text:
270/B/2008. AB végzés.  Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság az épített környezet alakításáról
és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 31. §-a, a
tűzvédelem és a polgári védelem műszaki követelményeinek megállapításáról szóló 2/2002. (I. 23.) BM rendelet
5. számú mellékletének I/3. Fejezete, az építési termékek műszaki követelményeinek, megfelelőség igazolásának, valamint forgalomba hozatalának és felhasználásának részletes szabályairól szóló 3/2003. (I. 25.)
BM–GKM–KvVM együttes rendelet 3. § (2) bekezdése és
9. § (4) bekezdése, továbbá az Országos Tűzvédelmi Szabályzat kiadásáról szóló 9/2008. (II. 22.) ÖTM rendelet
mellékletének 5. rész I/4. Fejezet 2.5. pontja alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítvány tárgyában az eljárást megszünteti.
I. Az Alkotmánybírósághoz indítványt terjesztettek elő az
épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi
LXXVIII. törvény 31. §-a, a tűzvédelem és a polgári védelem műszaki követelményeinek megállapításáról szóló
2/2002. (I. 23.) BM rendelet (a továbbiakban: R.1) 5. számú
mellékletének I/3. Fejezete, az építési termékek műszaki követelményeinek, megfelelőség igazolásának, valamint forgalomba hozatalának és felhasználásának részletes szabályairól szóló 3/2003. (I. 25.) BM–GKM–KvVM együttes
rendelet (a továbbiakban: R.2) 3. § (2) bekezdése és 9. §
(4) bekezdése, továbbá az Országos Tűzvédelmi Szabályzat
kiadásáról szóló 9/2008. (II. 22.) ÖTM rendelet (a továbbiakban: R.3) mellékletének 5. rész I/4. Fejezet 2.5. pontja alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére. Mindezen túlmenően az indítványozó az R.2 3. §
(4) bekezdését is támadta; mivel azonban az R.2 ilyen jogszabályhelyet nem tartalmaz, ezért az Alkotmánybíróság eljárása során az indítványozó által tévesen hivatkozott rendelkezést figyelmen kívül hagyta.
Az indítványozó azért kifogásolta az általa megjelölt
rendelkezéseket, mert véleménye szerint ellehetetlenítik,
hogy a kisebb vállalkozások könnyűszerkezetes épületek
építésére vállalkozzanak. Ezzel kapcsolatban az indítványozó az Alkotmány 70/A. § (2) és (3) bekezdésének, valamint 70/B. § (1) bekezdésének sérelmére hivatkozott.
II. Az Alkotmánybíróság eljárása közben az R.3 4. §
(3) bekezdése 2008. május 22. napjával hatályon kívül helyezte az R.1-et. Majd az indítványozó eredeti indítványát
az Alkotmánybírósághoz 2009. június 30-án benyújtott
kérelmében visszavonta.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint hatályon kívül
helyezett jogszabály alkotmányossági vizsgálatát csak két
esetben, az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII.
törvény 38. § (1) bekezdése szerinti bírói kezdeményezés,
és a 48. § szerinti alkotmányjogi panasz alapján folytatja le
[lásd: az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször módosított és egységes
szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK
2009. január, 3.; a továbbiakban: Ügyrend) 29. § f) pontját]. A jelen ügyben megállapítható, hogy az indítvány
nem alkotmányjogi panasz hatáskörben érkezett, illetve
nem is bírói kezdeményezés, továbbá a vizsgálni kért jogszabály az indítvány benyújtását követően hatályát vesztette.
Az Ügyrend 31. § a) pontja szerint az Alkotmánybíróság az eljárást megszünteti, ha az indítvány benyújtása
után a vizsgálat alá vont jogszabály hatályát vesztette, és
ezzel az indítvány tárgytalanná vált. A 31. § d) pontja szerint megszüntetési ok az is, ha az indítványozó visszavonta
indítványát. Minderre tekintettel az Alkotmánybíróság az
eljárást – az Ügyrend 31. § a) és d) pontja alapján – megszüntette.
Budapest, 2009. szeptember 29. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
174/2015. (IV. 23.) KE határozata dandártábornoki kinevezésről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés e) pontja, valamint a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati
viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény 4.  § (3)  bekezdése és 36.  § (4)  bekezdése alapján – a  belügyminiszter
javaslatára – Wéber Antal tűzoltó ezredest 2015. május 4-ei hatállyal tűzoltó dandártábornokká kinevezem.
Budapest, 2015. április 17. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
24/2016. (X. 27.) OGY határozata országos népszavazásról.
Az Országgyűlés a népszavazás kezdeményezéséről, az európai polgári kezdeményezésről, valamint a népszavazási
eljárásról szóló 2013. évi CCXXXVIII. törvény rendelkezései szerint megtárgyalta Gőgös Zoltán magánszemély
szervező által benyújtott országos népszavazási kezdeményezést, és arról a következők szerint döntött:
Az Országgyűlés az  „Egyetért-e Ön azzal, hogy az  Országgyűlés alkosson törvényt az  állami tulajdonban álló
termőföldek értékesítésének a tilalmáról?” kérdésben az országos népszavazást nem rendeli el.
Kövér László s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
11/2010. (XII. 22.) NGM–BM együttes rendelete a helyi önkormányzatokat és a többcélú kistérségi társulásokat 2009. évben egyes központi költségvetési kapcsolatokból megillető forrásokról szóló 2/2009. (I. 30.) PM–ÖM együttes rendelet végrehajtásának elszámolásáról.
A Magyar Köztársaság 2009. évi költségvetésének végrehajtásáról szóló 2010. évi XCVIII. törvény (a továbbiakban: zárszámadási
törvény) 29. §-ában kapott felhatalmazás alapján, az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat
és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 73. § b) pontjában, továbbá
37. § p) pontjában meghatározott feladatkörben eljárva – figyelemmel az Alkotmány 37. § (3) bekezdésére – a következőket
rendeljük el: 1. § A helyi önkormányzatok és többcélú kistérségi társulások (a továbbiakban együtt: helyi önkormányzatok)
– a zárszámadási törvény 7. § (1) és (2) bekezdése, (5) bekezdése és a 8. § (1)–(3) bekezdése szerinti elszámolás alapján –
visszafizetési kötelezettségeinek, valamint többlettámogatási jogosultságainak: a) a normatív állami hozzájárulások és normatív részesedésű átengedett személyi jövedelemadó, valamint
a normatív, kötött felhasználású támogatások, továbbá a megyei önkormányzatokat az általuk fenntartott
intézményekben ellátottak után megillető személyijövedelemadó-részesedés helyi önkormányzatonként és
jogcímenként részletezett elszámolását az 1. melléklet, valamint a helyi önkormányzatonkénti összesített
elszámolását a 2. melléklet, b) a helyi önkormányzatok jövedelem-differenciálódását mérséklő kiegészítések és beszámítások ténylegesen
teljesített mutatószámok alapján történő elszámolását önkormányzatok szerinti részletezésben a 3. melléklet,
c) az a) és b) pont elszámolása alapján, a törvényben meghatározott mértéket meghaladóan igénybe vett
támogatások, illetve kiegészítések utáni kamatfizetési kötelezettségeket a 4. melléklet,
d) a központosított előirányzatok és egyéb kötött felhasználású támogatások helyi önkormányzatonként és
jogcímenként részletezett elszámolását az 5. melléklet, e) az önhibájukon kívül hátrányos helyzetben lévő települési önkormányzatok támogatásának elszámolását
a 6. melléklet, f) a 2008. december 31-én feladattal terhelt normatív, kötött felhasználású támogatások, és központosított
előirányzatok, valamint egyéb kötött felhasználású támogatások előirányzat maradványainak elszámolását
a 7. melléklet, g) a helyi önkormányzati költségvetési szerveknél foglalkoztatottak 2009. évi havi kereset-kiegészítéséhez
kapcsolódó járulék megtakarítás elszámolását a 8. melléklet tartalmazza.
2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba.
Dr. Matolcsy György s. k., Dr. Pintér Sándor s. k.,
nemzetgazdasági miniszter belügyminiszter


text:
27/2014. (VII. 23.) AB határozata a lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az egyházak, vallásfelekezetek és vallási közösségek jogállásáról szóló 2011. CCVI. törvény 2012. január 1-jétől 2012. augusztus 31-ig hatályos alaptörvényellenes 34. § (1) bekezdése folyamatban lévő ügyben történő alkalmazásának kizárásáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése bírói kezdeményezések tárgyában – Dr. Balsai István, Dr. Pokol Béla,
Dr. Salamon László és Dr. Szívós Mária alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az  egyházak,
vallásfelekezetek és vallási közösségek jogállásáról szóló 2011. évi CCVI. törvény 2012. január 1-jétől 2012. augusztus
31-ig hatályos alaptörvény-ellenes 34. § (1) bekezdése a 14.Pk.60.601/2012. számú ügyben nem alkalmazható.
2. Az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény VII.  cikkéből és XV.  cikkéből eredő alkotmányos követelményként állapítja
meg, hogy ha a  6/2013. (III. 1.) AB határozatot követően az  Alkotmánybíróság a  lelkiismereti és vallásszabadság
jogáról, valamint az  egyházak, vallásfelekezetek és vallási közösségek jogállásáról szóló 2011. évi CCVI. törvény
– a  vallási közösségek jogállásával és működésével kapcsolatos törvényeknek az  Alaptörvény negyedik
módosításával összefüggő módosításáról szóló 2013. évi CXXXIII. törvény 17.  §-a által megállapított – 33.  §
(1) bekezdésében hivatkozott valamely alaptörvény-ellenes rendelkezés alkalmazásának kizárását rendeli el, akkor
az  egyházként történő elismerés kezdeményezésére előírt határidőt az  adott vallási közösség vonatkozásában
az Alkotmánybíróság alkalmazási tilalmat megállapító határozatának közzétételétől kell számítani.
3. Az  Alkotmánybíróság a  lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az  egyházak, vallásfelekezetek és vallási
közösségek jogállásáról szóló 2011. évi CCVI. törvény 2012. január 1. és 2012. augusztus 31. napja között hatályos
34.  § (1)  bekezdésének a  14.Pk.60.299/2012. számú ügyben történő alkalmazásának kizárására irányuló indítvány
tárgyában az eljárást megszünteti.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
I. [1] 1. A  Fővárosi Törvényszék hatáskörében eljáró bírósági titkár az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény
(a továbbiakban: Abtv.) 25.  §-a alapján a  14.Pk.60.601/2012/6-II. és 14.Pk.60.299/2012/11-II. számú végzéseiben
– az  előtte folyamatban lévő, korábban egyházként működő szervezetek egyesületként történő nyilvántartásba
vételére irányuló eljárások felfüggesztésével egyidejűleg – az  Alkotmánybíróságra 2013. május 31-én érkezett
indítványaiban az Alkotmánybíróság eljárását kezdeményezte.
[2] Az indítványozó végzéseiben a  lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az  egyházak, vallásfelekezetek
és vallási közösségek jogállásáról szóló 2011. évi CCVI. törvény (a továbbiakban: Ehtv.) – 2012. január 1. és
2012. augusztus 31. napja között hatályos – 34. § (1) bekezdése konkrét ügyben való alkalmazhatóságának kizárását
indítványozta.
[3] A bíróság hivatkozott arra, hogy az  Alkotmánybíróság 6/2013. (III. 1.) AB határozatában (a továbbiakban: Abh.)
kimondta az  érintett jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességét az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésének,
VII.  cikkének, XXIV.  cikkének, XV.  cikkének és XXVIII.  cikkének sérelme miatt és ezért az  Abh. rendelkező részének
4.  pontjában annak alkalmazását az  ott megjelölt, befogadott alkotmányjogi panasszal élt szervezetek
vonatkozásában hatálybalépéstől kezdve kizárta. A  bíróság előtt folyamatban lévő tárgybeli ügyekben érintett
szervezetek azonban nem nyújtottak be alkotmányjogi panaszt.
[4] 1.1. A  14.Pk.60.601/2012. számú ügyben érintett egyházként nyilvántartásba vett szervezet 2011. december 20.
napjáig nem kérte egyházkénti ismételt elismerését, ezért az Ehtv. – 2012. január 1-jén hatályos – 34. § (1) bekezdése
alapján a törvény erejénél fogva egyesületnek minősült.
[5] A 14.Pk.60.299/2012. számú ügyben érintett egyházként nyilvántartásba vett szervezet 2011. december 20. napjáig
egyházkénti ismételt elismerésére irányuló kérelmet nyújtott be, amelyet azonban az Országgyűlés a 8/2012. (II. 29.)
OGY határozatával (a továbbiakban: OGYh.) elutasított, ezért 2012. március 1-jén az  Ehtv. – akkor hatályos –
34. § (4) bekezdése alapján a törvény erejénél fogva egyesületnek minősült.
[6] Az ex lege egyesületnek minősült mindkét egyház változásbejegyzési eljárást indított az  egyesületre vonatkozó
szabályok szerint, ugyanakkor az  eljárás folyamatban léte során, az  Abh. meghozatalát követően egyaránt
azt kérte a  bíróságtól, hogy indítványozza az  Alkotmánybíróságnál az  Ehtv. 34.  § (1), (2) és (4)  bekezdése
alkalmazhatóságának kizárását az ügyében.
[7] A bíróság a  kérelmeknek részben helyt adott, és az  Ehtv. – 2012. január 1-jén hatályos – 34.  § (1)  bekezdése
vonatkozásában az Alkotmánybírósághoz fordult.
[8] 1.2. Az  indítványozó bírósági titkár eljárási jogosultságát – az  Abtv. 25.  §-án kívül – az  Abtv. 1.  § b)  pontjára,
továbbá a  civil szervezetek bírósági nyilvántartásáról és az  ezzel összefüggő eljárási szabályokról szóló 2011. évi
CLXXXI. törvény (a továbbiakban: Tv.) 2. §-ára, 5. § (1) és (2) bekezdésére, valamint a polgári perrendtartásról szóló
1952. évi III. törvény 11. § (1) bekezdésére alapozta. Az Abtv. 1. § b) pontja szerint az Abtv. alkalmazásában a bírósági
titkár is bírónak minősül, ha törvény rendelkezése alapján az egyesbíró hatáskörében bírósági titkár eljárhat.
[9] A Tv. 5. § (2) bekezdése kimondja, hogy a bírósági titkár első fokon önállóan önálló aláírási joggal eljárhat, érdemi
határozatot hozhat a törvényben szabályozott polgári nemperes eljárásokban.
[10] 2.1. Az  Abtv. 58.  § (2)  bekezdése alapján az  Alkotmánybíróság elrendelte a  jelen ügy tárgyát képező ügyek
egyesítését.
[11] 2.2. Az  Alkotmánybíróság az  eljárása során észlelte, hogy a  vallási közösségek jogállásával és működésével
kapcsolatos törvényeknek az  Alaptörvény negyedik módosításával összefüggő módosításáról szóló 2013. évi
CXXXIII. törvény (a továbbiakban: Ehtvmód.) 2013. augusztus 1-ei, illetve szeptember 1-ei hatállyal módosította
az Ehtv. rendelkezéseit, köztük a törvény több, folyamatban lévő ügyekre vonatkozó átmeneti rendelkezését is.
[12] Erre tekintettel az  Abtv. 58.  § (1)  bekezdése alapján végzésben hiánypótlásra hívta fel az  indítványozó bíróságot
abban a tekintetben, hogy az Ehtv. 2012. január 1-e és augusztus 31-e között hatályos 34. § (1) bekezdését továbbra
is alkalmazandónak tartja-e az indítványai tárgyát képező ügyekben.
[13] A hiánypótlási felhívásra adott válaszában az  indítványozó a  14.Pk.60.601/2012. számú ügy vonatkozásában
az  „indítványát fenntartotta” arra tekintettel, hogy az  Ehtv. érintett rendelkezését az  eljárásában továbbra is
alkalmazandónak tartja.
[14] A 14.Pk.60.299/2012. számú ügy vonatkozásában azonban az  indítványozó úgy nyilatkozott, hogy „az indítványát
visszavonja” és a  bírósági eljárást folytatja, mivel az  érintett szervezetre az  Ehtv. jelenleg hatályos 33.  §-a
következtében az  Ehtv. – 2012. augusztus 31. előtt hatályos – 34.  § (1)  bekezdése már nem alkalmazható, ezért
az indítvány további fenntartása is okafogyottá vált.
[15] 2.3. Az Alkotmánybíróság az Abtv. 57. § (2) bekezdése alapján felhívta a 14.Pk.60.601/2012. számú ügyben érintett
szervezetet, hogy nyilatkozzon arról, hogy különösen fontos érdeke indokolja-e az  Ehtv. indítványban támadott
rendelkezése alkalmazásának kizárását az indítványozó bíróság előtt folyamatban lévő ügyében.
[16] Válaszában az érintett szervezet úgy nyilatkozott, hogy különösen fontos érdeke indokolja a kifogásolt rendelkezés
alkalmazásának kizárását. Állításának alátámasztásaként előadta, hogy az Alkotmánybíróság az Abh.-ban kimondta
az  érintett jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességét az  Alaptörvény VII.  cikkének, XXIV.  cikkének,
XV. cikkének és XXVIII. cikkének sérelme miatt, ami alapján álláspontja szerint az érintett sem veszítette el egyházi
státuszát, azt vissza kellene kapnia.
II. [17] 1. Az Alaptörvénynek az indítvánnyal érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„I.  cikk (3) Az  alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog
más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges
mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan, az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával
korlátozható.
(4) A törvény alapján létrehozott jogalanyok számára is biztosítottak azok az alapvető jogok, valamint őket is terhelik
azok a kötelezettségek, amelyek természetüknél fogva nem csak az emberre vonatkoznak.”
„VII. cikk (1) Mindenkinek joga van a gondolat, a  lelkiismeret és a vallás szabadságához. Ez a jog magában foglalja
a vallás vagy más meggyőződés szabad megválasztását vagy megváltoztatását és azt a szabadságot, hogy vallását
vagy más meggyőződését mindenki vallásos cselekmények, szertartások végzése útján vagy egyéb módon, akár
egyénileg, akár másokkal együttesen, nyilvánosan vagy a magánéletben kinyilvánítsa vagy kinyilvánítását mellőzze,
gyakorolja vagy tanítsa.
(2) Az  azonos hitelveket követők vallásuk gyakorlása céljából sarkalatos törvényben meghatározott szervezeti
formában működő vallási közösséget hozhatnak létre.
(3) Az állam és a vallási közösségek különváltan működnek. A vallási közösségek önállóak.
(4) Az állam és a vallási közösségek a közösségi célok elérése érdekében együttműködhetnek. Az együttműködésről
a  vallási közösség kérelme alapján az  Országgyűlés dönt. Az  együttműködésben részt vevő vallási közösségek
bevett egyházként működnek. A  bevett egyházaknak a  közösségi célok elérését szolgáló feladatokban való
részvételükre tekintettel az állam sajátos jogosultságokat biztosít.
(5) A vallási közösségekre vonatkozó közös szabályokat, valamint az együttműködés feltételeit, a bevett egyházakat
és a rájuk vonatkozó részletes szabályokat sarkalatos törvény határozza meg.”
„VIII. cikk (2) Mindenkinek joga van szervezeteket létrehozni, és joga van szervezetekhez csatlakozni.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.
(2) Magyarország az  alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési
vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.”
„XXIV.  cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a  hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és
ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.”
[18] 2. Az Ehtv. – 2012. január 1. és 2012. augusztus 31. napja között hatályos – érintett rendelkezése:
„34. § (1) A mellékletben meghatározott egyházak és a (2) bekezdés szerinti egyházak, valamint ezek vallásos célra
létrejött önálló szervezetei kivételével valamennyi, a  lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az  egyházakról
szóló 1990. évi IV. törvény alapján nyilvántartásba vett szervezet és annak vallásos célra létrejött önálló szervezete
(a továbbiakban együtt: szervezet) 2012. január 1-jétől egyesületnek minősül.”
[19] 3. Az Ehtv. jelenleg hatályos érintett átmeneti rendelkezése:
„33. § (1) Az olyan vallási közösség, amelynek vonatkozásában e törvény 2012. január 1-jétől 2012. augusztus 31-éig
hatályos 34. § (1), (2) és (4) bekezdése az Alkotmánybíróság 6/2013. (III. 1.) AB határozata alapján nem alkalmazható,
egyházként történő elismerését a  14/B.  § és a  14/C.  § szerinti eljárás keretében e  rendelkezés hatálybalépésétől
számított 30 napos jogvesztő határidőn belül kezdeményezheti.”
III. [20] Az indítvány megalapozott. [21] 1. Az Abtv. 25. § (1) bekezdése szerint, ha a bírónak az előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan
jogszabályt kell alkalmazni, amelynek alaptörvény-ellenességét az  Alkotmánybíróság már megállapította,
az Alkotmánybíróságnál kezdeményezi az alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazásának kizárását.
[22] A fenti rendelkezés alapján – értelemszerűen – a  bíró csak olyan rendelkezés alkalmazásának kizárását
kezdeményezheti, amelyet a konkrét ügyben alkalmazni kell {vö. 28/2013. (X. 9.) AB határozat, Indokolás [33]}.
[23] Ugyanakkor az  Alkotmánybíróság hangsúlyozza, hogy a  bírói függetlenség alapján a  bíró feladata eldönteni,
hogy mi az  egyedi ügyben alkalmazandó jog {vö. 28/2013. (X. 9.) AB határozat, Indokolás [28], [33]}; ennek
megfelelően az  Alkotmánybíróság az  eljárásában főszabályként nem vizsgálja felül, hogy a  kifogásolt jogszabályi
rendelkezést az  ügy tárgyát képező bírósági eljárásban (továbbra is) alkalmazni kell-e, hanem a  benyújtott bírói
kezdeményezésben, illetve annak kiegészítésében foglalt megállapítások alapján jár el.
[24] Az Alkotmánybíróság eljárását kezdeményező bíróság a  14.Pk.60.601/2012. számú ügy vonatkozásában az  Ehtv.
– 2012. augusztus 31. előtt hatályos – 34. § (1) bekezdését az eljárásában továbbra is alkalmazandónak ítélte, ezért
fenntartotta az alkalmazásának kizárására irányuló indítványát.
[25] 2. Az  Alkotmánybíróság a  jogszabály alkalmazásának kizárására irányuló indítvány elbírálásánál egyrészt
megvizsgálta, hogy az  Abh.-ban milyen alapon állapította meg a  vitatott törvényi rendelkezés alaptörvényellenességét; másrészt, hogy milyen szempontokra tekintettel mondta ki konkrét ügyekben történő
alkalmazhatóságának a  kizárását; harmadrészt, hogy a  jelen ügyben milyen egyéb szempontokat kell mérlegelni
a kérelem elbírálása során.
[26] 2.1. Az  Abh.-ban az  Alkotmánybíróság az  Ehtv. 2012. január 1-jétől 2012. augusztus 31-ig hatályos 34.  §
(1)  bekezdésének alaptörvény-ellenességét azon az  alapon állapította meg, hogy a  rendelkezés megsértette
az Alaptörvény VII. cikkébe foglalt vallásszabadsághoz való jogot, és ezzel összefüggésben a B) cikk (1) bekezdéséből
eredő jogbiztonság követelményét {Abh. Indokolás [224]}. A  szabályozás alaptörvény-ellenességét az  Abh.
az alábbiakkal indokolta:
„Az Ehtv. 2012. január 1-jétől 2012. augusztus 31-ig hatályos 34.  § (1)  bekezdése az  Lvt. alapján nyilvántartásba
vett egyházakat és azok vallásos célra létrejött önálló szervezetét főszabályként a  törvény erejénél fogva
egyesületnek minősítette. A  rendelkezés ugyanakkor – az  Ehtv. Mellékletében meghatározott egyházak mellett –
az átminősítés hatálya alóli kivételként határozta meg azokat az egyházakat is, amelyek az Ehtv.1. hatályvesztéséig
a  törvénynek az  egyházkénti elismerésre vonatkozó szabályaira tekintettel a  miniszterhez kérelmet nyújtottak be.
Az  Ehtv.1.  35–36.  §-a rendelkezett a  törvény hatálybalépéséről és az  egyházi elismerés (továbbműködés) iránti
kérelmek benyújtásáról. Az  Alkotmánybíróság – az  Ehtv.1.-et közjogi érvénytelenség miatt alkotmányellenesnek
minősítő 164/2011. (XII. 20.) AB határozatban – ezeket a  rendelkezéseket érintően azonban a  normavilágosság
hiánya miatt a  jogbiztonság sérelmét állapította meg: »az a szabályozási helyzet, hogy a törvény rendelkezéseiből
nem lehet egyértelműen megállapítani, hogy a 2012. január 1-je előtt egyházként nyilvántartásba vett szervezetek
mely időponttól kezdődően milyen végső határidővel kötelesek, illetve jogosultak az  egyházkénti nyilvántartásba
vételt, illetve a  – vélhetően az  egyesületekről szóló – külön törvény szerinti bejegyzést kérelmezni, amelynek
elmulasztása az egyház jogutód nélkül megszüntetésével jár, továbbá, hogy az egyházkénti elismerés országgyűlési
megtagadása esetén mi lesz a szervezet jogi sorsa – figyelembe véve azt a körülményt is, hogy a vallási tevékenység
meghatározása [Ehtv. 6.  §], valamint az  eljárási határidőket és kifejezett döntéshozatali kötelezettséget nélkülöző,
a döntéssel szembeni fellebbezést kizáró és az Országgyűlés általi mérlegelést is magába foglaló elismerési, illetve
nyilvántartásba vételi eljárás egyébként is bizonytalanságot hordoz, továbbá, hogy jogállás, illetve megszűnés
kérdése az  egyházi fenntartású közcélú intézmények működésére is kihatással lehet –, a  normavilágosság hiánya
miatt a lelkiismereti és vallásszabadság jogának sérelmét eredményezi.«
Az Ehtv.1. 2011. december 20-án vesztette hatályát, az  Ehtv. azonban csak ezt követően, 2011. december
31-én került kihirdetésre és 2012. január 1-jén lépett hatályba. Azoknak az  egyházaknak, amelyek korábban
– az  Alkotmánybíróság által jogbiztonságot sértőnek talált törvényi szabályok alapján – nem nyújtottak be
egyházkénti elismerésre vonatkozó kérelmet, az Ehtv. kihirdetését követően már nem volt lehetőségük arra, hogy
az Ehtv. alapján úgy kezdeményezzék az egyházi elismerésüket, hogy elkerüljék az egyesületté minősítést, egyházi
jogállásuk elvesztését.” {Abh. Indokolás [222]–[223]}
[27] 2.2. Az  Abh.-ban az  Alkotmánybíróság az  Ehtv. 2012. január 1-jétől 2012. augusztus 31-ig hatályos 34.  §
(1)  bekezdése visszaható hatályú alkalmazhatatlanságát a  vizsgált ügyekben érintett panaszosok vonatkozásában
mondta ki. A jogkövetkezmény megállapításakor az Alkotmánybíróság – az Abtv. 45. § (4) bekezdésében biztosított
mérlegelési jogkörében – az  eljárást kezdeményezők különösen fontos érdekére volt tekintettel {Abh., Indokolás
[224]}. Az  Abh. ugyanis azáltal, hogy a  34.  § (1)  bekezdése alkalmazhatatlanságát csak azoknak a  szervezeteknek
a  vonatkozásában mondta ki, akik az  Alkotmánybírósághoz fordultak alkotmányjogi panasszal, figyelembe
vette, hogy egyes szervezetek valószínűleg megfelelő eljárás és határidő esetén sem terjesztettek volna elő
egyházi nyilvántartásba vétel iránti kérelmet, mert nem az  egyházi jogállás fenntartásának megkísérlése, hanem
az egyesületté történő mihamarabbi átalakulás és a biztonságos jogutódlás állt elsődlegesen az érdekükben.
[28] 2.3. Az  Alkotmánybíróság az  alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazásának kizárására irányuló indítvány
vizsgálata során észlelte, hogy bár az  indítvánnyal érintett rendelkezés alaptörvény-ellenességét az  Abh.-ban már
megállapította, azóta mind az Alaptörvény VII. cikke, mind pedig az Ehtv.-beli szabályozás – azon belül különösen
a vallási tevékenységet végző szervezetekre vonatkozó része – jelentősen módosult. Ennek keretében a korábban
egyházakat és alapcélként vallási tevékenységet végző egyesületeket megkülönböztető szabályozás – a  vallási
közösségek két típusaként – már bevett egyházakat és a vallási tevékenységet végző szervezeteket nevesít, amelyek
nem csak nevüket, hanem a  rájuk vonatkozó szabályozás tartalmát tekintve is a  korábbiaktól eltérő jogállással
rendelkeznek.
[29] 2.3.1. Az  Alkotmánybíróság – a  teljesség igénye nélkül – áttekintette, hogy az  Abh.-ban vizsgáltakhoz képest
a  hatályos törvényi szabályozásban milyen egyezések és lényeges különbségek vannak a  vallási tevékenységet
végző szervezetek és a bevett egyházak jogállásában.
[30] A vallási közösségek mindkét típusát megillető jogosultságok: saját belső szabálya, hitelvei és szertartási rendje
szerint működik [Ehtv. 19.  § (1)  bekezdés]; használhatja az  egyház megjelölést [7.  §]; az  állam irányításukra,
felügyeletükre szervet nem működtethet és nem hozhat létre [8.  § (1)  bekezdés]; belső szabálya alapján
hozott döntés érvényre juttatására állami kényszer nem alkalmazható, azt állami hatóság nem vizsgálhatja,
módosíthatja vagy bírálhatja felül, a  jogszabályban nem szabályozott belső jogviszonyokból eredő jogviták
elbírálására állami szervnek nincs hatásköre [8.  § (2)  bekezdés]; adományokat gyűjthet [19/A.  § (2)  bekezdés];
az  egyházi személy és a  vallási tevékenységet végző szervezet vallásos szertartást hivatásszerűen végző tagja
a  hitéleti szolgálata során tudomására jutott, személyiségi jogot érintő információkat nem köteles állami hatóság
tudomására hozni [13. § (2) bekezdés, 13/A. § (2) bekezdés]; a vallási közösség pénzügyi támogatásban részesülhet
[19/A.  §  (3)  bekezdés]; az  Ehtv.-ben meghatározott – nem kizárólagosan az  állam(i intézmények) által ellátott –
közösségi célú tevékenységeket is elláthat [19. § (2) bekezdés]; az Ehtv.-ben meghatározott feltételeknek megfelelés
esetén működése biztosítása érdekében a Kormány megállapodást köthet vele [9. § (1) bekezdés].
[31] A vallási tevékenységet végző szervezetre az  egyesületre vonatkozó szabályokat kell alkalmazni, de ahhoz képest
nagyobb belső szervezetalakítási szabadsága van: alapszabálya az  egyesületre vonatkozó szabályoktól eltérően
határozhatja meg a tagsági jogviszony keletkezésének és a tagsági jogok gyakorlásának módját, valamint azoknak
a  vallási tevékenységet végző szervezettel jogviszonyban álló személyeknek a  körét, feladatát és hatáskörét, akik
a vallási tevékenységet végző szervezet működésére vonatkozó belső döntés meghozatalára és ellenőrzésére, illetve
ügyintézésére és képviseletére jogosultak [Ehtv. 9/A. § (2) bekezdés, 9/B. § (4) bekezdés].
[32] Az egyházi jogi személy (a bevett egyház és annak belső egyházi jogi személye) többletjogosultságai: hitéleti célú
bevételeit és azok felhasználását állami szerv nem ellenőrizheti [Ehtv. 23. § (1) bekezdés]; tábori lelkészi, valamint
börtön- és kórházlelkészi szolgálatot vagy más szolgálatot végezhet [24.  §]; az  állam és (helyi vagy nemzetiségi)
önkormányzat által fenntartott (nevelési-)oktatási intézményben hitéleti oktatást szervezhet [21.  § (1)  bekezdés];
ez  utóbbihoz a  tárgyi feltételeket az  intézmény, költségeit pedig az  állam biztosítja [21.  § (2) és (3)  bekezdés];
adókedvezményben és azzal egy tekintet alá eső más kedvezményben részesíthető [20.  § (3)  bekezdés];
az  általa ellátott, Ehtv.-ben meghatározott közösségi célú tevékenységek után a  hasonló tevékenységet folytató
állami vagy helyi önkormányzati intézményekkel azonos mértékű támogatásra jogosult [20.  § (1)  bekezdés].
A  személyi jövedelemadó meghatározott részének az  adózó rendelkezése szerinti felhasználásáról szóló 1996. évi
CXXVI. törvény alapján a magánszemély befizetett adójának a civil szervezetek javára felajánlható egy százalékáról
rendelkezhet a  vallási tevékenységet végző szervezet javára, míg a  bevett egyház a  további egy százalék
kedvezményezettje lehet [1.  § (4)  bekezdés, 4.  §, 4/A.  §, 8/A.  §]. Az  egyházi jogi személy személyi jövedelemadó
mentesen juttathat egyházi személynek vagy a részére végzett tevékenység ellátásáért rendszeres havi díjazásban
részesülő más magánszemélynek olyan vagyoni értéket, amelyet egyházi szertartásért vagy egyházi szolgálatért
magánszemély közvetlenül vagy közvetve nyújt (ide tartozik különösen a perselypénz, az egyházfenntartói járulék
vagy az  adomány); szintén jövedelemmentes az  ilyen személyeknek a  központi költségvetésből jövedelempótlék
vagy annak megfelelő jogcímen nyújtott támogatás [a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény
1.  melléklet 4.8.  pont]. Az  egyház-finanszírozási törvény kimondja, hogy a  bevett egyház a  tulajdonában lévő
közcélú tevékenységet szolgáló és egyéb ingatlanjainak, a  vallási, kulturális örökség értékeinek, a  műemlékeknek
és a művészi alkotásoknak a megőrzéséhez, felújításához, gyarapításához, továbbá levéltára, könyvtára, múzeuma
működéséhez a  központi költségvetésről szóló törvényben meghatározott összegű, az  államiakhoz hasonló
támogatásban részesül [az egyházak hitéleti és közcélú tevékenységének anyagi feltételeiről szóló 1997. évi
CXXIV. törvény 7. § (1) bekezdése].
[33] 2.3.2. Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  bevett egyházként történő működéshez
a hatályos jogszabályok a vallási tevékenységet végző szervezethez képest továbbra is számos többletjogosultságot
társítanak, azonban több – az Abh.-ban lényegesnek tekintett – elemében változott a szabályozás.
[34] 3. Az  Alkotmánybíróság a  fentiekre figyelemmel egyrészt elvégezte az  Alaptörvény VII.  cikke releváns rendelkezéseinek
értelmezését, másrészt megvizsgálta, hogy az Abh.-ban az Alaptörvény B) cikkével és VII. cikkével összefüggésben
megállapított alaptörvény-ellenesség ebben a szabályozási környezetben továbbra is fennáll-e.
[35] 3.1. Az  Alaptörvény VII.  cikk (1)  bekezdése a  gondolat, a  lelkiismeret és a  vallás szabadságához való jogot
az Alaptörvény hatálybalépése óta változatlanul ismeri el, a (2)–(5) bekezdés azonban a vallási közösségekre, illetve
egyházakra nézve részletesebb rendelkezéseket tartalmaz. Ezért az  Alkotmánybíróság – az  egyéni és közösségi
vallásszabadsághoz való jogra vonatkozó joggyakorlatának fenntartása mellett – a  vallásszabadság kollektív,
intézményesült formában történő gyakorlására és az  ezzel kapcsolatos állami magatartásra vonatkozó korábbi
joggyakorlatát – a  jelen ügy eldöntésével összefüggő részeit tekintve – az  alábbiak szerint értelmezte újra, illetve
tartotta fenn.
[36] Az Abh. meghozatalakor az  Alaptörvény VII.  cikk (2)  bekezdése úgy rendelkezett, hogy „[a]z állam és az  egyházak
különváltan működnek. Az  egyházak önállóak. Az  állam a  közösségi célok érdekében együttműködik
az egyházakkal”.
[37] Az Alaptörvény VII.  cikk hatályos (2)  bekezdése szerint „[a]z azonos hitelveket követők vallásuk gyakorlása
céljából sarkalatos törvényben meghatározott szervezeti formában működő vallási közösséget hozhatnak létre”.
A  (3)  bekezdés alapján „az állam és a  vallási közösségek különváltan működnek. A  vallási közösségek önállóak”.
Az  együttműködésről a  (4)  bekezdés rendelkezik: „Az állam és a  vallási közösségek a  közösségi célok elérése
érdekében együttműködhetnek. Az  együttműködésről a  vallási közösség kérelme alapján az  Országgyűlés dönt.
Az  együttműködésben részt vevő vallási közösségek bevett egyházként működnek. A  bevett egyházaknak
a  közösségi célok elérését szolgáló feladatokban való részvételükre tekintettel az  állam sajátos jogosultságokat
biztosít.” A  vallási közösségekre vonatkozó közös szabályokat, valamint az  együttműködés feltételeit, a  bevett
egyházakat és a rájuk vonatkozó részletes szabályokat az (5) bekezdés szerint sarkalatos törvény határozza meg.
[38] 3.1.1. „Az együttes (közösségi) vallásgyakorlás szabadsága nincs kötve semmilyen szervezeti formához. A másokkal
együttesen történő vallásgyakorlásnak az  Alaptörvény VII.  cikkében biztosított joga mindenkit megillet, arra való
tekintet nélkül, hogy az  együttes vallásgyakorlás jogilag szabályozott szervezeti keretek között, vagy anélkül,
illetve, hogy milyen szervezeti formában történik. Sem az egyéni, sem a közösségi vallásgyakorlás szabadsága nem
tehető alkotmányosan függővé sem vallásos szervezeti tagságtól, sem a  vallási közösség szervezeti formájától
[8/1993.  (II.  27.) AB határozat, ABH 1993, 99, 100.]. Azonban a  hitgyakorlás, általában a  hitélet társadalmilag
kialakult tipikus intézménye az  intézményesült egyház (vallási közösség). Ezért a  vallásszabadsághoz való jog
speciális területét képezi a  vallásszabadság és annak intézményesített formában történő közösségi gyakorlása.”
{Abh., Indokolás [126]}
[39] A vallási közösségek sajátos jogi formában történő – az államtól különvált, önálló – működésének lehetővé tétele
az  Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a  vallásszabadsághoz való jog gyakorlásának ugyan nem feltétele, de
ahhoz szorosan hozzátartozik: a  vallási közösségek nem körülhatárolt résztevékenységre vagy meghatározott
érdekek képviseletére szerveződnek, mint a  gazdasági társaságok vagy az  egyesületek, pártok, szakszervezetek,
hanem vallás gyakorlására; a vallás viszont a hívő számára a teljes személyiséget és az élet minden területét érinti
és meghatározza. A  vallásszabadság garantálásától elválaszthatatlan a  vallási közösségek működőképessége
{vö. 4/1993. (II. 12.) AB határozat, ABH 1991, 48, 65.}. {vö. Abh., Indokolás [136]}.
[40] „Az egyház az  adott vallás és az  állami jog számára nem ugyanaz. A  semleges állam nem követheti a  különböző
vallások egyház-felfogásait.” [vö. 4/1993. (II. 12.) AB határozat, ABH 1993, 48, 53.] Tekintettel lehet viszont az állam
mindarra, amiben a  vallási közösségek és az  egyházak általában, történelmüket és társadalmi szerepüket
illetően különböznek az  Alaptörvény alapján létrehozható (VIII.  cikk) társadalmi szervezetektől, egyesületektől,
érdekképviseletektől {Abh., Indokolás [134]}. Az Alaptörvény a VII. cikke a „vallási közösség” kifejezést az egyesülési
szabadság alapján általában igénybe vehető szervezeti formához képest sajátos jogi formában elismert vallási
csoport (közösség) értelemben használja. A  VII.  cikk (2)  bekezdése – az  Alkotmánybíróság korábbi vonatkozó
joggyakorlatával egyezően, de immár kifejezetten – azt biztosítja, hogy az  azonos hitelveket követők vallásuk
gyakorlása céljából – az  egyesülési jog alapján létrehozható szervezeti formák mellett – szabad elhatározásuk
szerint, alanyi jogon igénybe vehetik az  állami jog által »vallási közösség«-ként meghatározott jogi formát is.
Az állam e  jogintézménnyel van tekintettel a vallási csoportok sajátosságaira, és teszi lehetővé, hogy a  jogrendbe
sajátos minőségükben illeszkedjenek. A  vallási csoport az  általa választott jogi szervezeti formának megfelelő
jogállást nyeri el; vallási csoport voltából fakadó sajátosságait ennek keretei között érvényesítheti {vö. 4/1993. (II. 12.)
AB határozat, ABH 1993, 48, 53.; Abh., Indokolás [134]}.
[41] 3.1.2. Az  állam és a  vallási közösségek különvált működésének (különállásának) elvét az  Alaptörvény a  vallás
szabadságához kapcsolódóan fogalmazza meg, amely amellett, hogy a  szekularizált állam működésének egyik
alapelve, a vallásszabadság egyik garanciája is (vö. Abh., Indokolás [131]).
[42] A vallási közösségek különvált működésének és önállóságának elvéből az  következik, hogy az  állam sem a  vallási
közösségekkel, sem valamelyik vallási közösséggel nem kapcsolódhat össze intézményesen; hogy az  állam nem
azonosítja magát egyetlen vallási közösség tanításával sem; továbbá, hogy az  állam nem avatkozik be a  vallási
közösségek belső ügyeibe, és különösen nem foglalhat állást hitbéli igazságok kérdésében. Mindebből – illetve
másrészről az Alaptörvény XV. cikkéből is – következik, hogy az államnak a vallási közösségeket egyenlőkként kell
kezelnie. Mivel az  állam éppen azokban a  tartalmi kérdésekben nem foglalhat állást, amelyek a  vallást vallássá
teszik, a vallásról és vallási közösségről csak elvont, minden vallásra vagy vallási közösségre egyaránt alkalmazható
keretszabályokat alkothat, amelyek révén ezek a semleges jogrendbe illeszkednek, s tartalmi kérdésekben a vallások
és vallási közösségek önértelmezésére kell hagyatkoznia. Ezért a  vallásszabadságnak csakis nem-vallási, s így
nem specifikus, hanem mindenkire, illetve bármely más késztetésből fakadó, de hasonló cselekvésre is érvényes
korlátai lehetnek. Éppen a semleges és általános jogszabályi keretek révén az állam és vallási közösségek különvált
működése a  lehető legteljesebb vallásszabadságot biztosítja {vö. 4/1993. (II. 12.) AB határozat, ABH 1993, 48, 52.;
Abh., Indokolás [142]}.
[43] Az Alaptörvény kifejezetten rögzíti, hogy „[a] vallási közösségek önállóak”, ezért az Alkotmánybíróság megállapítja,
hogy a vallási közösségek működéséhez olyan sajátos jogi formára vonatkozó szabályokat kell az Országgyűlésnek
megalkotnia, amelyek számukra a demokratikusan felépülő egyéb társadalmi szervezetekhez képest nagyobb belső
szervezetalakítási és szabályozási szabadságot biztosítanak. (vö. Abh., Indokolás [137])
[44] Az Alkotmánybíróság ugyanakkor hangsúlyozza: az állam nemcsak a vallási közösségekkel, de semmilyen vallással
vagy vallási csoporttal nem kapcsolódhat össze intézményesen, nem azonosíthatja magát egyetlen vallás
tanításával sem, nem foglalhat állást hitbéli igazságok kérdésében. A  vallási közösségek önállóságába sajátosan
vallási jellegüket érintő beavatkozás alkotmányosan nem lehetséges, függetlenül attól, hogy a közösségek milyen
szervezeti formában működnek. {vö. 8/1993. (II. 27.) AB határozat, ABH 1993, 99, 102.; Abh., Indokolás [149]}
[45] 3.1.3. A  vallási közösségekre, különösen is a  szervezeti formájukra vonatkozó szabályokat a  VII.  cikk (2) és
(5) bekezdése szerint sarkalatos törvény határozza meg.
[46] Az állam a  vallásszabadsághoz való jog alapján létrejött szervezetek és közösségek jogi személlyé válásának
feltételeit az illető szervezet vagy közösség sajátosságának megfelelően szabályozhatja. (Vö. Abh., Indokolás [146])
[47] Egy vallási csoport számára a  „vallási közösség” jogállás – akkor is, ha az  az egyéb társadalmi szervezetekhez
képest nagyobb belső szervezetalakítási és szabályozási szabadságon kívül többletjogokat nem biztosít – olyan
lényeges jogosultság, amely szorosan összefügg a vallásszabadsághoz való joggal. Ezért a vallási közösség jogállás
megszerzésére vonatkozó állami döntés nem lehet önkényes, a döntés alapjául szolgáló eljárásnak meg kell felelnie
a  tisztességes eljáráshoz való jogból eredő követelményeknek: az  ügyet részrehajlás nélkül, tisztességes módon
és ésszerű határidőn belül kell intézni, a döntést megfelelően indokolni kell [Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdés];
a döntéssel szemben pedig jogorvoslati lehetőséget kell biztosítani [XXVIII. cikk (7) bekezdés]. Az eljárás tisztességes
volta a vallási közösség jogállásról való döntéssel kapcsolatban azért is különösen fontos, hogy ne merülhessen fel
kétség a  tekintetben, hogy az  állam a  világnézeti semlegesség elvének megfelelően, az  érintett vallási közösség
hátrányos megkülönböztetése nélkül járt el [XV. cikk (2) bekezdés]. (Vö. Abh., Indokolás [147])
[48] 3.1.4. Az  államot széles mérlegelési lehetőség illeti meg a  vallási közösségeknek nyújtható anyagi, pénzügyi
támogatások, kedvezmények és mentességek (a továbbiakban együtt: anyagi támogatások) területén, különös
tekintettel arra is, hogy az Alaptörvény N) cikke alapján Magyarország a kiegyensúlyozott, átlátható és fenntartható
költségvetési gazdálkodás elvét érvényesíti (amelyért elsődlegesen az  Országgyűlés és a  Kormány felelős).
Az  Alkotmánybíróság azonban hangsúlyozza, hogy ilyen anyagi támogatások szabályainak meghatározása
során az  államnak különös figyelemmel kell lennie a  vallásszabadsághoz való jog sajátosságaira, valamint arra,
hogy valamely vallási közösség ne kerüljön sem más vallási közösségekhez, sem pedig velük összehasonlítható
helyzetben lévő más szervezetekhez képest indokolatlanul hátrányos helyzetbe [Alaptörvény VII.  cikk, XV.  cikk].
{vö. Abh., Indokolás [153]}
[49] Az állam és a  vallási közösségek jogi kapcsolata minden ország sajátos történelmi körülményei szerint alakul.
Az Alkotmánybíróság már az Alkotmány 60. § (3) bekezdésének alkalmazásakor kimondta, hogy annak „mai értelme
nem választható el sem az  egyházaknak a  magyar történelemben betöltött szerepétől (beleértve a  szekularizáció
lefolyását is), sem jelenkori tényleges működésüktől, sem a folyó társadalmi átalakulástól. Általános jelenség, hogy
számos, egykor egyházi feladat – pl. iskolai oktatás, betegápolás, szegények segítése – az állam kötelességévé vált,
az  egyházak viszont szintén fenntartották e  tevékenységüket. Ezeken a  területeken az  elválasztás nem ellentétes
az  együttműködéssel, mégha ez  rigorózus garanciák között is folyik. Az  egyházak egyenlőkként való kezelése
szintén nem zárja ki az  egyes egyházak tényleges társadalmi szerepének figyelembevételét.” [4/1993. (II. 12.)
AB határozat, ABH 1993, 48, 53.]
[50] Az Alkotmánybíróságnak az állam és a vallási közösségek kapcsolatára vonatkozó korábbi értelmezését tartotta fenn
az Alaptörvény, amikor kifejezetten is rögzítette, hogy a különvált működés mellett „az állam és a vallási közösségek
a közösségi célok elérése érdekében együttműködhetnek.” (Vö. Abh., Indokolás [151])
[51] A közösségi célok meghatározásában – az Alaptörvény keretei között – az államnak viszonylag szabad mozgástere
van; általában véve nem köteles valamely vallási közösség által kitűzött célok megvalósításában közreműködni,
ha a tevékenységgel összefüggésben egyébként nem vállal állami feladatot. (Vö. Abh., Indokolás [152])
[52] „Az állam kötelessége az  alapvető jogok tiszteletben tartására és védelmére [Alaptörvény I.  cikk (1)  bekezdés]
a  vallásszabadsággal kapcsolatban sem merül ki abban, hogy tartózkodik az  egyéni jogok megsértésétől, hanem
gondoskodnia kell a  vallásszabadság érvényesüléséhez szükséges feltételekről, azaz a  vallásszabadsággal
kapcsolatos értékek és élethelyzetek védelméről az  egyéni igényektől függetlenül is [vö. 64/1991. (XII.  17.)
AB  határozat, ABH 1991, 297, 302.; 4/1993. (II. 12.) AB határozat, ABH 1993, 48, 53–54.]”. Ezért az  állam
együttműködése a  vallási közösségekkel közösségi célok érdekében nemcsak lehetőség, hanem kötelesség is
azokon a  területeken, amelyek a  vallásszabadság érvényesüléséhez, illetve ezzel összefüggésben más alapvető
jogokhoz szorosan kapcsolódnak [így különösen: az Alaptörvény XVI. cikk (2) bekezdése szerint a szülőknek joguk
van megválasztani a gyermeküknek adandó nevelést]. (Vö. Abh., Indokolás [154])
[53] Az Alaptörvény úgy rendelkezik, hogy „[a]z együttműködésben részt vevő vallási közösségek bevett egyházként
működnek. A  bevett egyházaknak a  közösségi célok elérését szolgáló feladatokban való részvételükre tekintettel
az állam sajátos jogosultságokat biztosít”; és „az együttműködés feltételeit […] sarkalatos törvény határozza meg”
[VII. cikk (4) és (5) bekezdés].
[54] Nem alkotmányos elvárás sem az, hogy minden vallási közösség ténylegesen azonos jogosultságokkal
rendelkezzen, sem az, hogy minden bevett egyházzal ténylegesen ugyanolyan mértékben működjön együtt
az  állam. A  vallásszabadsághoz való joggal összefüggő jogok érvényesítésében meglévő gyakorlati különbségek
alkotmányos határok között maradnak mindaddig, amíg nem diszkriminatív jogi szabályozásból erednek, illetve
amíg nem diszkriminatív gyakorlat eredményei. Akár az  állam által vállalt közösségi feladatok megoldásáról, akár
a vallási közösségek számára hozzáférhetővé tett anyagi támogatásokról, akár pedig az állam és a bevett egyházak
kötelező közösségi együttműködéséről van szó, mindhárom esetkörben érvényesülnie kell az  állam világnézeti
semlegességének. (Vö. Abh., Indokolás [155]) Az  összes vallási közösséget megillető jogosultságokon túli
többletjogosultságokról, valamint a közösségi célok érdekében történő együttműködésről, illetve a bevett egyházi
jogállásról való döntéssel kapcsolatban különösen fontos, hogy ne merülhessen fel kétség a  tekintetben, hogy
az állam a világnézeti semlegesség elvének megfelelően, az érintett vallási közösség hátrányos megkülönböztetése
nélkül járt el [XV. cikk (2) bekezdés].
[55] A fent kifejtett szempontokra tekintettel tehát az  állam meghatározhat feltételeket a  vallási közösségek
számára hozzáférhető jogosultságok megszerzése, valamint a  közösségi célok elérése érdekében velük
történő együttműködés vonatkozásában is. Ugyanakkor – az  Alaptörvény VII. és XV.  cikkéből eredően,
a  semlegességnek és az  önkényes hátrányos megkülönböztetés tilalmának tartalmi garanciáiként – ezeknek
a  feltételeknek tárgyilagosnak és ésszerűnek kell lenniük, továbbá igazodniuk kell az  adott jogosultság, valamint
az együttműködéssel érintett közösségi célok sajátosságaihoz és a vallásszabadsághoz való jognak az ezekhez való
viszonyához.
[56] Az Alkotmánybíróság rámutat arra is, hogy egyébként az  Alaptörvénnyel összhangban lévő tartalmi elismerési
feltételek meghatározása esetén is alkotmányossági kérdést vetne fel, ha összehasonlítható szervezetek közül
a törvényhozó egyesek számára megadna egy adott jogosultságot vagy szervezeti formát, míg másokat önkényesen
kizárna ebből, vagy aránytalanul nehézzé tenné számukra ennek megszerzését {vö. 8/1993. (II. 27.) AB határozat,
ABH 1993, 99, 101.; Abh., Indokolás [132]}. Abból következően, hogy a  többletjogosultságok, illetve a  bevett
egyházi jogállás megszerzésére vonatkozó állami döntés nem lehet önkényes, a  tartalmi garanciák mellett eljárási
garanciák is szükségesek: a döntés alapjául szolgáló eljárásnak meg kell felelnie a tisztességes eljáráshoz való jogból
eredő követelményeknek: az ügyet részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül kell intézni,
a  döntést megfelelően indokolni [Alaptörvény XXIV.  cikk (1)  bekezdés]; a  döntéssel szemben pedig jogorvoslati
lehetőséget kell biztosítani [XXVIII. cikk (7) bekezdés].
[57] 3.1.5. Egy szervezet vallási közösség jogállása, illetve bevett egyház jogállása nem minősül az  Alaptörvény
által védett „szerzett jognak” abban az  értelemben, hogy azt – ha utólag igazolást nyer, hogy nem álltak fenn
az igénybevételének feltételei – ne lehetne felülvizsgálni és adott esetben visszavonni. (Vö. Abh., Indokolás [181])
[58] Az állam egy adott szervezeti forma és anyagi támogatások igénybevételének, adott közösségi célok elérése
érdekében történő együttműködésnek, valamint egyéb jogosultságok gyakorlásának a feltételeit – az előbbiekben
kifejtettek szerint, az Alaptörvény keretei között – meghatározhatja, így meg is változtathatja.
[59] A feltételek megváltoztatása esetén a  jogalkotó mérlegelésére van bízva, hogy az  egyes érintett szervezeteket
megillető jogosultságok megállapításával kapcsolatban milyen szabályozási megoldást választ: általánosságban
kötelezővé teszi kérelem benyújtását és a  törvényi feltételeknek való megfelelés igazolását, vagy a  hatáskörrel
rendelkező szerveknek írja elő (ad lehetőséget), hogy hivatalból indítsanak eljárásokat a  felülvizsgálatra. Többféle
szabályozási megoldás is összhangban lehet az  Alaptörvénnyel, ugyanakkor az  Alkotmánybíróság hangsúlyozza:
a  jogállás, illetve a  jogosultságok megszerzésére irányuló eljáráshoz hasonlóan a  jogállás, illetve a  jogosultságok
felülvizsgálatára irányuló eljárással kapcsolatban is – a  jelen határozatban korábban kifejtettek szerint –
az Alaptörvény VII.  cikkéből és XV. cikkéből eredő követelmény az Alaptörvény B) cikkének, XXIV. cikkének, illetve
XXVIII. cikkének megfelelő világos és kiszámítható szabályozás, kellő felkészülési idő, valamint a tisztességes eljárás
és a jogorvoslati lehetőség biztosítása.
[60] 3.2. Az  Ehtv. 2012. január 1. és 2012. augusztus 31. napja között hatályos 34.  § (1)  bekezdésével kapcsolatban
a fentiekre figyelemmel az Alkotmánybíróság az alábbi következtetésre jutott.
[61] Az Alkotmánybíróság a  jelen határozat III. 2.3.1.  pontjában (Indokolás [26]) foglaltakra tekintettel megállapítja,
hogy a bevett egyházként történő működéshez a hatályos jogszabályok a vallási tevékenységet végző szervezethez
képest olyan többletjogosultságokat társítanak, amelyek érdemben segítik, előnyökhöz juttatják a bevett egyházak
vallási és anyagi működését, ezáltal az érintett vallási közösségek vallásgyakorláshoz való jogát.
[62] Az Ehtv.1. átmeneti rendelkezései alapján a  2011-ben egyházként nyilvántartásba vett vallási közösségek
számíthattak arra, hogy ha 2011. december 31-ig kezdeményezik a miniszternél, hogy „az egyházi nyilvántartásba
vétel iránti kérelmet terjessze az Országgyűlés elé”, vagy „amennyiben a szervezet 2011. december 31-én jogosult
képviselője a  továbbműködésről nyilatkozik”, akkor potenciálisan elkerülhetik az  egyesületté történő átalakulást
[l. Ehtv.1. 36.  § (1) és (3)  bekezdés]. Az  Országgyűlés azonban – az  Alkotmánybíróságnak az  Ehtv.1. közjogi
érvénytelenségét kimondó határozatának ismeretében – az  Ehtv.1.-et 2011. december 20-ával hatályon kívül
helyezte, és az  új Ehtv. csak 2011. december 31-én került kihirdetésre. Az  új Ehtv. ezt követően már nem adott
lehetőséget ilyen tartalmú kérelem vagy nyilatkozat benyújtására olyan módon, hogy ahhoz az  egyházként
történő jogfolytonos továbbműködésnek legalább a  lehetőségét hozzákapcsolta volna, ugyanis úgy rendelkezett,
hogy csak „az [Ehtv.1.-nek] az  egyházkénti elismerésre vonatkozó szabályaira tekintettel a  miniszterhez kérelmet
benyújtó egyház”-ak jogállása maradt függőben az  Országgyűlés döntéséig. A  többi korábbi egyháznak
2011.  december  20-án gyakorlatilag váratlanul lerövidült a  kérelem előterjesztésére szolgáló határideje tizenegy
nappal; ebben az időszakban nem volt olyan hatályos törvény, amely előírta volna, hogy mit kell tennie ahhoz, hogy
2012. január 1-je után potenciálisan megtarthassa jogállását, és a jogállást 2012. január 1-jén az akkor hatályba lépő
új Ehtv. alapján ex lege azonnal el is vesztette, vallási egyesületté alakult át.
[63] A vallási egyesületek előbbiekben hivatkozott körére a  hatályos Ehtv. 34.  §-ába és 37.  § (2)  bekezdésébe foglalt
átmeneti rendelkezések vonatkoznak. Ezek alapján a  vallási egyesület 2012. január 1-jétől a  lelkiismereti és
vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény (a továbbiakban: Lvt.) alapján nyilvántartásba
vett egyház általános jogutódja, továbbá 2013. augusztus 31-től (az Ehtvmód. hatálybalépésétől) vallási
tevékenységet végző szervezetnek minősül, az  ekkor még folyamatban lévő változásbejegyzését az  egyesületre
vonatkozó szabályok szerint kell befejezni az  Ehtv.-ben meghatározott eltérésekkel. A  hatályos Ehtv. átmeneti
szabályai tehát az érintett szervezetek – így a jelen ügy alapjául szolgáló bírósági eljárásban részes vallási közösség –
számára nem teszik megállíthatóvá, visszafordíthatóvá a jogállás hátrányos átalakulását.
[64] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a jogbiztonságot és ezzel összefüggésben a vallásszabadsághoz való jogot
is sérti az a szabályozás, amely úgy minősített át a vallási tevékenységet végző szervezetté korábban nyilvántartásba
vett – a vallási tevékenységet végző szervezetekhez képest többletjogosultságokkal rendelkező – egyházakat, hogy
nem adott lehetőséget az  érintetteknek arra, hogy a  normavilágosság követelményének megfelelő, kiszámítható
eljárási szabályok alapján, előre látható határidőig kérelmezzék egyházkénti elismerésüket, és ezáltal – ha
az elismerés tartalmi feltételeinek megfelelnek – elkerülhessék egyházi jogállásuk ideiglenes elvesztését, illetve azt,
hogy az elvileg elérhető bevett egyház jogállásnál hátrányosabb jogállásúvá alakuljanak át.
[65] Az Ehtv. 2012. január 1. és 2012. augusztus 31. napja között hatályos 34. § (1) bekezdésének alaptörvény-ellenessége
tehát – abban az  alkotmányjogi összefüggésben, amelyben az  Abh. azt megállapította – a  jelen alkalmazási
tilalomra irányuló indítvány elbírálásakor, az  Alaptörvény hatályos rendelkezéseire és a  hatályos szabályozási
környezetre tekintettel is fennáll.
[66] 3.3. Az Abh.-ban az Alkotmánybíróság ugyanennek a rendelkezésnek az alkalmazhatatlanságát a vizsgált ügyekben
érintett panaszosok vonatkozásában kimondta; az eljárást kezdeményezők különösen fontos érdekének tekintette
azt a  körülményt, hogy egyrészt a  jogállás megváltozása önmagában absztrakt jogsérelmet eredményezett,
másrészt az eljárás kezdeményezésének ténye az érintettek részéről azt valószínűsítette, hogy konkrét jog-, illetve
érdeksérelmük is bekövetkezett.
[67] Az Alkotmánybíróságnak a  jogszabályi rendelkezés alkalmazásának kizárására irányuló kérelem mérlegelésekor
az  Abtv. 45.  § (4)  bekezdése által meghatározott szempontokat kell figyelembe vennie, köztük „az eljárást
kezdeményező különösen fontos érdekét”. A  jelen ügyben az  Ehtv. 2012. január 1. és 2012. augusztus 31. napja
között hatályos 34.  § (1)  bekezdése alkalmazásának kizárását azonban nem az  érintett szervezet kérelmezte
alkotmányjogi panasz indítványban, hanem bírói kezdeményezés keretében az  egyedi ügyben eljáró bíróság.
Bírói kezdeményezésre indult alkotmánybírósági eljárásban „az eljárást kezdeményező különösen fontos
érdeke” nem mérlegelhető ugyanabban az  értelemben, ahogyan alkotmányjogi panasz indítvány esetén.
Az  utóbbi esetben az  eljárást kezdeményező ugyanaz, mint akit jog-, illetve érdeksérelem ért; míg az  előbbi
esetben az  eljárást kezdeményező bíró és az  alaptörvény-ellenes jogszabály – bírósági eljárásban történő –
alkalmazása folytán jog-, illetve érdeksérelmet szenvedett érintett elkülönül egymástól. Az  alkotmányjogi panasz
benyújtásától eltérően, az  Abtv. 25.  §-a szerint a  bírói kezdeményezésnek nem feltétele a  bírósági eljárásban
érintett személy vagy szervezet Alaptörvényben biztosított jogának sérelme, a  bíró az  általa alkalmazandó
jogszabályi rendelkezésnek az  Alaptörvény bármely rendelkezésével való ellentéte miatt, konkrét érdeksérelem
nélkül is az  Alkotmánybírósághoz fordulhat. Ha a  bíró olyan jogszabály alkalmazásának kizárását kezdeményezi,
amelynek alaptörvény-ellenességét az  Alkotmánybíróság már megállapította, a  kérelemnek az  Alkotmánybíróság
az  Abtv. 45.  § (4)  bekezdése által meghatározott másik mérlegelési szempont, az „Alaptörvény védelme” alapján
is helyt adhat, annak érdekében, hogy alaptörvény-ellenes norma ne érvényesülhessen a  jogrendben és a  bíró
az  előtte folyamatban lévő ügyet az  Alaptörvénnyel összhangban álló jogszabályi rendelkezések alkalmazása
révén dönthesse el. Ilyen esetben a bírósági eljárásban érintett személy vagy szervezet érdekeit annyiban indokolt
figyelembe venni, hogy elkerülhető legyen egy olyan helyzet, amelyben az érintett Alaptörvényben biztosított joga
védelmének absztrakt szempontja alapján az  Alkotmánybíróság a  bíróság kezdeményezésének helyt ad, de ez  az
érintett akaratával ellentétesen, – ahelyett hogy a  jogsérelmet ténylegesen orvosolná – az  érintettnek (további)
érdeksérelmet okoz. Ezért az eset körülményeire tekintettel az Alkotmánybíróságnak szükség szerint célszerű lehet
nyilatkozattételre felhívnia az érintettet.
[68] Az Alkotmánybíróság felhívására a  14.Pk.60.601/2012. számú ügyben érintett szervezet úgy nyilatkozott, hogy
különösen fontos érdeke indokolja a kifogásolt rendelkezés alkalmazásának kizárását.
[69] Mindezekre tekintettel a  határozat rendelkező részében foglaltak szerint az  Alkotmánybíróság – az  Abtv. 45.  §
(4)  bekezdésében meghatározott mérlegelési jogkörében – a  14.Pk.60.601/2012. számú ügyben a  támadott
rendelkezés alkalmazhatatlanságát mondta ki.
[70] 4. Az  Alkotmánybíróság az  indítvány elbírálása során észlelte, hogy az  Ehtv. 33.  § (1)  bekezdésének az  Ehtvmód.
által megállapított, jelenleg hatályos szövege alapján az olyan vallási közösség, amelynek vonatkozásában az Ehtv.
2012. január 1-jétől 2012. augusztus 31-éig hatályos 34. § (1), (2) és (4) bekezdése az Abh. alapján nem alkalmazható,
egyházként történő elismerését a  rendelkezés hatálybalépésétől számított 30 napos jogvesztő határidőn belül
kezdeményezheti.
[71] Az Ehtv. 33.  § (3)  bekezdése értelmében az  ilyen szervezetek egyházi jogállása a  határidőben történő
kezdeményezés elmulasztásáig, illetve az  új elutasító döntésig (valamint jogorvoslat elbírálásáig) fennmarad, csak
ezeket követően minősül az adott vallási közösség vallási tevékenységet végző szervezetnek.
[72] Az Ehtv. hatályos átmeneti rendelkezése tehát az  egyházként történő elismeréssel kapcsolatos új eljárást és
új döntést ír elő azoknak a  szervezeteknek a  vonatkozásában, amelyeket érintő törvényi rendelkezésekkel
kapcsolatban az Alkotmánybíróság az Abh.-ban alaptörvény-ellenességet állapított meg, illetve alkalmazási tilalmat
mondott ki. A rendelkezés nyilvánvaló célja az, hogy jogorvoslatot biztosítson azoknak a szervezeteknek, amelyek
megfelelő elbírálás nélkül, alaptörvény-ellenes szabályok alapján kényszerültek hátrányosabb jogállásúvá átalakulni.
Az  Ehtv. átmeneti rendelkezései azonban nem tartalmaznak az  egyházként történő elismeréssel kapcsolatos új
eljárást és új döntést biztosító külön szabályt az  olyan vallási közösségek számára, amelyek ugyan az  Abh.-ban
alaptörvény-ellenesnek minősített törvényi rendelkezések alapján alakultak át egyesületekké, de amelyek – mint
a jelen ügyben érintett szervezet – ügyében az Alkotmánybíróság Abh.-t követően meghozott újabb határozatában
mondja ki a jogsérelmet okozó törvényi rendelkezés alkalmazhatatlanságát.
[73] Az Alaptörvény XV.  cikke alapján a  törvény előtt mindenki egyenlő; Magyarország az  alapvető jogokat
mindenkinek bármely megkülönböztetés – nevesítetten is vallás vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel  –
nélkül biztosítja. Az  Ehtv. 2012. január 1-jétől 2012. augusztus 31-éig hatályos – alaptörvény-ellenes – 34.  § (1),
(2) és (4)  bekezdései szerint egyesületté minősített vallási közösségek a  jogállásuk elvesztésével kapcsolatos
jogorvoslat biztosításának indokoltsága szempontjából összehasonlítható csoportba tartoznak, függetlenül
attól, hogy az  Alkotmánybíróság az  ügyükben az  Abh.-ban mondta ki, vagy utóbb mondja ki az  alaptörvényellenes rendelkezés alkalmazhatatlanságát; ez  utóbbi körülmény a  különbségtételnek nem ésszerű indoka, de
feltételezhetően nem is célja, ugyanis az  Abh. nevesítésével az  Ehtvmód. az  akkor érintett teljes kört lefedte,
mivel az  Abh. közzétételétől az  Ehtvmód. elfogadásáig újabb tárgybeli alkalmazási tilalmat nem mondott ki
az  Alkotmánybíróság. Az  Ehtv. 33.  § (1)  bekezdésének szigorú nyelvtani értelmezése ugyanakkor eredményében
egymással összehasonlítható helyzetben lévő vallási csoportok közötti – a fentiek alapján indokolatlan – hátrányos
különbségtételhez vezetne az  azonos alaptörvény-ellenes rendelkezések által okozott jogsérelemmel kapcsolatos
jogorvoslathoz való hozzáférés szempontjából. A  rendelkezés céljával, továbbá az  Alaptörvény XV.  cikkével
az  Ehtv. 33.  § (1)  bekezdésének olyan értelmezése áll összhangban, amely – hasonló határidővel – egyaránt
biztosítja a  jogorvoslati eljárás kezdeményezésének lehetőséget mindazoknak a  szervezeteknek a  részére,
amelyek vonatkozásában az  Alkotmánybíróság akár az  Abh.-ban, akár későbbi határozatában kizárta az  Abh.-ban
alaptörvény-ellenesnek minősített rendelkezés alkalmazhatóságát. Ennek megfelelően az Alkotmánybíróság a jelen
határozat rendelkező részében foglaltak szerint alkotmányos követelményt állapított meg.
[74] 5. A  határozat rendelkező részében foglalt alkotmányos követelménnyel összefüggésben az  Alkotmánybíróság
a következőket jegyzi meg.
[75] A jelen ügyben hozott határozat az Abh. rendelkező részének 4. pontjában hat konkrét szervezet vonatkozásában
alkalmazott jogkövetkezménnyel egyenlő elbírálás biztosítását szolgálja mindazoknak az  Lvt. alapján
nyilvántartásba vett egyházak számára, amelyek 2012. január 1-jétől 2012. augusztus 31-éig hatályos
–  alaptörvény-ellenes – 34.  § (1), (2) és (4)  bekezdései szerint egyesületté minősültek és ügyükben egyesületként
való nyilvántartásba vételre vonatkozó eljárás indult. Az  Alkotmánybíróság mindazonáltal hangsúlyozza, hogy
az Ehtv.-nek – a vallási közösségek jogállásával és működésével kapcsolatos törvényeknek az Alaptörvény negyedik
módosításával összefüggő módosításáról szóló 2013. évi CXXXIII. törvény 17.  §-a által megállapított – 33.  §
(1) bekezdése és a jelen határozat alapján érintett adott szervezetnek ahhoz, hogy a hatályos Ehtv. alapján is bevett
egyházként legyen elismerve, azt új eljárásban, az Ehtv. hatályos 33. § (1) bekezdése és a  jelen határozatba foglalt
alkotmányos követelmény szerint kezdeményeznie kell.
[76] 6. A 14.Pk.60.299/2012. számú ügyre nézve az indítványozó bíró úgy nyilatkozott, hogy „az indítványát visszavonja”
és a bírósági eljárást folytatja.
[77] Az Abtv. 53.  § (6)  bekezdése szerint az  alkotmányjogi panasz kivételével az  Alkotmánybírósághoz benyújtott
indítvány nem vonható vissza. Az  eljáró bíróság az  indítvány visszavonásáról szóló nyilatkozatát azzal indokolta,
hogy az  érintett szervezetre az  Ehtv. jelenleg hatályos 33.  §-a következtében az  Ehtv. – 2012. augusztus 31. előtt
hatályos – 34. § (1) bekezdése már nem alkalmazható, ezért az indítvány további fenntartása is okafogyottá vált.
[78] Az Abtv. 59. §-a szerint az Alkotmánybíróság – ügyrendjében meghatározottak szerint – kivételesen a nyilvánvalóan
okafogyottá váló ügyek esetén az előtte folyamatban lévő eljárást megszüntetheti.
[79] Ha az  indítvány elbírálása során az  indítvány benyújtásakor még az  egyedi ügyben alkalmazandónak ítélt
jogszabályi rendelkezés – különösen időközben bekövetkezett jogszabályváltozás miatt – az  Alkotmánybírósági
eljárást kezdeményező bíróság szerint már nem alkalmazható, akkor az  Alkotmánybírósági eljárás folytatására
okot adó körülmény már nem áll fenn, az indítvány tárgytalanná válik [l. Ügyrend 67. § (2) bekezdés e) pont], ezért
okafogyottnak minősül.
[80] A fentiekre tekintettel a  14.Pk.60.299/2012. számú ügy vonatkozásában az  Alkotmánybíróság az  eljárást
megszüntette.
[81] 7. A határozat Magyar Közlönyben történő közzététele az Abtv. 44. § (1) bekezdésén alapszik, arról az alkotmányos
követelmény megállapítására tekintettel határozott az Alkotmánybíróság.
Budapest, 2014. július 21. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
257/2012. (IX. 14.) Korm. rendelete a nagyberuházásokkal összefüggő régészeti feltárások szabályairól.
A Kormány a kulturális örökség védelméről szóló 2001. évi LXIV. törvény 93. § (1) bekezdés h) pontjában kapott felhatalmazás
alapján, az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § (1) E rendelet hatálya a kulturális örökség védelméről szóló 2001. évi LXIV. törvény (a továbbiakban: Kötv.) 7. §
31. pontjában meghatározott nagyberuházás (a továbbiakban: nagyberuházás) során végzett régészeti feltárásokra
terjed ki. (2) E rendelet végrehajtása során az egyes tevékenységeket és azok finanszírozását a Kötv. 23/B–23/E. §-aiban
meghatározott idő- és költségkorlátok megtartásával kell megtervezni és végrehajtani.
(3) Az e rendeletben nem szabályozott kérdésekben a régészeti lelőhelyek feltárásának, illetve a régészeti lelőhely, lelet
megtalálója anyagi elismerésének részletes szabályairól szóló 5/2010. (VIII. 18.) NEFMI rendelet (a továbbiakban: R.)
rendelkezéseit kell alkalmazni. 2. § (1) A nagyberuházás egészére egyetlen, az elvégzendő régészeti feladatellátás formájának, idő-és költségvonzatainak
meghatározásához hozzájáruló, a lelőhely állapotában maradandó változással nem járó műszeres lelőhely-, illetve
leletfelderítés és terepbejárás vagy próbafeltárás alkalmazásával készült előzetes régészeti dokumentációt kell
készíteni. (2) Az előzetes régészeti dokumentációt – kormányrendelet eltérő rendelkezésének hiányában – a földmunkával járó
bármilyen tevékenység engedélyezésére irányuló azon első hatósági eljárás megindítására irányuló kérelemhez kell
mellékelni, amelyben a kulturális örökségvédelmi hatóság (a továbbiakban: hatóság) eljáró hatóságként vagy
szakhatóságként jár el. (3) Az előzetes régészeti dokumentációt a beruházóval vagy a beruházásokkal kapcsolatos feladatokat ellátó
költségvetési szervvel (a továbbiakban együtt: beruházó) kötött írásbeli szerződés alapján az illetékes múzeum
a Magyar Nemzeti Múzeummal együttműködésben készíti el oly módon, hogy a szakmai koordinációs, valamint
– a Kulturális Örökségvédelmi Hivatal közhiteles nyilvántartásának adatain alapuló – központi adatnyilvántartó és
adatszolgáltató tevékenységet a Magyar Nemzeti Múzeum, a helyszíni munkát az illetékes múzeum végzi.
(4) Az előzetes régészeti dokumentáció elkészítésének költségeit a beruházó viseli, kivéve, ha e költségeket a Kötv. 20/A. §
(3) bekezdése alapján a központi költségvetés fedezi. Az előzetes régészeti dokumentáció elkészítésének díja az
illetékes múzeumot és a Magyar Nemzeti Múzeumot az elvégzett munka arányában illeti meg.
(5) Amennyiben az előzetes régészeti dokumentáció alapján a feltárást végző intézmény megállapítja a Kötv. 23/E. §
(2) bekezdésében meghatározott körülmények fennállását, a beruházóval történt egyeztetés alapján kérelmet nyújt
be a hatósághoz a Kötv. 23/E. § (1) bekezdésében meghatározott összeg magasabb értékben történő megállapítása
iránt. 3. § (1) A feltárást végző intézmény – ha a beruházó az előzetes régészeti dokumentáció addig elkészült tartalma alapján a
beruházás tervezett megvalósítása mellett dönt – az előzetes régészeti dokumentáció záródokumentumaként
elkészíti a feltárási projekttervet a Kötv. 23/E. § (1) és (3) bekezdésében meghatározott költségkorlátra vagy – a 2. §
(5) bekezdése esetén – a Kormány döntésének megfelelően.
(2) A feltárási projektterv tartalmazza azon régészeti lelőhelyek, lelőhelyrészek meghatározását, amelyeken a feltárást
végző intézmény – ha az előzetes régészeti dokumentáció készítése során nem készült – próbafeltárást, megelőző
feltárást vagy elfedést javasol. A feltárási projektterv elkészítése során figyelemmel kell lenni a hatóság által előírt
régészeti megfigyelés eredményeként felmerülő megelőző feltárás költségére is.
(3) A projekttervet a feltárást végző intézmény a beruházó részére megküldi. A beruházó a projekttervet véleményezheti,
módosítását, kiegészítését javasolhatja. A beruházó és a feltárást végző intézmény a feltárásra vonatkozó szerződést a
feltárási projektterv adataira figyelemmel köti meg. (4) A szerződésnek tartalmaznia kell a szükség szerinti próbafeltárásra, illetve a megelőző feltárásra vagy – szükség
esetén – az elfedésre, továbbá az előre nem látható körülmények kezelésére vonatkozó rendelkezéseket is.
(5) A szerződésben a feltárásra, illetve elfedésre, valamint a hatósági eljárás megindítására irányuló kérelem benyújtására
meghatározott határidők késedelmes teljesítése esetére a feltárást végző intézményt terhelő kötbért kell kikötni.
A kötbér mértéke – ha a felek magasabb összegben nem állapodnak meg – a Kötv. 23/E. §-a szerint megállapított
költség után, ennek a késedelem időtartamára számított napi egy százaléka, legfeljebb azonban húsz százalék.
4. § (1) Ha az előzetes régészeti dokumentációt követően próbafeltárásra van szükség, a feltárást végző intézmény
a próbafeltárásra vonatkozó szerződés megkötését követően haladéktalanul megteszi a Kötv. 23/C. § (1) bekezdése
szerinti bejelentést a hatóságnál a hatóság által rendszeresített formanyomtatványon.
(2) A bejelentéshez mellékelni kell: a) a próbafeltárásra vonatkozó szerződést,
b) az előzetes régészeti dokumentációt és az annak részét képező feltárási projekttervet,
c) a Nemzeti Infrastruktúra Fejlesztő Zrt. kivételével a beruházó arra vonatkozó nyilatkozatát és annak igazolását,
hogy a beruházás nagyberuházásnak minősül, d) a beruházás teljes bekerülési költségének összegéről szóló nyilatkozatot.
(3) A próbafeltárás a bejelentés megtételét követően kezdhető meg, ha jogszabály alapján egyéb engedélyre nincs
szükség. (4) A hatóság a bejelentéssel összefüggésben a következő szempontokat vizsgálja:
a) a bejelentő a Kötv. 20. § (2) bekezdése alapján jogosult régészeti feltárást végezni;
b) a bejelentő jogosult a Kötv. 22. § (3) bekezdése szerinti szerződéskötésre;
c) a szerződés megfelel az R. követelményeinek; d) a beruházás a Kötv. 7. § 31. pontja szerinti nagyberuházásnak minősül.
(5) Ha a hatóság a (4) bekezdés szerinti vizsgálat alapján az előírt feltételek bármelyikének hiányát állapítja meg,
a próbafeltárás folytatását megtiltja, egyébként a bejelentést tudomásul veszi, és erről a feltárást végző intézményt és
a beruházót értesíti. 5. § A próbafeltárás eredményei alapján a feltárást végző intézmény a feltárási projekttervet szükség esetén módosítja,
javaslatot téve a rendelkezésre álló összegből a további régészeti feladatellátásra, illetve – a Kötv. 23/E. §
(2) bekezdésében foglalt esetben – a Kormány döntésének kezdeményezésére, kivéve, ha arra a 2. § (5) bekezdése
alapján már sor került. 6. § (1) Ha a próbafeltárás eredményei alapján a feltárást végző intézmény szakmai álláspontja szerint a feltárási projektterv
szerinti további régészeti feladatellátásra a Kötv. 23/E. § (1) bekezdésében meghatározott összeg elegendő fedezetet
nyújt, a feltárást végző intézmény a Kötv. 23/C. § (2) bekezdése alapján kérelmet nyújt be a további régészeti
feladatellátás engedélyezése iránt. A megelőző feltárásra vonatkozó szerződést a kérelemhez csatolni kell.
(2) A hatóság a megelőző feltárást engedélyezi, ha a megelőző feltárásra vonatkozó szerződés tartalma megfelel a Kötv.
23/D–23/E. §-aiban foglaltaknak. 7. § (1) Ha a próbafeltárás eredményei alapján a feltárást végző intézmény szakmai álláspontja szerint a feltárási projektterv
szerinti további régészeti feladatellátásra a Kötv. 23/E. § (1) bekezdésében meghatározott költségkorlát nem nyújt
fedezetet, a feltárást végző intézmény a beruházás tanulmányterve, engedélyezési terve, ajánlati (tender) terve vagy
kiviteli terve alapján kérelmet nyújt be a további régészeti feladatellátás engedélyezése és a Kötv. 23/E. §
(1) bekezdésében meghatározott összeg magasabb értékben történő megállapítása iránt.
(2) Ha a hatóság az (1) bekezdés szerinti szakmai állásponttól eltérően megállapítja, hogy a további régészeti
feladatellátásra a feltárási projekttervtől eltérő módon a Kötv. 23/E. § (1) bekezdésében meghatározott összeg
elegendő fedezetet nyújt, a hatóság – feltételek kikötése mellett – a feltárási projekttervtől eltérően engedélyezi
a további régészeti feladatellátást. A hatóság a döntésében meghatározza különösen
a) azokat a régészeti lelőhelyeket, lelőhelyrészeket, ahol sem elfedést, sem feltárást nem kell alkalmazni,
b) azokat a régészeti lelőhelyeket, lelőhelyrészeket, amelyek feltárása a Kötv. 23/D. § (1) bekezdésében és 23/E. §
(1) bekezdésében meghatározott rendelkezésekre tekintettel nem lehetséges, és ezért a kivitelezés előtt azok
elfedése indokolt, c) a megelőző feltárás során feltárandó régészeti lelőhelyeket vagy lelőhelyrészeket.
(3) Ha a hatóság megállapítja, hogy a további régészeti feladatellátásra a Kötv. 23/E. § (1) bekezdésében meghatározott
összeg nem nyújt elegendő fedezetet, – az Ásatási Bizottság véleményét kikérve – javaslatot tesz a kultúráért felelős
miniszter részére a Kormány döntésének kezdeményezésére, és felfüggeszti az eljárást.
(4) A Kormány soron kívül hozza meg a Kötv. 23/E. § (2) bekezdésében meghatározott döntést.
(5) A hatóság a további régészeti feladatellátás meghatározásáról szóló döntésében a (3) bekezdés szerinti
kormánydöntésnek megfelelően meghatározza a) azokat a régészeti lelőhelyeket, lelőhelyrészeket, ahol sem elfedést, sem feltárást nem kell alkalmazni,
b) azokat a régészeti lelőhelyeket, lelőhelyrészeket, amelyek feltárása a Kötv. 23/D. § (1) bekezdésében és 23/E. §
(1) bekezdésében meghatározott rendelkezésekre tekintettel nem lehetséges, és ezért a kivitelezés előtt azok
elfedése indokolt, c) a megelőző feltárás során feltárandó régészeti lelőhelyeket vagy lelőhelyrészeket.
8. § Ha a kivitelezés során eltávolítandó talajréteg alsó síkja és a régészeti objektumok jelentkezésének felső síkja között
a megelőző feltárásra nem kerülő régészeti lelőhely, lelőhelyrész vagy régészeti emlék megóvását biztosító
magasságú és konzisztenciájú intakt földréteg a) marad, elfedést nem kell alkalmazni,
b) nem marad, és a beruházó nyilatkozata alapján a megelőző feltárásra nem kerülő régészeti lelőhely, lelőhelyrész
vagy régészeti emlék megóvását biztosító intézkedések a beruházás műszaki tervének megvalósítását nem
akadályozzák, elfedést kell alkalmazni, c) nem marad, és a beruházó nyilatkozata alapján a megelőző feltárásra nem kerülő régészeti lelőhely, lelőhelyrész
vagy régészeti emlék megóvását biztosító intézkedések a beruházás műszaki tervének megvalósítását
akadályozzák, elfedés nem alkalmazható. 9. § Az elfedés előtt régészeti megfigyelés mellett a beruházás kiviteli terve szerinti mélységben szükséges elvégezni
a termőréteg letermelését (humuszolást). Az előkerülő régészeti jelenségeket dokumentálni kell foltrajz, foltfotó,
összesítő rajz és geodéziai bemérés készítésével. 10. § (1) A területátadás során az állapotrögzítő jegyzőkönyv tartalmazza:
a) a régészeti lelőhely feltárt részének méretét és elhelyezkedését,
b) a régészeti lelőhely ismert, de fel nem tárt, elfedett részének méretét és elhelyezkedését,
c) a feltárást végző intézmény nyilatkozatát a régészeti lelőhely állapotáról és az alkalmazott elfedési technológiáról,
valamint d) az a) és b) pontban meghatározottak ábrázolását Egységes Országos Vetületi Rendszerben készült digitális
térképen. (2) Az állapotrögzítő jegyzőkönyv az R. szerinti feltárási dokumentáció részét képezi.
11. § A beruházás teljes területén mind az előkészítő munkálatok, mind a kivitelezés tekintetében a hatóság régészeti
megfigyelést írhat elő. 12. § A régészeti feltárást a hatóság, valamint a nagyberuházás engedélyezésére hatáskörrel rendelkező hatóság hatósági
ellenőrzés keretében ellenőrzi. Ennek keretében ellenőrzi különösen az R. szerinti feltárási naplóban rögzített régészeti
feltárásra alkalmas és alkalmatlan napokat, a feltárásra alkalmatlanság indokoltságát, és vita esetén dönt.
13. § A Magyar Nemzeti Múzeum a feltárási jogosultsággal rendelkező intézményekkel és szakmai szervezetekkel
egyeztetve, a kultúráért felelős miniszter egyetértésével megállapítja, és minden év március 15-ig a honlapján
nyilvánosságra hozza a nagyberuházáshoz kapcsolódó feltárás idő- és költségkorlátjára tekintettel a próbafeltárás és
a megelőző feltárás tervezési szempontjait, a próbafeltárás eredményei alapján a további régészeti feladatellátásra
vonatkozó szakmai javaslat kidolgozásának szempontjait, továbbá az elfedés régészeti feltételeit, szabályait és
költségkalkulációjának szempontjait. 14. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) E rendelet rendelkezéseit a folyamatban lévő régészeti feltárások és az azokkal összefüggő hatósági eljárások során is
alkalmazni kell. (3) A Magyar Nemzeti Múzeum a 13. §-ban meghatározottakat első alkalommal e rendelet hatálybalépését követő
30 napon belül hozza nyilvánosságra. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
90/2019. (II. 28.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére –
Forrai Kristóf János rendkívüli és meghatalmazott nagykövetet megbízom Magyarország tallinni nagykövetségének
a vezetésével.
Budapest, 2018. december 17. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1676/2015. (IX. 22.) Korm. határozata az IT Services Hungary Kft. magyarországi nagybefektetővel való stratégiai együttműködési megállapodás megkötéséről.
A Kormány felhívja a  külgazdasági és külügyminisztert, illetve az  általa kijelölt személyt, hogy gondoskodjon
a  Magyarország Kormánya és az  IT Services Hungary Szolgáltató Korlátolt Felelősségű Társaság (székhelye:
1117 Budapest, Infopark, Neumann János u. 1/c.; cégjegyzékszáma: 01-09-877517) között kötendő stratégiai
együttműködési megállapodás Kormány nevében történő aláírásáról.
Felelős: külgazdasági és külügyminiszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
46/2003. (IV. 18.) ME határozata kormányzati főtisztviselői kinevezések megszűnésének megállapításáról.
A köztisztviselők jogállásáról szóló — többször módosított — 1992. évi XXIII. törvény 31/D. § (1) bekezdésének
a) pontja alapján megállapítom, hogy
dr. Kemény Attila kormányzati főtisztviselői kinevezése
— közszolgálati jogviszonyának felmentéssel történő megszüntetésére tekintettel —
2003. május 22-i hatállyal, dr. Bakondi György kormányzati főtisztviselői kinevezése — közszolgálati jogviszonyának felmentéssel történő
megszüntetésére tekintettel —
2003. június 16-i hatállyal, Lórántné Orosz Edit kormányzati főtisztviselői kinevezése — közszolgálati jogviszonyának felmentéssel történő
megszüntetésére tekintettel —
2003. július 31-i hatállyal, és dr. Zsuffa István kormányzati főtisztviselői kinevezése
— közszolgálati jogviszonyának felmentéssel történő megszüntetésére tekintettel —
2003. szeptember 1-jei hatállyal megszűnik. Dr. Medgyessy Péter s. k.,
miniszterelnök