
(8)  bekezdése kapcsán az  Abh.-ban jelen ügy szempontjából kifejezetten releváns megállapításokat tett (lásd:
Indokolás [85]), melyek a következőket jelentik.
[59] Az Nbtv. 71.  § (4)  bekezdése és a  72/B.  § (8)  bekezdése szerint – figyelemmel a  71.  § (2)  bekezdés f )  pontjára
is – a  legfőbb ügyész a  nemzetbiztonsági kockázat ellenére is dönthet úgy, hogy az  érintett ügyész jogviszonyát
fenntartja. Ez  a  rendelkezés azonban csak arra biztosít mérlegelési lehetőséget a  munkáltatói jogkört gyakorló
legfőbb ügyész számára, hogy az  érintett ügyész szolgálati viszonyát a  nemzetbiztonsági kockázat ellenére
fenntartsa. Az  Alkotmánybíróság az  Abh.-hoz hasonlóan továbbra is úgy tartja, hogy ez  a  mérlegelés inkább
tekinthető látszólagosnak, mert a  legfőbb ügyésznek alkotmányos pozíciója és Országgyűlés előtt tett esküje
alapján egy szakvéleményen alapuló nemzetbiztonsági kockázat melletti továbbfoglalkoztatást – tehát a kockázat
tárgyát jelentő esemény bekövetkeztének lehetővé tételét – kellene felvállalnia. Arra azonban a  törvény nem
biztosít lehetőséget, hogy az érintett ügyészt szolgálati viszonyának fenntartása mellett más ügyészi munkakörbe
ossza vagy osztassa be. Így – a  leírt értelmezés folytán – az  ügyészek kinevezésének, illetve szolgálati viszonyuk
fenntartásának eldöntése során valójában a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alapján készülő szakvélemény
kiadmányozója válhat meghatározó szereplővé, mintsem a legfőbb ügyész.
[60] Másrészről az  Alkotmánybíróság az  Abh2.-ben (Indokolás [23]–[32]) és az  Abh.-ban (Indokolás [57]) kifejtettekhez
hasonlóan abból indul ki, hogy az ellenőrzésnek az a célja, hogy az érintett ügyésznél feltárják a kinevezése előtt
(vagy ez  alatt) a  nemzetbiztonsági kockázatnak minősülő körülményeket, és a  kinevező ennek az  ismeretnek
a  birtokában dönthessen a  kinevezésről (vagy a  további alkalmazásáról). Jelen ügy kapcsán is hangsúlyozni kell,
hogy ez  az ellenőrzés nem bűnüldözési célú, nem bűncselekmény gyanúja vagy kísérlete, valamint előkészülete
(ha a törvény ezt is büntetni rendeli) ad rá okot, hanem ez egy kockázatfelmérő eljárás.
[61] A fenti két tétel következtében az  alkotmányosság mérlegére a  nemzetbiztonsági érdeket és az  ügyészségre
vonatkozó alkotmányos szabályokat kellett elhelyeznie az Alkotmánybíróságnak. A nemzetbiztonsági érdek és más
alkotmányos jogok viszonyát vizsgálta a testület a 3142/2014. (V. 9.) AB végzésben (Indokolás [22]), a 26/2013. (X. 4.)
AB határozatban (Indokolás [143]) és az Abh.-ban (Indokolás [44]) is.
[62] 3. Az  Alaptörvény 46.  cikk (3)  bekezdése szerint a  nemzetbiztonsági szolgálatok alapvető feladata Magyarország
függetlenségének és törvényes rendjének védelme, nemzetbiztonsági érdekeinek érvényesítése. Az  Alaptörvény
46.  cikk (4)  bekezdése úgy rendelkezik, hogy a  nemzetbiztonsági szolgálatok működését a  Kormány irányítja.
A  jogterület fontosságát jelzi, hogy az Alaptörvény a nemzetbiztonsági szolgálatokkal összefüggésben alapvetően
sarkalatos törvényi szintű szabályozást ír elő.
[63] A preambuluma szerint Magyarország függetlenségének és törvényes rendjének védelme, és a  nemzetbiztonsági
szolgálatok alkotmányos működése érdekében alkotta meg az  Országgyűlés az  Nbtv.-t. Az  Nbtv. 74.  § a)  pontja
– melyet a 2/2014. (I. 21.) AB határozat nem talált meghatározatlan jogi fogalomnak – szerint:
„a) nemzetbiztonsági érdek: Magyarország függetlenségének biztosítása és törvényes rendjének védelme, ennek
keretén belül
aa) az ország függetlensége és területi épsége elleni támadó szándékú törekvések felderítése,
ab) az  ország politikai, gazdasági, honvédelmi érdekeit sértő vagy veszélyeztető leplezett törekvések felfedése és
elhárítása,
ac) a kormányzati döntésekhez szükséges, külföldre vonatkozó, illetve külföldi eredetű információk megszerzése,
ad) az  ország az  alapvető emberi jogok gyakorlását biztosító törvényes rendjének, a  többpárti rendszeren
alapuló képviseleti demokráciának és a  törvényes intézmények működésének jogellenes eszközökkel történő
megváltoztatására vagy megzavarására irányuló leplezett törekvések felderítése és elhárítása, valamint
ae) a  terrorcselekmények, az  illegális fegyver- és kábítószer-kereskedelem, valamint a  nemzetközileg ellenőrzött
termékek és technológiák illegális forgalmának felderítése és megakadályozása”.
[64] Az Alkotmánybíróság gyakorlata következetes abban, hogy a  nemzetbiztonsági érdekek védelme nem
csupán alkotmányos cél, hanem állami kötelezettség is egyben. Az  ország szuverenitása és az  alkotmányos,
az  Alaptörvényben meghatározott rendje a  demokratikus jogállam működéséhez nélkülözhetetlen alapértékek.
Az  ország szuverenitásának érvényre juttatása, politikai, gazdasági és honvédelmi érdekeinek megóvása,
a  szuverenitást, illetőleg az  alkotmányos rendet sértő vagy veszélyeztető tevékenységek felderítése és elhárítása
az  államnak az  Alaptörvényből közvetlenül levezethető kötelezettsége {hasonlóan: 26/2013. (X. 4.) AB határozat,
Indokolás [144]; Abh., Indokolás [42]}.
[65] A nemzetbiztonsági ellenőrzés egyik alapvető célja azon kockázati tényezők felderítése, hogy a  társadalom és
a  törvényes rend biztonsága szempontjából kiemelten fontos tevékenységek, illetve az  ilyen tevékenységeket
folytató fontos és bizalmas munkakörre jelölt, illetve az  ilyen munkakört betöltő személyek esetében
megállapíthatók-e olyan kockázati tényezők, amelyek felhasználásával e  személyek tevékenysége jogellenes
céllal befolyásolhatóvá, támadhatóvá válhat. A  cél tehát annak felderítése, hogy az  érintett személynek
a  nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső jogviszonnyal összefüggő tevékenységét éri-e külső befolyás, vagy
körülményei alapján befolyásolhatóvá válhat, vagy vált (Abh., Indokolás [61]).
[66] Az Alkotmánybíróság az  Abh.-ban is elismerte, hogy a  jogalkotó előírhat a  különböző állami tevékenységek
végzéséhez, munkakörök betöltéséhez nemzetbiztonsági követelményeknek való megfelelést, védve ezzel
a demokratikus jogállamot, a társadalmat és annak értékeit (lásd: Indokolás [43]).
[67] 4. Az  ügyészség alkotmányos szerepével kapcsolatosan a  következőket emeli ki az  Alkotmánybíróság. Az  állami
büntetőigény érvényesítésére irányuló közhatalmi tevékenységet az  állam a  büntető igazságszolgáltatás
szervezetrendszerén keresztül gyakorolja. E  szervezetrendszerben – az  Alaptörvény 25.  cikke értelmében –
a bíróságok igazságszolgáltatási tevékenységet végeznek, míg – az Alaptörvény 29. cikke értelmében – a közvádlói
jogkört az  ügyészség gyakorolja. Az  Alaptörvény 29.  cikk (1)  bekezdése egyértelműen rögzíti, hogy „[a] legfőbb
ügyész és az  ügyészség független”. Az  Alaptörvény deklarálja azt is, hogy az  ügyészség az  igazságszolgáltatás
közreműködőjeként mint közvádló az  állam büntetőigényének kizárólagos érvényesítője. Az  ügyészség
alkotmányos kötelessége az  Alaptörvény 29.  cikk (1)  bekezdés második mondata szerint a  bűncselekmények
üldözése, más jogsértő cselekményekkel és mulasztásokkal szembeni fellépés, valamint a jogellenes cselekmények
megelőzésének elősegítése.
[68] Az alkotmányozó hatalom egyértelműen kifejezésre juttatta, hogy az  ügyészség alapvető feladata és joga
az  állam büntetőigényének tárgyilagos, pártatlan, az  alapjogok védelmét biztosító érvényesítése. Az  ügyészség
Alaptörvényben rögzített közhatalmi jogkörét, ezen jogkör gyakorlásának a  feltételeit pedig az  állam köteles
garantálni. Ilyen módon teljesíti az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdéséből fakadó, az állami büntetőigény késedelem
nélküli érvényesítését megkívánó kötelezettségét {7/2018. (VII. 5.) AB határozat, Indokolás [32], [59]}.
[69] 4.1. Az  Alaptörvény 1.  cikk (2)  bekezdés e)  pontja, 9.  cikk (3)  bekezdés j)  pontja és a  29.  cikk (4)  bekezdése
alapján a  legfőbb ügyészt a  köztársasági elnök javaslatára az  Országgyűlés választja meg 9 évre. Az  Alaptörvény
felhatalmazása alapján a  legfőbb ügyész vezeti és irányítja az  ügyészi szervezetet és kinevezi az  ügyészeket.
Az Alkotmánybíróság a legfőbb ügyész és az ügyészség alkotmányos jogállását, közjogi helyzetét a 3/2004. (II. 17.)
AB határozatban értelmezte. A határozat szerint az ügyészség – szemben a bíróságokkal – nem önálló hatalmi ág,
de önálló alkotmányos szervezet (ABH 2004, 48, 58.).
[70] A 42/2005. (XI. 14.) AB határozat megállapította, hogy a  hatalmi ágak elválasztására és a  büntető hatalomra
vonatkozó alkotmányos követelményekből és garanciákból egyértelműen következik, hogy a  közhatalmat
gyakorló állami szervezetek csak az  Alkotmány és az  Alkotmányon alapuló szervezeti és eljárási-végrehajtási
törvények kifejezett felhatalmazása és feladatkijelölése alapján vehetnek részt a  büntető felelősségre vonás
folyamatában (ABH 2005, 504, 517–518.). Az Alkotmánybíróság a 14/2002. (III. 20.) AB határozatában hangsúlyozta,
hogy a  „vádrendszerű és kontradiktórius eljárás lényegéből fakadó követelmény, hogy az  igazságszolgáltatás
monopóliumával rendelkező bíróság és a  közvádlói hatalmat kizárólagosan birtokló ügyészség hatásköre,
tevékenysége, mozgástere egyaránt átlátható, kiszámítható legyen. […] Az  Alkotmány rendelkezéseiből
az  következik, hogy az  ügyész közvádlói monopóliumának éppúgy töretlennek kell lennie, mint ahogyan
az  ítélkezésben a  bírói függetlenséget és a  pártatlanságot megtestesítő állásfoglalásnak kell kifejezésre jutnia”
(ABH 2002, 101, 113.). Az  Alaptörvény hatálybalépésével az  ügyészség alkotmányos pozíciója nem változott: nem
önálló hatalmi ág, de az  Alaptörvény 29.  cikke szerinti alkotmányos szerv, az  igazságszolgáltatás közreműködője.
Jelentősége van annak is, hogy az alkotmányozó hatalom a bíróságok [XXVIII. cikk (1) bekezdése] és a bírák [26. cikk
(1) bekezdése] függetlensége, továbbá a VI. cikk (4) bekezdése alapján létrehozott hatóság (Nemzeti Adatvédelmi és
Információszabadság Hatóság) függetlenségén túl, a legfőbb ügyész és az ügyészség függetlenségét is nevesítette
az Alaptörvényben.
[71] 5. Ahogyan arra a  fentiekben (Indokolás [58]–[61]) az  Alkotmánybíróság – egyetértve a  legfőbb ügyész
indítványozóval – rámutatott, az  Nbtv. 71.  § (4)  bekezdése és a  72/B.  § (8)  bekezdése csak egy látszólagos
mérlegelési lehetőséget biztosít a  legfőbb ügyész részére. Az Nbtv. nem biztosít lehetőséget arra, hogy az érintett
ügyészt szolgálati viszonyának fenntartása mellett más ügyészi munkakörbe ossza vagy osztassa be a  legfőbb
ügyész. Döntése alapjául az  elkészült szakvéleményben található nemzetbiztonsági kockázat megállapításának
ténye szolgálhat, melynek részleteit azonban az indítványozó szerint nem ismerheti meg.
[72] Egyrészről a  jogalkotó előírhat a  különböző állami tevékenységek végzéséhez, munkakörök betöltéséhez
nemzetbiztonsági követelményeknek való megfelelést. Így nem vitatott az, hogy a  nemzetbiztonsági ellenőrzés
– jelen ügyben az ügyészek nemzetbiztonsági ellenőrzése – szükséges lehet. Másrészről viszont a nemzetbiztonsági
ellenőrzés terjedelme és mélysége nem lehet korlátlan, ezért a  beavatkozás szükségessége mellett annak
arányosságát is szem előtt kell tartani. Ahogyan arra az  Alkotmánybíróság az  Abh.-ban is rámutatott, az  Nbtv.
nemzetbiztonsági ellenőrzéssel kapcsolatos szabályrendszere egy uniformizált szabályösszesség: alkotmányjogi
szempontból nagyon különböző hivatásrendekre azonos szabályokat rendel alkalmazni. Azonban az  Alaptörvény
ezeket a  különböző hivatásrendeket eltérő módon és terjedelemben szabályozza, és az  alaptörvényi védelem is
eltérő.
[73] Ugyanakkor az  Alaptörvény 29.  cikk (1)  bekezdése szerint a  legfőbb ügyész és az  ügyészség független, továbbá
az Alaptörvény 29. cikk (3) bekezdése alapján a legfőbb ügyész vezeti és irányítja az ügyészi szervezetet. A vizsgált
szabályok az Alkotmánybíróság szerint aránytalanul korlátozzák a  legfőbb ügyész és az ügyészség az Alaptörvény
29.  cikk (1) és (3)  bekezdéseiben biztosított alkotmányos mozgásterét. Az  Alkotmánybíróság megítélése szerint
az  Nbtv. 71.  § (4) és a  72/B.  § (8)  bekezdései ellentétesek az  Alaptörvény megjelölt rendelkezéseivel, ezért
az alaptörvény-ellenes jogszabályi rendelkezések megsemmisítéséről határozott.
[74] Mivel az  Alkotmánybíróság a  támadott rendelkezések alaptörvény-ellenességét az  Alaptörvény 29.  cikk
(1)  és (3)  bekezdései alapján a  fentiek szerint megállapította, az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésével, T)  cikk
(1) bekezdésével, XII. cikk (1) bekezdésével és 29. cikk (7) bekezdésével kapcsolatos indítványi elemek vizsgálatától
– kialakult gyakorlatának megfelelően – eltekintett.
[75] 6. Az  alaptörvény-ellenesség jogkövetkezményének megállapítása során az  Alkotmánybíróságnak
figyelemmel kellett lennie arra, hogy az  Nbtv. 71.  § (4)  bekezdése és a  72/B.  § (8)  bekezdése – hasonlóan
az  Nbtv. nemzetbiztonsági ellenőrzés és felülvizsgálati eljárás szabályainak többségéhez – egy uniformizált
szabályösszesség, mely nagyon különböző hivatásrendekre azonos szabályokat rendel alkalmazni. Az  uniformizált
szabályösszesség ex nunc hatályú megsemmisítése a jogviszonyok létrehozását, és a nemzetbiztonsági szolgálatok
ilyen irányú működését is veszélyeztethetné, ellehetetlenítené.
[76] Figyelemmel a IV.6. pontban ismertetettekre (Indokolás [53]–[54]), és arra, hogy jelen határozattal megsemmisített
rendelkezések alkotmányos újraszabályozása jogalkotási feladatot ró az  Országgyűlésre, továbbá arra, hogy
az  Nbtv. 71.  § (4)  bekezdése és a  72/B.  § (8)  bekezdése is több különböző élethelyzetet próbál meg szabályozni,
az  Alkotmánybíróság megítélése szerint az  V.  pontban (Indokolás [55] és köv.) vizsgált szabályok azonnali
megsemmisítése – hasonlóan a  IV.  pontban (Indokolás [23] és köv.) vizsgált szabályokhoz – jogbizonytalanságot
okozna. A  megsemmisíteni rendelt rendelkezések hatályban tartása kevesebb veszélyt jelent a  jogrend épsége
és a  jogalkalmazás szempontjából, ezért az  Nbtv. 71.  § (4)  bekezdését és a  72/B.  § (8)  bekezdését – figyelemmel
az Abtv. 45. § (4) bekezdésére – az Alkotmánybíróság jövőbeli, 2019. március 31-i hatállyal semmisítette meg.
VI. [77] Az Alkotmánybíróság e  határozatát az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdés első mondata alapján közzé kell tenni a  Magyar
Közlönyben.
Budapest, 2018. november 6. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1689/2018. (XII. 17.) Korm. határozata a Zrínyi 2026 Honvédelmi és Haderőfejlesztési Program kiemelt humánpolitikai célkitűzéseinek megvalósítását szolgáló egyes intézkedésekről.
A Kormány, elismerve a  Hazánk és állampolgárai biztonságának, védelmének érdekében kifejtett kimagasló teljesítményt és
áldozatvállalást, a Magyar Honvédség állománya és a gondoskodási körébe tartozó személyek otthonteremtésének elősegítése
és ezáltal életfeltételeik javítása érdekében, összhangban a Zrínyi 2026 Honvédelmi és Haderőfejlesztési Program humánpolitikai
célkitűzéseivel
 1. egyetért azzal, hogy a  Magyar Állam tulajdonában és a  Honvédelmi Minisztérium vagyonkezelésében lévő
lakások és a  lakásokhoz tartozó nem lakáscélú helyiségek (a  továbbiakban: lakások) az  arra jogosultak részére
– a meglévő ingatlanpiaci hatásokat ellensúlyozva és a túlzott pénzintézeti eladósodást elkerülve a jelenleg hatályos
szabályokban foglaltakhoz képest szélesebb kedvezmények mellett – elidegenítésre kerüljenek;
2. felhívja a honvédelmi minisztert, hogy az 1. pontban foglaltak érdekében vizsgálja felül a Honvédelmi Minisztérium
rendelkezése alatt lévő lakások és nem lakáscélú helyiségek elidegenítésének feltételeiről szóló 8/2013. (VIII. 9.)
HM rendeletet, és gondoskodjon annak módosításáról, azzal, hogy
a) a lakások vételára a korábban köztulajdonú lakást nem vásárló honvédségi bérlők esetében a beköltözhető
becsült forgalmi érték 25%-a, egyösszegű megfizetés esetén 20%-a legyen,
b) az egy összegben megvásárolt lakásra 5 év időtartamra elidegenítési és terhelési tilalom kerülhessen
bejegyzésre, és
c) az elidegenítés nem terjedhet ki az olyan lakásra,
ca) amely állami vezető részére a  honvédek jogállásáról szóló 2012.  évi CCV.  törvény 2.  § 13.  pontja
szerinti honvédségi szervezetnél és a  Katonai Nemzetbiztonsági Szolgálatnál betöltött országos
parancsnoki vagy helyőrségparancsnoki megbízatáshoz rendelten került juttatásra,
cb) amely főosztályvezető vagy azzal azonos vagy magasabb besorolású vezetői vagy parancsnoki
beosztást ellátó személyek, továbbá a  HM Központi Lakásbizottság elnöke, titkára és a  Magyar
Honvédség vezénylő zászlósa részére e  beosztás ellátása alatt került juttatásra, és e  beosztásból
adódó többletfeladatok ellátása okán a  juttatott lakás mérete több mint egy lakószobával
meghaladta a jogos lakásigény mértékét,
cc) amelynek alapterülete a 100 m2-t meghaladja,
cd) amely nem lakáscélra hasznosított, vagy
ce) amely honvédelmi szerv intézményi területén található;
Felelős: honvédelmi miniszter
Határidő: 2018. december 31.
3. felhívja a  nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli minisztert, hogy – a  Magyar Állam tulajdonában és
Honvédelmi Minisztérium vagyonkezelésében lévő lakott lakások és a lakásokhoz tartozó nem lakáscélú helyiségek
elidegenítésének gyors lebonyolítása érdekében – a  honvédelmi miniszterrel együttműködve, a  Magyar Nemzeti
Vagyonkezelő Zártkörűen működő Részvénytársaság (a  továbbiakban: MNV Zrt.) útján gondoskodjon olyan
megbízási szerződés megkötéséről, amely alapján a lakott lakásokat és helyiségeket a Magyar Állam képviseletében
a  Honvédelmi Minisztérium teljes jogkörrel és felelősséggel, a  tulajdonosi joggyakorlónak történő utólagos
beszámolási kötelezettség mellett értékesíthesse, azzal, hogy a lakások forgalmi értékét megállapító értékbecslések
elfogadásához az  MNV Zrt. jóváhagyása szükséges; az  MNV Zrt. részéről a  jóváhagyás kiadásához szükséges
felülvizsgálatra rendelkezésre álló időtartam Budapest és a megyei jogú városok vonatkozásában a 30 napot, egyéb
települések esetében a 45 napot nem haladhatja meg, azzal, hogy ezen időtartamba nem számít bele az MNV Zrt.
részéről tett szakmai észrevételekre adott válaszadás időtartama;
Felelős: nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli miniszter
honvédelmi miniszter
Határidő: 2018. december 31.
 4. felhívja a  honvédelmi minisztert, hogy a  lakáselidegenítések előkészítéséhez és lebonyolításához szükséges
szervezeti feltételeket és eljárásrendet, továbbá a  kapcsolódó jogszabályokat vizsgálja felül, és teremtse meg
a hatékony és gyors végrehajtás feltételeit.
Felelős: honvédelmi miniszter
Határidő: 2018. december 31. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
107/2011. (IX. 30.) HM utasítása a fejezeti kezelésű előirányzatokkal történő gazdálkodás szabályairól.
Az államháztartásról szóló 1992. XXXVIII. törvény
100/J. § (2) bekezdése, valamint a honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2004. évi CV. törvény 52. § (1) bekezdés f) pontja és 97. § (1) bekezdés l) pontja alapján – figyelemmel az államháztartás működési rendjéről szóló
292/2009. (XII. 19.) Korm. rendelet 20. § (4) bekezdésében és a honvédelmi szervek működésének az államháztartás működési rendjétől eltérő szabályairól szóló
346/2009. (XII. 30.) Korm. rendeletben foglaltakra – a fejezeti kezelésű előirányzatokkal történő gazdálkodás szabályairól az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló
212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 73. § b) pontjában meghatározott feladatkörében eljáró államháztartásért felelős
miniszterrel egyetértésben a következő
utasítást adom ki: 1. Általános rendelkezések 1. §
Az utasítás hatálya a Honvédelmi Minisztériumra (a továbbiakban: HM), valamint a honvédelmi miniszter közvetlen alárendeltségébe tartozó szervezetekre terjed ki.
2. § Az utasítás alkalmazása szempontjából:
a) gazdálkodó szervezet: az 1. melléklet szerinti, az
egyes előirányzatokkal való gazdálkodásra átruházott hatáskörben feljogosított szervezetek és HM-szervek,
b) kezelő szervezet: a HM Fegyverzeti és Hadbiztosi
Hivatal (a továbbiakban: HM FHH), mint a Központilag
kezelt lakástámogatási előirányzatok – Lakástámogatás
előirányzat kezelő szerve.
3. § (1) A gazdálkodó szervezetek feladataikat a HM Közgazdasági és Pénzügyi Hivatallal (a továbbiakban: HM
KPH) mint a pénzügyi és számviteli feladatok központosított végrehajtására kijelölt szervezettel együttműködésben
hajtják végre.
(2) A Központilag kezelt lakástámogatási előirányzatok
tekintetében a kincstári számlavezetés és finanszírozás, a
feladatfinanszírozási körbe tartozó előirányzatok felhasználása, valamint egyes államháztartási adatszolgáltatások
rendjéről szóló 46/2009. (XII. 30.) PM rendelet (a továbbiakban: PM Rendelet) VI. fejezetében foglaltak szerint
kell eljárni.
(3) A feladatfinanszírozás keretén kívüli előirányzatok,
célelőirányzat-felhasználási keretszámláról közvetlenül,
fejezeten kívülre átadott vagy kifizetett pénzeszközei forgalmának lebonyolítása, valamint a számlára befolyt bevételek felhasználására irányuló javaslattétel a HM KPH feladat- és hatáskörébe tartozik.
2. Az előirányzatok tervezése, módosítása, beszámolás 4. §
(1) Az államháztartás működési rendjéről szóló
292/2009. (XII. 19.) Korm. rendelet (a továbbiakban:
Ámr.) 48. §-a szerinti költségvetési javaslatokat a gazdálkodó szervezetek készítik el és a HM KPH részére a tárgyév február 22-ig küldik meg. A HM KPH a javaslatokat
számszakilag felülvizsgálja, intézkedik a szükséges korrekciók végrehajtására és a honvédelmi miniszter (a továbbiakban: miniszter) részére – szolgálati úton – jóváhagyásra felterjeszti. A jóváhagyást követően a gazdálkodó szervezetek és a kezelő szervezet az éves költségvetésben
meghatározott előirányzatok tárgyévben történő teljesítésével vagy felhasználásával összefüggésben – a (2) bekezdés szerinti kivétellel – az előírt adatszolgáltatási és elszámolási kötelezettségek tekintetében saját hatáskörben
járnak el.
(2) A gazdálkodó szervezetek és a kezelő szervezet – az
államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény (a továbbiakban: Áht.) 27. § és 27/B. §-ában, a mindenkori
költségvetési törvényben, valamint az Ámr. 56. § (7) bekezdésében foglaltakra tekintettel – az előirányzatok felhasználásával kapcsolatos előirányzat-átcsoportosítási javaslataikat a HM KPH részére küldik meg.
(3) A HM KPH
a) a javaslatokat felülvizsgálja és – amennyiben a javas
lat nem felel meg a jogszabályi, a közjogi szervezetszabályozó eszközök vagy a belső rendelkezések szerinti követelményeknek – intézkedik a hiányosságok megszüntetésére,
b) a felülvizsgált javaslatokat a miniszter részére – szolgálati úton – jóváhagyásra felterjeszti,
c) a jóváhagyott előirányzat-módosításokról a gazdálkodó szervezeteket és a kezelő szervezetet tájékoztatatja.
(4) A HM KPH
a) az előirányzatok teljesítéséről, a gazdálkodó szerve
zetek és a kezelő szervezet adatszolgáltatása alapján számszaki beszámolót és szöveges indokolást állít össze,
b) a kötelezettségvállalással terhelt maradványt, a gazdálkodó szervezetek és a kezelő szervezet által megküldött
beszámolók alapján felülvizsgálja és – szolgálati úton – a
miniszter részére jóváhagyásra felterjeszti.
(5) Előirányzat-maradványt terhelő kifizetés a tárgyévi
előirányzat terhére nem teljesíthető.
(6) A nonprofit korlátolt felelősségű társaságok éves
működéséről a HM Hadfelszerelési és Vagyonfelügyeleti
Főosztály (a továbbiakban: HM HVF), az MH Szociálpolitikai Közalapítvány tekintetében a Honvéd Vezérkar
Személyzeti Csoportfőnökség (a továbbiakban: HVK
SZCSF), a Hadigondozottak Közalapítványa tekintetében
a HM Társadalmi Kapcsolatok és Hadisírgondozó Hivatal
(a továbbiakban: HM TKHH) szöveges értékelést készít,
melyet a zárszámadáshoz kapcsolódóan meghatározásra
kerülő időpontig a HM KPH részére megküld.
5. § (1) Az államháztartás szervezetei beszámolási és
könyvvezetési kötelezettségének sajátosságairól szóló
249/2000. (XII. 24.) Korm. rendelet előírásai alapján a társadalmi szervek, alapítványok, nonprofit korlátolt felelősségű társaságok, közalapítványok részére előfinanszírozással nyújtott támogatásokat, átadott pénzeszközöket
egyéb követelésként kell nyilvántartani azok elszámolásáig.
(2) A követelés kivezetését az (1) bekezdés szerinti kedvezményezettek elszámolásának elfogadását követően, a
gazdálkodó szervezetek és a kezelő szervezet nyilatkozata
alapján, a HM KPH hajtja végre.
3. Előirányzat-finanszírozási terv 6. § (1) Az előirányzat-finanszírozási terveket a gazdálkodó
szervezetek és a kezelő szervezet adatszolgáltatása alapján
a HM KPH nyújtja be elektronikus úton a Kincstárhoz a
PM Rendelet 21. melléklete szerint meghatározott formában.
(2) Az adatszolgáltatást a 2. melléklet szerinti tartalommal havonta, a tárgyhónapot megelőző hónap 18-áig kell
megküldeni a HM KPH részére.
(3) Az adatszolgáltatás tartalmazza a jóváhagyott éves
kiadási előirányzatot és annak módosításait, valamint az
annak forrásául szolgáló bevételeket, maradványokat és
támogatásokat negyedéves, havi és a tárgyhónap esetében
dekádonkénti bontásban.
(4) A dekádonként 100 millió forintot elérő, vagy azt
meghaladó kiadási ütemet kötelezettségenként részletezni
és indokolni kell.
(5) A kifizetési ütem tárgyhónapon belül csak részletes
indoklással módosítható, melyhez az adatszolgáltatást a
kiadás várható teljesítésének időpontját megelőző 12. napig
kell megküldeni.
(6) A tárgyévre vonatkozó adatszolgáltatást, a jóváhagyott előirányzat 100%-os teljesülését követően már nem
kell teljesíteni.
7. § (1) Az előirányzat-finanszírozási tervet úgy kell elkészíteni, hogy az a kötelezettségvállalási jogkör gyakorlásának és a likviditás biztosításának alapjául szolgáljon.
(2) A teljesítésarányos finanszírozás megvalósulása, valamint a rendelkezésre állási díj Kincstár általi felszámításának elkerülése érdekében biztosítani kell a tényleges kifizetések terv szerinti teljesülését.
(3) Biztosítani kell az előirányzat-finanszírozási terv,
valamint a 8. § szerinti előirányzat-felhasználási terv közötti összhangot.
4. Előirányzat-felhasználási terv 8. § Az előirányzatokkal való gazdálkodás feladatainak
végrehajtásához a gazdálkodó szervezetek és a kezelő
szervezet a PM Rendelet 60. § (1) bekezdése előírásainak
megfelelően éves előirányzat-felhasználási tervet készítenek, és annak aktualizálásáról minden hónap 4-éig a HM
KPH részére adatszolgáltatást teljesítenek.
5. Kötelezettségvállalás 9. § (1) A 8/1. Beruházás alcím előirányzatai terhére kötelezettséget a gazdálkodó szervezet és a kezelő szervezet vezetője vagy az általa írásban kijelölt személy vállal.
(2) A 8/2. Ágazati célelőirányzatok alcím előirányzatai
terhére kötelezettséget – a Társadalmi szervezetek támogatása jogcímcsoport előirányzatai kivételével – 50 millió
forintig a gazdálkodó szervezetek vezetői, vagy az általuk
írásban kijelölt személy, 50–100 millió forint között a HM
védelemgazdaságért felelős helyettes államtitkára (a továbbiakban: HM VGHÁT), 100 millió forint felett a miniszter vállal.
(3) A Társadalmi szervezetek támogatása jogcímcsoporton belül kötelezettséget
a) a költségvetési törvényben címzetten nevesített szervezetek előirányzatai terhére a miniszter,
b) a Társadalmi szervezetek pályázati támogatása előirányzat terhére a HM parlamenti államtitkára
vállal.
(4) A kötelezettségvállalási dokumentumban a szakmai,
műszaki teljesítés határidejét úgy kell megállapítani, hogy
a pénzügyi teljesítés határideje nem haladhatja meg a
tárgyévet követő év június 30-át.
(5) Amennyiben a kötelezettségvállalás dokumentuma
támogatási szerződés, abban rögzíteni kell az Ámr. 112. §
(6) bekezdésében meghatározott tartalmi elemeket.
(6) A kötelezettségvállalásnak előirányzat-felhasználási terven kell alapulnia. A kötelezettségvállalás a gazdasági vezető vagy az általa írásban kijelölt személy ellenjegyzése után, és csak írásban történhet. A gazdasági vezető az
előirányzatok vonatkozásában a HM KPH főigazgatója.
10. § (1) Az Ámr. 235. § (2) és (4) bekezdéseiben előírt kötelezettségvállalások kincstári bejelentését
a) a Lakástámogatás előirányzat vonatkozásában a kezelő szervezet, a 8/1. Beruházás alcím egyéb előirányzatai
tekintetében a gazdálkodó szervezet által papíralapon
megküldött, a PM Rendelet 34. melléklete szerinti „Szerződésbejelentés” okmány alapján,
b) a 8/2. Ágazati célelőirányzatok költségvetési alcímhez tartozó előirányzatok tekintetében a PM Rendelet 49.,
50. és 51. mellékletei szerinti okmányok alkalmazásával
a HM KPH végzi elektronikus úton.
(2) A 8/1. Beruházás költségvetési alcím előirányzatainak – PM Rendelet 50. § (3) bekezdése szerinti –„Finanszírozási Alapokmány”-át a gazdálkodó szervezetek papíralapon megküldik a HM KPH részére ellenjegyzésre.
A HM KPH ellenjegyzést követően elektronikus úton továbbítja a Kincstárhoz.
8. Utalványozás, ellenjegyzés, érvényesítés
és a teljesítésigazolás 11. §
(1) A kiadások teljesítésének és a bevételek beszedésének elrendelése előtt a gazdálkodó szervezetek és a kezelő
szervezet okmányok alapján ellenőrzi és szakmailag igazolja azok jogosultságát, összegszerűségét és a szerződés
teljesítését.
(2) A szakmai teljesítésigazolás alapján az érvényesítő
ellenőrzi az összegszerűséget, a fedezet meglétét és azt,
hogy az előírt követelményeket betartották-e. Érvényesítést a gazdálkodó szervezet és a kezelő szervezet vezetője
által írásban megbízott, az Ámr.-ben előírt pénzügyi és
számviteli képesítéssel rendelkező személy végezhet.
(3) A kiadás teljesítésének, a bevétel beszedésének vagy
elszámolásának érvényesített okmány alapján történő elrendelésére (a továbbiakban: utalványozás) a gazdálkodó
szervezet és a kezelő szervezet vezetője vagy az általa írásban felhatalmazott személy jogosult. Az utalványozás to
vábbi feltétele a kötelezettségvállalás vagy jogszabály rendelkezése, illetve nemzetközi szerződés vagy nemzetközi
tagságból adódó kötelezettség dokumentuma.
(4) Az utalványozás ellenjegyzése a 8/1. Beruházás alcím előirányzatai tekintetében a gazdálkodó és a kezelő
szervezetnél, a 8/2. Ágazati célelőirányzatok költségvetési
alcím esetében a HM KPH-n történik.
(5) A szakmai teljesítés igazolására, az érvényesítésre,
az utalványozásra, az utalványozás ellenjegyzésére, valamint könyvelés igazolására a 3. melléklet szerinti formanyomtatványt (utalványrendeletet) kell alkalmazni.
(6) A kötelezettségvállalás, utalványozás, ellenjegyzés,
érvényesítés és a teljesítésigazolás rendjét a HM mint intézmény, továbbá az 1. mellékletben gazdálkodó szervezetnek kijelölt HM hivatalok és a Lakástámogatás előirányzat tekintetében a kezelő szervezet vezetőjének az
Ámr. 20. § (4) bekezdésében előírt – a HM KPH-val
egyeztetett – gazdálkodási intézkedése részletesen szabályozza.
(7) A HM mint intézmény vezetőjének gazdálkodási intézkedés tervezetét a HM Kontrolling és Szabályozási Főosztály állítja össze.
12. § (1) A Nemzetközi tagdíjak, tagdíj jellegű befizetések
jogcímcsoport előirányzatait terhelő kifizetésekre vonatkozó fizetési felszólításokat a HM KPH szakmai területét
érintően felülvizsgálja vagy a szakmai kompetenciáját
meghaladó esetekben az illetékes – szakmai felelős – szervezetek bevonásával felülvizsgáltatja.
(2) Amennyiben a felszólításban szereplő összeg kifizetésének jogossága igazolt, a HM KPH főigazgatója:
a) 100 millió forintos összeghatárig a kifizetést engedélyezi;
b) a kifizetésre vonatkozó javaslatát ba) 200 millió forintos összeghatárig a HM VGHÁT részére,
bb) 200 millió forint feletti kifizetés esetén – a HM
VGHÁT útján – a HM közigazgatási államtitkára (a továbbiakban: HM KÁT) részére jóváhagyásra felterjeszti.
(3) A költségvetés tervezési időszakában még nem ismert év közben felmerülő új feladatokkal kapcsolatos fizetési kötelezettségek teljesítésének elrendelése a HM KÁT
hatáskörébe tartozik.
13. § (1) Az előirányzatokkal való gazdálkodás
a) operatív belső kontrollrendszerét a gazdálkodó szer
vezetek és a kezelő szervezet, továbbá a HM mint intézmény vezetője alakítja ki és működteti,
b) operatív belső kontroll rendszerének szabályozottságát, szabályszerűségét, gazdaságosságát, eredményességét és hatékonyságát a gazdálkodó szervezetek és a kezelő
szervezet saját intézményi belső ellenőre, a HM mint intézmény esetében, a HM Belső Ellenőrzési Hivatal (a továbbiakban: HM BEH) az éves ellenőrzési tervében ütemezve ellenőrzi.
(2) A fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának
ellenőrzését a HM BEH a HM éves fejezetszintű államháztartási belső ellenőrzési terve alapján végzi.
9. Záró rendelkezések 14. § (1) Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
(2) Hatályát veszti
a) a fejezeti kezelésű előirányzatok 2010. évi felhaszná
lásának rendjéről szóló 27/2010. (III. 5.) HM utasítás,
b) a társadalmi szervezeteknek nyújtott költségvetési tá
mogatásokról szóló 45/2004. (HK 11.) HM utasítás. Dr. Hende Csaba s. k.,
honvédelmi miniszter


text:
111/2011. (XII. 2.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság által országos népszavazás kezdeményezésére irányuló aláírásgyűjtő ív és az azon szereplő kérdés hitelesítése tárgyában hozott határozat ellen benyújtott kifogás alapján meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 84/2011. (VI. 24.) OVB határozatát helybenhagyja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. A választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 130. § (1) bekezdése alapján kifogás érkezett
az Alkotmánybírósághoz az Országos Választási Bizottság (a továbbiakban: OVB) 84/2011. (VI. 24.) OVB határozata
(a továbbiakban: OVBh.) ellen.
A kezdeményező – aki azonos a kifogástevővel – országos népszavazás kezdeményezésére irányulóan aláírásgyűjtő ív
mintapéldányát nyújtotta be, amelyen az alábbi kérdés szerepelt: „Egyetért-e Ön azzal, hogy a munkaviszonyban járó
szabadság kiadására vonatkozó szabályok a 2011. január 1-jén hatályos szabályok szerint legyenek?”
Az OVB az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadta. Megállapította, hogy a kezdeményezésben
foglalt kérdés nem felel meg az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény
(a továbbiakban: Nsztv.) 13. § (1) bekezdésében foglalt követelménynek, mert a választópolgárok számára nem
egyértelmű mi értendő a „2011. január 1-jén hatályos szabályok” alatt. A választópolgároktól ugyanis nem várható el,
hogy a jogszabályok részletes tartalmával tisztában legyenek. Mindezekre tekintettel az OVB – hivatkozással az Nsztv.
10. § c) pontjára és 13. § (1) bekezdésére – a kérdés hitelesítését megtagadta.
A kifogástevő álláspontja szerint az OVBh. nem megalapozott, mert a népszavazási kérdésnek nem kell a döntéssel
összefüggő valamennyi részletet tartalmaznia, elegendő, ha a kérdésre egyértelműen lehet igen-nel vagy nem-mel
válaszolni. Véleménye szerint a kérdés alapján a választópolgár egyértelműen tud dönteni, nem szükséges, hogy
a kérdésből kiderüljenek a szabadság kiadásának részletszabályai, valamint azok a választópolgár számára
megismerhetőek. Véleménye szerint helytelen az OVB arra vonatkozó álláspontja, hogy a választópolgároktól nem
várható el a jogszabályok részletes ismerete, mert a jogállam jogrendje arra épül, hogy a választópolgárok tudatos és
tájékozott döntéshozók, akik ismerik a rájuk vonatkozó szabályokat. Mindezekre tekintettel a kifogástevő az OVBh.
megsemmisítését és az OVB új eljárásra való utasítását kérte az Alkotmánybíróságtól.
Az OVB kifogással támadott határozata a Magyar Közlöny 2011. évi 69. számában 2011. június 24-én jelent meg,
a kifogást 2011. július 8-án – a törvényi határidőn belül – terjesztették elő az OVB-nél.
II. A kifogás nem megalapozott.
1. Az Alkotmánybíróságnak a jelen ügyben irányadó hatáskörét az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
1. § h) pontjában foglaltaknak megfelelően a Ve. 130. §-a határozza meg. Az Alkotmánybíróságnak a kifogás alapján
lefolytatott eljárása jogorvoslati eljárás. Ennek során az Alkotmánybíróság – alkotmányos jogállásával és
rendeltetésével összhangban – a beérkezett kifogás keretei között azt vizsgálja, hogy az aláírásgyűjtő ív és
a népszavazásra szánt kérdés megfelel-e a jogszabályi feltételeknek, és hogy az OVB az aláírásgyűjtő ív hitelesítési
eljárásában az Alkotmánynak és az irányadó törvényeknek megfelelően járt-e el. [63/2002. (XII. 3.) AB határozat, ABH
2002, 342, 344.]
2. Az OVB a kifogással támadott határozatában megállapította, hogy a kérdés nem felel meg az Nsztv. 13. §
(1) bekezdésében foglalt egyértelműség követelményének.
Az Alkotmánybíróság – az OVB határozatában foglalt indokolással egyetértve – a kifogást nem találta
megalapozottnak. Ezért a 84/2011. (VI. 24.) OVB határozatot az abban foglalt indokok helyességére tekintettel, azonos
indokok alapján helybenhagyta.
Az Alkotmánybíróság a határozat közzétételét az OVB határozatának a Magyar Közlönyben való megjelenésére
tekintettel rendelte el.
Budapest, 2011. november 29. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1157/2013. (III. 28.) Korm. határozata középtávú logisztikai stratégia megalkotásáról.
A Kormány a Nemzeti Együttműködés Programjában és az Új Széchenyi Tervben megfogalmazott célkitűzésekkel
összhangban, a logisztika ipar versenyképességének megőrzése és fokozása érdekében felhívja a nemzetgazdasági
minisztert, hogy a kormányzati stratégiai irányításról szóló 38/2012. (III. 12.) Korm. rendelet, valamint a kidolgozás alatt
álló Országos Fejlesztési és Területfejlesztési Koncepció fejlesztési prioritásait figyelembe véve készítse el a magyar
logisztika ipar középtávú stratégiáját a logisztikai ágazat szakmai szövetségeivel, valamint az IFKA Iparfejlesztési
Közhasznú Nonprofit Kft.-vel együttműködve. Felelős: nemzetgazdasági miniszter Határidő: 2013. május 31.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök