text:
14/2019. (IV. 17.) BM rendelethez ZÁRÓJEGYZŐKÖNYV a Magyarország és Ukrajna közötti államhatár 2009. és 2016. évek között végrehajtott közös ellenőrzéséről I. A Magyar Köztársaság és Ukrajna között a magyar–ukrán államhatár rendjéről, a határkérdésekben való együttműködésről és kölcsönös segítségnyújtásról szóló Kijevben, 1995. május 19-én aláírt szerződés (a továbbiakban: Szerződés) 11. cikke alapján létrehozott Magyar–Ukrán Határbizottság (a továbbiakban: Határbizottság) a 2009. és 2016. évek között végrehajtotta a Magyarország és Ukrajna közötti államhatár közös ellenőrzését a Magyarország, Ukrajna és Románia államhatárainak találkozási pontján felállított „TÚR” határjeltől a Magyarország, Ukrajna és a Szlovák Köztársaság államhatárainak találkozási pontján felállított „TISZA” határjelig és elkészítette az államhatár megjelölésében a 2009–2016. években bekövetkezett változásokról szóló kiegészítő határokmányokat. II. A Határbizottság a Magyarország és Ukrajna közötti államhatár közös ellenőrzése során elvégezte a határjelek felújítását és karbantartását. III. A munkák szervezése és végrehajtása A Határbizottság a Magyarország és Ukrajna közötti államhatár közös ellenőrzése és a kiegészítő okmányok kidolgozása érdekében szükséges határozatait az alábbi találkozókon hozta meg: – a 2009. április 7–9. között Vásárosnaményban megtartott tizenharmadik ülésén, – a 2011. április 19–21. között Beregszászon megtartott tizennegyedik ülésén, – a 2013. március 26–29. között Vásárosnaményban megtartott tizenötödik ülésén és mintavételes ellenőrző szemléjén, – a 2015. április 14–15-én Beregszászon megtartott tizenhatodik ülésén, – a 2016. október 25–26-án Budapesten megtartott tizenhetedik ülésén. VII. Az Alkotmánybíróság döntései Az Alkotmánybíróság 14/2019. (IV. 17.) AB határozata a Szombathelyi Járásbíróság 59.Szk.1163/2017/6/I. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Stumpf István és dr. Varga Zs. András
alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint dr. Dienes-Oehm Egon, dr. Balsai István, dr. Juhász Imre,
dr. Horváth Attila, dr. Pokol Béla és dr. Szívós Mária alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  Szombathelyi Járásbíróság 59.Szk.1163/2017/6/I. számú végzése
alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisíti.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának közzétételét a Magyar Közlönyben.
I. [1] 1. Az  indítványozók jogi képviselő (dr. Hankó-Faragó Miklós ügyvéd) útján eljárva, az  Alkotmánybíróságról szóló
2011. évi CLI. törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 27.  §-a alapján előterjesztett alkotmányjogi panaszukban kérték,
hogy az  Alkotmánybíróság állapítsa meg a  Szombathelyi Járásbíróság 59.Szk.1163/2017/6/I. számú végzésének
alaptörvény-ellenességét, és az  Abtv. 43.  § (1)  bekezdése alapján semmisítse meg azt. Álláspontjuk szerint a  bírói
döntés, amely az őket köztisztasági szabálysértés miatt elmarasztaló szabálysértési hatósági határozatot hatályban
tartotta, sérti az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdésében biztosított szólásszabadságukat és a X. cikk (1) bekezdésében
foglalt, a művészeti alkotás szabadságához fűződő jogukat.
[2] 1.1. A  bíróság végzésében foglalt tényállás szerint az  indítványozók 2017. április 14-én 17 óra 35 perckor
Szombathelyen egy járdaszakasz berepedezett részeit színes festékkel befestették – elmondásuk szerint –
balesetmegelőzési, illetve azzal a céllal, hogy a burkolat hibáira az intézkedésre jogosult hatóság és a közvélemény
figyelmét felhívják.
[3] A Vas Megyei Kormányhivatal Szombathelyi Járási Hivatala mint elsőfokú szabálysértési hatóság előtti
meghallgatásukon a köztisztasági szabálysértés miatt eljárás alá vont indítványozók előadták, hogy nem követtek
el szabálysértést, mivel cselekményük nem volt veszélyes a társadalomra. A járda felületét ugyanis nem szennyezték
be, az általuk használt vízben oldódó festék könnyen eltávolítható, és magatartásuk nem volt más, mint a szabad
véleménynyilvánításuk, amellyel egy hatósági mulasztásra hívták fel a  közvélemény figyelmét. Utaltak arra, hogy
míg a  vonatkozó jogszabályok szerint a  járdát a  meghibásodást követő egy héten belül ki kellene javítani, addig
a  szóban forgó járdaszakasz 20 éve rossz állapotban van. Az  indítványozók hozzátették: joggal feltételezhették,
hogy tettüknek nem lesz jogkövetkezménye, hiszen egy másik szombathelyi útszakaszon egy cég hatalmas reklámja
látható, amivel kapcsolatban a város vezetése korábban úgy nyilatkozott, hogy nem jogsértő.
[4] A szabálysértési hatóság az  indítványozókat a  szabálysértésekről, a  szabálysértési eljárásról és a  szabálysértési
nyilvántartási rendszerről szóló 2012. évi II. törvény (a továbbiakban: Szabs. tv.) 196. § (1) bekezdés a) pontja szerint
minősülő köztisztasági szabálysértés elkövetése miatt figyelmeztetésben részesítette. Indokolásában kifejtette,
hogy az eljárás alá vont személyek azon cselekményükkel, mellyel a közterületet – jelen esetben a járdát – festékkel
beszennyezték, megvalósították a  szabálysértést. A  hatóság alaptalannak minősítette az  indítványozók azon
védekezését, miszerint a  járda repedéseinek kifestése a  véleménynyilvánítási szabadság kifejezése, mivel ez  a  jog
senkit nem jogosít fel arra, hogy a  közterületet önkényesen beszennyezze, még figyelemfelkeltés céljából sem.
A szabálysértési hatóság a városban található más feliratra való hivatkozást irrelevánsnak találta.
[5] Az indítványozóknak a  szabálysértési eljárás megszüntetésére irányuló kifogását a  bíróság alaptalannak
ítélte, ugyanakkor a  szabálysértési hatóság indokolását kiegészítette. A  bíróság a  szabálysértésnek a  Szabs.  tv.
1.  § (1)  bekezdésében foglalt fogalmi elemeire tekintettel azt vizsgálta, hogy a  járda töredezett részeinek
befestése a  Szabs. tv. 196.  §-a szerinti „beszennyezésnek” minősül-e, illetve hogy ez  a  cselekmény veszélyes-e
a  társadalomra. A  bíróság egyrészt megállapította, hogy a „szennyezés”, „beszennyezés” a  szabálysértési jogban
olyan gyűjtőfogalom, amely elkövethető a  járda befestésével. Másrészt kifejtette, hogy a  csupán közterületen
elkövethető köztisztasági szabálysértés társadalomra veszélyessége vizsgálatakor a védett jogi tárgy a közterületek
rendje, a  köztisztaság és a  közegészség. Ezek kellő védelme megköveteli, hogy a  közterületet rendeltetésének
megfelelően használják, vagy a rendeltetéstől eltérő használat esetén a tulajdonostól engedélyt kérjenek. A bíróság
értelmezésében így azt kellett mérlegelni, hogy a  szabálysértési hatóság megfelelően döntött-e akkor, amikor
a közterület tulajdonosa érdekének védelmét helyezte előtérbe a véleménynyilvánítás szabadságával szemben.
[6] A bíróság arra a  következtetésre jutott, hogy az  indítványozók magatartása, mellyel véleményük kifejezésére
más tulajdonát a  tulajdonos hozzájárulása nélkül vették igénybe, veszélyes volt a  társadalomra, mivel sértette
a tulajdonos rendelkezési jogát. A szabálysértési felelősség megállapítása alól nem adhat felmentést az a célkitűzés
sem, hogy a rendelkezésre jogosult figyelmét kívánták így felhívni a terület hibáira, mivel erre törvényes lehetőségek
álltak volna rendelkezésre. Sem egy önmagában helyes cél – balesetveszélyes helyzetre való figyelemfelhívás –, sem
az  önkifejezés szabadsága nem szentesíthet egy szabálysértésnek minősülő módszert, eszközt. A  bíróság a  másik
szombathelyi esetre hivatkozást a szabálysértési hatósághoz hasonlóan nem tartotta mérvadónak.
[7] 1.2. Az  indítványozók a  bíróság jogerős végzésével szemben fordultak az  Alkotmánybírósághoz. Alkotmányjogi
panaszukban kifejtették, hogy a  bírói döntés sérti az  Alaptörvény IX.  cikk (1)  bekezdésében foglalt szabad
véleménynyilvánításhoz való jogukat, illetve a X. cikk (1) bekezdésében elismert, a művészeti alkotás szabadságához
fűződő jogukat.
[8] Álláspontjuk szerint jelen esetben a  repedezett járda vízben oldódó festékkel történő négyszínfestése a  street
art körébe tartozó olyan képzőművészeti értékkel bíró alkotás, amely egyben a  közügyek megvitatása körébe
eső kifejezéstartalmat hordoz. (Az indítványozók utaltak arra is, hogy a  repedezett járdák négyszínfestését mint
a  street art körébe tartozó képzőművészeti alkotást Budapest Főváros VIII. Kerület Józsefváros Önkormányzat
képviselő-testülete 2017-ben az  érintett járda felújításáig ideiglenesen megőrzendő kulturális értéknek
minősítette.) A  kifejtettek alapján a  szabálysértési felelősséget megalapozó magatartásuk az  Alaptörvény IX.  cikk
(1)  bekezdésében elismert alapvető jog, illetve annak speciális megfogalmazásaként az  Alaptörvény X.  cikk
(1) bekezdésében elismert alapvető jog érvényesülési körébe tartozik.
[9] Az alkotmányjogi panasz szerint noha a  támadott bírói döntés azonosította az  ügy alapjogi érintettségét,
nem teljeskörűen végezte el az  alapjogok korlátozásának vizsgálatát. A  köztisztasági szabálysértés tényállása
esetében ugyanis a  védett jogi tárgy nem a  tulajdonhoz való jog, hanem a  közterület tisztasága, ami ugyan
szolgálhat alapvető jog korlátozása szükségességének alapjául, azonban mint elvont érdek a  véleménynyilvánítás
szabadságának enyhébb korlátozását indokolhatja. A  korlátozás arányosságának kérdését pedig a  bíróság
egyáltalán nem vizsgálta, holott a  szabálysértési jog kriminális jellege ezzel összefüggésben a  megszorító
értelmezés követelményét támasztotta volna. Az  indítványozók álláspontja szerint azzal, hogy a  támadott végzés
úgy állapította meg szabálysértési felelősségüket, hogy a  bíróság által is elfogadottan a  véleménynyilvánítás
szabadsága körébe tartozó magatartásuk vonatkozásában a  jogkorlátozás szükségességét helytelen alapon
állapította meg, a  jogkorlátozás arányosságát pedig egyáltalán nem vizsgálta, sérültek a  fent megjelölt alapvető
jogaik.
II. [10] Az Alaptörvény érintett rendelkezései:
„IX. cikk (1) Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához.”
„X.  cikk (1) Magyarország biztosítja a  tudományos kutatás és művészeti alkotás szabadságát, továbbá – a  lehető
legmagasabb szintű tudás megszerzése érdekében – a tanulás, valamint törvényben meghatározott keretek között
a tanítás szabadságát.”
III. [11] 1. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt az Abtv. 56. § (2) bekezdése alapján megállapította, hogy az alkotmányjogi
panasz az Abtv. 27. §-a tekintetében megfelel az Abtv.-ben foglalt formai és tartalmi követelményeknek.
[12] 1.1. Az alkotmányjogi panasz határidőben a bíróságra érkezett. A panasz megfelel az Abtv. 52. § (1b) bekezdésében
támasztott – a  határozott kérelemre vonatkozó – törvényi feltételeknek. Az  indítvány megjelölte az  indítványozó
jogosultságát, valamint az Alkotmánybíróság hatáskörét megalapozó törvényi rendelkezést [Abtv. 51. § (1) bekezdés
és 52.  § (1b)  bekezdés a)  pont], az  Abtv. 27.  §-ában foglalt hatáskörben kérve az  Alkotmánybíróság eljárását.
A panaszosok megjelölték továbbá az Alkotmánybíróság által vizsgálandó bírói döntést [Abtv. 52. § (1b) bekezdés
c)  pont] és az  Alaptörvény sérelmet szenvedett rendelkezéseit [Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés d)  pont]. Az  indítvány
benyújtását részletesen indokolták, kifejtve az  Alaptörvényben foglalt jogok sérelmének mibenlétét [Abtv. 52.  §
(1b) bekezdés b) pont]. Az indítványozók kifejezett kérelmet fogalmaztak meg a bírói döntések megsemmisítésére
nézve [Abtv. 52. § (1b) bekezdés f ) pont].
[13] 1.2. Az Abtv. 27. §-a szerint az alaptörvény-ellenes bírói döntéssel szemben az egyedi ügyben érintett személy vagy
szervezet alkotmányjogi panasszal fordulhat az  Alkotmánybírósághoz, ha az  ügy érdemében hozott döntés vagy
a bírósági eljárást befejező egyéb döntés az indítványozó Alaptörvényben biztosított jogát sérti, és az indítványozó
a jogorvoslati lehetőségeit már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
[14] Jelen ügyben az  alkotmányjogi panaszt az  alapul szolgáló szabálysértési eljárás alá vont személyek nyújtották be
az ügyüket érdemben lezáró bírói végzéssel szemben. A végzéssel szemben a Szabs. tv. 116. § (3) bekezdése alapján
fellebbezésnek nem volt helye.
[15] 1.3. Az  Abtv. 29.  §-ában meghatározottak szerint az  alkotmányjogi panasz befogadhatóságának további feltétele,
hogy az alkotmányjogi panasz a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség kételyét vagy alapvető
alkotmányjogi jelentőségű kérdést vessen fel. E  két feltétel alternatív jellegű, így az  egyik fennállása önmagában
megalapozza az Alkotmánybíróság érdemi eljárását {erről elsőként lásd: 3/2013. (II. 14.) AB határozat, Indokolás [30]}.
[16] E tekintetben az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  ügy az  Alaptörvény IX.  cikkében biztosított
véleménynyilvánítás jogának hatályát és határait érintő alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdéseket vet föl.
A  bírói végzés alkotmányossági vizsgálata kapcsán vizsgálni kell, hogy a  szabálysértési eljárásban minősített
cselekmény a szólásszabadság hatálya alatt áll-e, és ha igen, akkor fennálltak-e alkotmányos korlátozásának indokai.
Ennek során az  Alkotmánybíróságnak adott esetben fel kell tárnia, hogy milyen alkotmányossági szempontok
befolyásolhatják a szabálysértés fogalmi eleméül szolgáló társadalomra veszélyesség értelmezését.
[17] A fentiekre tekintettel az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panaszt az  Alaptörvény IX.  cikk (1)  bekezdése
vonatkozásában – 2018. március 27-ei ülésén – befogadta.
IV. [18] Az alkotmányjogi panasz megalapozott. [19] 1. Az  Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint alkotmányjogi panasz alapján „a bírói döntésben foglalt
jogértelmezés Alaptörvénnyel való összhangját vizsgálja, azt, hogy a  jogszabály alkalmazása során a  bíróság
az  Alaptörvényben biztosított jogok alkotmányos tartalmát érvényre juttatta-e. Ha a  bíróság az  előtte fekvő,
alapjogilag releváns ügy alapjogi érintettségére tekintet nélkül járt el, és az általa kialakított jogértelmezés nem áll
összhangban e  jog alkotmányos tartalmával, akkor a  meghozott bírói döntés alaptörvény-ellenes” {3/2015. (II. 2.)
AB határozat, Indokolás [18]}.
[20] Az Alkotmánybíróság nem vonhatja el azonban az  ítélkező bíróságok hatáskörét az  előttük fekvő tényállás
elemeinek átfogó mérlegelésére, csupán a  mérlegelés alapjául szolgáló jogértelmezés Alaptörvénnyel való
összhangját, illetve a mérlegelés alkotmányossági szempontjainak a megtartását vizsgálhatja felül.
[21] Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt fontosnak tartja kiemelni azt az  1/2019. (II. 13.) AB határozatában már
rögzített szempontot, miszerint egy cselekmény büntethetőségének a  megítélése során arra is figyelemmel kell
lenni, hogy bár a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény (a továbbiakban: Btk.) és a Szabs. tv. is (többek
között) az  alkotmányos (az Alaptörvény szerinti társadalmi, gazdasági, állami) rend sérelméhez, illetve annak
veszélyeztetéséhez köti az  egyes cselekmények társadalomra veszélyességének megítélését, amennyiben egy
cselekmény az Alaptörvény által védett alapjog-gyakorlásnak minősül (így pl. a véleménynyilvánítás szabadságának
körébe esik), eleve kizárt annak társadalomra veszélyessége {lásd: 1/2019. (II. 13.) AB határozat, Indokolás [44]}.
[22] Az Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panasz alapján tehát azt vizsgálta, hogy az  eljáró bíróság helyesen
ítélte-e meg a  szóban forgó ügynek a  véleménynyilvánítás szabadságával való kapcsolatát. A  bíróságnak ugyanis
választ kellett adnia arra a  kérdésre, hogy a  megállapított tényállás keretei között a  kifogásolt cselekmény
a szólásszabadság hatálya alatt áll-e, azaz alkalmazni kell-e rá a szólásszabadság védelmét biztosító alkotmányjogi
mércéket.
[23] 2. A  fenti kérdés vizsgálata során az  Alkotmánybíróság – a  korábbi gyakorlata alapján – mindenekelőtt röviden
áttekintette, hogy az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdésének értelmezési körében milyen feltételek mellett vonható
egy aktus a szólásszabadság fogalmi körébe.
[24] 2.1. E  tekintetben az  Alkotmánybíróság ismételten hangsúlyozza, hogy az  Alaptörvény IX.  cikk (1)  bekezdésében
foglalt véleménynyilvánítás jogának a hatálya, vagyis a „véleménynyilvánítás” fogalma normatív természetű, amely
ugyan nem öleli fel a  véleményalkotás valamennyi megnyilvánulását, viszont egyúttal magában foglal a  szóbeli
vagy írásbeli kommunikáción túli aktusokat is. Határait ezért nem önmagukban a  köznapi értelemben vett
megszólalások jelölik ki, hanem az, hogy mely aktusok állnak kapcsolatban a  véleményszabadság alkotmányos
igazolásával. Az  Alkotmánybíróság korábbi gyakorlata szerint ugyanis a  véleménynyilvánító nemcsak szavakkal,
hanem például képek, szimbólumok használatával vagy ruhadarabok viselésével is megoszthatja gondolatait –
a  jelképhasználatban megnyilvánuló szimbolikus beszéd a  véleményszabadság klasszikus kérdései közé tartozhat
[vö. legutóbb 4/2013. (II. 21.) AB határozat].
[25] A 7/2014. (III. 7.) AB határozat többször megerősített értelmezése szerint a  szólásszabadság igazolása kettős:
egyrészt a  politikai közösség demokratikus működése, másrészt az  egyéni önkifejezés is igényli, hogy a  polgárok
szabadon fejthessék ki gondolataikat. A véleménynyilvánítás alapjoga hatályának meghatározásakor elsődlegesen
a  demokratikus társadalmi kommunikációban való részvétel szempontja nyújt segítséget. Eszerint azok
a kommunikatív aktusok állnak kapcsolatban a szólásszabadsággal, amelyekkel az érintettek a nyilvános társadalmi
párbeszédben vesznek részt. Ebben azonban a polgárok sokszínűbb módon vehetnek részt, mint a hagyományos
értelemben vett beszéd vagy írás, ezért a  véleménynyilvánítás jogának a  hatálya is szélesebb a  verbális
kifejezéseknél. A szólásszabadság alkotmányjogi szempontjai tehát a hétköznapi „szólásokon” túl más kommunikatív
tettek esetén is relevánsak lehetnek, és kötelező elemeivé válhatnak a  jogi mérlegelésnek {lásd e  tekintetben:
1/2019. (II. 13.) AB határozat, Indokolás [31]–[32]}.
[26] 2.2. A fentiekre tekintettel az Alkotmánybíróság hangsúlyozza, hogy annak megítélése, hogy az adott kommunikatív
cselekmény valóban a  szólásszabadság hatálya alá tartozik-e, több tényező összetett értékelése alapján dönthető
csak el. Az Alkotmánybíróság az 1/2019. (II. 13.) AB határozatában kiemelte, hogy egy tett véleménynyilvánításként
kezelésének szükséges, de semmiképp sem elégséges feltétele, hogy a  cselekményt elkövető a  véleménye
kifejezésének céljából cselekedjen – annak ellenére, hogy egy tett véleményszabadság oldaláról történő megítélése
szempontjából a  jogalkalmazónak elsődlegesen azt kell vizsgálnia, hogy a  cselekvőnek mi volt a  célja, illetve
motívuma a  cselekvése során. A  véleményszabadság alkalmazásához ugyanis az  is szükséges, hogy a  közlés
választott formája objektív módon is alkalmasnak tekinthető eszköze, közvetítője legyen gondolatok közlésének
{1/2019. (II. 13.) AB határozat, Indokolás [36]}.
[27] 3. Az  indítványozókat a  bíróság köztisztasági szabálysértés elkövetése miatt részesítette figyelmeztetésben.
A  Szabs. tv. 196.  § (1)  bekezdés a)  pontja szerint minősülő köztisztasági szabálysértés tényállása szerint „[a]ki […]
a) a közterületen, a közforgalom céljait szolgáló épületben, vagy közforgalmú közlekedési eszközön szemetel, ezeket
beszennyezi […] szabálysértést követ el.” A  Szabs. tv. érintett rendelkezésének védett jogi tárgya a  közterületek
rendje, illetve a  köztisztaság. A  köztisztaság fogalmát ugyan egyetlen jogszabály sem definiálja, de általában
a  települések belterületének, közösségi helyeinek tisztántartását, illetve a  tisztaság fenntartását érthetjük alatta.
A bíróság döntésében – egyetértve a szabálysértési hatósággal – arra a megállapításra jutott, hogy az indítványozók
megvalósították a Szabs. tv. 196. § (1) bekezdés a) pontja szerinti szabálysértést, mivel magatartásuk tényállásszerű
volt, és annak társadalomra veszélyessége is megállapítható.
[28] 3.1. Egy konkrét cselekmény vonatkozásában az  Alkotmánybíróságnak nem feladata annak eldöntése, hogy
a  szabálysértési hatóságok, illetve az  eljáró bíróságok mely cselekményeket tekintik társadalomra veszélyesnek.
Azt azonban vizsgálnia kell az  Alkotmánybíróságnak, hogy a  társadalomra veszélyesség megállapítása nem
eredményezi-e egy védett alapjog gyakorlásának alkotmányellenes korlátozását.
[29] E tekintetben az Alkotmánybíróságnak elsődlegesen arra kellett választ adnia, hogy az indítványozók cselekménye,
azaz a  betöredezett járda repedéseinek színes festékkel való befestése, tekinthető-e a  véleménynyilvánítás
alkotmányosan védett tárgykörébe tartozónak, és amennyiben igen, akkor azt az eljáró bíróság figyelembe vette-e
a cselekmény társadalomra való veszélyességének megítélése során.
[30] 3.2. Az Alkotmánybíróság a fentiekben idézett gyakorlata alapján az alábbi megállapításokra jutott az indítványozók
cselekményének a  véleménynyilvánítás szabadságával való kapcsolata vonatkozásában. Mindenekelőtt fontos
kiemelni, hogy a  Szabs. tv. 29.  § (2)  bekezdés a)  pontja szerint „közterület a  tulajdonos személyétől, illetve
a  tulajdonformától függetlenül minden olyan közhasználatra szolgáló terület, amely mindenki számára korlátozás
nélkül vagy azonos feltételek mellett igénybe vehető […]”. Ez  alapján egy olyan járdaszakasz, amely korlátozás
nélkül mindenki számára igénybe vehető módon áll rendelkezésre, közterületnek minősül. Egy ilyen járdaszakaszra
azonban többféleképpen is felkerülhet felirat. Ennek szabályozott formája lehet pl. egy járdán elhelyezett hirdetés.
Emellett azonban más módon is kerülhetnek feliratok egy közterületi járdára. Ilyen lehet pl. egy gyermekek által,
könnyen eltávolítható, krétával készített rajz is. Értelemszerűen ehhez hasonlítható az indítványozók tevékenysége
is, akik a töredezett járda repedéseit lemosható festékkel festették le.
[31] Ezen cselekményeknek a  véleménynyilvánítás szabadságával való kapcsolata azonban nem ítélhető meg
egységes módon. Egy gyermekek által elhelyezett aszfaltrajznak ugyanis jellemzően nincs a közélettel kapcsolatos
kommunikációs üzenete, szemben pl. egy figyelemfelhívó jelleggel befestett, repedezett járdaszakasszal.
A  közterületnek minősülő út- vagy járdaszakaszon könnyen eltávolítható festékkel elhelyezett feliratok,
színezések ugyanis minősülhetnek a  véleménynyilvánítás jogának hatálya alá eső szimbolikus szólásnak. Ennek
megítélése során elsősorban arra kell figyelemmel lenni, hogy a véleményközlés személyes szándékán túl az adott
cselekmény (pl. felfestett felirat vagy színezés) objektív módon is alkalmasnak tekinthető eszköze, közvetítője
lehet-e gondolatok közlésének. Amennyiben ugyanis erre igenlő választ tudunk adni, akkor ezen cselekményt
a véleménynyilvánítás körébe tartozó cselekménynek kell tekintenünk.
[32] 3.3. Természetesen ezzel együtt sem állítható, hogy a véleménynyilvánítás szabadságára hivatkozással valamennyi
ilyen cselekmény automatikusan megengedett lenne. Így pl. a  véleménynyilvánítás szabadságának védelmi
körén kívül esik – az  1/2019. (II. 13.) AB határozatban kimondottakhoz hasonlóan – egy közterületi út- vagy
járdaszakasz olyan mértékű rongálása, amely a  tulajdon tárgyában, azaz magában az  út- vagy járdaszakaszban
visszafordíthatatlan, vagy csak jelentős költségek árán visszafordítható (pl. csak újraaszfaltozással javítható) sérelmet
okoz.
[33] Annak megítélése tehát, hogy adott esetben a véleménynyilvánítás szabadságának hatálya alatt vizsgálandó, erős
alkotmányos védelemre igényt tartó cselekményről, avagy vandalizmusról van-e szó, az  egyedi tényállás elemei
alapján a  bíróságok feladata. E  tekintetben azonban jelentősége van annak, hogy a  konkrét cselekmény mind
a „véleménynyilvánító” személy szubjektív szándéka, mind az objektív értékelés szerint – legalább hipotetikusan –
a nyilvánosság előtt értelmezhető közlés-e.
[34] 3.4. A  fenti szempontok mellett az  ítélkező bíróságoknak – egy cselekmény véleménynyilvánításként történő
kezelésének megítélése során – figyelemmel kell lenniük a  szólásszabadságnak más alapjogokkal való kollíziójára
is  – így különösen a  tulajdonhoz való joggal történő kapcsolatára. A  véleménynyilvánítás szabadsága és
a  tulajdonhoz való jog ugyanis akkor áll tényleges kollízióban, ha a  tettleges véleménynyilvánítás a  tulajdon
tárgyában állagsérelmet okoz, a  tulajdon értékét csökkenti. Ilyen esetben a  kollízió feloldásánál gondos
körültekintéssel kell eljárni, és figyelembe kell venni, hogy csak kivételes esetekben igazolható alkotmányosan
az a véleménynyilvánítás, amely a tulajdon tárgyát rongálja {1/2019. (II. 13.) AB határozat, Indokolás [38]}.
[35] Ennek vizsgálata során – az  Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdése alapján – egyfelől figyelembe kell venni, hogy
a  tulajdonhoz való jog korlátozásának szükségessége tekintetében indokoltnak tekinthető-e a  cselekvő
véleményének tettleges magatartás által történő kifejezésre juttatása (vagy az  más, olyan eszközzel is
–  pl.  felszólalással, molinóval, táblákkal stb. – kifejezhető lenne, amely a  tettleges magatartással azonos súlyú
figyelemfelkeltésre lenne alkalmas). Másfelől vizsgálni kell azt is, hogy a tett által megvalósuló véleménynyilvánítás
során bekövetkező tulajdonjog korlátozás arányban áll-e a  véleménynyilvánító cselekvés céljával. E  tekintetben
a  jogalkalmazónak elsődlegesen azt kell vizsgálnia, hogy az  érintett személynek a  véleménye közlésére szolgáló
cselekménye nem korlátozza-e oly mértékben másnak a  tulajdonhoz való jogát, amely a  tulajdon öncélú,
a vélemény közlésének kereteit túllépő, visszafordíthatatlan, vagy csak jelentős költségráfordítással visszafordítható
károsodását eredményezi.
[36] 4. A  fentiek alapján a  konkrét cselekmény tekintetében megállapítható, hogy az  indítványozók cselekménye
véleménynyilvánításként volt értékelhető. A  konkrét ügy tényállása ugyanakkor eltér az  1/2019. (II. 13.)
AB  határozatban vizsgált tényállástól. A  jelen esetben ugyanis a  berepedezett, és ezután befestett járdaszakasz
közvetlenül a  vélemény hordozója volt: az  indítványozók azért festették be a  járda hibás részeit, mert annak
elhanyagolt állapota ellen tiltakoztak, és ezzel arra kívánták felhívni a figyelmet, hogy az érintett szakasz kijavítására
lenne szükség. A konkrét cselekmény tehát az objektív értékelés szerint a nyilvánosság számára értelmezhető közlés
volt. E  tekintetben azt is fontos kiemelni, hogy egy repedezett járdaszakasz kiszínezése inkább derültséget okoz
a  járókelőkben, és így a  cselekmény megítélésekor az  eljáró szervek józan humorérzékére is szükség van. Szintén
kiemelendő, hogy az érintett járdaszakasz befestése nem okozott maradandó állagsérelmet az érintett felületen, és
objektív módon is alkalmas volt az üzenet közvetítésére.
[37] 4.1. Az  indítványozók által támadott bírósági végzés tekintetében ismételten fontos hangsúlyozni, hogy
a  szabálysértési hatóság és az  eljáró bíróság az  indítványozók cselekményét azért minősítették köztisztasági
szabálysértésnek, mivel álláspontjuk szerint a  járda repedéseinek beszínezése a  járda felületének beszennyezését
eredményezte, ezáltal az  indítványozók kimerítették a  szabálysértés tényállási elemeit. A  fentiek alapján
megállapítható azonban, hogy a Szabs. tv. 196. § (1) bekezdés a) pontja tényállását (azaz a felület beszennyezését),
az  is megvalósítja, ha pl. valaki sáros lábbal lép a  járda felületére, vagy arra krétával aszfaltrajzot készít,
a  hatóságokban mégsem merül fel, hogy ilyen esetekben eljárást kellene indítaniuk. Az  indítványozók
cselekménye jellegét tekintve nem különbözik ezen esetektől. A repedéseket ugyanis az  indítványozók lemosható
festékkel színezték be, amelyek nem okoztak visszafordíthatatlan károsodást a  járda felületében. Amiben eltér
az  indítványozók cselekménye a  fenti esetekhez képest, hogy annak tehát egyértelműen a  szólásszabadsághoz
kötődő tartalma, üzenete volt, azaz egyfajta – a  közügyekkel összefüggő – kritikaként volt értékelhető.
Ebből azonban egyenesen következik az  is, hogy a  szabálysértési hatóság és az  eljáró bíróság pusztán azért
kezelte másképp az  indítványozók cselekményét a  fentiekben felhozott esetekhez képest, és azért állapította
meg a  köztisztasági szabálysértésért való felelősségüket, mivel a  cselekményüknek megállapítható volt
a véleménynyilvánításhoz kapcsolódó jellege.
[38] 4.2. A fentiek figyelembevételével együtt az indítványozók cselekménye kétségtelenül kollíziót okoz a tulajdonhoz
való joggal. A  kollízió feloldása kapcsán elsőként megállapítható, hogy a  tulajdonhoz való jog, akár a  köz-, akár
a  magántulajdon védelme (pl. állagának a  megóvása) legitim célja lehet a  véleménynyilvánítás szabadsága
korlátozásának. Megállapítható az  is, hogy a szabálysértés szankciórendszerének alkalmazása a tulajdon és – jelen
ügy vonatkozásában – a köztisztaság megóvásának szükséges módja lehet. A korlátozás arányosságának megítélése
tekintetében ugyanakkor fontos körülmény, hogy az  indítványozók lemosható festékkel színezték be a repedezett
járda felületét, amely ráadásul már alapvetően hibás állapotban volt (a repedezettsége miatt). Ráadásul a repedések
befestése olyan relatíve tartós figyelemfelkeltésre adott lehetőséget, amelyet semmilyen más módszer alkalmazása
(pl. molinó vagy tábla elhelyezése, beszédek tartása stb.) nem tett volna lehetővé – így pl. az indítványozók joggal
gondolhatták azt is, hogy a  burkolat állapotát jól ismerő hatóság beadványokkal történő megkeresése nem érne
el hasonló hatást. Erre tekintettel jelen esetben az  állapítható meg, hogy a  véleménynyilvánítás szabadságának
a tulajdonhoz való jogra tekintettel történő korlátozása aránytalan volt.
[39] 4.3. A  fentiek alapján az  indítványozók cselekményének a  tulajdonhoz való joggal fennálló kollíziója tekintetében
azt is fontos rögzíteni, hogy az  indítványozók jelen ügyben vizsgált cselekménye beleillik azon magatartások
körébe, amelyekhez a közterület tulajdonosa hallgatólagosan hozzájárul azáltal, hogy nem lép fel azokkal szemben
a  Szabs.  tv. rendelkezései alapján. Egy ilyen ráutaló magatartással történő tulajdonosi hozzájárulás pedig egy
cselekmény jogellenességét eleve kizárja.
[40] 5. Mindezek figyelembevételével az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  bíróság nem értékelte megfelelően
az  indítványozók cselekményét, nem vizsgálta ugyanis körültekintő módon annak a  véleménynyilvánítás
szabadságával összefüggő jellegét, emellett nem végezte el megfelelően az  indítványozók cselekményének
az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdése alapján történő összevetését a tulajdonhoz való joggal, és így aránytalan módon
korlátozta az  indítványozók Alaptörvény IX.  cikk (1)  bekezdésében deklarált véleménynyilvánításhoz való jogát.
Ezek mellett az  is megállapítható, hogy a  szabálysértési hatóság és az  eljáró bíróság kifejezetten azért állapította
meg az indítványozók köztisztasági szabálysértés miatti felelősségét, mivel cselekményük a szólásszabadság körébe
tartozó cselekmény volt. Fontos továbbá, hogy a  bíróság az  ügy elbírálása során arra sem volt figyelemmel, hogy
a  cselekmény társadalomra való veszélyessége nem állapítható meg, mivel azt a  cselekmény véleménynyilvánítás
szabadságának oltalma alatt álló jellege kizárja. E  tekintetben az  Alkotmánybíróság ismételten hangsúlyozza,
hogy egy, a  magántulajdon tárgyát nem, vagy csak a  tulajdonos beleegyezésével érintő, a  köztulajdon tárgyában
állagsérelmet nem okozó, kommunikációs üzenetet hordozó cselekmény a  véleménynyilvánítás alkotmányosan
védett körébe sorolható.
[41] A fentiekre tekintettel az  Alkotmánybíróság a  Szombathelyi Járásbíróság 59.Szk.1163/2017/6/I. számú végzését
megsemmisítette.
[42] Az Alkotmánybíróság az alaptörvény-ellenesség megállapítására és a támadott bírósági végzés megsemmisítésére
tekintettel nem vizsgálta az  Alaptörvény X.  cikk (1)  bekezdésének sérelmét állító indítványi elemet.
Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint ugyanis, ha az  indítvánnyal támadott jogszabályt vagy annak egy
részét az Alkotmánybíróság az Alaptörvény valamely rendelkezésébe ütközőnek minősíti, és ezért azt megsemmisíti,
akkor a  további alaptörvényi rendelkezés esetleges sérelmét a  már megsemmisített jogszabályi rendelkezéssel
összefüggésben érdemben nem vizsgálja {18/2016. (X. 20.) AB határozat, Indokolás [21]}. Az  Alkotmánybíróság
ezt a  gyakorlatát a  bírói döntések alkotmányossági vizsgálata körében is követi {legutóbb: 3219/2018. (VII. 2.)
AB határozat, Indokolás [37]}.
[43] 6. Az Alkotmánybíróság a határozat Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdés második
mondata alapján rendelte el.
Budapest, 2019. április 9. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
3/2017. (HK 5.) HVK HIICSF szakutasítása az elektronikus aláírás használatának szabályairól.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint
a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről
szóló 2011. évi CXIII. törvény 52. § (2) bekezdése és
a Honvédelmi Minisztérium Szervezeti és Működési Szabályzatáról szóló 53/2014. (VIII. 1.) HM utasítás 2. függelék 7.3.0.6. alcím 1. pont d) alpontja és 3. pont p) alpontja
alapján az alábbi
szakutasítást adom ki: 1. Általános rendelkezések 1. A szakutasítás hatálya a Honvédelmi Minisztériumra
(a továbbiakban: HM), a honvédelmi miniszter közvetlen
alárendeltségébe tartozó feladatban érintett szervezetekre,
továbbá a Magyar Honvédség (a továbbiakban: MH) feladatban érintett katonai szervezeteire (a továbbiakban
együtt: honvédelmi szervezetek) terjed ki.
2. A szabályzatot az alábbi jogszabályok rendelkezéseinek figyelembevételével kell alkalmazni:
a) az elektronikus ügyintézés és a bizalmi szolgáltatások
általános szabályairól szóló 2015. évi CCXXII. törvény;
b) az elektronikus ügyintézés részletszabályairól szóló
451/2016. (XII. 19.) Korm. rendelet;
c) egyes, az elektronikus ügyintézéshez kapcsolódó szervezetek kijelöléséről szóló 84/2012. (IV. 21.) Korm. rendelet;
d) az elektronikus ügyintézési szolgáltatások nyújtására
felhasználható elektronikus aláíráshoz és bélyegzőhöz
kapcsolódó követelményekről szóló 137/2016. (VI. 13.)
Korm. rendelet;
e) a belső piacon történő elektronikus tranzakciókhoz
kapcsolódó elektronikus azonosításról és bizalmi szolgáltatásokról, valamint az 1999/93/EK. irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló Európai Parlament és Tanács 2014.
július 23-i 910/2014/EU. rendelete;
f) a közfeladatot ellátó szervek iratkezelésének általános követelményeiről szóló 335/2005. (XII. 29.) Korm.
rendelet;
g) a közfeladatot ellátó szerveknél alkalmazható iratkezelési szoftverekkel szemben támasztott követelményekről szóló 27/2014. (IV. 18.) KIM rendelet.
3. Ezen szakutasítás alkalmazásában:
a) elektronikus aláírás: olyan elektronikus adat, ame
lyet más elektronikus adatokhoz csatolnak, logikailag hozzárendelnek, amelyet az aláíró aláírásra használ;
b) elektronikus ügyintézés: elektronikus ügyintézés
a közigazgatási hatósági ügyek elektronikus úton történő
ellátása, az eközben felmerülő tartalmi és formai kezelési
munkamozzanatok összessége;
c) tanúsítvány: olyan elektronikus igazolás, amely tartalmazza a tanúsítványra vonatkozó érvényesítési adatot
és a tanúsítvány használatához szükséges kapcsolódó adatokat, és amely elektronikus dokumentum megbízhatóan
védve van a kibocsátáskor és az érvényességi ideje alatt
rendelkezésre álló technológiákkal elkövetett hamisítás
ellen;
d) elektronikus aláírást biztosító eszközök: mindazok
a hardver és szoftver eszközök, amelyek az aláírónál vagy
a címzettnél kifejezetten az aláírás létrehozásához, vagy az
aláírás ellenőrzéséhez szükségesek. Elektronikus aláírást
biztosító eszközöknek tekintendő az aláírást létrehozó
chipkártya, a chipkártya-olvasó valamint az ezeket csatoló
ún. meghajtó szoftver, az aláíráshoz tartozó tanúsítvány,
általában szintén az aláíró eszközön van elhelyezve, valamint az aláíró eszköz használatához szükséges titkos adatként a PIN kód;
e) elektronikus aláírást létrehozó eszköz: elektronikus
aláírás létrehozására használt, erre konfigurált hardvervagy szoftvereszköz;
f) felhasználó: a honvédelmi szervezet állományába tartozó, kiadmányozói vagy teszt aláírás használatára jogosult személy;
g) fokozott biztonságú elektronikus aláírás: olyan elektronikus aláírás, amely megfelel a fokozott biztonságú
elektronikus aláírásra előírt jogszabályi követelményeknek;
h) minősített elektronikus aláírás: olyan, fokozott biztonságú elektronikus aláírás, amelyet minősített elektronikus aláírást létrehozó eszközzel állítottak elő, és amely
elektronikus aláírás minősített tanúsítványán alapul;
i) minősített tanúsítvány: elektronikus aláírás olyan tanúsítványa, amelyet minősített bizalmi szolgáltató bocsát
ki, és amely megfelel a minősített tanúsítványra vonatkozó
jogszabályi követelményeknek;
j) kapcsolattartó személy: az elektronikus aláíráshoz
kapcsolattartóként, a kiadmányozói elektronikus aláírással
rendelkező személy és a szolgáltató ügyfélszolgálata közötti közvetlen kapcsolattartás fenntartása érdekében kijelölt, a honvédelmi szervezet állományába tartozó személy;
k) kiadmányozó: az elektronikus ügyintézést biztosító
honvédelmi szervezet nevében kiadmányozásra feljogosított természetes személy, akinek kiadmányozási hatáskörébe tartozik a kiadmány aláírása;
l) kiadmányozói elektronikus aláírás: az elektronikus
ügyintézést biztosító honvédelmi szervezet nevében kiadmányozásra feljogosított természetes személy által e feladatkörében is használt elektronikus aláírás;
m) metaadat: az elektronikus iratkezelő rendszerben, az
irathoz hozzárendelésre kerülő és az irat megsemmisüléséig visszakereshető olyan azonosító vagy leíró adat vagy
adatcsoport, amely elősegíti az irat egyedi kezelését;
n) PIN kód: olyan titkos adat, amely számjegyekből áll,
és amely a személy azonosítására szolgál. A PIN kódot csak
a megismerésére jogosult személy ismeri és használja;
o) regisztráció: kiadmányozásra jogosult személynek
a szolgáltató által biztosítandó tanúsítvány igénylése érdekében végzett önkéntes adatszolgáltatása.
p) szakmai felügyeletet ellátó szervezet: a Honvéd
Vezérkar Híradó, Informatikai és Információvédelmi
Csoportfőnökség (a továbbiakban: a HVK HIICSF);
q) szolgáltató: a Nemzeti Infokommunikációs Szolgáltató Zrt.; r) teszt aláírás: az elektronikus aláírás, vagy az elektronikus aláírást használó szolgáltatás tesztelése, valamint a
felhasználók felkészítése érdekében létrehozott, hivatalos
célra nem használható elektronikus aláírás.
2. Az érintett szervezetek és feladataik 4. A szakmai felügyeletet ellátó szervezet
a) gyűjti, összegzi a kiadmányozói, ügyintézői és a tesz
telési célú elektronikus aláírásokra vonatkozó igényeket,
javaslatot tesz az elektronikus aláírást biztosító vagy
létrehozó eszközök beszerzésre;
b) az adminisztrációs feladatok ellátásáért felelős szervezeti elem által szolgáltatott adatok alapján, HM szinten
nyomon követi az elektronikus aláírások számát, megoszlását és változásait;
c) szükség szerint kezdeményezi az elektronikus aláírások beszerzését, megrendelését, visszavonását;
d) előzetesen vizsgálja a teszt aláírásokkal végrehajtandó feladatokat, rendelkezik a teszt kártyák típusairól és
elosztásukról;
e) vizsgálja az elektronikus aláírások alkalmazása során
bekövetkezett szabálytalanságokat, intézkedik azok megszüntetésére;
f) intézkedik a sérült vagy meghibásodott chipkártyák
bevonására és rendelkezik további kezelésükről.
5. A kiadmányozói jogkörhöz kapcsolódó minősített
elektronikus aláírást biztosító eszközökkel való ellátás vonatkozásában
a) a kapcsolattartói feladatok ellátását a szolgáltató felé,
az MH BHD HM Ügyviteli Osztály (a továbbiakban:
HM ÜO) két fő kijelölt ügyintézője végzi;
b) az adminisztrációs feladatokat a HM ÜO kijelölt ügyintézői végzik.
6. A kapcsolattartó személy
a) feladatai ellátása érdekében megadja a szolgálati tele
fon elérhetőségét és hivatalos email címét a szolgáltató
ügyfélszolgálat és a szakmai felelős szervezet részére;
b) a szakmai felelős szervezet intézkedésére, a szolgáltató részére átadja a kiadmányozói jogosultsággal rendelkezők által kitöltött és aláírt, a szolgáltató által biztosított
„Tanúsítvány megrendelő és regisztrációs űrlap”-okat;
c) az elkészült elektronikus aláírást biztosító eszközöket
átveszi a szolgáltatótól, majd átadja az adminisztrációs feladatokat ellátó szervezeti egységnek;
d) az adminisztrációs feladatokat ellátó szervezeti egységtől átveszi a jogosultság megszűnte következtében leadott vagy sérült, meghibásodott elektronikus aláírást biztosító eszközöket és leadja a szolgáltató részére;
e) szükség esetén a szakmai felelős intézkedése alapján,
a szolgáltatónál kezdeményezi a tanúsítvány felfüggesztését, visszavonását;
f) feladatait a szakmai felelős szervezet utasításai alapján, annak folyamatos tájékoztatásával végzi.
7. Az adminisztrációs feladatokat ellátó szervezeti
egység a) nyilvántartást vezet a kiadmányozó által készített
„Tanúsítvány megrendelő és regisztrációs űrlap”-okról;
b) a kiadmányozói elektronikus aláírást biztosító eszközöket átveszi a kapcsolattartótól, majd azokat nyilvántartásba veszi;
c) a kiadmányozói elektronikus aláírások esetében gondoskodik arról, hogy a használatba vételre kész aláírást létrehozó eszközöket a felhasználók személyesen vegyék át,
a jogosultság megszűnése esetén személyesen adják le;
d) bevonja a sérült vagy meghibásodott chipkártyákat;
e) az elektronikus aláírások számában és elosztásában
bekövetkezett változásokról az általa vezetett nyilvántartás alapján legalább negyedéves rendszerességgel tájékoztatja a szakmai felelős szervezetet.
3. Az elektronikus aláírások alkalmazásának általános szabályai 8. Kiadmányozói elektronikus aláírásnak biztosítania
kell azt, hogy az ilyen aláírással ellátott elektronikus irat
közokiratnak minősüljön, így meg kell felelnie legalább
minősített tanúsítványon alapuló fokozott biztonságú
elektronikus aláírásra, és a közigazgatási célra használható
elektronikus aláírásra vonatkozó jogszabályi követelményeknek.
9. A munkáltató által biztosított elektronikus aláírás,
csak a szolgálati vagy munkavégzési feladatok állátása
során keletkezett iratok kiadmányozására használható.
10. A magántulajdonú elektronikus aláírás, szolgálati
vagy munkavégzési feladatok ellátása során nem alkalmazható.
11. A kiadmányozói aláírást biztosító eszközök átadása
más személy részére nem engedélyezett.
12. A munkáltató által kiadott elektronikus aláírást biztosító eszköz szolgálati vagy munkavégzési helyről történő kivitele nem engedélyezett.
13. A kiadmányozói aláírás kizárólag elektronikus
rendszerben keletkezett, az iratkezelésre vonatkozó követelményeknek megfelelő elektronikus irat kiadmányozására használható.
14. A kiadmányozói jog gyakorlásával nem járó aláírások rögzítése, különösen az egyetértés, ellenjegyzés, jóváhagyás rögzítése, az iratkezelő rendszer által az elektronikus irathoz elválaszthatatlanul társított metaadatokban
történik.
15. A kiadmányozói és teszt aláírásokhoz kizárólag erre
a célra kiadott eszközöket lehet alkalmazni.
16. Amennyiben egy elektronikus aláírást biztosító kártya holléte bizonytalanná válik, akkor annak tényét a felhasználónak, a szervezet, szerv vezetőjén keresztül, haladéktalanul jelenteni kell a szakmai felügyeletet ellátó
szerv részére, aki intézkedik a kapcsolattartón keresztül
a szolgáltató kiértesítésére, valamint a kártya pótlására.
17. Az elektronikus aláírást biztosító eszközöket a hivatalos körbélyegzőkre vonatkozó szabályok szerint kell
tárolni.
18. Az elektronikus aláírást biztosító kártya PIN kódját
csak a felhasználó ismerheti meg, a felhasználó felelőssége gondoskodni arról, hogy azt más személy ne ismerhesse
meg.
19. A PIN kód illetéktelen személy általi megismerését
vagy ilyen irányú lehetőség létrejöttét, valamint a kiadmányozón kívül más személy által megvalósuló elektronikus
aláírást, annak kísérletét vagy gyanúját biztonsági eseményként kell kezelni.
20. Az elektronikus aláírások használatát érintő szabálytalanságot, a szabályszerű működéstől eltérő eseményeket (vagy azok gyanúját) haladéktalanul jelenteni kell
a szakmai felügyeletet ellátó szerv részére.
21. A teszt elektronikus aláírásoknál a teszt céljának
megfelelő aláírást kell alkalmazni. A tesztre, valamint az
aláírást-létrehozó eszközök tárolására és a PIN kódokra
vonatkozó követelményeket, az igénylés előtt a szakmai
felügyeletet ellátó szerv határozza meg.
4. Vezetői felelősség és feladatok 22. A kiadmányozói elektronikus aláírást igénybe vevő
szervezet, szerv vezetője
a) a kiadmányozói feladatkört érintő személyi változásokat 15 nappal megelőzően gondoskodik az új elektro
nikus aláírás szakmai felügyeletet ellátó szervnél történő
igényléséről, a regisztráció végrehajtásáról;
b) az elektronikus aláírást igénylő feladatkör megszűnését, illetve a feladatkört ellátó személy tekintetében várható
változást megelőzően, kezdeményezi a szakmai felügyeletet ellátó szervnél a tanúsítvány visszavonását, valamit
gondoskodik az elektronikus aláírást biztosító eszközöknek az adminisztrációs feladatokat végző szervezeti egység részére történő visszaadásáról;
c) az elektronikus aláírások használatát érintő szabálytalanság, a szabályszerű működéstől eltérő események,
vagy azok gyanúja esetén haladéktalanul tájékoztatja
a szakmai felügyeletet ellátó szervet.
5. A felhasználó felelőssége és feladatai 23. A kiadmányozói aláírásra jogosult személy
a) kitölti és aláírja a „Tanúsítvány megrendelő és re
gisztrációs űrlap”-ot;
b) részt vesz az elektronikus aláírás végrehajtását bizto
sító Elektronikus Rendszer használatával kapcsolatos felkészítésen; c) megismeri a jelen szakutasításban foglaltakat;
d) átveszi az aláírást biztosító eszközöket;
e) a vonatkozó szabályok betartásával használja az
elektronikus aláírást biztosító eszközöket;
f) regisztrációs adatokban keletkező változásokat beje
lenti szakmai felügyeletet ellátó szervnek;
g) az elektronikus aláírást igénylő feladatkörének meg
szűnésekor, a szerv vezetőjénél kezdeményezi tanúsítványának visszavonását, valamit az elektronikus aláírást
biztosító eszközöknek az adminisztrációs feladatokat végző szervezeti egység részére történő visszaadását.
6. Záró rendelkezések 24. A szakutasításban nem szabályozott elektronikus
aláírásokhoz kapcsolódó ügyekben a szakmai felelős szervezet intézkedése alapján kell eljárni.
25. Ez a szakutasítás az aláírását követő napon lép hatályba.
Vass Sándor dandártábornok s. k.,
csoportfőnök


text:
13/2006. (III. 3.) KvVM rendelete a Pintér-kert Természetvédelmi Terület természetvédelmi kezeléséről.
A természet védelméről szóló 1996. évi LIII. törvény 85. § b) pontjában kapott felhatalmazás alapján
– 36. §-ának (1) bekezdésében foglaltaknak megfelelően –
a következőket rendelem el:
1. § (1) Az Országos Természetvédelmi Hivatal
18/1977. számú határozatával védetté nyilvánított, Pécs
15982, 15987/1 ingatlan-nyilvántartási helyrajzi számú,
összesen 1,7 hektár kiterjedésű Pintér-kert Természetvédelmi Terület természetvédelmi kezelési tervét e rendeletben állapítom meg.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott természetvédelmi kezelési tervet a melléklet tartalmazza.
2. § A Pintér-kert Természetvédelmi Terület természetvédelmi kezelését – a természetvédelmi kezelési tervben foglaltaknak megfelelően – a Duna–Dráva Nemzeti Park
Igazgatóság látja el.
3. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba.
Dr. Persányi Miklós s. k.,
környezetvédelmi és vízügyi miniszter


text:
1674/2013. (IX. 30.) Korm. határozata a 2012. kötelezettségvállalással nem terhelt előirányzat-maradványok egy részének felhasználásáról és a Normafa Park kiemelt beruházással összefüggő feladatokról.
A Kormány
 1. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény (a továbbiakban: Áht.) 33.  § (1)  bekezdésében biztosított
jogkörében eljárva elrendeli a  Magyarország 2013. évi központi költségvetéséről szóló 2012. évi CCIV. törvény
(a továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezet címrendjét 25. Normafa Park
beruházás támogatása címmel egészíti ki;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
belügyminiszter Határidő: azonnal
 2. a további intézkedésig fel nem használható 2012. évi kötelezettségvállalással nem terhelt előirányzat
maradványokból a XII. Vidékfejlesztési Minisztérium fejezetnél keletkezett 95,0 millió forintnak
a) az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 152.  §
(5) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva a felhasználását engedélyezi, és
b) az Áht. 33. § (1) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva az 1. melléklet szerinti átcsoportosítását rendeli
el;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal 3. egyetért azzal, hogy a  belügyminiszter a  Kvtv. helyi önkormányzatok támogatásait tartalmazó költségvetési
fejezetéből a  Normafa Park egységes megjelenítése érdekében nyújtandó támogatás felhasználásának és
elszámolásának feltételeiről 2013. október 7-ig támogatási megállapodást köt Budapest Főváros XII. kerület
Hegyvidéki Önkormányzattal;
4. egyetért azzal, hogy a belügyminiszter a 3. pont szerinti megállapodás megkötését követően a támogatást utólagos,
legkésőbb 2014. december 31-ig történő elszámolási kötelezettséggel folyósítsa Budapest Főváros XII. kerület
Hegyvidéki Önkormányzat számára.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
14/B/2003. AB végzés.  Az Alkotmánybíróság alkotmányjogi panaszok tárgyában meghozta a következő
v é g z é s t :
1. Az Alkotmánybíróság a Győr-Moson-Sopron Megyei Bíróság K.20.215/2002/15. számú ítéletével szemben
benyújtott, a családok támogatásáról szóló 1998. évi
LXXXIV. törvény 44. § (4) bekezdése „ellen” szövegrészével összefüggésben, a családok támogatásáról szóló
1998. évi LXXXIV. törvény végrehajtásáról szóló
223/1998. (XII. 30.) Korm. rendelet 13. §-a, valamint 7. §
(1) bekezdésével összefüggésben, továbbá a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt
Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvény
1. cikkével, valamint a 2–4. cikkeivel összefüggésben előterjesztett alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
2. Az Alkotmánybíróság a Győr-Moson-Sopron Megyei Bíróság K.20.215/2002/15. számú ítéletével szemben
benyújtott, a családok támogatásáról szóló 1998. évi
LXXXIV. törvénnyel összefüggésben előterjesztett mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
3. Az Alkotmánybíróság a Győr-Moson-Sopron Megyei Bíróság K.20.215/2002/15. számú ítéletével szemben
benyújtott, a nevelési ellátások megszüntetésének joggyakorlata ellen előterjesztett alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
4. Az Alkotmánybíróság a Győr-Moson-Sopron Megyei Bíróság K.20.215/2002/15. számú ítéletével szemben
benyújtott alkotmányjogi panaszt egyebekben visszautasítja.
5. Az Alkotmánybíróság a Legfelsőbb Bíróság mint felülvizsgálati bíróság Kfv. II.410.010/2002/6. számú végzése ellen előterjesztett alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
I. 1. Az indítványozó alkotmányjogi panaszt terjesztett elő a Győr-Moson-Sopron Megyei Bíróság
K.20.215/2002/15. számú ítélete ellen, melyben a családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény
(a továbbiakban: Cst.) 44. § (4) bekezdésének „ellen” szö
vegrésze, valamint a családok támogatásáról szóló 1998.
évi LXXXIV. törvény végrehajtásáról szóló 223/1998.
(XII. 30.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Vhr.) „iskolákra vonatkozó összes” rendelkezése, „minimum” a 13. §-a
és a 7. § (1) bekezdése teljes, „de legalább a b) pontjából a
»gyermek tanulói jogviszonyának fennállását, az utolsó
tanévben a megszűnés várható időpontját« rész”, továbbá
az alkotmányjogi panasz benyújtásakor hatályos mellékletek adatkérő lapjaiból a tanulói jogviszony megszűnésének várható időpontjára, a tanulói jogviszony szünetelésére és a szünetelés időtartamára vonatkozó részek; valamint
minden a gyermekek tanulói, iskolai és „munka-jogviszonyára”, munkavégzésére vonatkozó adatkérésre vonatkozó rendelkezés alkotmányellenességének megállapítását
és megsemmisítését, továbbá konkrét ügyében az alkalmazási tilalom megállapítását kéri. A kifogásolt rendelkezések folytán sérülni véli az Alkotmány számos rendelkezését, így annak 2. §-át, a X. bíróságokra vonatkozó fejezetét, de főként az Alkotmány 50. § (2) bekezdésének azon
részét, mely szerint „a bíróság ellenőrzi a közigazgatási
határozatok törvényességét”, valamint az Alkotmány
57. §-a szerinti „jogegyenlőség a jogorvoslatban, a jogos
érdekemben és szerint”, továbbá az Alkotmány 70/J. §-a,
70/K. §-a, 15. §-a, 16. §-a és 17. §-a sérelmét is állította.
A Cst. 44. § (4) bekezdése „ellen” szövegrészét azért
véli több szempontból, a fent megjelölt alkotmányi rendelkezések sérelme folytán alkotmányellenesnek, mert álláspontja szerint a keresetet nem az elsőfokú igényelbíráló
szerv ellen, hanem annál kell benyújtani, amely köteles továbbküldeni az illetékes bírósághoz. Álláspontja szerint a
Vhr. önállóan, önkényesen szabályozza a tanulói jogviszonyra vonatkozóan a nevelési ellátások feltételeit, valamint ezen rendelkezései a jogalkotásról szóló 1987. évi
XI. törvény (a továbbiakban: Jat.) 15. § (1) és (2) bekezdésével ellentétesek, továbbá a Vhr. szabályozási tárgyköre a
felhatalmazó Cst. 51. § rendelkezésein túlterjeszkedett.
Nézete szerint a Cst. 1. §-ában a törvény céljaként megfogalmazottak ellentétesek a Jat. 18. § (1)–(3) bekezdéseiben foglaltakkal, mely alapján a Gyermek jogairól szóló,
New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvény (a továbbiakban: Egyezmény) I. rész 1. cikkét, valamint a 2–4. cikkeit
„aggályosnak” véli, ezért alkotmányjogi panasz keretében
kéri ezek, valamint („ha kiderülne, hogy még mely nemzetközi egyezményekre gondoltak”) a Cst. preambulumában megjelölt nemzetközi egyezményeket beiktató törvények alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését az Alkotmány 7. § (1) bekezdése alapján.
A Vhr. kifogásolt, tanulói jogviszonyra vonatkozó rendelkezéseit ellentétesnek véli továbbá számos jogszabállyal, így a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvénnyel (a továbbiakban: Közokt. tv.), továbbá Cst. alapelvi rendelkezéseivel, a polgári törvénykönyvről szóló
1959. évi IV. törvény „kógens” rendelkezéseivel, a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvénnyel, valamint a gyermekek védelméről és a gyámügyi
igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény valamennyi
vonatkozó, de különösen az 5. §-ával.
Nézete szerint alkotmányellenes, hogy az alap-, közép-,
és szakiskolák igazgatói olyan igazolásokat állítanak ki,
amely 9–12 hónapra előre bizonyítják a tanulói jogviszony
fennállását. Szintén alkotmányellenes álláspontja szerint
az az általa vélt „egyedi és országos joggyakorlat”, hogy
az ellátást nyaranta megszüntetik, illetve szüneteltetik. Erre figyelemmel számos alkotmányi rendelkezés, így az
Alkotmány 2. §-a, 7. § (2) bekezdése, 8. § (1) bekezdése,
az Alkotmány XII. fejezete (54–70/K. §-ai), az Alkotmány
35. § (1) bekezdés b) pontja, továbbá (2) bekezdése, az
Alkotmány 59. §-a, az Alkotmány 15. §-a, 16. §-a, 17. §-a,
67. § (1) bekezdése, az Alkotmány 70/A. §-a, az Alkotmány 70/E. §-a sérelmét állította.
Az alkotmányjogi panasz továbbá mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet is állított, eszerint a
jogalkotó elmulasztotta Cst-ben megalkotni a nevelési ellátás megszüntetésére vonatkozó szabályozást.
Végül az indítványozó annak megállapítását kérte az
Alkotmánybíróságtól, hogy alkotmányellenes volt-e a nevelési ellátások július 1-jével történő megszüntetésének –
általa vélt – országos joggyakorlata.
2. Az indítványozó ezt követően alkotmányjogi panasszal élt a Legfelsőbb Bíróság mint felülvizsgálati bíróság Kfv. II.410.010/2002/6. számú végzése ellen is. Ebben
egyrészt a Cst. 7–11. §-ai alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését kéri, az Alkotmány
2. §-ának, 15–17. §-ainak, 54. §-ának, 57. §-ának, 70/A. §
(1)–(3) bekezdéseinek, 70/D. §-ának, 70/E. §-ának,
70/F. §-ának, 70/J. §-ának, valamint 70/K. §-ának sérelmét
állítva. Az alkotmányellenességet abban látja, hogy a rendelkezések a hátrányos helyzetű családok egy csoportjára
nézve nem tartalmaztak emelt mértékű ellátásra vonatkozó
szabályozást.
Továbbá az indítványozó saját ügyével összefüggésben a
jogorvoslati jogának sérelmét is állította, erre nézve azonban
konkrét alkotmányellenesnek vélt jogszabályhelyet nem jelölt meg. Szintén alkotmányjogi panaszában – alkotmányos
indokok megjelölése nélkül – mulasztásban megnyilvánuló
alkotmányellenességet állított egyrészt a Cst-vel, továbbá a
korábban hatályban volt, a családi pótlékról és a családok támogatásáról szóló 1990. évi XXV. törvénnyel, valamint a
személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvénnyel összefüggésben. Saját peres ügyében az alkalmazási
tilalom megállapítását is kéri.
3. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy időközben a Cst. 44. § (4) bekezdését a gyermekek védelméről és
a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény,
valamint egyes szociális tárgyú törvények módosításáról szóló 2009. évi LXXIX. törvény 54. § (2) bekezdésének c) pontja 2009. október 1-jével hatályon kívül helyez
te. Az Alkotmánybíróság hatáskörébe főszabályként csak
érvényesen kihirdetett, illetőleg hatályos jogszabályok alkotmányellenességének utólagos vizsgálata tartozik. Hatályon kívül helyezett, illetőleg módosított jogszabályi
rendelkezés alkotmányosságának vizsgálatára az Alkotmánybíróság hatásköre csak akkor terjed ki, ha annak alkalmazhatósága az eldöntendő kérdés (335/B/1990. AB
határozat, ABH 1990, 261.). A konkrét normakontroll két
esetében, az Abtv. 38. § (1) bekezdése alapján benyújtott
bírói kezdeményezés és 48. §-a alapján előterjesztett alkotmányjogi panasz alapján – mivel ilyenkor az alkalmazási tilalom kimondására van lehetőség – az Alkotmánybíróság már nem hatályos rendelkezés alkotmányellenességét is vizsgálja. Az Alkotmánybíróság a vizsgálatot – az
indítvány alkotmányjogi panasz voltára tekintettel – az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügyben alkalmazott
rendelkezés tekintetében folytatta le.
II. Az alkotmányjogi panaszok érdemi elbírálásra nem alkalmasak.
1. Az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy a
határidőben benyújtott alkotmányjogi panaszok megfelelnek-e az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 48. §-ában foglalt feltételeknek.
Az Abtv. 48. § (1) bekezdése kimondja: Az Alkotmányban biztosított jogainak megsértése miatt alkotmányjogi
panasszal fordulhat az Alkotmánybírósághoz az, akinek a
jogsérelme az alkotmányellenes jogszabály alkalmazása
folytán következett be, és egyéb jogorvoslati lehetőségeit
már kimerítette, illetőleg más jogorvoslati lehetőség nincs
számára biztosítva. Az Alkotmánybíróság következetes
gyakorlata szerint alkotmányjogi panasz keretében kizárólag azokat a jogszabályokat vizsgálhatja, amelyeknek a
jogerős határozatban történő alkalmazása során az indítványozó vélt jogsérelme bekövetkezett, ezért az alkotmányjogi panasz tárgya kizárólag a Győr-Moson-Sopron Megyei Bíróság jogerős ítéletében alkalmazott jogszabályi
rendelkezések lehetnek.
Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a megyei bíróság indítványozó által megjelölt jogszabályi rendelkezések közül csak a Cst. 44. § (4) bekezdésének „ellen” szövegrészét alkalmazta, az indítványozó által megjelölt Vhr.
7. § (1) bekezdését, 13. §-át, illetve az Egyezmény 1. cikkét, valamint a 2–4. cikkeit nem nevesíti, döntését nem
ezen rendelkezésekre alapítja. Ezért az indítvány ebben a
részében nem felel meg az alkotmányjogi panasszal
szemben támasztott követelményeknek.
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről
szóló, többször módosított és egységes szerkezetbe foglalt
2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január, 3.) (a továbbiakban: Ügyrend) 29. § e) pontja alapján az alkot
mányjogi panaszt a Vhr. 7. § (1) bekezdése, 13. §-a, továbbá az Egyezmény 1. cikkének, valamint a 2–4. cikkeinek
rendelkezései tekintetében visszautasította.
2. Az Alkotmánybíróság ezt követően azt vizsgálta,
hogy az alkotmányjogi panasz azon része, amely a Cst.
44. § (4) bekezdésének „ellen” szövegrésze alkotmányossági vizsgálatát kérte az Alkotmány 2. §-ára, a 15., 16. és
17. §-aira, az Alkotmány X. bíróságokra vonatkozó fejezetére, különösen az 50. § (2) bekezdésének „a bíróság ellenőrzi a közigazgatási határozatok törvényességét” szövegrészére, az Alkotmány 57. §-ára, 70/J. §-ára, 70/K. §-ára
hivatkozással, megfelel-e az Abtv. 48. § (1) és (2) §-aiban
foglalt feltételeknek.
Az indítványnak meg kell felelnie az Abtv. 22. § (2) bekezdésében meghatározott általános követelményeknek:
az indítványozónak meg kell jelölnie a támadott rendelkezést, az Alkotmány megfelelő rendelkezését, érdemben ki
kell fejtenie az indítvány alapjául szolgáló, az alkotmányellenesség megállapítására vonatkozó okot, továbbá határozott kérelmet kell tartalmaznia a vitatott rendelkezés alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére [összefoglalóan: pl. 31/2007. (V. 30.) AB határozat,
ABH 2007, 368, 381–382.].
Az Alkotmánybíróság – állandó gyakorlata szerint – érdemi vizsgálat nélkül visszautasítja azokat az indítványokat, amelyek nem felelnek meg az Abtv. által támasztott
követelményeknek (pl. 472/B/2000. AB végzés, ABH
2001, 1655.; 630/B/2003. AB végzés, ABH 2004, 2113,
2114.). Az Alkotmánybíróság azt is kifejtette, hogy nem
elegendő továbbá az Alkotmány, illetve a támadott jogszabály egyes rendelkezéseire hivatkozni, meg kell indokolni,
hogy a megsemmisíteni kért jogszabály miért és mennyiben sérti az alaptörvény felhívott rendelkezését
[pl. 654/H/1999. AB határozat, ABH 2001, 1645.;
472/B/2000. AB végzés, ABH 2001, 1655.; 494/B/2002.
AB végzés, ABH 2002, 1783.].
A megyei bíróság ítélete ellen benyújtott alkotmányjogi
panasz ebben a részében a fenti feltételeket nem elégíti ki:
ugyanis az indítvány az alkotmányi rendelkezések számszerű megjelölésén túl az alkotmányellenesség indokára
nézve egyáltalán nem tartalmaz alkotmányjogi érveket.
A fenti tartalmi hiányosságok miatt az indítvány ebben a
részében érdemi elbírálásra nem alkalmas, ezért azt az
Alkotmánybíróság az Ügyrend 29. § d) pontja alapján a
Cst. 44. § (4) bekezdése „ellen” szövegrészének alkotmányellenességére irányuló alkotmányjogi panaszt
visszautasította.
3. Az indítványozó a megyei bíróság ítéletével összefüggésben benyújtott alkotmányjogi panaszában mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítását is kérte, mivel nézete szerint a Cst. elmulasztotta megalkotni a nevelési ellátás megszüntetésére vonatkozó szabályozást.
Az Abtv. 48. § (1) bekezdése szerint Alkotmányban biztosított jogainak megsértése miatt alkotmányjogi pa
nasszal az fordulhat az Alkotmánybírósághoz, akinek a
jogsérelme az alkotmányellenes jogszabály alkalmazása
folytán következett be, és egyéb jogorvoslati lehetőségeit
már kimerítette, illetőleg más jogorvoslati lehetőség nincs
számára biztosítva. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az alkotmányjogi panasz benyújtásának feltételei közé
tartozik, hogy az Alkotmányban biztosított jogsérelem az
alkotmányellenes jogszabály alkalmazása folytán következzék be. Ennél fogva az Abtv. alapján a szabályozás hiánya miatt, azaz mulasztásban megnyilvánuló alkotmánysértés megállapítására irányuló indítvány alkotmányjogi
panaszként való előterjesztése az Abtv.-ből nem vezethető
le (1044/B/1997. AB határozat, ABH 2004, 1160, 1176.;
986/B/1999. AB határozat, ABH 2005, 889, 900.;
276/D/2002. AB határozat, ABH 2006, 1369, 1375.,
ugyanerre irányuló indítvány tárgyában: 671/D/2005. AB
végzés, ABH 2008, 3525, 3527.). Erre tekintettel az Alkotmánybíróság a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességre alapított alkotmányjogi panaszt az Ügyrend
29. § e) pontja alapján – érdemi vizsgálat nélkül – visszautasította.
4. A megyei bíróság ítéletével összefüggésben benyújtott alkotmányjogi panasz kérelmet tartalmazott továbbá a
tanulói jogviszonyok fennállására, illetve ezzel összefüggésben a nevelési ellátások megszüntetésének joggyakorlata alkotmányellenességének megállapítására nézve.
Az Alkotmánybíróságnak az Alkotmány 32/A. § (1) bekezdése, valamint az Abtv. 1. §-ában meghatározott hatásköre nem terjed ki a jogalkalmazói gyakorlat alkotmányosságának vizsgálatára. Ezért az Alkotmánybíróság az
alkotmányjogi panaszt az Ügyrend 29. § b) pontja alapján
ebben a részében is visszautasította.
5. Az alkotmányjogi panasz kérelmet tartalmazott továbbá „a benyújtáskor hatályos mellékletek adatkérő lapjaiból a tanulói jogviszony megszűnésének várható időpontjára, a tanulói jogviszony szünetelésére és a szünetelés időtartamára vonatkozó” részek; valamint minden, a
gyermekek tanulói, iskolai és „munka-jogviszonyára”,
munkavégzésére vonatkozó adatkérésre vonatkozó rendelkezés alkotmányellenességének megállapítására és
megsemmisítésére nézve.
Az Abtv. 22. § (2) bekezdése – mint az a fentiekben már
kifejtésre került – rögzíti az indítvánnyal szemben támasztott alapvető követelményeket: eszerint annak tartalmaznia kell a kérelem alapjául szolgáló ok megjelölését és a
határozott kérelmet. Az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlata során kialakította azokat a minimális tartalmi és formai kritériumokat, amelyeknek – az Abtv. 22. § (2) bekezdésére és 48. § (1) bekezdésére figyelemmel – az indítványoknak és az alkotmányjogi panaszoknak meg kell felelnie. Az érdemi alkotmányossági vizsgálat elvégzése csak
akkor lehetséges, ha az indítvány, illetve az alkotmányjogi
panasz tartalmazza a támadott jogszabály pontos megnevezését és az Alkotmány megfelelő rendelkezésének megjelölése mellett, a benyújtás alapjául szolgáló okot, vala-
mint az Alkotmánybíróság döntésére vonatkozó határozott
kérelmet. Nem elegendő továbbá az Alkotmány, illetve a
támadott jogszabály egyes rendelkezéseire hivatkozni,
meg kell indokolni, hogy a megsemmisíteni kért jogszabály miért és mennyiben sérti az alaptörvény felhívott rendelkezését [pl. 654/H/1999. AB határozat, ABH 2001,
1645.; 472/B/2000. AB végzés, ABH 2001, 1655.;
494/B/2002. AB végzés, ABH 2002, 1783.].
A beadvány ezen pontban ismertetett részében e feltételeket nem elégíti ki: az indítványozó az egyes konkrét, alkotmányellenesnek vélt jogszabályi rendelkezéseket egyáltalán nem, míg a sérülni vélt alkotmányi rendelkezéseket
csupán számszerűen jelölte meg, a kérelem alkotmányjogi
érvelést nem tartalmaz.
A fenti tartalmi hiányosságok miatt az alkotmányjogi
panasz ebben a részében sem bírálható el, ezért azt az Alkotmánybíróság az Ügyrend 29. § d) pontja alapján szintén
visszautasította.
6. Az indítványozó alkotmányjogi panasszal élt továbbá
a Legfelsőbb Bíróság mint felülvizsgálati bíróság Kfv.
II.410.010/2002/6. számú végzése ellen, ezért az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben elsőként azt vizsgálta,
hogy az előterjesztésének törvényi feltételei fennállnak-e.
Az Abtv. 48. § (1) bekezdése értelmében az Alkotmányban biztosított jogainak megsértése miatt alkotmányjogi
panasszal fordulhat az Alkotmánybírósághoz az, akinek a
jogsérelme alkotmányelleneses jogszabály alkalmazása
folytán következett be, és egyéb jogorvoslati lehetőségeit
már kimerítette, illetőleg más jogorvoslati lehetőség nincs
számára biztosítva. Az alkotmányjogi panasz előterjesztésének feltétele, hogy a kérdéses jogszabályt a panasz alapjául szolgáló döntés meghozatala során alkalmazták.
A (2) bekezdés szerint az alkotmányjogi panaszt a jogerős
határozat kézbesítésétől számított hatvan napon belül lehet
az alkotmánybírósághoz benyújtani.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az Abtv. 48. §
(1) és (2) bekezdésében foglalt törvényi rendelkezéseket
(feltételeket) az alkotmányjogi panasz elbírálása során,
együttesen kell értelmezni és figyelembe venni. [23/1991.
(V: 18.) AB végzés, ABH 1991, 311.; 41/1998. (X. 2.) AB
határozat, ABH 1998, 306.; 663/D/2000. AB határozat,
ABH 2003, 1223.]
Az Alkotmánybíróság 41/1998. (X. 2.) AB határozata
szerint az Abtv. 48. §-a alkalmazásánál, ha a panaszolt
alapjogsérelem nem a rendes, hanem a rendkívüli jogorvoslati eljárásban következett be, alkotmányos követelmény, hogy az alkotmányjogi panasz benyújtásának határidejét a rendkívüli jogorvoslati eljárásban hozott, vagy –
ha új eljárásra és új határozat hozatalára kerül sor – az elrendelt új eljárás során született jogerős határozat kézbesítésétől kell számítani (ABH 1998, 306.).
Az indítványozó – állítása szerint – a felülvizsgálati bíróság végzése ellen benyújtott alkotmányjogi panaszát a
rendkívüli jogorvoslati eljárásban bekövetkezett alapjogsérelmére alapítja, ezért az Alkotmánybíróság – az idézett
határozatát követve – az Abtv. 48. § (2) bekezdése szerinti
hatvan napot a felülvizsgálati bíróság végzésének kézbesítésétől számítva megállapította, hogy az határidőben érkezett.
Az alkotmányjogi panasz elbírálhatóságának az Abtv.
48. § (1) bekezdése értelmében az is feltétele, hogy a panasszal támadott jogerős határozatban az alkotmányellenesnek tartott jogszabályt alkalmazzák. Ennek a követelménynek azonban az indítványozó által a felülvizsgálati
bíróság végzése ellen benyújtott alkotmányjogi panasz
nem tesz eleget, mivel az alkotmányjogi panaszban megjelölt jogszabályi rendelkezéseket a felülvizsgálati bíróság
nem alkalmazta.
Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság a felülvizsgálati bíróság végzése ellen benyújtott alkotmányjogi
panaszt az Ügyrend 29. § e) pontja alapján visszautasította.
Budapest, 2010. április 13. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
117/2011. (VII. 26.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2011. július 19-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997.
C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva V. P. magánszemély
(a továbbiakban: beadványozó) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta
a következő határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-7950-143). Indokolás I. A beadványozó 2011. június 24-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy a már törvényesen megszerzett jogokat visszamenőleg senkitől elvenni, vagy csökkenteni ne
lehessen?” A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) 2. § (1) bekezdésében
meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság [72/1995. (XII. 15.) AB határozat].
A jogbiztonság megköveteli a megszerzett jogok védelmét, így a teljesedésbe ment, vagy egyébként véglegesen
lezárt jogviszonyok érintetlenül hagyását, illetve a múltban keletkezett, tartós jogviszonyok megváltoztathatóságának
alkotmányos szabályokkal való korlátozását [11/1992. (III. 5.) AB határozat]. Előző alkotmányos alapelvből következően
a megszerzett jogok korlátozása csak kifejezett alkotmányos rendelkezés – mint például az Alkotmány 70/E. §
(3) bekezdése – birtokában lehetséges. Ezzel szemben a kérdés generális védelmet biztosítana a szerzett jogoknak, nem tenné lehetővé annak lehetőségét,
hogy azok az Alkotmányban korlátozásra kerüljenek, így az ilyen alkotmányi rendelkezések hatályon kívül helyezését
kezdeményezi, illetve kizárja ilyen szabályok jövőbeni elfogadását. A fentiek alapján Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kérdésben megtartásra kerülő országos
népszavazás eredményének az Országgyűlés csak úgy tudna eleget tenni, ha a szerzett jogokat korlátozó alkotmányos
rendelkezéseket hatályon kívül helyezné, majd azt követően az Alkotmányt három évig nem módosítaná.
Az Alkotmánybíróság több határozatában is [2/1993. (I. 22.) AB, 25/1999. (VII. 7.) AB, 28/1999. (X. 6.) AB, 40/1999.
(XII. 21.) AB, 50/2001. (XI. 29.) AB, 48/2003. (X. 27.) AB határozatok] leszögezte, hogy az Alkotmány módosítására, csak
az Alkotmányban előírt eljárási rendben, az Alkotmány által feljogosított alkotmányozó hatalom által [Alkotmány 24. §
(3) bekezdés] kerülhet sor. Az Alkotmány módosítására, illetve az Alkotmány egyes rendelkezéseinek a jövőbeni
megváltoztathatóságának kizárására irányuló kérdésben választópolgárok által kezdeményezett népszavazásnak
nincs helye. Az Országos Választási Bizottság megállapítja, hogy a kérdésben nem lehet országos népszavazást tartani, így a
Bizottság az Nsztv. 10. § b) pontja értelmében az aláírásgyűjtő ív hitelesítését megtagadja.
II. A határozat az Alkotmány 2. § (1) bekezdésén és 24. § (3) bekezdésén, az Nsztv. 2. §-án és a 10. § b) pontján, a
jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
23/2013. (I. 23.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9. cikk (3) bekezdés k) pontja, valamint a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi CLXII. törvény
3. § (2) és (4) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Kaszainé dr. Mezey Katalint 2012. július 1.
napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2013. január 16. Áder János s. k.,
köztársasági elnök


text:
1504/2019. (VIII. 23.) Korm. határozata a Magyar Falu Program keretében megvalósuló egyes programelemekkel összefüggő intézkedések végrehajtásához szükséges feladatokról és a „30 éve szabadon” emlékév programjáról szóló 1124/2019. (III. 13.) Korm. határozat végrehajtásához szükséges, valamint a XI. Miniszterelnökség fejezetet és a XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezetet érintő 2019. forrásátcsoportosításról.
1. A Kormány
a) egyetért a  Nemzeti Szabadidős – Egészség Sportpark Program alapján, a  Magyar Falu Program keretében
a  sportparkok építése alprogram előkészítésének és megvalósításának programszerű kormányzati
beruházásként történő megvalósításával, azzal, hogy a  létrejövő vagyonelemek – az  állami magasépítési
beruházások megvalósításáról szóló 2018. évi CXXXVIII. törvény 4.  § (7)–(8)  bekezdésében foglaltakkal
összhangban – az  érintett helyi önkormányzatokat mint a  sportparkberuházások helyszínéül szolgáló
ingatlanok tulajdonosait illetik meg térítésmentesen;
b) egyetért azzal, hogy az  a)  alpont szerinti beruházások kormányzati felelőse a  nemzeti vagyon kezeléséért
felelős tárca nélküli miniszter, a Modern Települések Fejlesztéséért felelős kormánybiztos bevonásával;
c) felhívja a nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli minisztert, hogy az a) alpont szerinti beruházások
megvalósítására lefolytatott feltételes közbeszerzési eljárások eredménye alapján készítsen előterjesztést
a Kormány részére a beruházások megvalósításáról, a kivitelezéshez kapcsolódó kötelezettségvállalási összeg
és a kifizetések ütemezésének bemutatásával.
Felelős: nemzeti vagyon kezeléséért felelős tárca nélküli miniszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: 2019. november 15.
2. A  Kormány az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény (a továbbiakban: Áht.) 33.  § (2)  bekezdésében
biztosított jogkörében eljárva, az  1938-as Szent Jobb ereklyeszállító díszkocsi rekonstrukciójának
befejezésével felmerülő költségek biztosítása érdekében 70 000 000 forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el
a Magyarország 2019. évi központi költségvetéséről szóló 2018. évi L. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet
XI. Miniszterelnökség fejezet, 1. Miniszterelnökség igazgatása cím terhére, a Kvtv. 1. melléklet XX. Emberi Erőforrások
Minisztériuma fejezet, 11. Közgyűjtemények cím javára, az 1. melléklet szerint.
Felelős: pénzügyminiszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
 emberi erőforrások minisztere
Határidő: azonnal
3. A  Kormány az  Áht. 33.  § (2)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva 556 307 413 forint egyszeri
átcsoportosítását rendeli el a „30 éve szabadon” emlékév programjáról szóló 1124/2019. (III. 13.) Korm. határozat
5. pont a) alpont aa) alpontjával összefüggő források biztosítása érdekében a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség
fejezet, 30. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím, 42. Közép- és Kelet-európai Történelem
és Társadalom Kutatásért Közalapítvány támogatása jogcímcsoport, 2. Közép- és Kelet-európai Történelem
és Társadalom Kutatásért Közalapítvány szakmai feladatainak támogatása jogcím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet
XXI. Miniszterelnöki Kabinetiroda fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím,
2. Kormányzati kommunikációval és konzultációval kapcsolatos feladatok jogcímcsoport javára, a  2.  melléklet
szerint.
Felelős: pénzügyminiszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
 a miniszterelnök kabinetfőnöke
Határidő: azonnal
4. A „30 éve szabadon” emlékév programjáról szóló 1124/2019. (III. 13.) Korm. határozat 5. pontja helyébe a következő
rendelkezés lép:
[A Kormány a „30 éve szabadon” emlékévről szóló 1002/2019. (I. 9.) Korm. határozat (a továbbiakban: Korm. határozat)
alapján létrejött Emlékbizottságnak (a továbbiakban: emlékbizottság) a „30 éve szabadon” emlékév programjáról szóló
javaslatai alapján, azok figyelembevételével:]
„5. a  3.  pont szerinti programok és kezdeményezések megvalósítására a  Miniszterelnökséget vezető miniszter,
a  miniszterelnök kabinetfőnöke és a  külgazdasági és külügyminiszter útján az  emlékév Korm. határozat szerinti
időtartamára
a) a 2019. évben összesen 3 000 000 000 forintot, melyből
aa) 556 307 413 forintot a XXI. Miniszterelnöki Kabinetiroda fejezet javára,
ab) 2 443 692 587 forintot a  XI. Miniszterelnökség fejezet javára, figyelembe véve a  Korm. határozat 12.  pontja
alapján átcsoportosított összeget,
b) a 2020. évben 6 000 000 000 forintot, valamint
c) a 2021. évben 3 000 000 000 forintot
biztosít, amelyből 6 000 000 000 forintot a 2. pont b) alpontja szerinti pályázatok támogatására és lebonyolítására
kell fordítani;
Felelős: pénzügyminiszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
 külgazdasági és külügyminiszter
 a miniszterelnök kabinetfőnöke
Határidő: az a) alpont tekintetében a felmerülés ütemében
 a b) alpont tekintetében a 2020. évi központi költségvetés végrehajtása során
 a c) alpont tekintetében a 2021. évi központi költségvetés tervezése során”
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1017/2011. (I. 28.) Korm. határozata a Régiók Bizottsága Nemzeti Delegáció tagjainak és póttagjainak jelöléséről.
1. A Kormány a helyi és regionális érdekek Európai Unióban történő képviselete érdekében a Régiók Bizottsága Nemzeti
Delegáció tagjának és póttagjának az alábbi személyeket jelöli.
Teljes jogú tagként vesz rész a Régiók Bizottsága munkájában:
dr. Bóka István, Balatonfüred Város polgármestere, Kiss Attila, Hajdúböszörmény Város polgármestere,
Kovács Sándor, a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Közgyűlés elnöke, Manninger Jenő, a Zala Megyei Közgyűlés elnöke.
Póttagként vesz részt a Régiók Bizottsága munkájában: Horváth Zoltán, Baranya Megyei Közgyűlés alelnöke,
Kovács Ferenc, Vas Megyei Közgyűlés elnöke, Temerini Ferenc, Soltvadkert Önkormányzat képviselője,
dr. Tilki Attila, Fehérgyarmat Város polgármestere, dr. Vántsa Botond, Szigetszentmiklós Önkormányzat képviselője,
Vargha Tamás, Fejér Megyei Közgyűlés elnöke. 2. Ez a határozat a közzétételének napján lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
32/2009. (III. 31.) FVM rendelete az agrárkár-enyhítési eljárásról.
A nemzeti agrárkár-enyhítési rendszerről és a kárenyhítési hozzájárulásról szóló 2008. évi CI. törvény 15. §
(11) bekezdés a) és c) pontjában kapott felhatalmazás
alapján – a földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter
feladat- és hatásköréről szóló 162/2006. (VII. 28.) Korm.
rendelet 1. § a) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva – a következőket rendelem el:
Általános rendelkezések 1. § E rendelet alkalmazásában:
a) téli fagykár: az őszi kalászos gabona-, a repce- és az
őszi takarmánykeverék termőföldön a hőmérséklet csökkenése miatt bekövetkezett fagykár, amelynek következtében a növényállomány legalább ötven százaléka kipusztult, a termő szőlő- és gyümölcsültetvényen a főrügyek (és
rügyek) legalább ötven százalékban elfagytak;
b) tavaszi fagykár: a termő szőlő- és a gyümölcsültetvényben bekövetkezett fagykár, amelynek következtében
a szőlő- és gyümölcsültetvényen a főrügyek (és rügyek),
a szántóföldi zöldségnövény-termőföldön a növények
(növényhajtások) legalább ötven százalékban elfagytak;
c) belvízkár: az a kártétel, amelynek során a medrükben maradt folyók, patakok, valamint a felszíni vizek elvezetésére szolgáló mesterséges, nyílt csatornák magas vízállásából eredő átszivárgások, buzgárok, talajvízszintemelkedés, valamint a lefolyástalan vagy nem kellően
kiépített vízelvezető művekkel rendelkező területek csapadékvizeiből származó felszíni vízelborítás miatt a vetett
növényekben okozott kár (a növények kipusztulása, vagy
a termésképzésre alkalmatlan növények számának aránya)
meghaladja az ötven százalékot;
d) aszály: az a természeti jelenség, amely a rendkívül
meleg és száraz időjárás következtében a növényi kultúrákban terméscsökkenést okoz, és amelynek tényét az
agrárpolitikáért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter) a rendelkezésre álló vízmérleg- és hőmérsékleti adatok, valamint a távérzékeléses növénymonitoring és egyéb
termésbecslések alapján meghatározott területre, illetve
a gazdálkodók meghatározott körére vis maiorként közleményben meghirdet;
e) aszálykár: az a kártétel, amely az aszály következtében a növényi kultúrákban keletkezett;
f) termelő: a nemzeti agrárkár-enyhítési rendszerről és
a kárenyhítési hozzájárulásról szóló 2008. évi CI. törvény
(a továbbiakban: Krt.) 4. § (1) bekezdése szerinti kárenyhítési hozzájárulás fizetésére kötelezett mezőgazdasági
termelő;
g) egységes kérelem: a Krt. 3. § h) pontja szerinti egységes kérelem;
h) elemikár-mentes év: az az év, amelyben a termelő
a földadóról szóló 1991. évi LXXIX. törvény 7. §-ának
(1) bekezdése szerint kárbejelentést nem tett;
i) használatban lévő termőföld: a Krt. szerinti használatban lévő termőföld.
A kárenyhítési rendszerbe történő bejelentkezés 2. § (1) A Krt. 4. § (1) bekezdésének a) pontja szerinti termelő a kárenyhítési rendszerbe történő bejelentkezési
kötelezettségének az egységes kérelem Mezőgazdasági és
Vidékfejlesztési Hivatalhoz (a továbbiakban: MVH) történő benyújtásával tesz eleget.
(2) A Krt. 4. § (1) bekezdésének b) pontja szerinti termelőnek a kárenyhítési rendszerbe saját elhatározásból
történő bejelentkezése az egységes kérelem MVH-hoz történő benyújtásával egyidejűleg, de legkésőbb az egységes
kérelem benyújtásának külön jogszabályban meghatározott határidejéig az 1. számú melléklet szerinti tartalommal
kitöltött, írásba foglalt nyilatkozat termelő lakóhelye vagy
székhelye szerint illetékes MVH megyei kirendeltségéhez
történő benyújtásával történik.
(3) Ha a Krt. 4. § (1) bekezdésének b) pontja szerinti termelő az 1. számú melléklet szerinti nyilatkozatát az egységes kérelem tárgyévi benyújtási határidejének lejártát
követően nyújtja be, akkor azt az MVH csak a benyújtást
követő évtől kezdődően fogadja el.
A kárenyhítési hozzájárulás-fizetési kötelezettség
megállapítása 3. § (1) Az MVH az egységes kérelem külön jogszabályban
meghatározott benyújtási határidejét követően húsz munkanapon belül értesíti a termelőt kárenyhítési hozzájárulás-fizetésére vonatkozó kötelezettségének a Krt. 6. §
(1) bekezdése alapján megállapított mértékéről.
(2) Az MVH a kárenyhítési hozzájárulás-fizetési kötelezettség termelőnkénti adatait elektronikus adathordozón
a tárgyév július 31-éig eljuttatja a Mezőgazdasági Szakigazgatási Hivatal Központnak (a továbbiakban: MgSzH).
(3) Az MVH a (2) bekezdés szerinti állományról július
31-éig megyénkénti és a Krt. 6. § (1) bekezdésének a) és
b) pontja szerinti bontásban összefoglaló jelentést készít
a miniszter részére.
4. § Az egységes kérelemben feltüntetett, a termelő használatában lévő termőföldterület-nagyság módosításának
figyelembevételére nincs lehetőség.
A belvíz-, téli és tavaszi fagykár bejelentése 5. §
(1) A termelő a használatában lévő termőföldön a tárgyévben bekövetkezett belvíz-, téli és tavaszi fagykárt,
annak becsült nagyságát (a belvíz-, téli és tavaszi fagykárral érintett termőföld területe, a terméskiesés becsült mértéke) a káresemény bekövetkezésétől számított tíz munkanapon belül e rendelet 2. számú melléklete szerint köteles
bejelenteni az MgSzH termelő lakóhelye, illetve székhelye
szerint illetékes területi szervéhez (a továbbiakban: szakigazgatási hivatal).
(2) Ha a termelő a termőföldre rendelkezik biztosítási
szerződéssel, úgy a tárgyévre az elemi károkra megkötött
biztosítási szerződésről készített kimutatást a 3. számú
melléklet szerinti bejelentőlapon a szakigazgatási hivatalnak – az (1) bekezdés szerinti bejelentéssel, de legkésőbb
a kárenyhítő juttatás iránti igény benyújtásával egyidejűleg – be kell jelentenie. A bejelentés a kárenyhítő juttatás
iránti igény benyújtására nyitva álló határidő leteltét követően nem pótolható.
(3) A szakigazgatási hivatal az (1) bekezdés szerint bejelentett elemi kár tényéről és annak mértékéről helyszíni
szemle alapján meggyőződik, az érintett növénykultúrák
károsodását jegyzőkönyvvel igazolja, és az általa ellenőrzött adatokat nyilvántartásba veszi.
(4) Az (1) és (2) bekezdés szerinti bejelentés elmulasztása esetén a szerződő kárenyhítő juttatásra vonatkozó igényét az adott káresemény vonatkozásában el kell utasítani.
6. § (1) A miniszter az aszályt meghatározott területre
vonatkozóan közleményben vis maiornak nyilváníthatja,
amelyet a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Értesítőben és a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Minisztérium (a továbbiakban: minisztérium) honlapján, valamint
egy országos napilapban tesz közzé.
(2) Az aszály által okozott kár esetében a termelő a kárenyhítő juttatás iránti igényét az 5. § (1) bekezdése szerinti
bejelentés nélkül benyújthatja a 8. § (1) bekezdésében foglaltak szerint.
A hozamérték-csökkenés megállapítása 7. § (1) A tárgyévi hozamértéket a tárgyévben ténylegesen
hasznosított termőföldről betakarított termésmennyiség
alapulvételével a minisztérium honlapján és a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Értesítőben közleményben
közzétett referenciaárakon kell figyelembe venni. Azon
termékeknél, amelyekre referenciaár közzétételére nem
került sor, a termelő a tárgyévet megelőző évi értékesítés
számlával igazolt adatait használhatja fel, vagy az adott
termékre vonatkozó számításokat a hozamérték-csökkenés megállapításánál mellőzheti. Utóbbi esetben azonban
az adott termékre kárenyhítési juttatási igényt sem érvényesíthet.
(2) Azon esetekben, amikor a referencia hozamérték és
a hozamérték-csökkenés megállapításához csak a tárgyévben áll rendelkezésre adat, vagy a termelő adott termékből
nem rendelkezik három elemikár-mentes év adataival,
a szükséges információk beszerzése céljából a szakigazgatási hivatalhoz fordulhat, amely az adott termékre és az
adott évre vonatkozó megyei átlagtermés-adatok alapján
képezi a bázisadatokat. Ezen bázisadatok szolgálnak az
adott termelő esetében a hozamérték-csökkenés kiszámításához szükséges referencia hozamértékek alapjául (6. számú melléklet táblázatának D és F oszlop adatai).
(3) A termelőnek a referencia hozamérték megállapításához szükséges évenkénti termelési bázisadatokat tartalmazó, 5. számú melléklet szerinti nyilvántartásait nyolc
évig meg kell őriznie.
(4) Az igényelhető kárenyhítő juttatás összegét a Krt.
11. § (1) bekezdésének előírásai alapján, és a káresemények folytán lecsökkent termés betakarításának a ráfordításcsökkenése (6. melléklet táblázatának „M” oszlopa és
a Megjegyzés rovatban megadott adatok), valamint a káresemények után a biztosító által kifizetett kártérítés összegének figyelembevételével kell meghatározni.
A kárenyhítő juttatás iránti kérelem 8. § (1) A termelő a kárenyhítő juttatás iránti kérelmében az
igényelt kárenyhítő juttatás összegét e rendelet 4., 5. és
6. számú mellékletei szerinti nyomtatvány felhasználásával számítja ki, és azokat három eredeti példányban személyesen vagy postai úton legkésőbb a tárgyév október
20-áig beérkezőleg a szakigazgatási hivatalhoz nyújthatja be.
(2) Ha a hozamérték-csökkenést több elemi kár okozta,
az igényelhető kárenyhítő juttatás termékenkénti összegének meghatározásánál az elemi kárt kiváltó okként azt
a kárfajtát kell megadni, amely az adott termék esetében
a legnagyobb mértékű károsodást okozta (6. számú melléklet táblázatának N oszlopa).
(3) A szakigazgatási hivatal a kárenyhítő juttatás iránti
igény adatait, számított összegét ellenőrzi, a 6. számú melléklet szerinti formanyomtatványon az adatok helyességét
záradékolással igazolja, adatbázisában a záradékkal ellátott, kárenyhítő juttatásra vonatkozó igények adatait az
1. § a)–d) pontja szerinti káronként csoportosítva rögzíti,
és az (1) bekezdés szerinti kárenyhítő juttatás iránti kérelmet tartalmazó mellékleteket a tárgyév november 10-éig
beérkezőleg az MVH részére elküldi.
(4) A szakigazgatási hivatal a (3) bekezdés szerinti adatállományt a tárgyév november 18-áig elküldi az MgSzH
részére. Az MgSzH a szakigazgatási hivatalok adatállományainak összegzését követően az összesített adatállományt
a tárgyév november 20-áig elküldi az MVH részére, valamint ezen adatállományból megyeszintű bontásban, az 1. §
a)–d) pontja szerinti káronként csoportosítva a tárgyév november 22-éig összefoglaló jelentést készít, és azt elektronikus úton elküldi a miniszter részére.
(5) Ha a termelő nem az (1) bekezdés szerinti példányszámban és határidőben nyújtja be kárenyhítési juttatás
iránti igényét, úgy kérelmét el kell utasítani.
(6) A szakigazgatási hivatal az általa ellenőrzött és záradékolt kérelemből egy példányt a tárgyév november
20-áig a kérelem befogadásának visszaigazolásaként
visszaküld a termelő részére.
A kárenyhítő juttatás mértékének
megállapítása 9. § (1) Az MVH adatbázisában rögzíti a kárenyhítési hozzájárulás befizetésére vonatkozó kötelezettségeket, a befizetési kötelezettségek teljesítését, valamint vizsgálja
a hozzá a tárgyév november 10-éig beérkezett kárenyhítő
juttatásra vonatkozó kérelmek jogosságát, dönt a kérelmek
elfogadásáról és a kárenyhítő juttatások összegéről.
(2) Az MVH az (1) bekezdés szerinti adatok összevetése
után a kárenyhítési igények teljesítésére kifizetési tervet
készít, amelyet a tárgyév december 10-éig a miniszterhez
jóváhagyásra megküld.
(3) A kifizetési tervnek tartalmaznia kell
a) a termelőknél elemi csapás miatt bekövetkezett ho
zamkiesés szakigazgatási szerv által ellenőrzött, záradékolt, országosan összesített összegét,
b) a termelőknél az elemi károk után a biztosítók által
megállapított kártérítés országosan összesített összegét,
c) a termelők által igényelt kárenyhítő juttatás szakigazgatási hivatal által ellenőrzött, az MVH által jóváhagyott és szükség szerint a Krt. 11. §-ának (2) bekezdése
szerint módosított összegét,
d) az előlegfizetési igényt megjelölő termelők számát
és az előlegfizetéssel érintett kérelmek c) pont szerinti
összegét,
e) az MVH által vezetett MVH 10032000-0028162900000017 Kárenyhítési lebonyolítási számlára a termelők
által befizetett összeget, valamint az ennek kiegészítéséhez a Krt. 8. § (1) bekezdése szerint igénybe vehető költségvetési támogatás összegét,
f) a rendelkezésre álló forrást meghaladó kárenyhítési
igény esetén a forráshiány összegét és ennek alapján a kárenyhítő juttatás arányos csökkentésének javasolt mértékét,
g) a termelők részére kifizetni javasolt kárenyhítő juttatás összegét az 1. § a)–d) pontjaiban felsorolt kárfajták
szerinti bontásban, a kifizetéssel érintett termelők számát
és azok működési forma szerinti megoszlását.
Előleg 10. § (1) A kárenyhítő juttatásra vonatkozó igény benyújtásával egyidejűleg a termelő a részére megállapított kárenyhítő juttatás előlegének fizetését is kérelmezheti, amelynek mértékét a miniszter a kifizetési terv jóváhagyásakor
határozhatja meg.
(2) Az előleg kifizetésének forrása a Krt. 6. §-ának
(2) bekezdése szerinti termelői befizetések összege, valamint a Krt. 8. §-ának (1) bekezdése szerinti állami hozzájárulásból rendelkezésre álló összeg.
(3) A miniszter dönt az előlegfizetés lehetőségéről,
annak mértékéről, és egyidejűleg intézkedik ezen összegnek az MVH 10032000-00281629-00000017 Kárenyhítési lebonyolítási számlára történő átutalásáról.
(4) Az MVH termelőnként kiszámítja a miniszter által
meghatározott mértékű előleg kifizetendő összegét.
A kárenyhítő juttatás kifizetése 11. § (1) A miniszter a 9. §-ban foglaltak szerint összeállított
és előterjesztett kifizetési tervnek az európai bizottsági
notifikációs eljárásban történő jóváhagyását követően
azonnal tájékoztatja az MVH-t a kifizetési terv jóváhagyásáról.
(2) Az MVH a kifizetési terv jóváhagyásáról szóló döntés kézhezvételétől számított harminc munkanapon belül
határozatban értesíti a termelőt a kárenyhítési igénye
kielégítésének mértékéről és teljesíti a kifizetéseket. A kifizetésre kerülő összeg meghatározásánál az MVH az előzetesen folyósított előleget is figyelembe veszi.
(3) Amennyiben a termelő a 8. § (1) bekezdése szerinti határidőre benyújtott kérelmében szereplő hozamérték-csökkenéshez képest – az elhúzódó betakarítási munkálatok miatt –
a betakarítás befejezését követően eltérő hozamérték-csökkenést állapít meg, úgy december 20-áig köteles egy új, a végleges adatokkal kitöltött kárenyhítő juttatás iránti kérelmet benyújtani a szakigazgatási hivatalhoz.
(4) A szakigazgatási hivatal az új adatokkal kitöltött
kérelem alapján a 8. § (3) bekezdése szerinti eljárást lefolytatja, és a záradékolt kérelmet a tárgyévet követő év
január 20-áig megküldi az MVH-nak.
(5) Az MVH a kárenyhítési kérelemben bekövetkezett
változást átvezeti és a végkifizetés során a különbözetet
rendezi.
(6) Amennyiben az előlegként kifizetett összeg bármely
ok miatt nagyobb, mint a kárenyhítési igény kielégítésének megállapított mértéke, a különbözetet a termelő
a (2) bekezdés szerinti határozatban közölt határidőre, az
ott megjelölt bankszámlára köteles visszautalni. A vissza
nem fizetett előleg beszedésére a Krt. 13. § (2) bekezdésében foglaltakat kell alkalmazni.
(7) Az MVH a 9. § (3) bekezdés e) pontja szerinti számlán a kárenyhítési igények kifizetését követően megmaradt
összeget a kifizetések lezárását követő 30 munkanapon
belül átutalja a minisztérium 10032000-0122019150000005 számú Fejezeti kezelésű előirányzat-felhasználási keretszámlájára.
Ellenőrzés, jogkövetkezmények 12. § (1) A kárenyhítési hozzájárulás megfizetésével kapcsolatos rendelkezéseknek a termelő által történő megsértése, valótlan adatok szolgáltatása a kárenyhítő juttatásra való jogosultság visszavonását eredményezi. A jogosulatlanul igénybe vett kárenyhítő juttatás tényét a szakigazgatási hivatal által készített jegyzőkönyv alapján az
MVH állapítja meg és határozatban felszólítja a termelőt
a jogosulatlanul igénybe vett kárenyhítő juttatás visszafizetésére.
(2) A kárenyhítő juttatásra való jogosultság visszavonása, a jogosulatlanul igénybe vett kárenyhítő juttatás visszafizetésére vonatkozó kötelezettség teljesítése nem mentesíti a termelőt a kárenyhítési hozzájárulás megfizetésének
kötelezettsége alól. A meg nem fizetett kárenyhítési hozzájárulás beszedésére az MVH a Krt. 6. § (3) bekezdésében foglaltak szerint jár el.
Záró rendelkezések 13. § Ez a rendelet a kihirdetését követő harmadik napon lép
hatályba, és ezzel egyidejűleg a nemzeti agrárkár-enyhítési rendszerről szóló 2006. évi LXXXVIII. törvény végrehajtásának szabályairól szóló 88/2006. (XII. 28.) FVM
rendelet hatályát veszti.
Gráf József s. k.,
földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter


text:
1/2013. (I. 21.) Miniszterelnökségi utasítása a Miniszterelnökség munkatársait 2013. évre megillető cafetéria-juttatás éves összegéről.
1. § A Miniszterelnökség munkatársait 2013. évben megillető cafetéria-juttatás éves összegét 200 000 forint/főben
határozom meg. 2. § A cafetéria-juttatás éves összege biztosít fedezetet az egyes juttatásokhoz kapcsolódó, a Miniszterelnökséget terhelő
közterhek megfizetésére is. 3. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba, és 2013. december 31-én hatályát veszti.
Dr. Lázár János s. k.,


text:
379/2013. (VIII. 30.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Varga nelli edinát
2013. szeptember 1. napjától 2016. augusztus 31. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2013. augusztus 21. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
2/2018. (VI. 27.) KKM rendelete az európai területi társulással kapcsolatos jóváhagyási és nyilvántartásba-vételi eljárás részletes szabályairól szóló 2/2014. (XII. 30.) KKM rendelet hatályon kívül helyezéséről.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 31. § (2) bekezdés b) pontjában kapott felhatalmazás alapján, a Kormány tagjainak
feladat- és hatásköréről szóló 94/2018. (V. 22.) Korm. rendelet 138.  § 2.  pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva
a következőket rendelem el:
1. § Hatályát veszti az  európai területi társulással kapcsolatos jóváhagyási és nyilvántartásba-vételi eljárás részletes
szabályairól szóló 2/2014. (XII. 30.) KKM rendelet.
2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter