text:
10/2011. (HK 9.) HVK HIICSF s z a k utasítása a Nemzeti Közszolgálati Egyetem létrehozásának híradó, informatikai és információvédelmi feladatairól.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló
2004. évi CV. törvény 110. § (1) bekezdése alapján, figyelemmel a Nemzeti Közszolgálati Egyetem létrehozásával
kapcsolatos egyes feladatokról szóló 44/2011. (IV. 20.)
HM utasítás rendelkezéseire, valamint a 22/2011. (HK 9.)
HM KÁT–HVKF együttes intézkedésében (a továbbiakban HM KÁT–HVKF együttes intézkedés) a Nemzeti
Közszolgálati Egyetem létrehozásával kapcsolatos egyes
szakmai feladatok végrehajtására vonatkozóan meghatározott szervezési időszak I–II. üteme szakmai feladatainak
végrehajtására – az alábbi
szakutasítást adom ki. 1. Általános rendelkezések 1. A szakutasítás hatálya a Honvédelmi Minisztériumra
(a továbbiakban: HM), a honvédelmi miniszter (a továbbiakban: miniszter) közvetlen alárendeltségébe tartozó szervezetekre, valamint a Magyar Honvédség (a továbbiak
ban: MH) végrehajtásban érintett katonai szervezeteire
(a továbbiakban együtt: végrehajtásban érintett szervezetek) terjed ki.
2. Felkérem a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem
(a továbbiakban: ZMNE) rektorát, hogy a jelen szakutasításban a ZMNE részére megfogalmazott feladatok végrehajtása érdekében szíveskedjen együttműködni.
3. A HM és a végrehajtásban érintett szervezetek a HM
utasításban meghatározott feladataik maradéktalan és határidőre történő végrehajtása érdekében a jelen
szakutasításban szabályozott szakmai követelmények
alapján végzik tevékenységüket.
4. A 44/2011. (IV. 20.) HM utasítás (a továbbiakban:
HM utasítás) 3. § (4) bekezdése szerint ingó- és ingatlanvagyon átadás-átvételét a 95/65/2001. HM KPSZH nyilvántartási számon kiadott, a HM fejezet egységes számviteli politikája című szabályzata 1. mellékletének, Leltározási és Leltárkészítési Szabályzata alkalmazásával kell
végrehajtani. A ZMNE és a végrehajtásban érintett szervezetek közötti szakanyagok és technikai eszközök mozgásbizonylat nélküli átcsoportosítását nem engedélyezem.
5. A ZMNE gazdálkodási körében beszerzett távközlési
és informatikai eszközök, szolgáltatások a hozzájuk kapcsolódó kedvezmények, működési támogatások jogfolytonosságának biztosítása érdekében a felsőoktatás híradó és
informatikai infrastruktúrájának alapját képező távközlési
eszközpark és hálózat a ZMNE tulajdonát képezik. A HM
utasításban meghatározott szervezési időszak I–II. ütemében a ZMNE rendelkezésre bocsátja az objektumaiban elhelyezésre kerülő szervezetek, valamint a későbbiekben
megalakításra kerülő ZMNE jogutód kar részére az alapvető működéshez szükséges eszközöket és hálózati elemeket, továbbá felkészül az átadás-átvételek végrehajtására
az eszköz- és szolgáltatásbiztosítási javaslata alapján.
6. A ZMNE katonai szakmai képzéseihez kiutalt híradó
hadfelszerelési besorolású eszközöket a készletek megbontása, valamint mozgatása nélkül történő leltározást és
nyilvántartásba vételt követően az MH Támogató Dandár
(a továbbiakban: MH TD) vegye át és használatra adja
vissza a ZMNE részére. A szakanyagok átadás-átvétele során kerülni kell a felesleges eszköz és anyagmozgatást,
tantermi készletek megbontását az akkreditációs engedélyek, valamint a felsőoktatási katonai szakmai képzések
folyamatosságának biztosíthatósága érdekben. Az átadás-átvételt az érintett szervezetek a HM utasításban
meghatározott ütemterv szerint 2011. június 30-ig a helyszínen hajtsák végre.
7. Az MH TD a jelenleg is biztosított MH központi távközlési szolgáltatásokat az érvényben lévő jogszabályokban és belső szabályzókban meghatározott rendben és jogosultságokkal biztosítsa a ZMNE részére.
8. Az üzemelő rendszerekről, illetve a biztosított szolgáltatásokról az átvett nyilvántartások kerüljenek pontosításra, amennyiben ezek nem állnak rendelkezésre, akkor új
nyilvántartások készítése és vezetése szükséges.
9. A feladatvégrehajtás érdekében a ZMNE állítsa össze
és küldje meg az MH TD részére a jelenleg igénybevett és
továbbra is biztosítandó MH központi távközlési szolgáltatásokat felhasználónkénti bontás szerint.
10. Az Nemzeti Közszolgálati Egyetem (a továbbiakban NKE) informatikai rendszerének fejlesztését, üzemeltetését és logisztikai biztosítását a ZMNE, illetve a megalakítást követően a jogutód szervezet hajtja végre.
11. A ZMNE, illetve annak jogutód szervezete hajtsa
végre az MH Ludovika Zászlóalj (a továbbiakban: MH
LZ) informatikai rendszere beüzemelését a rendelkezésre
álló számítástechnikai és hálózati erőforrások felhasználásával.
12. Az MH LZ informatikai rendszerének üzemeltetését
a ZMNE, illetve annak jogutód szervezete hajtja végre térítésmentesen.
13. Az MH TD parancsnoka és a ZMNE rektora kössön
együttműködési megállapodást az üzemeltetési feladatok
ellátása érdekében, amelyben kerüljenek meghatározásra a
hatáskörök és a felelősségi területek, kerüljön szabályozásra az egymás területére történő belépés.
14. A II. és III. ütem szakfeladatainak koordinálása,
végrehajtása, a 2012. évi költségek tervezése érdekében az
érintett szervezetek képviselőiből bizottság megalakítását
rendelem el.
2. Általános feladatok híradó
és informatikai szakterületen 15. A ZMNE távbeszélő rendszere és az MH Hírközlő
hálózata közötti távbeszélő áthívások költséghatékony
biztosítása érdekében az MH Távbeszélőrendszerének
számkiosztási tervéből a 29xxx és a 20xxx hívószámtartományok – kivétel a 20500–20699 tartomány – használhatók.
16. A ZMNE távbeszélő és faxszolgáltatásokkal történő
ellátását a ZMNE jelenleg üzemelő ISDN távbeszélő központjáról kell biztosítani.
17. Díjköteles közcélú távközlési szolgáltatások elérése
az MH Hírközlő hálózatán keresztül nem biztosítható az
NKE illetve a ZMNE vonatkozásában.
3. Általános feladatok az informatikai szolgáltatások
területén 18. A ZMNE tulajdonában lévő azon polgári kivitelű,
kereskedelmi forgalomban kapható szoftvereket futtató
informatikai eszközök, amelyeket az egyetemi adminisztráció érdekében alkalmaznak, az egyetemi oktatók napi tevékenységét segítik, vagy az ZMNE hallgatóinak általános számítástechnikai alapképzését biztosítják – nem beleértve a katonai informatikai rendszerek oktatásának alapját képező eszközöket és szoftvereket –, a ZMNE tulajdonában maradnak. A ZMNE ellátja ezek üzemeltetését, fejlesztését, felhasználásuk szervezését, logisztikai és pénzügyi biztosítását, a licencek megújítását és frissítését. A
ZMNE azon számítástechnikai eszközei és szoftverei,
amelyeket a katonai informatikai rendszerek oktatásához
használnak, az MH TD részére térítés nélkül átadásra kerülnek. Az MH TD ezen eszközöket és szoftvereket tulajdonosként vételezze be, majd a katonai informatikai rendszerek oktatása céljából felhasználásra a ZMNE részére
adja át.
19. A pályázatokon elnyert számítástechnikai eszközök,
rendszerek fenntartását és működtetését az előírt határidőig a pályázatot elnyerő szervezetnek kell biztosítania.
20. Az MH TD által bevételezett, majd felhasználásra a
ZMNE-nek átadott informatikai eszközök és szoftverek
elhelyezéséről, védelméről, felhasználásuk szervezéséről,
üzemeltetéséről, logisztikai és pénzügyi biztosításáról a
ZMNE gondoskodjon. Az MH-ban rendszeresített, illetve
alkalmazásba vett katonai informatikai rendszerek fejlesztésének érvényre juttatása a ZMNE-nek átadott informatikai eszközök és katonai célú szoftverek képességeinek vonatkozásában az MH feladata.
21. Az MH-ban rendszeresített, illetve alkalmazásba
vett speciális katonai célú informatikai rendszerek oktatásához szükséges hardverek és szoftverek beszerzése és
üzembe helyezése a ZMNE-n az MH feladata. Az ily módon beszerzett informatikai eszközök az MH tulajdonában
maradnak. A ZMNE objektumaiban állandó elhelyezést
kapott és ott katonai informatikai rendszerek oktatása céljából alkalmazott stacioner informatikai eszközök őrzés-védelme, üzemeltetése, logisztikai és pénzügyi biztosítása a ZMNE feladata. Azon speciális katonai célú és kialakítású, mobil informatikai eszközök esetében, amelyek
oktatása tábori körülmények között valósul meg, az üzemeltetés, a fejlesztés, a logisztikai és pénzügyi biztosítás
az MH feladata.
4. Általános feladatok
az elektronikus információvédelem területén 22. A ZMNE NATO minősített elektronikus adatkezelésre feljogosított munkaállomásainak üzemeltetését a HM
utasításban meghatározott szervezési időszak I–II. ütemében továbbra is a ZMNE kijelölt állománya lássa el.
23. A munkaállomások – a kapcsolódó biztonsági dokumentációval, okmányokkal, merevlemezes tárolóval
együtt – azt követően kerülhetnek átadásra a későbbiekben
megalakításra kerülő ZMNE jogutód kar részére, hogy az
új szervezetnél kialakításra kerülnek a minősített adatkezelés (személyi-, fizikai-, adminisztratív-, elektronikus
biztonsági) feltételei. Abban az esetben, ha a meghatározott feltételek nem valósulnak meg a szervezési időszak
alatt, úgy a ZMNE kezdeményezze a munkaállomások
rendszerengedélyének visszavonását.
24. A ZMNE által kezelt rejtjelző dokumentációkat
nyilvántartás és tárolás céljából a vonatkozó előírások szerint az irattári kezelés lehetőségének megfelelően elkülönítve adja át a NATO/NYEU Központi Rejtjelelosztónak
mindaddig, amíg a későbbiekben megalakításra kerülő
NKE-nél a rejtjeltevékenység végzéséhez szükséges feltételek kialakításra kerülnek.
25. A ZMNE a vonatkozó szabályzók betartásával adja
át a rejtjelző technikai eszközöket és CCI rejtjelző elszámolású szakanyagokat az MH Logisztikai Ellátó Központ
4. számú Raktárbázis útján az MH TD részére. A jogszabályi feltétek teljesülése esetén az MH TD kiadja azokat a
későbbiekben megalakításra kerülő NKE részére.
26. A ZMNE a beléptető rendszer vezérlőgép, az elektronikus kulcskiadó szekrény, a vendégkártya kiadó számítógép informatikai eszközüzemeltetési feladatait a ZMNE
az MH TD részére 2011. június 30-ig adja át. A beléptetéssel kapcsolatos engedélyezési jogkörrel összefüggő feladatokat az MH LZ vegye át.
27. A ZMNE a személyhez nem kötött proximity kártyákról, a fényképes belépési engedélyekről, illetve a belépési engedélyeknek az MH LZ részére történő átadásáról
készítsen jegyzéket, melyet 2011. szeptember 01-ig küldjön meg a HVK Híradó, Informatikai és Információvédelmi Csoportfőnökség (a továbbiakban: HVK HIICSF) részére. Az átadás-átvételt követően a ZMNE a belépési engedély igényeit az MH LZ parancsnoka útján terjessze fel
a HVK HIICSF részére.
28. A ZMNE az objektumban kialakított és átadásra kerülő biztonságtechnikai eszközökről készítsen jegyzéket,
melyet a biztonságtechnikai eszközök dokumentációival
együtt a létesítmény üzemeltetéséért felelős szervezet az
MH TD részére 2011. június 30-ig adja át.
5. Általános feladatok a dokumentumvédelem
és ügyviteli szakterületen
29. A ZMNE ügyviteli szerve 2011. december 31-ig
működik. A ZMNE-n 2011. december 31-ig végrehajtják a
nyílt és a minősített iratok tételes ellenőrzését és a minősített adat védelméről szóló 2009. évi CLV. törvényben
meghatározott szempontok alapján felül kell vizsgálni a
saját készítésű minősített iratok minősítését.
30. A feladat- és hatáskör megosztása során a további
működéshez szükséges iratokat a ZMNE ügyviteli szerve
futárjegyzéken vagy ügyintézőnként felfektetett hárompéldányos jegyzéken adja át az MH LZ részére. A ZMNE
ügyviteli szerve a nyilvántartásait és az iratkezelési segédleteit az év végén zárja le és azokat az irataikkal együtt – az
ügyintézőnél lévő iratok visszavétele nélkül - jegyzőkönyvön adja át a ZMNE jogutód kar ügyviteli szervének. A
jegyzőkönyvben csak a főnyilvántartó könyveket kell felsorolni, az azokban lévő nyilvántartások meglétét az átadás során tételesen ellenőrizzék le. Az átadás során a kiadott iratok meglétét nem kell tételesen leellenőrizni, elég
a nyílt és a minősített iratok tételes ellenőrzéséről készült
jegyzőkönyvet mellékelni az átadás – átvételi jegyzőkönyvhöz.
31. Az irattári elszámolási okmányokon lévő iratokat
soron kívül át kell adni a HM Hadtörténeti Intézet és Múzeum (a továbbiakban HM HIM) Levéltár, illetve Központi Irattár részére. Rögzítsék az átadás- átvételi jegyzőkönyvben, hogy a 2011. december 31-e előtt a ZMNE-én
keletkezett levéltári értékű iratokat – az egyetem saját le
véltárának gyűjtőkörébe tartozó iratok kivételével – a HM
HIM Levéltár, illetve Központi Irattárba kell leadni, akkor
is, ha azok irattári kezelésére, csak 2011. december 31-e
után kerül sor. Az iratok tételes ellenőrzéséről készült
jegyzőkönyv aláírását követően, a 2011. évről szóló – de
2012-ben esedékes – ügyviteli, biztonsági vezetői jelentéseket soron kívül, de legkésőbb 2011. december 31-ig a
HIICSF részére küldjék meg.
32. Az MH TD módosítsa a budapesti katonai futárjárat
rendjét olyan szervezési rendben, hogy az ügyviteli anyagok fogadását, a futárküldemények átvételét 2011. szeptember 01-től már az MH LZ ügyvitele hajtja végre.
33. A ZMNE kezelésében (használatában) lévő híradó,
informatikai, információvédelmi, valamint ügyviteli és
dokumentumvédelmi szakanyagok megosztására a ZMNE
rektora és az MH LZ parancsnoka tegyen javaslatot a HVK
HIICSF csoportfőnökének 2011. június 30-ig.
6. ZMNE feladata 34. a ZMNE állítsa össze és küldje meg az MH TD részére a jelenleg igénybevett és továbbra is biztosítandó
MH központi távközlési szolgáltatásokat felhasználónkénti bontás szerint 2011. június 30-ig.
35. A ZMNE az átadásra kerülő rendszerek nyilvántartásait adja át az MH TD részére.
7. MH LZ feladata 36. Az MH LZ kijelölt képviselőjével végrehajtott helyszíni szemlét követően, az elfogadott ingatlan és ingóvagyon megosztásnak, valamint az elhelyezési terv szerint
2011. június 24-ig állítsa össze távközlési és informatikai
eszköz és szolgáltatás biztosítási tervét a szervezeti elemei
igényének megfelelően, amelyet küldjön meg a MH
TD-nek.
37. A beléptető rendszer, a vezérlőgép és a vendégkártya kiadó számítógép használatát (kezelésének, üzemeltetés felügyeletének, üzemeltetésének, javításának és karbantartásának szabályait) a rendszerek felhasználóinak kijelölését, a felhasználók hozzáférési szintjeit az MH LZ
parancsnoka 2011. szeptember 1-jéig parancsban szabályozza.
8. MH TD feladata 38. Az MH TD, a ZMNE híradó és informatikai üzemeltető állományával, valamint az MH LZ kijelölt képviselőjével helyszíni szemlét követően, az elfogadott ingatlan és
ingóvagyon megosztásnak megfelelően 2011. június 30-ig
állítson össze javaslatot, a ZMNE jogutód kar, az MH TD,
az MH LZ Hungária körúti objektum épületeinek elhelyezési elosztása szerint a híradó és informatikai szolgáltatásokkal történő ellátás végrehajtására.
39. Az MH TD mérje fel, és készítsen részemre jelentést
az MH LZ híradó és informatikai fejlesztési szükségleteiről a zászlóalj működéséhez minimálisan szükséges szolgáltatások biztosítása érdekében 2011. június 30-ig.
40. A ZMNE által az MH LZ-nek átadott szoftverek jogi
helyzetéről, és az annak kapcsán felmerülő problémák rendezéséről az MH TD készítsen részemre javaslatot 2011.
június 30-ig.
41. Az MH LZ MH központi informatikai szolgáltatásaihoz való hozzáférésének biztosítása az MH TD feladata
az MH LZ által megfogalmazott igények alapján.
42. Az MH TD a ZMNE által biztosított szakanyag-nyilvántartás szerint mérje fel az ellátáshoz szükséges eszközöket és egyéb erőforrásokat, készítsen javaslatot a jelenleg meglévő és rendelkezésre álló eszközök elosztására és a szükséges fejlesztési és beszerzési igényekre
vonatkozóan iránymutatásom alapján.
43. Az MH TD a jelenleg is biztosított MH központi
távközlési szolgáltatásokat az érvényben lévő jogszabályokban, és belső szabályzókban meghatározott rendben
és jogosultságokkal biztosítsa a ZMNE részére.
44. Az MH TD parancsnoka intézkedjen a tarifáló és
forgalomelemző rendszer módosítására az átvett szolgáltatások vonatkozásában.
45. Az MH TD a ZMNE igényei alapján a meglévő szolgáltatások racionalizálására, költségcsökkentésére vonatkozó javaslatokat jelen intézkedés aláírását követő 8 munkanapon belül terjessze fel részemre.
9. MH ÖHP feladata 46. Az MH ÖHP az elfogadott ingatlan és ingóvagyon
megosztásnak megfelelően 2011. június 30-ig állítson
össze javaslatot a NKE ZMNE jogutód Kar szolnoki objektumára vonatkozóan az elhelyezésre tervezett szervezetek távközlési és informatikai igényeit figyelembe véve, a
híradó és informatikai szolgáltatásokkal történő ellátás
végrehajtására.
10. Záró rendelkezés 47. Ez az intézkedés az aláírása napján lép hatályba, és
2012. június 30-án hatályát veszti.
Halmai Ottó mk. dandártábornok s. k.,
HVK híradó, informatikai és információvédelmi csoportfőnök


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
9/2016. (IV. 6.) AB határozata a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 35.M.59/2015.3 számú és a 12.M.1642/2015/5. számú ítéletei alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály és bírói döntés alaptörvény-ellenességének vizsgálatára irányuló
alkotmányjogi panaszok tárgyában – dr.  Czine Ágnes alkotmánybíró párhuzamos indokolásával, valamint
dr.  Balsai István, dr.  Dienes-Oehm Egon, dr.  Lévay Miklós, dr.  Stumpf István és dr.  Szívós Mária alkotmánybírók
különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 35.M.59/2015/3.
sorszámú ítélete és 12.M.1642/2015/5. sorszámú ítélete alaptörvény-ellenes, ezért azokat megsemmisíti.
2. Az  Alkotmánybíróság a  kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997.  évi LXXXIII.  törvény
2014. december 31-ig hatályban volt 42. § (5) bekezdése és a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló
1997.  évi LXXXIII.  törvény végrehajtásáról szóló 217/1997. (XII. 1.) Korm. rendelet 26/A.  § (3)  bekezdése
alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló alkotmányjogi panaszokat elutasítja, egyebekben
az alkotmányjogi panaszokat visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Az  indítványozó 2015. október 8-án az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés c)  pontjában foglaltakra, illetve
az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 26. § (1) bekezdésében és a 27. §-ában
meghatározottakra hivatkozva alkotmányjogi panaszt terjesztett elő. A panasz – amelyben nyilvánvaló elírási hiba
folytán formálisan tévesen jelölték meg a  kifogásolt szabályt – a  tartalma szerint a  kötelező egészségbiztosítás
ellátásairól szóló 1997.  évi LXXXIII.  törvény (a  továbbiakban: Ebtv.) végrehajtásáról szóló 217/1997. (XII. 1.)
Korm.  rendelet (a  továbbiakban: Korm. rendelet) 26/A.  § (3)  bekezdése alaptörvény-ellenességének, illetve
a  Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 35.M.59/2015/3. sorszámú ítélete alaptörvény-ellenességnek
megállapítására és megsemmisítésére irányul. A  támadott szabály úgy szól, hogy a  gyermekgondozási díjra – ha
jogszabály eltérően nem rendelkezik – a táppénzre vonatkozó rendelkezéseket megfelelően alkalmazni kell.
[2] 1.1. A  panasz szerint az  indítványozó 2011. március 1-jétől 2013. október 31-ig egyéni vállalkozói tevékenységet
folytatott, ekkortól egyéni vállalkozói jogviszonyát szüneteltette és 2013. november 1-jétől gazdasági társasággal
munkaviszonyt létesített. 2014. január 30. napján gyermeke született, akire tekintettel – az  akkor hatályban
volt rendelkezések alapján – terhességi-gyermekágyi segélyt (a  továbbiakban: TGYÁS) állapítottak meg részére.
Ennek lejártát követően gyermekgondozási díjat (a  továbbiakban: GYED) igényelt, a  kérelmét az  illetékes
szakigazgatási szerv elutasította, fellebbezésére a határozatot helybenhagyták (Budapest Főváros Kormányhivatala
Egészségbiztosítási Pénztár Szakigazgatási Szerve BPK-232/15861-1/2014. sorszámú elsőfokú határozata;
az  Országos Egészségbiztosítási Pénztár S011/564-2/2014. sorszámú másodfokú határozata). Ezt követően
más ügyben megállapították azt is, hogy a  terhességi-gyermekágyi segélyre sem jogosult. E  határozatok ellen
az indítványozó keresettel fordult a bírósághoz.
[3] A GYED-et illetően a  bíróság a  35.M.59/2015/3. sorszámú ítéletével a  keresetet elutasította. A  panasz szerint
az igazgatási szervek és az eljáró bíróság a határozatokat az Ebtv. 42/A. § (1) bekezdésére, a Korm. rendelet 26/A. §
(3)  bekezdésére és az  Ebtv. 43.  § (2)  bekezdésére alapították. E  szabályok lényege szerint az  igényelt ellátásokra
való jogosultság egyik feltétele meghatározott tartamú előzetes biztosítási idő szerzése, az  egyidejűleg fennálló
biztosítási jogviszony esetén a  jogosultságot, azok időtartamát, az  ellátás mértékét, illetőleg összegét mindegyik
jogviszonyban külön-külön kell megállapítani, az  ellátásokra a  táppénz szabályait kell megfelelően alkalmazni.
A hatóságok és a bíróság jogértelmezése szerint a vállalkozói jogviszony szüneteltetése alatt biztosítási jogviszony
áll fenn, ezért a  panaszost a  munkaviszonyára tekintettel többes jogviszonyban álló személynek kell tekinteni.
A  vállalkozói jogviszonyában a  szüneteltetés alatt járulékot nem kellett fizetnie, ezért e  jogviszony alapján nem
szerzett ellátási jogosultságot a  GYED-et illetően. A  munkaviszonyában viszont nincs meg a  megkívánt mértékű
előzetes biztosítási idő, mert abba az  egyéni vállalkozói jogviszonyban az  annak szünetelése előtt szerzett időt
– minthogy azt mint fennálló biztosítást külön kell vizsgálni – nem lehet beleszámítani.
[4] 1.2. A  panaszos szerint az  eljáró bíróság a  hatályos jogszabályoknak megfelelő, de az  Alaptörvénnyel ellentétes
döntést hozott. A  Korm. rend. 26/A.  §-a (3)  bekezdése ellentétes az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdése szerinti
jogállamisággal, annak immanens, elidegeníthetetlen részét képező jogbiztonsággal és sérti az  Alaptörvény
XV. cikk (1) és (2) bekezdését. Véleménye szerint az nem vitás, hogy az igényléséhez szükséges alapvető feltételnek,
miszerint a  szülést megelőző két éven belül 365 nap szolgálati idővel kell rendelkeznie, megfelel. Csupán azért,
mert 2013. október 31. napján egyéni vállalkozói jogviszonyát nem megszüntette, hanem szüneteltette, semmiféle
előnyre nem tett szert, járulékfizetési kötelezettségét mindkét esetben ugyanolyan mértékben teljesítette.
A  szabályozás oda vezet, hogy különbséget tesz állampolgárok között aszerint, hogy biztosítási jogviszonyukat
megszüntetik, vagy csupán szüneteltetik, annak ellenére, hogy ezen különbségtétel irracionális, így a  hivatkozott
alaptörvényi rendelkezésekkel ellentétes, hiszen a kétféle állampolgár között semmilyen különbség nincs (és nem is
lehet) a jogokat illetve kötelezettségeket illetően.
[5] A panasz kiegészítésében az  indítványozó az  Abtv. 27.  §-ára történő hivatkozással a  bírói ítélet vizsgálatát és
megsemmisítését is kérte. Azzal is érvelt, hogy a Korm. rend. és bírói döntés azért ellentétes az Alaptörvénnyel, mert
egy törvény (az Ebtv.) rendelkezéseinek alkalmazhatóságát egy alacsonyabb szintű jogszabály (a Korm. rendelet)
szűkíti, ami nyilvánvalóan sérti az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésében foglaltakat, hiszen az  egy demokratikus
jogállamban nem megengedett, hogy egy alacsonyabb szintű jogszabály korlátozza egy magasabb szintű
jogszabály alkalmazhatóságát.
[6] 2. 2015. december 15-én ugyanez az  indítványozó a  TGYÁS iránti igényt elutasító (BPK 233/08714-2/2014.,
S011/682-2/2014.) és ezzel egyidejűleg a  2014. január 13. napjától 2014. május 31. napjáig terjedő időszakra
0 forint jogalap nélkül kifizetett TGYÁS ellátás visszafizetésére kötelező (BPK 232/08713-2/2014., S011/682-3/2014.)
határozatok törvényességét felülvizsgáló bírói döntéssel összefüggésben is alkotmányjogi panasszal fordult
az  Alkotmánybírósághoz. Előadta, hogy amikor a  TGYÁS lejártát követően GYED-et igényelt (amelyet az  illetékes
igazgatási szerv elutasított), a már korábban részére kiutalt TGYÁS-t is megvonták tőle, továbbá kötelezték a TGYÁS
ellátás visszafizetésére is. Mindkét határozat ellen eredménytelenül fellebbezett, majd ezt követően a  másodfokú
határozatok ellen bírósághoz fordult.
[7] A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a 12.M.1642/2015/5. sorszámú ítéletével az  indítványozó keresetét
jogerősen elutasította, hivatkozva arra, hogy a megtámadott határozatok jogszerűek. Az Ebtv. 2014. december 31-ig
hatályban volt 42.  § (5)  bekezdése értelmében a  TGYÁS-ra, ha jogszabály eltérő rendelkezést nem tartalmaz,
a  táppénzre vonatkozó rendelkezéseket kell megfelelően alkalmazni. Az  Ebtv. 43.  § (2)  bekezdése szerint
az egyidejűleg fennálló biztosítási jogviszony esetén a keresőképtelenséget és a táppénzre való jogosultságot, azok
időtartamát, az ellátás mértékét, illetőleg összegét mindegyik jogviszonyban külön-külön kell megállapítani. A Tbj.
5. § (1) bekezdés e) pontja alapján az egyéni vállalkozó biztosított jogállású. A 7. § (1) bekezdés szerint a biztosítás
az  ennek alapját képező jogviszony kezdetétől annak megszűnéséig áll fenn. A  8.  § szerint szünetel a  biztosítás
az  f )  pont értelmében az  egyéni vállalkozói tevékenység szünetelésének ideje alatt. A  29.  § (4)  bekezdése
értelmében az egyéni vállalkozó nem köteles az egyéni vállalkozói jogviszonya szünetelésének ideje alatt bármilyen
járulékot fizetni.
[8] A panasz értelmében a  jogszabály és meghozott bírói döntés ellentétes az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdése és
XV. cikk (1)–(2) bekezdése szabályaival. Az indítványozó szerint a TGYÁS igényléséhez szükséges alapvető feltételnek,
miszerint a  szülést megelőző két éven belül 365 nap szolgálati idővel kell rendelkezni, megfelel. Csupán azért,
mert 2013. október 31. napján egyéni vállalkozói jogviszonyát nem megszüntette, hanem szüneteltette, semmiféle
előnyre szert nem tett, járulékfizetési kötelezettsége mindkét esetben ugyanannyi. Így a TGYÁS esetén a táppénzre
vonatkozó Ebtv. 43.  § (2)  bekezdésében írt szabály alkalmazása oda vezet, hogy különbséget tesz állampolgárok
között csak aszerint, hogy biztosítási jogviszonyukat megszüntetik, vagy csupán szüneteltetik. Annak ellenére
így van ez, hogy ez  a  különbségtétel irracionális, így a  hivatkozott alaptörvényi rendelkezésekkel ellentétes, mert
sérti egyrészt a jogbiztonságot, másrészt az egyenlő elbírálás, azaz a különbségtétel tilalma (azonos jogok, azonos
kötelezettségek) elvét, hiszen a kétféle állampolgár között semmilyen különbség nincs (és nem is lehet) a  jogokat
illetve kötelezettségeket illetően. Figyelemmel a fentiekre, az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés c) és d) pontjában
foglaltakra, illetve az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdésében és 27.  §-ában meghatározottakra, indítványozta az  Ebtv.
2014.  december 31-ig hatályban volt 42.  § (5)  bekezdésében foglalt szabály alaptörvény-ellenességének, illetve
– ebből adódóan – a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 12.M.1642/2015/5. sorszámú ítélete alaptörvényellenességnek megállapítását és a hivatkozott jogszabályhely, valamint az ítélet megsemmisítését is.
[9] 3. A TGYÁS-t 2015. január 1-jével felváltotta a csecsemőgondozási díj, ezzel kapcsolatban az Ebtv. 42. §-a módosult.
Figyelemmel arra, hogy a  jelen ügyben alkotmányjogi panasz alapján kell eljárni, az Alkotmánybíróság a panaszra
okot adó ügyben alkalmazott rendelkezéseket vizsgálta.
II. [10] 1. Az Alaptörvény felhívott szabályai szerint:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.
(2) Magyarország az  alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési
vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.
[…]
(4) Magyarország az esélyegyenlőség és a társadalmi felzárkózás megvalósulását külön intézkedésekkel segíti.
(5) Magyarország külön intézkedésekkel védi a  családokat, a  gyermekeket, a  nőket, az  időseket és a  fogyatékkal
élőket.”
[11] 2. Az Ebtv. 2014. december 31-ig hatályban volt, kifogásolt szabálya szerint:
„42.  § (5) A  terhességi-gyermekágyi segélyre, ha jogszabály eltérő rendelkezést nem tartalmaz, a  táppénzre
vonatkozó rendelkezéseket kell megfelelően alkalmazni.”
[12] 3. A Korm. rendelet támadott rendelkezése szerint:
„26/A.  § (3) A  gyermekgondozási díjra – ha jogszabály eltérően nem rendelkezik – a  táppénzre vonatkozó
rendelkezéseket megfelelően alkalmazni kell.”
III. [13] A bírói döntések elleni alkotmányjogi panaszok megalapozottak, az egyedi ügyben alkalmazott jogszabályok elleni
alkotmányjogi panaszok megalapozatlanok.
[14] 1. Az Abtv. 56. § (1) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság az ügyrendjében meghatározottak szerinti tanácsban
dönt az alkotmányjogi panasz befogadásáról, az 56. § (2) bekezdése értelmében pedig a befogadhatóságról dönteni
jogosult tanács mérlegelési jogkörében vizsgálja az  alkotmányjogi panasz befogadhatóságának törvényben előírt
tartalmi feltételeit, különösen a 26. §-a szerinti érintettséget, a jogorvoslat kimerítését, valamint a 29–31. § szerinti
feltételeket.
[15] Az Abtv. 29.  §-a alapján az „Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panaszt a  bírói döntést érdemben befolyásoló
alaptörvény-ellenesség, vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be”. Az  Ügyrend 31.  §
(6) bekezdése azonban lehetővé teszi, hogy az előadó alkotmánybíró a panasz befogadásáról szóló döntés helyett
a panasz érdemi elbírálását tartalmazó határozat-tervezetet terjesszen a testület elé.
[16] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy mindkét panasz megfelel az Abtv. 52. § (1b) bekezdésében támasztott
–  a  határozott kérelemre vonatkozó – törvényi feltételeknek. Mindkét indítvány megjelölte az  indítványozó
jogosultságát és az  Alkotmánybíróság hatáskörét megalapozó törvényi rendelkezést [Abtv. 51.  § (1)  bekezdés
és 52.  § (1b)  bekezdés a)  pont]; az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdésében és 27.  §-ában foglalt hatáskörben kérte
az  Alkotmánybíróság eljárását. A  panaszos megjelölte továbbá az  Alkotmánybíróság által vizsgálandó törvényi
rendelkezést és a bírói ítéleteket [Abtv. 52. § (1b) bekezdés c) pont], valamint az Alaptörvény sérelmet szenvedett
rendelkezéseit [Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés d)  pont]. A  panaszos indokát adta az  eljárás megindításának, kifejtette
az  Alaptörvényben foglalt és az  indítványban felhívott jogok sérelmének a  lényegét [Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés
b)  pont], indokolta továbbá azt is, hogy a  támadott törvényi rendelkezések és az  azokat értelmezve alkalmazó
bírói ítéletek miért ellentétesek az  Alaptörvény általa felhívott rendelkezéseivel [Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés
e)  pont]. A  panaszos kifejezett kérelmet terjesztett elő a  támadott törvényi rendelkezések és a  bírói ítéletek
megsemmisítésére [Abtv. 52. § (1b) bekezdés f ) pont].
[17] Az indítványozó a bírósági eljárásokban felperesként vett részt, a bírói döntések alkalmazták a támadott szabályokat,
így az indítványozó érintettsége mind az alkalmazott jogszabályokkal, mind a támadott ítéletekkel összefüggésben
egyértelműen megállapítható. Az Abtv. 27. §-a azonban nem csupán az alkotmánybírósági eljárás alapjául szolgáló
ügyben (jelen esetben: közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata) való érintettséget követeli meg, hanem
feltételezi az  összefüggést az  alapügy és az  alkotmányjogi panasz eljárás között. Az  alapügyben való érintettség
az  alkotmányjogi panasz eljárás szükséges, de nem elégséges feltétele. Az  alkotmányjogi panasz funkciója
a  szubjektív jogvédelem, amely az  indítványozó Alaptörvényben biztosított jogainak sérelmét feltételezi. Jelen
alkotmányjogi panaszok esetében az  az alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés (Abtv. 29.  §) merül fel, hogy
a szóban lévő ellátásokra jogosultság szempontjából a  jogértelmezés és jogalkalmazás során lehet-e különbséget
tenni azok között az  anyák között, akik vállalkozásukat szüneteltetik, vagy a  vállalkozásukat megszüntették, ti.
a  panaszok szerint egyik esetben sem lehet fennálló párhuzamos biztosítási jogviszonyról beszélni (a vállalkozás
szüneteltetése esetén a  biztosítási jogviszony szünetel, megszüntetése esetén megszűnik); így az  indítványozó
szerint kizárólag a  mondott szemponton alapuló különbségtétel az  anyák között önkényes, ugyanolyan
járulékfizetési és egyéb kötelezettségek mellett.
[18] 2. Az  indítványozó panaszaiban az  Alaptörvény XV.  cikk (1) és (2)  bekezdésében deklarált hátrányos
megkülönböztetés tilalmára hivatkozva sérelmezte azt, hogy az egyéni vállalkozás szüneteltetése folytán szünetelő
biztosítását fennálló biztosítási jogviszonynak tekintették, és ezért az  abban szerzett előzetes biztosítási időt nem
számították hozzá a  munkaviszonyban szerzett biztosítási időhöz, ezzel az  egyéni vállalkozás szüneteltetése és
megszüntetése között önkényes különbséget tettek. Más megfogalmazásban ez  azt jelenti, hogy a  panaszos
tartalmi szempontból a  járulékfizetéssel szerzett közjogi várományának sérelmére hivatkozik a  bírói döntésben
megjelenő, hátrányos különbségtételt eredményező jogértelmezéssel kapcsolatban.
[19] A diszkrimináció-tilalom Alkotmánybíróság általi értelmezése az, hogy egy jogszabálynál meg kell tudnia indokolnia
a  jogalkotónak, hogy „a különbségtétel tárgyilagos mérlegelés szerinti ésszerű okaként” elfogadható körülmény
hívható fel. Legutóbb: Quaestor-ügy, 32/2015. (XI. 19.) AB határozat, Indokolás [91]. A  „tárgyilagos mérlegelés
szerinti ésszerű ok” visszaköszön a  strasbourgi Emberi Jogok Európai Bíróságának Kamarája 2015. december
15-én a  78117/13. (Fábián kontra Magyarország) számú ügyben hozott határozata indokolásában, a Tny. 83/C. és
102/I. §-ai alkalmazásával kapcsolatban, az ún. kettős juttatás tilalmáról. Ennek az a lényege, hogy a Kormány által
felhozott érvek alapján az a különbségtétel, amelyet a panaszos köztisztviselő sérelmezett a nyugdíjasok különféle
csoportjai között az  öregségi nyugdíjat illetően, nem alapul semmilyen objektív és ésszerű okon. Ugyanakkor ott
egyezményben biztosított jogot illetően merült fel a diszkrimináció kérdése.
[20] A jelen ügyben azt kellett vizsgálni, hogy a bírói döntésekben megjelenő az a normatartalom, amely minden más
szempontból azonos helyzetben lévő, járulékfizető személyek között egyedül annak alapján tesz különbséget
az  ellátásra való jogosultságukat illetően, hogy az  egyéni vállalkozói jogviszonyuk szünetel vagy megszűnt-e,
összhangban áll-e az Alaptörvénnyel.
[21] Az Alkotmánybíróság gyakorlatában a  diszkrimináció-tilalom e  típusát illetően lényeges kérdés a  csoportképzés.
Ehhez ugyanis egyfelől meg kell jelölni az alkalmazott megkülönböztetést, hogy a jogszabály célja beazonosítható
legyen. Ahhoz viszont, hogy megállapítható legyen, kik között tett különbséget a  jogalkotó, már ismernünk kell
az  elérendő célt. Az  Alkotmánybíróság a  csoportképzés során nem kötheti magát a  törvényhozó által választott
megoldáshoz, hiszen vizsgálata során éppen arra keresi a választ, hogy a  törvényhozó csoportképzése megfelel-e
az Alaptörvénynek. Másrészt, a  jogalanyok között nemcsak egy jogszabályon belül tehet különbséget a  jogalkotó.
Ezért olykor előfordul, hogy az Alkotmánybíróságnak több jogszabály tartalmát kell összevetnie, hogy megállapítsa,
történt-e alkotmánysértő megkülönböztetés.
[22] Az Alaptörvény XV. cikke alapján a törvény előtt mindenki egyenlő, Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek
bármely megkülönböztetés nélkül biztosítja. A  hátrányos megkülönböztetés tilalma az  Alkotmánybíróság
gyakorlatában a  jogrendszer egészét átható alkotmányos alapelvként kapott értelmezést. A  hátrányos
megkülönböztetés tilalma nem jelenti minden megkülönböztetés tilalmát, a  tilalom elsősorban az  alkotmányos
alapjogok terén tett megkülönböztetésekre terjed ki. Személyek közötti, alkotmánysértő hátrányos
megkülönböztetés akkor állapítható meg, ha valamely személyt vagy embercsoportot más, azonos helyzetben
lévő személyekkel vagy csoporttal történt összehasonlításban kezelnek hátrányosabb módon. A megkülönböztetés
pedig akkor alkotmányellenes, ha a  jogszabály a szabályozás szempontjából azonos csoportba tartozó (egymással
összehasonlítható) jogalanyok között tesz különbséget anélkül, hogy annak alkotmányos indoka lenne. Rámutatott
az  Alkotmánybíróság arra is, hogy az  alapjognak nem minősülő egyéb jogra vonatkozó, személyek közötti
hátrányos megkülönböztetés vagy más korlátozás alkotmányellenessége akkor állapítható meg, ha a  sérelem
összefüggésben áll valamely alapjoggal, végső soron az  emberi méltóság jogával, és a  megkülönböztetésnek,
illetve korlátozásnak nincs tárgyilagos mérlegelés szerint ésszerű indoka, vagyis önkényes {lásd összefoglalóan:
14/2014. (V. 13.) AB határozat, Indokolás [32]}. Az Alaptörvény XV. cikke (1) és (2) bekezdésének ezt az értelmezését
követte a 32/2015. (XI. 19.) AB határozat is (Indokolás [78]–[80] és [91] pontja). A jelen esetben nem a diszkrimináció
tilalmának általános szabályát, hanem a  XV.  cikk (4) és (5)  bekezdésében biztosított esélyegyenlőség és a  nőket
védő külön intézkedésekre vonatkozó szabályát kell alkalmazni. A  diszkrimináció tilalom sérelme – legalább
közvetve – összefüggésben áll az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdése szerinti tulajdonhoz való joggal, és a XIX. cikk
(1)  bekezdésében szereplő anyaság támogatásra jogosultságával. A  konkrét esetben mind a TGYÁS, mind a  GYED
anyaság esetére szól, biztosítási alapú ellátás, járulékfizetés áll mögötte. Habár a tulajdon jogi fogalmát és tartalmát
általában nem közvetlenül az Alaptörvény, hanem a más jogi normák határozzák meg, az Alaptörvény által védett
jogok körét és tartalmát az Alaptörvény alapján kell megállapítani. Ez azt jelenti, hogy a törvényhozás a tulajdonhoz
való alapvető jog alapján köteles tiszteletben tartani azokat a jogosultságokat, amelyek az alkotmányos értelemben
vett tulajdonhoz való alapvető jog összetevői {25/2015. (VII. 21.) AB határozat, Indokolás [55]}. A 3048/2013. (II. 28.)
AB határozat (Indokolás [39]) értelmében a  társadalombiztosítási jogviszonyokkal összefüggő szolgáltatások
esetében továbbra is fennáll az  alkotmányos tulajdonvédelem. A  jelen esetben azonban éppen a  jogosultság
egyik törvényi feltételének a  mikénti értelmezése kérdés. A TGYÁS és a  GYED megállapításának és folyósításának
törvényben rögzített feltételei vannak, amelyek vizsgálhatók abból a szempontból, hogy a megkülönböztetésnek,
illetve korlátozásnak van-e tárgyilagos mérlegelés szerint ésszerű indoka, vagyis nem önkényes-e.
[23] Az Alkotmánybíróságnak ez  az értelmezése azonban szabályozási koncepcióra, vagyis jogszabályok vizsgálatára
vonatkozik. Ezért kérdés, hogy valamely jogszabály mikénti értelmezésére alkalmazható-e olyan követelményként,
mint amely az Alaptörvény említett cikkéből folyik és a jogot értelmező bírói döntésekkel szemben is támasztható.
[24] 3. Hazánk Alaptörvénye – az R) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország jogrendszerének az alapja. Az Alaptörvény
és a jogszabályok pedig a (2) bekezdés szerint mindenkire kötelezőek. Az Alaptörvénynek az egész jogrendszert át
kell hatnia és normáinak a jogrendszer egészében érvényesülniük kell.
[25] Az Alaptörvény 28. cikke szerint a bíróságok a jogalkalmazás során a jogszabályok szövegét elsősorban azok céljával
és az Alaptörvénnyel összhangban értelmezik. Az Alaptörvény és a jogszabályok értelmezésekor azt kell feltételezni,
hogy a józan észnek és a közjónak megfelelő, erkölcsös és gazdaságos célt szolgálnak.
[26] A bíróságnak a  jogalkalmazása és a  jogértelmezése során megfelelően figyelembe kell vennie az  Alaptörvényben
foglaltakat. Az Alaptörvényben foglaltak lehetnek alapjogok, államcélok vagy alkotmányos értékek. Nyilvánvalóan
a  rendes bíróságnak minden rendelkezést megfelelően és differenciáltan kell figyelembe vennie az  ítélkezés
során. Az  Alaptörvény értelmezésekor ezzel azonosan foglalt állást a  8/2014. (III. 20.) AB határozat indokolásának
[64] pontja. Az  Alaptörvény XV.  cikke (1) és (2)  bekezdésének az  értelmezett tartalma nemcsak a  jogszabályokra
irányadó alaptörvény-ellenességük vizsgálatakor, hanem a  bírói döntésekben megjelenő jogszabály-értelmezésre
is, a  jogszabályok normatartalmának meghatározása során, a  jogszabály konkrét tényállásra vonatkoztatásánál.
Az, hogy egy-egy ügyben az  eset összes körülményeinek mérlegelésénél a  rendes bíróság az  anyagi jog
értelmezésekor milyen intenzíven hivatkozik a XV. cikk egyes elemeire, elsősorban a rendes bíróságra tartozó kérdés,
de az  értelmezés nem vezethet sem a  jogszabály szövegének figyelmen kívül hagyására, sem az  Alaptörvénnyel
ellentétes eredményre.
[27] 4. Bírósági ítélet alaptörvény-ellenességének vizsgálatára az  Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdésének d)  pontja
az Alkotmánybíróságot jogosítja fel.
[28] Ezt a hatáskört az Alaptörvény teremtette meg. E vizsgálódás alkotmányjogi panaszra lehetséges; a feltétele, hogy
a  bírói döntés az  indítványozó „Alaptörvényben biztosított jogát” sértse. Bírói döntés alaptörvény-ellenessége
jogszabálynak az  Alaptörvénnyel összhangban nem álló értelmezése és alkalmazása, vagy alaptörvény-ellenes
jogszabály alkalmazása folytán állhat elő. Konkrét bírói döntés alaptörvény-ellenességének megállapítására
az Alaptörvény alapján, megfelelő indítványra, az Alkotmánybíróság jogosult.
[29] 5. A jelen esetben azt kellett vizsgálni a panasz alapján, hogy az Alaptörvénnyel összhangban áll-e a jogszabálynak
az  az értelmezése és alkalmazása, amely a  biztosított fennálló jogviszonyának tekinti az  egyéni vállalkozói
jogviszonyt az egyéni vállalkozói tevékenység szünetelésének ideje alatt is, amikor a Tbj. szövege szerint „szünetel
a  biztosítás”, és ezzel kizárja az  egyéni vállalkozói jogviszonyban töltött előzetes biztosítási idő összeszámítását
más biztosítási jogviszonyban töltött biztosítási idővel. [Az Ebtv. 42/A.  § (1)  bekezdése a)  pontja szerint
gyermekgondozási díjra jogosult a  biztosított szülő, ha a  gyermekgondozási díj igénylését – a  gyermeket szülő
anya esetén a szülést – megelőzően két éven belül 365 napon át biztosított volt és a gyermekét saját háztartásban
neveli; hasonló szabályt tartalmazott 2014. december 31-ig az Ebtv. 40. § (1) bekezdése: ennek értelmében – egyéb
feltételek mellett – terhességi-gyermekágyi segélyre jogosult, aki a szülést megelőzően két éven belül 365 napon át
biztosított volt.]
[30] Az Ebtv.-nek sem az a  szabálya, amely szerint a  terhességi-gyermekágyi segélyre (és Korm. rendelet folytán
a gyermekgondozási díjra) a  táppénzre vonatkozó rendelkezéseket kell megfelelően alkalmazni, sem az a szabály,
amely szerint az egyidejűleg fennálló több biztosítási jogviszony esetén az ellátásra jogosultságot, azok időtartamát,
az ellátás mértékét, illetőleg összegét mindegyik jogviszonyban külön-külön kell megállapítani, nem határozza meg
azt, hogy mit kell érteni „fennálló biztosítási jogviszony” alatt. Ennek meghatározása a jogalkalmazó szervek, végső
soron a  rendes bíróság feladata. A  bíróságnak ilyen esetben, a  többféleképpen értelmezhető jogszabályszöveg
normatartalommal kitöltésekor lehetősége és az  Alaptörvény 28.  cikke értelmében kötelessége is van arra,
hogy a  norma alkalmazásakor és értelmezésekor az  Alaptörvénnyel összhangban álló értelmezést válasszon.
Az Alaptörvénnyel összhangban álló értelmezés, ha egy jogszabálynak több lehetséges értelme is van, nem jelent
contra legem értelmezést vagy a normatartalom mellőzését.
[31] Az egymást követő jogviszonyokban az  előzetes biztosítási idő mikénti számításának jelentősége van az  ellátásra
jogosultság feltételei miatt. Ezt a számítást befolyásolja annak vizsgálata, és az abban való állásfoglalás, hogy milyen
fennálló biztosítási jogviszonyra kell tekintettel lenni. A jogosultság szempontjából meghatározó kérdés a panaszra
okot adó ügyekben a „fennálló biztosítási jogviszony” fogalmának, tartalmának az  Alaptörvénnyel összhangban
álló, a  józan észnek és jogszabály céljának megfelelő értelmezése. A  jogszabálynak a TGYÁS és a  GYED feltételeit
illetően kifejezett rendelkezése, hogy az egymást követő jogviszonyokban szerzett biztosítási idő összeszámítandó,
és csupán a fennálló többes jogviszonynál kell másként eljárni.
[32] 6. Az egyéni vállalkozás szünetelését az egyéni vállalkozóról és az egyéni cégről szóló 2009. évi CXV. törvény (Evtv.)
vezette be. A  törvény 18.  § (3)  bekezdése értelmében a  szünetelés bejelentését követően, annak tartama alatt
az egyéni vállalkozó egyéni vállalkozói tevékenységet nem végezhet, egyéni vállalkozói tevékenységhez kötődő új
jogosultságot nem szerezhet, új kötelezettséget nem vállalhat. A törvényjavaslat indokolása értelmében „a törvény
– az  érdekképviseleti szervek egybehangzó kérésének megfelelően – megteremtené a  szünetelés intézményét
annak érdekében, hogy a nem folyamatosan, nem egész évben tevékenykedők egyéni vállalkozókat járulékfizetési
kötelezettség ne terhelje arra az  időszakra, amikor tevékenységüket nem végzik, anélkül, hogy tevékenységüket
meg kellene szüntetni. Mivel a  szünetelés legalább egy hónaptól legfeljebb öt évig tarthat, lehetőség van
a tevékenység egyéb okokból történő, hosszabb megszakítására is, például külföldi tanulmányok folytatása, beteg
családtag ápolása és hasonló okok alapján.”
[33] 2010. január 1-jétől az egyéni vállalkozóról és az egyéni cégről szóló 2009. évi CXV. törvénnyel és a megtakarítások
ösztönzésével összefüggő törvénymódosításokról szóló 2009.  évi CXVI.  törvény 67.  §-a kiegészítette a  Tbj.-t.
A módosítás értelmében szünetel a biztosítás az egyéni vállalkozói tevékenység szünetelésének ideje alatt.
[34] A biztosítás szünetelése azt jelenti, hogy az  ideje alatt nem kell járulékot fizetni, viszont a  társadalombiztosítás
ellátásait nem lehet igénybe venni. A  biztosítás szünetelése esetén nem alkalmazhatók a  passzív jogosultságra
vonatkozó szabályok sem. Az  egészségügyi szolgáltatási járulék fizetésének kötelezettsége a  biztosítási
jogviszony szünetelése esetén a  szünetelés első napjától fennáll. A  Tbj. 39.  § (2)  bekezdése értelmében
egészségügyi szolgáltatási járulékot fizet az  a  belföldi személy, aki nem biztosított és egészségügyi szolgáltatásra
nem jogosult. Vagyis a  szünetelő biztosítás és a  megszűnt biztosítás abban az  értelemben azonos, hogy egyik
esetben sincs járulékfizetés, nincs jogszerző idő, nincs ellátásra jogosultság. Az  érintett személyeket a  vizsgált
társadalombiztosítási következmények szempontjából azonos csoportba tartozónak lehet tekinteni.
[35] Az irányadó bírói gyakorlat összességében úgy értelmezi a  Tbj., az  Ebtv. és az  Evtv. szabályait, hogy az  egyéni
vállalkozói biztosítás szüneteltetése alatt az  egyéni vállalkozói biztosítási jogviszony fennáll, így a  felperes
táppénzigényét, társas vállalkozói jogviszonyára figyelemmel az  Ebtv. 43.  § (2)  bekezdése alapján kell elbírálni
(BH2015.138.). Ezzel nem teljesen összhangban, hasonló ügyben a K-H-MJ-2014-73. bírósági határozat értelmében
a  Kúria a  közigazgatási és munkaügyi bíróság ítéletének indokolásából és az  általa hivatkozott jogszabályhelyből
ugyancsak azt a  következtetést vonta le, hogy az  adott esetben a  vállalkozás szünetelése azt jelentette, hogy
a  felperes kereső tevékenységet nem folytatott, bevétele nem volt, sem adó-, sem társadalombiztosítási
járulékfizetési kötelezettsége nem volt, hiszen a  biztosítási jogviszonya is szünetelt. Ezt pedig akként értelmezni,
hogy mindezek ellenére a felperes az Flt. rendelkezések szerint kereső tevékenységet folytató személynek minősül,
ésszerűen nem lehet, különös tekintettel az  Evtv. 18.  § (3)  bekezdésében írt tiltó rendelkezésére. A  két döntés
között a  különbség abban áll, hogy az  első esetben a  társadalombiztosítás mint másodlagos jogviszony alapjául
a szüneteltetett vállalkozói jogviszonyt elfogadták kereső tevékenységnek, a másik esetben nem.
[36] 7. Az alapjognak nem minősülő egyéb jogra vonatkozó, személyek közötti hátrányos megkülönböztetés vagy más
korlátozás alaptörvény-ellenessége a  fentiek értelmében akkor állapítható meg, ha a  sérelem összefüggésben áll
valamely alapjoggal, végső soron az  emberi méltóság jogával, és a  megkülönböztetésnek, illetve korlátozásnak
nincs tárgyilagos mérlegelés szerint ésszerű indoka, vagyis önkényes.
[37] Az alkotmányjogi panaszokra okot adó ügyekben az  ellátásra való jogosultság egyes jogszabályi feltételeit
a panaszosra hátrányosan és korlátozóan értelmezték, amikor a szüneteltetett tevékenységet és ezáltal a szünetelő
biztosítást fennálló biztosítási jogviszonynak tekintették. A  bírói ítéletekben megjelenő jog ezzel az  értelmezett
tartalommal olyan különbségtételt valósít meg a  vállalkozás szüneteltetése és megszüntetése között, amely
a  törvényekből nem következik egyértelműen. Ilyen esetben a  28.  cikk alapján többféle lehetséges értelmezés
mellett az Alaptörvény alapján azt kell feltételezni, hogy a jogszabály erkölcsös és gazdaságos célt szolgál, a józan
észnek és a  közjónak megfelelnek. Az  adott esetben ez  azt jelenti, hogy azonos tisztelettel és körültekintéssel,
az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a  jogosultságok és a kedvezmények elosztásának
szempontjait meghatározni az  érintett személyeket illetően, az  értelmezés nem vezethet önkényes eredményre.
Az  Alkotmánybíróság megállapítja: az  Alaptörvény XIX.  cikke elsősorban államcélt fogalmaz meg, ez  azonban
–  különösen az  (1)  bekezdés második mondatában megjelölt személyi körök esetén – a  jogalkalmazót annyiban
köti, hogy a jogszabályokat kétség esetén úgy kell értelmezni, hogy annak eredménye az államcél magvalósulását
és ne akadályozását szolgálja. Jelen esetben ezért az  Alaptörvény XIX.  cikke (1)  bekezdésében szereplő anyaság
támogatásra jogosultsága javára kell értelmezni a törvényt.
[38] Ezt erősíti, hogy nincs felismerhető célja és semmilyen ésszerű indoka annak, a  bíróság által értelmezés útján
a  jogszabályoknak tulajdonított normatartalomnak, hogy a  jelen ügyben vizsgált egyes társadalombiztosítási
következmények (a TGYÁS és a  GYED jogosultsági feltételei) szempontjából az  egyéni vállalkozói tevékenység
megszüntetése más, az érintett személyre kedvezőbb eredményre vezessen, mint az egyéni vállalkozói tevékenység
szüneteltetése, és ezzel a biztosítás szünetelése.
[39] Az indítványra okot adó esetekben az ezzel ellentétes jogértelmezés arra a hátrányos, az Alaptörvény XV. cikk (1) és
(2)  bekezdését sértő eredményre vezetett, hogy a  gyermek születéséhez kötődő, járulékfizetéssel megalapozott
ellátásoknál, a jogosultsági feltételek elbírálásánál az előzetes biztosítási idő hiánya miatt az igényeket az igazgatási
szervek elutasították, a  közigazgatási határozatokat felülvizsgáló bíróság pedig az  indítványozó keresetét
utasította el.
[40] Ezért az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 35.M.59/2015/3.
sorszámú ítélete és 12.M.1642/2015/5. sorszámú ítélete alaptörvény-ellenes. Az  alaptörvény-ellenes ítéleteket
az Alkotmánybíróság megsemmisítette.
[41] 8. Az Ebtv. 42. § (5) bekezdése és a Korm. rend. 26/A. § (3) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítására
irányuló alkotmányjogi panaszokat az Alkotmánybíróság elutasította.
[42] A bírói döntésekben megjelenő, a panaszosra az adott esetben hátrányos eredmény a jelen ügyben több törvény,
több rendelkezésének [különösen a Tbj. 5.  § (1)  bekezdés e)  pontja, 7.  § (1)  bekezdése, 8.  § f )  pontja, Ebtv. 42.  §
(5)  bekezdése, 43.  § (2)  bekezdése, Evtv. 18.  § (3)  bekezdése] az  értelmezéséből és a  panaszokra okot adó ügyek
egyes tényállási elemeiből együttesen ered. Az  Ebtv. 2014. december 31-ig hatályban volt 42.  § (5)  bekezdése
és a  Korm. rendelet 26/A.  § (3)  bekezdése nem tartalmaz közvetlen szabályt a  vállalkozás szüneteltetése és
megszüntetése, ezzel a  biztosítás szünetelése és megszüntetése egyes, így az  indítványban szereplő eseteire,
vagy társadalombiztosítási jogkövetkezményeire. Az  alkotmányjogi panaszban kifogásolt társadalombiztosítási
következményre értelmezéssel lehet eljutni. A kifejtettek szerint a Tbj. 5. § (1) bekezdés e) pontja, 7. § (1) bekezdése,
8.  § f )  pontja, Ebtv. 42.  § (5)  bekezdése, 43.  § (2)  bekezdése, Evtv. 18.  § (3)  bekezdése rendelkezéseit együttesen,
az  Alaptörvénnyel összhangban úgy kell értelmezni, hogy az  egyéni vállalkozás szünetelése alatt biztosítási
jogviszony nem áll fenn.
[43] Azok a  támadott rendelkezések, amelyek szerint a  terhességi-gyermekágyi segélyre és a  gyermekgondozási
díjra – ha jogszabály eltérően nem rendelkezik – a  táppénzre vonatkozó rendelkezéseket megfelelően alkalmazni
kell, önmagukban nem hozhatók összefüggésbe a  panaszban foglalt érvek alapján az  Alaptörvény XV.  cikk
(1)–(2)  bekezdésével. Az  Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az  érdemi alkotmányossági összefüggés
hiánya az indítvány elutasítását eredményezi {3176/2013. (X. 9.) AB határozat, Indokolás [24]}.
[44] Az Alkotmánybíróság a  fentiekre figyelemmel a  törvényi és kormányrendeleti szabály alaptörvény-ellenességének
megállapítására irányuló alkotmányjogi panaszokat elutasította. Ezek a szabályok, az Alaptörvénnyel összhangban
álló értelmezett tartalommal, alkalmazhatók maradnak. Ez a megoldás összhangban áll az Alaptörvényben foglalt
jogkövetkezményekkel, az  Alaptörvény lehetővé teszi önmagában a  bírói döntés megsemmisítését [24.  cikk
(3) bekezdés b) pont] az alkalmazott jogszabály (jogszabályi rendelkezés) megsemmisítése nélkül.
[45] 9. Alkotmányjogi panaszban az  Alaptörvényben biztosított jog sérelmére lehet hivatkozni. A  3001/2014. (I. 24.)
AB végzés [13] pontja ezt úgy értelmezte, hogy az Alaptörvényben biztosított jogoknak két csoportja van. Egyfelől
az alapvető emberi és alapvető állampolgári jogok (alapvető jogok, vagy rövid megnevezéssel: alapjogok), melyek
az  Alaptörvényben jellemzően a  Szabadság és felelősség címszó alatt találhatóak, másfelől az  Alaptörvényben
biztosított nem alapvető jogok, vagyis olyan Alaptörvényben biztosított jogok, melyek nem minősülnek alapvető
jogoknak.
[46] Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésének az, az indítványokban állított aspektusa, amely szerint a Kormány rendelete
törvénnyel nem lehet ellentétes, az  Alaptörvény 15.  cikk (4)  bekezdésében szerepel, és nem minősül alapvető
jognak vagy Alaptörvényben biztosított jognak; ezért az  Alkotmánybíróság a  Korm. rendeletnek az  Alaptörvény
B) cikk (1) bekezdésébe ütközését állító részében a panaszt visszautasította.
[47] 10. Az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdés második mondata alapján elrendelte e  határozatának
közzétételét a Magyar Közlönyben.
Budapest, 2016. március 29. Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
6/2013. (I. 18.) Korm. rendelete a piacfelügyeleti tevékenység részletes szabályairól.
A Kormány a termékek piacfelügyeletéről szóló 2012. évi LXXXVIII. törvény 30. § (1) bekezdés a)–c) pontjában kapott felhatalmazás
alapján, az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 1. A rendelet hatálya
1. § E rendelet hatálya a termékek piacfelügyeletéről szóló 2012. évi LXXXVIII. törvény (a továbbiakban: Pftv.) 2. §
30. pontjában meghatározott termékkel (a továbbiakban: termék) kapcsolatos piacfelügyeleti eljárásokra terjed ki.
2. Piacfelügyeleti hatóságok 2. § (1) E rendelet értelmében piacfelügyeleti hatóság:
a) az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat Országos Tisztifőorvosi Hivatala (a továbbiakban: OTH) és
a fővárosi és megyei kormányhivatalok népegészségügyi szakigazgatási szervei, valamint a fővárosi és megyei
kormányhivatal járási (fővárosi kerületi) hivatalának járási (fővárosi kerületi) népegészségügyi intézete,
b) az Egészségügyi Engedélyezési és Közigazgatási Hivatal (a továbbiakban: EEKH),
c) az ÉMI Építésügyi Minőségellenőrző Innovációs Nonprofit Korlátolt Felelősségű Társaság keretein belül
működő Felvonó és Mozgólépcső Felügyelet (a továbbiakban: FMF),
d) a Gyógyszerészeti és Egészségügyi Minőség- és Szervezetfejlesztési Intézet (a továbbiakban: GYEMSZI),
e) a Magyar Bányászati és Földtani Hivatal (a továbbiakban: MBFH),
f) a Magyar Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal (a továbbiakban: MKEH),
g) a Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság (a továbbiakban: NFH) és a fővárosi és megyei kormányhivatalok
fogyasztóvédelmi felügyelőségei,
h) a Nemzeti Közlekedési Hatóság (a továbbiakban: NKH) és a fővárosi és megyei kormányhivatalok közlekedési
felügyelőségei,
i) a Nemzeti Munkaügyi Hivatal Munkavédelmi és Munkaügyi Igazgatósága (a továbbiakban: NMH) és a fővárosi
és megyei kormányhivatalok munkavédelmi és munkaügyi szakigazgatási szervei,
j) a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság (a továbbiakban: NMHH),
k) a BM Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság (a továbbiakban: BM OKF),
l) a Rendőrség szervei (a továbbiakban: Rendőrség).
(2) A Nemzeti Adó- és Vámhivatal és területi szervei (a továbbiakban: vámhatóság) a III. Fejezetben foglaltak szerint részt
vesznek az importtermékek ellenőrzésében.
(3) Az NFH feladatai ellátásához vizsgáló laboratóriummal rendelkezik, amely elvégzi vagy megbízás alapján más
laboratóriummal elvégezteti a piacfelügyeleti tevékenységével kapcsolatos vizsgálatokat.
3. Biztonságossági és megfelelőségi követelmények 3. § (1) Egy termék biztonságosságát jogszabály, uniós jogi aktus vagy a jogszabállyal összhangban álló szabvány határozza
meg.
(2) Ha a termék biztonságosságának követelményei az (1) bekezdés szerint nincsenek vagy nem teljes körűen vannak
meghatározva, a termék általános biztonságossági követelményeknek való megfelelését a következők
figyelembevételével kell értékelni:
a) az (1) bekezdésben említettektől eltérő nemzetközi szabványok, harmonizált szabványok, vagy a megfelelő
európai szabványokat átvevő, önkéntesen alkalmazandó nemzeti szabványok,
b) az abban a tagállamban megállapított szabványok, amelyben a terméket forgalomba hozzák,
c) az Európai Bizottságnak a termékbiztonság értékeléséről szóló iránymutatásokat megállapító ajánlásai,
d) az érintett ágazatban hatályos szakmai termékbiztonsági követelményrendszer,
e) a tudomány és a technika mindenkori állása szerinti egészségügyi, műszaki-technikai, valamint
a biztonságossággal összefüggő ismeretek,
f) a biztonságossággal összefüggő ésszerű fogyasztói vagy felhasználói elvárások, valamint a szakmai szervezetek
által kidolgozott ajánlások.
(3) A gyártó a megfelelőségértékelési eljárás lefolytatása vagy a teljesítménynyilatkozat kiállítása során az általános
hatályú, közvetlenül alkalmazandó európai uniós jogi aktusban vagy jogszabályban foglalt előírásokat, az előírt
rendszert, módozatot – modulokat – köteles figyelembe venni.
II. FEJEZET
A PIACFELÜGYELETI TEVÉKENYSÉGRE VONATKOZÓ SZABÁLYOK 4. A piacfelügyeleti tevékenységre vonatkozó különös szabályok
4. § (1) A piacfelügyeleti hatóság a fogyasztók széles körét érintő, a termékekkel kapcsolatos piacfelügyeleti vizsgálatok és
ellenőrzések eredményét és tapasztalatait jogosult nyilvánosságra hozni.
(2) A piacfelügyeleti hatóság a rendelkezésére álló, a fogyasztók, illetve felhasználók egészségére és biztonságára
veszélyes, illetve a biztonságossági követelményeknek nem megfelelő termékekkel kapcsolatos információkat
az átláthatóság követelményével összhangban, a piacfelügyeleti hatósági tevékenység akadályozása és sérelme
nélkül a nyilvánosság számára hozzáférhetővé teszi. A nyilvánosság számára különösen a termék azonosítását segítő,
a veszély természetére és a meghozott intézkedésekre vonatkozó információkhoz való hozzáférést biztosítani kell.
(3) A piacfelügyeleti hatóság gondoskodik a Központi Piacfelügyeleti és Információs Rendszerben (továbbiakban: KPIR)
az információk védelméről. A piac megfigyelésére és felügyeletére irányuló tevékenységek hatékonyságának
biztosítása szempontjából jelentős információkat a piacfelügyeleti hatóságok egymás, valamint
a megfelelőségértékelő szervezetek a piacfelügyeleti hatóságok tudomására hozzák.
5. § (1) A jogszabályban meghatározott forgalomba hozatali engedélyezési, a forgalomba hozatalt megelőző
megfelelőségértékelési, nyilvántartásba vételi, teljesítménynyilatkozat tételi kötelezettség alá eső termékek esetében,
amennyiben azokat forgalomba szánták, forgalomba hozzák, illetve forgalmazzák, a piacfelügyeleti hatóság jogosult
ellenőrizni, hogy a termék
a) rendelkezik-e hatósági engedéllyel vagy jogszabály alapján kijelölt, a termék megfelelőségét vizsgáló,
ellenőrző és tanúsító szervezet vagy nyilvántartásba vételt végző szervezet által kiadott tanúsítvánnyal,
szakvéleménnyel, nyilvántartásba vételt igazoló okirattal, illetve a gyártó által kiadott
teljesítménynyilatkozattal, megfelelőségi nyilatkozattal,
b) megfelel-e a hatósági engedélyben, tanúsítványban, szakvéleményben, teljesítménynyilatkozatban vagy
a megfelelőségi nyilatkozatban foglaltaknak.
(2) A piacfelügyeleti hatóság az (1) bekezdésben meghatározott ellenőrzése során termékazonosítást és más vizsgálatot
végezhet vagy végeztethet megfelelőségértékelő szervezettel, műszaki értékelést végző vagy bejelentett szervvel,
laboratóriummal.
(3) A piacfelügyeleti hatóság megbízására nem járhat el olyan megfelelőségértékelő vagy jogszabály felhatalmazása
alapján kijelölt egyéb szervezet, amely a termék teljesítményét értékelte, a forgalomba hozatalt megelőző értékelő
eljárásban részt vett vagy a termék megfelelőségét már korábban vizsgálta.
(4) A termék általános biztonságossági követelmények betartására vonatkozó kritériumoknak való megfelelése nem zárja
ki, hogy a piacfelügyeleti hatóság a termék forgalomba hozatalának korlátozását, forgalomból történő kivonását vagy
visszahívását rendelje el, amennyiben azt állapítja meg, hogy a termék a megfelelés ellenére veszélyes.
6. § (1) Ha a piacfelügyeleti hatóság eljárása során megállapítja, hogy a termék nem felel meg a biztonságossági
követelményeknek, akkor a hatóság megállapítása a tételazonosítóval rendelkező termék esetén az azonos
tételazonosítóval legyártott, valamint forgalomba hozott mennyiségre vonatkozik; tételazonosítóval nem megjelölt
termékek esetén pedig a teljes legyártott, valamint forgalomba hozott mennyiségre vonatkozik. Amennyiben a hiba
természetéből adódóan a gyártó a már legyártott mennyiségre vonatkozóan utólag a veszélyforrást megszünteti,
az ismételt forgalomba hozatalra csak módosított tételazonosító, valamint termékazonosító alkalmazásával kerülhet sor.
(2) A piacfelügyeleti hatóság a forgalmazást tiltó és a forgalomból történő kivonást vagy visszahívást elrendelő
határozatának végrehajtására a gyártón, az importőrön és a forgalmazón kívül – szükség esetén – minden más olyan
személy kötelezhető, aki a veszély elkerülését célzó intézkedés végrehajtásában részt vesz.
(3) Ha a piacfelügyeleti hatóság egy gazdasági szereplő esetében a termék forgalomból történő kivonásáról és az erről
szóló tájékoztatás elrendeléséről dönt, úgy a tájékoztatás módjának meghatározása során figyelembe veszi a jogsértés
földrajzi kiterjedtségét, az érintett fogyasztók, vagy felhasználók körét, a jogsértéssel érintett termék mennyiségét,
valamint a forgalmazás körülményeinek helyi sajátosságait.
5. A tárgyalás tartására vonatkozó különös szabályok 7. § (1) A Pftv. 18. § (1) bekezdése szerinti tárgyalásról készítetett jegyzőkönyvnek tartalmaznia kell
a) a piacfelügyeleti hatóság megnevezését, az ügyintéző nevét, az ügy tárgyát és az ügyiratszámot;
b) a gazdasági szereplő nevét és székhelyét, a forgalmazási láncban betöltött szerepét és – ha azt a hatóság
tudomására hozta – egyéb elérési lehetőségét;
c) a gazdasági szereplő jogaira és kötelességeire való figyelmeztetés megtörténtét;
d) a tárgyalás alapjául szolgáló ügy rövid ismertetését;
e) az ügyre vonatkozó lényeges nyilatkozatokat és megállapításokat;
f) a gazdasági szereplő tárgyaláson előadott nyilatkozatát és bemutatott bizonyítékait;
g) a jegyzőkönyv készítésének helyét és időpontját;
h) a gazdasági szereplő képviselője, az eljáró ügyintéző és a jegyzőkönyvvezető oldalankénti aláírását.
(2) A gazdasági szereplő külön kérelmére nyilatkozatát vagy annak egyes részét a jegyzőkönyv szó szerint tartalmazza.
(3) Ha a gazdasági szereplő a döntés meghozatalát megelőzően tárgyalás tartását kérte és azon önhibájából nem jelenik
meg, akkor a piacfelügyeleti hatóság a rendelkezésre álló adatok figyelembe véve dönt.
6. A gazdasági szereplőket terhelő kötelezettségek betartásának elősegítése és az önkéntes intézkedések
8. § (1) A piacfelügyeleti hatóság az adott termékkör szabályozásával kapcsolatos jogszabályi változásokról honlapján
folyamatosan tájékoztatást ad.
(2) A gazdasági szereplő a Pftv. szerinti, a gyártó kötelezettségei körébe tartozó önkéntes intézkedéséről a piacfelügyeleti
hatóság részére az 1. mellékletben meghatározott adattartalommal köteles a tájékoztatást megtenni.
7. Nehezen felismerhető és ezért veszélyes termékekre vonatkozó különös rendelkezések
9. § (1) Nem hozható forgalomba és nem forgalmazható olyan termék, amelynek tényleges tulajdonsága nem ismerhető fel,
és ezért veszélyezteti a fogyasztók, illetve a felhasználók egészségét és biztonságát.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott rendelkezés arra a termékre vonatkozik, amely az élelmiszerláncról és hatósági
felügyeletéről szóló 2008. évi XLVI. törvény alapján
a) nem minősül élelmiszernek, és külső megjelenítése – különösen formája, mérete, illata, színe –, továbbá
csomagolása és címkézése alapján alkalmas arra, hogy a fogyasztók, vagy a felhasználók, különösen
a gyermekkorúak a terméket összetéveszthessék az élelmiszerekkel, vagy
b) élelmiszernek minősül, és külső megjelenítése – különösen formája, mérete, illata, színe –, továbbá
csomagolása és címkézése alapján valamely veszélyes, vagy elfogyasztásával, lenyelésével egyébként
veszélyessé váló termékre hasonlít, és ezáltal alkalmas arra, hogy a fogyasztók, vagy a felhasználók, különösen
a gyermekkorúak ezen élelmiszert összetéveszthessék a valóban veszélyes, vagy elfogyasztásával, lenyelésével
egyébként veszélyessé váló termékekkel.
III. FEJEZET
AZ IMPORTTERMÉK ELLENŐRZÉSÉRE VONATKOZÓ RENDELKEZÉSEK 8. Az importtermék piacfelügyeleti ellenőrzésével kapcsolatos riasztások rendje
10. § (1) A vámhatóság a nem megfelelő vagy okmányhiányos importtermék esetén, telefaxon vagy elektronikus levélben
haladéktalanul értesíti a feladat- és hatáskörrel rendelkező piacfelügyeleti hatóságot, így különösen:
a) biocid hatóanyagok és termékek, biociddal kezelt termékek, kozmetikai termékek, valamint a vegyi anyagok,
készítmények, keverékek, egyes korlátozással érintett termékek esetében az OTH-t, valamint a fővárosi és
megyei kormányhivatal járási (fővárosi kerületi) hivatalának járási (fővárosi kerületi) népegészségügyi
intézetét,
b) orvostechnikai eszközök esetében az EEKH-t,
c) mozgólépcsők, mozgójárdák és felvonók esetében az FMF-t,
d) gyógyszer és gyógyszernek nem minősülő gyógyhatású készítmény esetében a GYEMSZI-t,
e) bányászati alkalmazásra szánt gépek, berendezések, külfejtésben alkalmazott rakodógépek bányamentő és
egyéni önmentő készülékek, oxigénpalackok és a bányákba szánt robbanásbiztos berendezések esetében
az MBFH-t,
f) gazdasági célfelhasználású gépek és villamossági termékek, egyes nyomástartó edények és rendszerek, egyes
szállítható nyomástartó edények, bányáktól eltérő környezetbe szánt robbanásbiztos berendezések,
gázfogyasztó készülékek, egyes kötelező hitelesítésű mérőeszközök, egyes környezetbarát tervezéssel és
energiafogyasztási címkézéssel kapcsolatos termékek esetén az MKEH-t,
g) fogyasztói forgalomba szánt villamossági termékek, gépek és egyéni védőeszközök, ruházati termékek,
lábbelik, játszótéri eszközök, öngyújtók, gyermekjátékok, bútorok, mosó- és tisztítószerek, építési termékek,
festékek és lakkok, valamint minden egyéb a fogyasztói forgalomba szánt termék esetében az NFH-t,
h) járművek, járműtartozékok és alkatrészek esetében az NKH-t,
i) gazdasági célfelhasználású egyéni védőeszközök esetében az NMH-t,
j) rádióberendezések, elektronikus hírközlő végberendezések, továbbá olyan berendezések esetében, amelyek
elektromágneses zavart okoznak, az NMHH-t,
k) tűzoltó-technikai termékek, továbbá tűz- vagy robbanásveszélyes készülékek, gépek, berendezések, építési
termékek tűzvédelmi, biztonságossági követelményeknek való megfelelősége esetében a BM OKF-t,
l) pirotechnikai termékek esetében a Rendőrséget.
(2) A piacfelügyeleti hatóság az importtermék jogszabályi előírásoknak való megfelelősége tárgyában hozott határozata
fellebbezésre tekintet nélkül és azonnal végrehajtható.
(3) Az importtermékek piacfelügyeleti ellenőrzésével kapcsolatos vizsgálatok költségei, valamint a felmerülő tárolási és
megsemmisítési költségek a vámkezelést kérőt terhelik.
IV. FEJEZET
EGYÉB RENDELKEZÉSEK 9. Vegyi anyag vagy készítmény forgalmazásának vagy használatának korlátozására irányuló eljárás
11. § Ha Közösségi Gyors Tájékoztatási Rendszer (RAPEX) értesítés vegyi anyag vagy készítmény forgalmazásának vagy
használatának korlátozására irányul, akkor az NFH 3 napon belül értesíti az OTH-t a szükséges értékelés és intézkedések
megtételére. Az OTH 10 napon belül az NFH rendelkezésére bocsátja a szóban forgó vegyi anyaggal vagy
készítménnyel, valamint annak ismert és rendelkezésre álló helyettesítőivel kapcsolatos lényeges adatokra vonatkozó
összegzést vagy tájékoztatást, amelyet az NFH megküld az Európai Bizottságnak.
10. Piacfelügyeleti programok 12. § (1) A piacfelügyeleti hatóság az elkészített piacfelügyeleti programját minden év február 20. napjáig köteles megküldeni
a fogyasztóvédelemért felelős miniszter részére.
(2) A programok és a piacfelügyeleti tevékenység koordinálása érdekében a fogyasztóvédelemért felelős miniszter
az érintett tárcák és hatóságok részvételével Piacfelügyeleti Munkacsoportot működtet.
V. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK 11. Hatálybalépés 13. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 15. napon lép hatályba.
12. Hatályon kívül helyező rendelkezések 14. § Hatályát veszti az áruk és a szolgáltatások biztonságosságáról és az ezzel kapcsolatos piacfelügyeleti eljárásról szóló
79/1998. (IV. 29.) Korm. rendelet.
13. Az Európai Unió jogának való megfelelés 15. § (1) Ez a rendelet a Pftv.-vel együtt az általános termékbiztonságról szóló, 2001. december 3-i 2001/95/EK európai
parlamenti és tanácsi irányelvnek való megfelelést szolgálja.
(2) Ez a rendelet
a) a termékek forgalmazása tekintetében az akkreditálás és piacfelügyelet előírásainak megállapításáról és
a 339/93/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. július 9-i 765/2008/EK európai parlamenti és
tanácsi rendelet,
b) a termékek forgalomba hozatalának közös keretrendszeréről, valamint a 93/465/EGK tanácsi határozat
hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. július 9-i 768/2008/EK európai parlamenti és tanácsi határozat 6. cikke
és II. melléklete,
c) az építési termékek fogalmazására vonatkozó harmonizált feltételek megállapításáról és a 89/106/EGK tanácsi
irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló 305/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet
végrehajtásához szükséges rendelkezéseket állapít meg. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
1181/2013. (IV. 5.) Korm. határozata a várostérségi integrált programok tervezési térségeinek lehatárolásával kapcsolatos irányelvekről.
A Kormány
 1. a 2014–2020 közötti európai uniós fejlesztési források magyar gazdaságban történő hasznosulása szempontjából
kiemelt jelentőséget tulajdonít az integrált városfejlesztés kérdésének, és ennek érdekében a 2014–2020-as
időszakban a következő várostérségi fejlesztési irányelveket határozza meg a továbbtervezés alapjául:
a) a területfejlesztési és településfejlesztési tervek összhangjának biztosítása és az ehhez szükséges térségi és
helyi egyeztető és partnerségi mechanizmusok kialakítása,
b) a térség kapcsolatrendszerének fejlesztése és együttműködésének erősítése érdekében az integrált
várostérségi fejlesztések előtérbe helyezése,
c) a fejlesztések hatékonysága érdekében a közös várostérségi tervezést, az együttműködést és a közös
fejlesztéseket megfelelő támogatással szükséges ösztönözése,
d) mind a várostérségi fejlesztési dokumentumok készítése, mind az abban foglalt beruházások későbbi tervezése
és végrehajtása során a széleskörű partnerség, valamennyi, a településen érdekelt gazdasági, társadalmi
szervezet, közigazgatási szerv részvételének biztosítása,
2. a lehatárolás témakörében javasolja
a) a Budapest és agglomerációja együttes tervezésén alapuló integrált városfejlesztési program kidolgozását
– ebben az esetben a várostérséget Budapest főváros és kijelölt agglomerációja jelentik együttesen a 2005.
évi LXIV. törvény a Budapesti Agglomeráció Területrendezési Tervéről, 1/1. sz. mellékletnek megfelelően –
ami a vonzások, a tömegközlekedés és a közös fejlesztési igények vonatkozásában kiterjedhet a szomszédos
megyék más településeire,
b) a megyei jogú városok esetében integrált városfejlesztési programok kidolgozását, kiterjesztve azokat
vonzáskörzetükre, amit a városok a környező településekkel közösen, a megyei önkormányzat bevonásával,
az elérhető legfrissebb adatok, helyi felmérések és tapasztalatok alapján határolhatnak le. A lehatárolás során
ajánlott szempontok kiemelten:
ba) a térség kapcsolatrendszere, kiemelten a munkaerőpiac szempontjából (pl. térségi ingázási zóna,
közösségi és egyéni közlekedési kapcsolatok),
bb) a településekkel közös érdekeltségű fejlesztések (pl. közös közműszolgáltatások, humán
szolgáltatások körzetei, közlekedési kapcsolatok fejlesztési lehetőségei, közös gazdasági alapokon
nyugvó együttműködések),
bc) egyéb földrajzi és kulturális tényezők (pl. domborzati viszonyok, közös hagyományok, kisebbségek
megoszlása),
c) a megyei szintű tervezési folyamat során
ca) a megyei jogú városokkal való egyeztetésen túl a kis- és középvárosok fejlesztési igényeinek
tekintetbe vételét,
cb) a járási székhelyek megerősítését és a város-vidék kapcsolatrendszerének fejlesztését, a térség
egészének javát szolgáló fejlesztések tervezését,
cc) kiegyensúlyozott településhálózati struktúra létrehozása érdekében a települések közötti
együtt-tervezést,
cd) a városok és települések közötti térségi együttműködések ösztönzését, a közös érdekeltségű
fejlesztések együttes tervezését,
ce) azt, hogy a fejlesztések – igény és szükség szerint – átnyúlhatnak a közigazgatási (járási és megyei)
határokon. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
70/2013. (VII. 5.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2013. július 2-án megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: régi Ve.) 131/A. § b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva J. Cs. magánszemély (a továbbiakban: beadványozó) által benyújtott országos népi kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a  Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – a  Kúriához címzett kifogást
lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest, Pf. 2;
fax: 06-1-7950-143). A bírósági eljárásban az ügyvédi képviselet kötelező. A  jogi szakvizsgával rendelkező személy
saját ügyében ügyvédi képviselet nélkül is eljárhat. A bírósági eljárás nem tárgyi illetékmentes. Az  illeték mértéke
15 000 Ft. A kifogás benyújtóját tárgyi illetékfeljegyzési jog illeti meg.
Indokolás I. A beadványozó 2013. június 16-án aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az  országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998.  évi III.  törvény (a  továbbiakban: Nsztv.) 2.  §-a
szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy az  Országgyűlés úgy alakítsa át a  gyermekneveléshez kapcsolódó támogatások rendszerét,
hogy mindenki csak annyi gyermeket szüljön vagy nemzzen, ahányat tisztességesen fel tud nevelni és el tud tartani?”
Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a  kezdeményezés nem felel meg az  Nsztv. 17.  §-ában
foglaltaknak, amely szerint a népi kezdeményezésnek pontosan és egyértelműen kell tartalmaznia a megtárgyalásra
javasolt kérdést. Ahhoz, hogy a  választópolgár a  népi kezdeményezésre feltett kérdést egyértelműen tudja
támogatni aláírásával az szükséges, hogy a kérdés kizárólag egyféleképpen legyen értelmezhető.
Az Országos Választási Bizottság megítélése szerint a  „szüljön vagy nemzzen” fordulat együttállása miatt
a  választópolgárok nem dönthetnek akként, hogy közülük csak az  egyiket támogassák aláírásukkal. Mivel
a választópolgár csak abban az esetben tudja aláírásával támogatni a kérdést, ha mind a szülésre, mind a nemzésre
vonatkozó kérdés-részt támogatja, így eltérő válasz esetén nem tudja választói akaratát megfelelő módon
kinyilvánítani.
Nem egyértelmű továbbá a  népi kezdeményezés tárgyát képező kérdés azért sem, mert nem állapítható meg
pontosan, hogy beadványozó mit ért a „tisztességesen fel tud nevelni” és „el tud tartani” kifejezések alatt, milyen
feltételeknek kell teljesülnie ahhoz, hogy egy gyermek eltartása, felnevelése tisztességesnek tekinthető legyen,
a  gyermek megszületésekor járó támogatások esetén hogyan érvényesülne ez, vagy kinek a  feladata lenne
megítélni a gyermek felnevelésének és eltartásának tisztességes voltát.
Mivel a kezdeményezés nem felel meg az Nsztv. 17. §-ában foglalt követelményeknek, ezért ugyanezen jogszabály
18.  §-ának b)  pontja értelmében az  Országos Választási Bizottság az  aláírásgyűjtő ív mintapéldány hitelesítésének
megtagadásáról döntött.
II. A határozat a  választási eljárásról szóló 2013.  évi XXXVI.  törvény 349.  § (1)  bekezdés c)  pontján, az  Nsztv. 2.  §-án,
17. §-án, 18. § b) pontján, a  jogorvoslatról szóló tájékoztatás a  régi Ve. 130. § (1) bekezdésén, az  illetékekről szóló
tájékoztatás az  1990.  évi XCIII.  törvény 37.  § (1)  bekezdésén, 39.  § (3)  bekezdés d)  pontján, 42.  § (1)  bekezdés
g) pontján, valamint a 62. § (1) bekezdés s) pontján alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
 az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
15/2013. (IV. 16.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2013. április 10-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva M. J., K. G., V. J.-né, G. S.-né, H.-né T. T., D. I., M.-né H. E. magánszemélyek (a továbbiakban: beadványozók) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a  Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – a  Kúriához címzett kifogást
lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest, Pf. 2;
fax: 06-1-7950-143). A bírósági eljárásban az ügyvédi képviselet kötelező. A  jogi szakvizsgával rendelkező személy
saját ügyében ügyvédi képviselet nélkül is eljárhat. A bírósági eljárás nem tárgyi illetékmentes. Az  illeték mértéke
15 000 Ft. Faxon benyújtott beadványon az illeték nem róható le.
Indokolás I. Beadványozók 2013. március 18-án aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtották be az Országos Választási Bizottsághoz
az  országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a  továbbiakban: Nsztv.) 2.  §-a
szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy a  devizában nyilvántartott hitelekkel történő népirtásért felelős bankárokat, minisztereket,
országgyűlési képviselőket, bírókat, ügyészeket, közjegyzőket, végrehajtókat, rendőröket, és egyéb hivatalnokokat
– érvényes Néphatározattal – halálra ítéljék, 24 órán belül végezzék ki?”
A Bizottság rögzíti, hogy a  Ve. 3.  § d)  pontjában foglalt alapelvet, a  jóhiszemű és rendeltetésszerű joggyakorlás
követelményét a népszavazás kezdeményezésére vonatkozó eljárás folyamán is érvényesíteni kell. E követelménynek
a kezdeményezés azért nem felel meg, mert a jogállamiság elvéből fakadó, a jogi kérdésekben tájékozatlan személyek
számára is nyilvánvaló alkotmányos elvárásokkal (pl. jogorvoslathoz való jog) szembe helyezkedik, vagy köztudomású
tényekről nem vesz tudomást. Ilyen köztudomású ténynek tekinthető, hogy a halálbüntetés a magyar jogrendszerben
1990 óta nem létező jogintézmény.
Fentiek alapján a Bizottság az Nsztv. 10. § e) pontja alapján az aláírásgyűjtő ívek hitelesítését megtagadta.
II. A határozat az Nsztv. 2. §-án, a 10. § e) pontján, a Ve. 3. § d) pontján, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának
(1) bekezdésén, az illetékekről szóló tájékoztatás az 1990. évi XCIII. törvény 37. § (1) bekezdésén, 39. § (3) bekezdés
d) pontján, és a 42. § (1) bekezdés g) pontján alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
 az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
52/2013. (IV. 15.) ME határozata Magyarország Kormánya és a Vietnami Szocialista Köztársaság Kormánya között a kiadatásról szóló egyezmény létrehozására adott felhatalmazásról.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
a közigazgatási és igazságügyi miniszternek a külügyminiszterrel egyetértésben tett előterjesztése alapján
 1. egyetértek Magyarország Kormánya és a  Vietnami Szocialista Köztársaság Kormánya között a  kiadatásról szóló
egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) létrehozásával;
 2. felhatalmazom a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy a tárgyalásokon részt vevő személyeket kijelölje;
 3. felhatalmazom a  közigazgatási és igazságügyi minisztert vagy az  általa kijelölt személyt, hogy a  tárgyalások
eredményeként előálló szövegtervezetet kézjegyével lássa el;
 4. felhívom a külügyminisztert, hogy az Egyezmény létrehozásához szükséges meghatalmazási okiratot adja ki;
 5. felhívom a  közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy – a  külügyminiszterrel egyetértésben – az  Egyezmény
létrehozását követően az  Egyezmény szövegének végleges megállapítására való felhatalmazásról szóló határozat
tervezetét haladéktalanul terjesszék a Kormány elé.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök