text:
37/2011. (V. 10.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítványok tárgyában
– dr. Kiss László és dr. Lévay Miklós alkotmánybírók párhuzamos indokolásával – meghozta a következő
határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az egyes gazdasági és pénzügyi tárgyú törvények megalkotásáról, illetve
módosításáról szóló 2010. évi XC. törvény módosításáról szóló 2010. évi CXXIV. törvény 2. § (1) bekezdésének a „ …,
rendelkezéseit a 2005. január 1. napját követően megszerzett jövedelmekre kell alkalmazni” szövegrésze
alkotmányellenes, ezért azt a hatálybalépésére – 2010. december 30. napjára – visszaható hatállyal megsemmisíti.
A megsemmisítést követően a 2. § (1) bekezdése a következő szöveggel marad hatályban:
„2. § (1) Ez a törvény 2010. december 30. napján lép hatályba.”
2. Az Alkotmánybíróság az „egyes gazdasági és pénzügyi tárgyú törvények megalkotásáról, illetve módosításáról” szóló
– a 2010. évi CXXIV. törvény 1. §-ával kiegészített – 2010. évi XC. törvény 8–12. §-a alkotmányellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványokat elutasítja. Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. 1. Az Alkotmánybírósághoz számos indítvány érkezett, amelyben az indítványozók az egyes gazdasági és pénzügyi
tárgyú törvények megalkotásáról, illetve módosításáról szóló 2010. évi XC. törvény (a továbbiakban: Törvény)
II. Fejezete, valamint az egyes gazdasági és pénzügyi tárgyú törvények megalkotásáról, illetve módosításáról szóló
2010. évi XC. törvény módosításáról szóló 2010. évi CXXIV. törvény (a továbbiakban: Módtv.) 2. § (1) bekezdése
alkotmányellenességének vizsgálatát kezdeményezték. Az Alkotmánybíróság az indítványokat az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló,
többször módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január, 3.,
a továbbiakban: Ügyrend) alapján egyesítette és egy eljárásban, tartalmuk szerint bírálta el. Az Alkotmánybíróság
ugyanakkor külön bírálja el a jogszabály nemzetközi szerződésbe ütközésének vizsgálatára irányuló, illetve azokat az
indítványokat, amelyekben nem az Alkotmány 32/A. § (2) bekezdésében felsorolt, hanem egyéb okból
kezdeményezték az eljárást. Az indítványok lényege a következőképpen foglalható össze:
1. A kifogásolt rendelkezések (a Törvény 8–12. §-a) a magánszemélyek egyes jövedelmeinek különadójára
vonatkozó szabályokat tartalmazzák, mely szerint a Törvény által meghatározott foglalkoztatotti körnek a
jogviszonyuk megszűnésével kapcsolatban juttatott bevétel meghatározott összeghatárt meghaladó része után
98 %-os különadót kell fizetnie. A különadóra vonatkozó szabályokat a 2005. január 1-jétől megszerzett
jövedelmekre, vagyis a Törvény hatálybalépését, 2010. december 30. napját megelőzően juttatott jövedelmekre
is alkalmazni kell [Módtv. 2. § (1) bekezdés].
1.1. A beadványokban jellemzően az Alkotmány 54. § (1) bekezdése sérelmére hivatkoznak.
Eszerint a kifogásolt törvényi rendelkezések az állami szféra munkavállalóit a magánszféra munkavállalóihoz
képest hátrányosan kezelik, mert ugyanazon jogcímen megszerzett jövedelmeiknél jelentősen eltérő mértékű
adóval és visszamenőleges hatállyal terheli az azonos szabályozási kör alá vonható jogalanyok egy részét.
A törvény diszkriminál a szervezetben betöltött pozíció szerint is, a vezetőkre hátrányosabb szabályok
vonatkoznak. 1.2. Az indítványozók szerint a jövedelem szinte teljes egészét elvonó adó alkalmazása egyértelműen szankcióként
értékelhető, s mint ilyen prejudikál: azt a látszatot kelti, mintha a jövedelem jogosultja a társadalom értékítélete
szerint jogosulatlanul jutott volna a távozással összefüggésben kapott jövedelemhez. A prejudikáció különösen
élesen vetődik fel abban az esetben, ha a jövedelem kifizetésére a rendeltetésszerű joggyakorlás keretei között, a
jogszabály kógens rendelkezései alapján került sor. Az indítványozók megítélése szerint a 98%-os különadó, s az
annak következtében érvényesülő prejudikáció sérti az érintettek, valamint családtagjaik emberi méltóságát.
1.3. Az indítványozók a jogszerű kifizetések adózási feltételeinek utólagos, visszamenőleges hatályú
megváltoztatását szintén az emberi méltóságba ütközőnek ítélik. 1.4. Az indítványozók a kifogásolt rendelkezések alkotmányosságát a különadó szakmai állami vezetőkre gyakorolt
hatása miatt is megkérdőjelezik. A szakmai állami vezetők megbízatása a törvény szerint 2005. január 1-jét
követően szűnt meg, és ezzel összefüggésben a kifizetések kétmillió forint feletti részének 98%-át kötelesek
visszatéríteni. Az indítványozók álláspontja szerint a jelentős összeg visszamenőleges hatályú visszafizetési
kötelezettsége az érintettek anyagi biztonságának megrendülését idézheti elő, amellyel előre nem lehetett
számolni. Véleményük szerint, mivel a közhatalom birtokában hozott állami intézkedéssel szemben a
törvényesen szerzett jövedelem visszafizetésére kötelezett személy teljes mértékben kiszolgáltatottá válik,
elhárításra vagy mérséklésre nincs lehetősége, ezért sérül az emberi méltósághoz való joga. A különadó emellett
leértékeli a társadalom előtt azoknak a munkáját, akik sok évet vagy akár egy életpályát töltöttek a közszférában.
1.5. A különadó kivetése véleményük szerint azzal a következménnyel járhat, hogy a korábban felvett, nyugdíjalapba
beszámított összeggel csökkenteni kell az adott évben a nyugdíj megállapításához figyelembe vehető éves
jövedelmet, amely megélhetési minimumtól foszthat meg, megvalósítva ezzel a szociális biztonsághoz való jog
sérelmén keresztül az emberi méltósághoz való jog sérelmét.
1.6. Az indítványozók álláspontja szerint a Törvény 3. § (2) bekezdés a) pontja sérti a jó hírnévhez és a személyes
adatok védelméhez fűződő alkotmányos jogot, mert a különadó fizetésére kötelezettek e bekezdésben
meghatározott köre – polgármesterek, jegyzők, állami vezetők – név szerint beazonosíthatók. A különadó fizetési
kötelezettség az érintett személyekre azt a negatív értékítéletet tartalmazza, hogy ők tevékenységük alapján nem
szolgáltak rá arra juttatásra, míg azok, akik nem tartoznak ebbe a körbe, igen.
1.7. Az indítványozók szerint a Törvény 9. § (2) bekezdés a) pontja sérti a gondolat és lelkiismereti szabadságot is, mert
a különadó fizetésére kötelezett polgármesterek, jegyzők, állami vezetők azért kerülnek rosszabb helyzetbe, mert
olyan kormányzati ciklusban töltöttek be vezető pozíciót, amelynek más volt a politikai összetétele, mint a
jelenlegi kormánypártoké. 1.8. Az Alkotmánybíróság utal arra, hogy a különadó 10. §-ának és 11. § (4) bekezdésének az 1993. évi XXXI. törvénnyel
kihirdetett, az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt
Egyezmény és az ahhoz tartozó nyolc kiegészítő jegyzőkönyv első Kiegészítő jegyzőkönyve 1. cikkébe, mint
nemzetközi szerződésbe ütközésének vizsgálatára irányuló indítvány elbírálása folyamatban van.
II. 1. Az Alkotmány érintett szabályai szerint: „54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz,
amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. (…) 59. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkit megillet a jóhírnévhez, a magánlakás sérthetetlenségéhez, valamint a
magántitok és a személyes adatok védelméhez való jog. (…)
60. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a gondolat, a lelkiismeret és a vallás szabadságára.
(2) Ez a jog magában foglalja a vallás vagy más lelkiismereti meggyőződés szabad megválasztását vagy elfogadását, és
azt a szabadságot, hogy vallását és meggyőződését mindenki vallásos cselekmények, szertartások végzése útján vagy
egyéb módon akár egyénileg, akár másokkal együttesen nyilvánosan vagy magánkörben kinyilváníthassa vagy
kinyilvánítását mellőzze, gyakorolhassa vagy taníthassa. (…) 70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az
állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más
vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
(…) 70/I. § (1) Minden természetes személy, jogi személy és jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet köteles
jövedelmi és vagyoni viszonyainak megfelelően a közterhekhez hozzájárulni.
(2) A közterhek viselésére szolgáló forrásokból, valamint az állami vagyonnal gazdálkodó, illetve az állam többségi
tulajdonában vagy irányítása alatt álló szervezetek részéről juttatott jövedelemre, az adott adóévet megelőző ötödik
adóévtől kezdődően, törvény a jövedelem mértékét el nem érő kötelezettséget állapíthat meg.”
2. A Törvény támadott rendelkezései az alábbiak szerint szólnak:
„II. Fejezet A magánszemély egyes jövedelmeinek különadója 8. § (1) A 9. § rendelkezései szerint meghatározott magánszemély az e fejezetben előírt adóalap után különadót fizet.
A különadó a központi költségvetést illeti meg. (2) Az e fejezetben nem szabályozott kérdésekben az Art. rendelkezései az irányadók.
9. § (1) Különadó fizetésére köteles az a költségvetési szervnél, állami, önkormányzati, közalapítványi forrásból
alapított, fenntartott vagy működési támogatásban részesített más szervezetnél foglalkoztatott magánszemély, aki
munkavégzésre irányuló jogviszonya alapján, továbbá aki a takarékos állami gazdálkodásról és a költségvetési
felelősségről szóló 2008. évi LXXV. törvény vagy a köztulajdonban álló gazdasági társaságok takarékosabb
működéséről szóló 2009. évi CXXII. törvény szerinti munkavégzésre irányuló jogviszonyban a (2) bekezdésben foglalt
különadó alapnak minősülő bevételt szerez, kivéve azt, akinek a jogviszonya megszűnését követő naptári naptól a
társadalombiztosítási nyugellátásról szóló törvényben meghatározott saját jogú nyugellátás kerül megállapításra.
(2) A különadó alapjának minősül az (1) bekezdésben említett jogviszony megszűnésével összefüggésben pénzben
kifizetett, vagy bármely más formában juttatott (bármely esetben a továbbiakban: kifizetett) bevételből – ide nem
értve a jogviszony 2005. január 1-jét megelőző megszűnése jogellenességét megállapító bírósági határozatban
megállapított összegeket, illetve a felmentési (felmondási) időnek a munkavégzési kötelezettséggel járó időszakára
fizetett munkabér, illetmény összegét, továbbá a szerződéses katonák leszerelési segélyét, de ideértve a Munka
Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény (a továbbiakban: Mt.) 3. § (6) bekezdése alapján megállapodás szerint
kikötött ellenérték címén kifizetett bevételt – a (3)–(4) bekezdésben foglaltak figyelembevételével megállapított
összeg. (3) A (2) bekezdésben foglaltaktól eltérően nem minősül a különadó alapjának:
a) az állami vezetők, polgármesterek, (fő)jegyzők, a köztulajdonban álló gazdasági társaságok vezető tisztségviselői és
felügyelőbizottságának tagjai esetében a (2) bekezdés szerinti bevétel kétmillió forintot meg nem haladó része;
b) más foglalkoztatott esetében a (2) bekezdés szerinti különadó alapba tartozó bevételnek a hárommillió-ötszázezer
forintot meg nem haladó része, valamint a jogviszony megszűnésének évében esedékes szabadság megváltása címén
kifizetett bevétel, illetve a jogviszony megszűnésekor a magánszemélyt megillető jubileumi jutalom.
(4) A jogviszony 2005. január 1-jét követő megszűnése jogellenességét megállapító bírósági határozatban
megállapított összegek után a különadó-fizetési kötelezettséget jogcímenként a (2)–(3) bekezdés rendelkezései
szerint kell teljesíteni. (5) A különadó alapját jogviszonyonként külön-külön kell megállapítani. A különadó alapja független attól, hogy a
kifizetett összeget egy vagy több adóévben kell jövedelemként figyelembe venni. Ha a bevétel megszerzése több
részletben történik, azt kell feltételezni, hogy a magánszemély először a különadó-alapot nem képező személyi
jövedelemadó-köteles jövedelmet szerzi meg. A nem pénzben kifizetett bevételt a személyi jövedelemadóról szóló
1995. évi CXVII. törvény (a továbbiakban: Szja tv.) 3. § 9. pontjának megfelelő alkalmazásával kell megállapítani.
10. § A különadó mértéke a 9. § (2) bekezdése szerinti adóalapnak a 98 százaléka.
11. § (1) A kifizető a magánszemélyt terhelő adót forrásadóként a kifizetéskor állapítja meg, vonja le, elkülönítve
igazolja, az Art. 31. §-ának (2) bekezdése szerinti bevallásban vallja be, és ezen bevallás benyújtására előírt határidőig
fizeti meg. (2) Amennyiben a kifizető a magánszemélyt terhelő adót bármely okból nem vonta le, a le nem vont adót a
magánszemély fizeti meg a kifizetést követő hónap 12. napjáig.
(3) A különadó alapjának 9. § szerint meghatározott összegét
a) az Szja tv. rendelkezéseinek alkalmazásában a jövedelem kiszámításánál nem kell figyelembe venni, azonban a
kifizetés évére vonatkozó személyi jövedelemadó-bevallásban elkülönítve be kell vallani, és be kell számítani az Szja tv.
3. §-ának 75. pontja szerinti éves összes jövedelem megállapításánál;
b) a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló
törvény alkalmazásában – figyelemmel a c) pont rendelkezésre – nem kell járulékalapnak tekinteni;
c) a b) pont rendelkezésétől eltérően, a felmentési (felmondási) időnek a munkavégzési kötelezettséggel nem járó
részére kifizetett munkabért, illetmény összegét társadalombiztosítási járulékalapként és nyugdíj alapjául szolgáló
jövedelemként, valamint a munkavégzési kötelezettség alóli mentesítés idejét nyugdíjra jogosító szolgálati időként
kell figyelembe venni. (4) A társadalombiztosítási járulékalapnak nem minősülő különadó-alap után a kifizető az egészségügyi
hozzájárulásról szóló törvény rendelkezései szerint 27 százalékos mértékű egészségügyi hozzájárulást fizet.
A (3) bekezdés c) pontjában említett különadó-alap után a kifizető 27 százalék társadalombiztosítási járulékot fizet,
továbbá a magánszemély a járulékfizetési kötelezettségét is a 10. § szerinti adó megfizetésével teljesíti.
(5) A magánszemély az adóbevallásában bevallott különadó-kötelezettséggel szemben adóelőlegként veszi
figyelembe a kifizető által levont különadót. (6) Az e fejezet hatálybalépése előtt megszerzett, különadó-köteles jövedelmek után az adókötelezettséget a
következők szerint kell teljesíteni: a) a magánszemély a 2010. évről benyújtandó személyi jövedelemadó bevallásra előírt határidőig a
különadó-kötelezettségét megállapítja és az erre a célra rendszeresített külön nyomtatványon bevallja, és az adót
megfizeti; b) a magánszemély az a) pont szerinti bevallásában megfizetett különadóként veszi figyelembe a különadó-alapba
tartozó jövedelmek után a jövedelem megszerzése évében hatályos szabályok szerinti valamennyi
közteher-kötelezettségét. Ha a magánszemély a 2010-ben őt törvény alapján megillető végkielégítést kapott, arra a
személyi jövedelemadóról szóló törvény rendelkezésétől eltérően az évek közötti megosztást nem alkalmazhatja;
c) a jövedelem megszerzése évében hatályos szabályok szerint a magánszemély valamennyi közteher-kötelezettségét
úgy kell meghatározni, hogy a magánszemély a különadó-köteles jövedelem megszerzése évére (éveire)
megállapított valamennyi közteher-kötelezettségéből levonja a különadó-köteles jövedelmek nélkül – annak
figyelembevételével, hogy a különadó-köteles jövedelmeket a magánszemély összes jövedelmébe az adóévben ekkor
is be kell számítani – kiszámított közteher-kötelezettségét; d) az (1) bekezdésben említett szervezet, gazdasági társaság – ide értve ezek jogutódját is – (a továbbiakban: kifizető)
magánszemélyenkénti és a jövedelem juttatásának éve (évei) szerinti bontásban 2011. március 31-éig adatot
szolgáltat az állami adóhatóságnak az általa kifizetett különadó-alapot képező összegről, valamint jogcímenként
megbontva, az abból levont, a különadó fizetésére kötelezett magánszemélyt terhelő közterhekről;
e) a magánszemély kérésére a kifizető d) pontban említett adatokról és rendelkezésére álló, a különadó-fizetési
kötelezettség teljesítéséhez szükséges adatokról a kérés beérkezését követő 30 napon belül tájékoztatja a
magánszemélyt. 12. § E fejezet alkalmazásában a) állami, önkormányzati, közalapítványi forrásból alapított szervezet: az olyan szervezet, amelyben a jogviszony
megszűnésének időpontjában a Magyar Állam, a helyi önkormányzat, a közalapítvány külön-külön vagy együttesen
számítva többségi tulajdonnal rendelkezik azzal, hogy többségi tulajdon alatt a köztulajdonban álló gazdasági
társaságok takarékosabb működéséről szóló 2009. évi CXXII. törvény szerinti fogalmat kell érteni;
b) állami, önkormányzati, közalapítványi forrásból fenntartott szervezet: az olyan szervezet, amelynek éves
költségvetését a jogviszony megszűnését megelőző adóévben külön-külön vagy együttesen számítva 50 százalékot
meghaladó mértékben állami önkormányzati vagy közalapítványi forrásból biztosítják;
c) állami, önkormányzati, közalapítványi forrásból működési támogatásban részesített szervezet: az olyan szervezet,
amelynek éves költségvetéséhez a jogviszony megszűnését megelőző adóévben az állam, az önkormányzat vagy a
közalapítvány külön-külön vagy együttesen számítva 50 százalékot meghaladó mértékben nyújt működési
támogatást.” 3. A Módtv. szerint: „2. § (1) Ez a törvény 2010. december 30. napján lép hatályba, rendelkezéseit a 2005. január 1. napját követően
megszerzett jövedelmekre kell alkalmazni. (2) E törvény hatálybalépését megelőzően elhunyt magánszemély különadójának megfizetésére az örökös nem
kötelezhető.” III. Az indítványok részben megalapozottak. 1. A végkielégítések különadója néven ismertté vált jogszabályról az Alkotmánybíróság első alkalommal
2010. október 26-án döntött [184/2010. (X. 28.) AB határozat, ABK. 2010. október, 1161.; a továbbiakban: Abh.].
A törvény eredeti szabályai szerint a magánszemélyeknek különadót kell fizetniük az olyan bevétel után, amelyet a
munkavégzésre irányuló jogviszonyuk megszűnésével összefüggésben szereztek meg, feltéve, hogy a bevétel a széles
értelemben vett „állami” forrásból (állami, önkormányzati, közalapítványi forrásból) származik és a kétmillió forintot
meghaladja. A különadóra vonatkozó szabályokat eredetileg a 2010. január 1-jétől megszerzett jövedelmekre, vagyis a
törvény hatálybalépését, 2010. október 1-jét megelőzően juttatott jövedelmekre kellett alkalmazni.
A különadóról szóló törvény elfogadásával összefüggésben augusztus 11-én kiegészült az Alkotmány közteherviselési
szabálya. Az alkotmánymódosítás elsősorban azt tette lehetővé, hogy az állami forrásból származó, jó erkölcsbe
ütköző módon juttatott jövedelmeknél a visszaható hatályú jogalkotás általános tilalmát a törvény mellőzze.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a különadóról szóló törvény visszaható hatálya nemcsak a jó erkölcsbe
ütköző módon juttatott jövedelmekre vonatkozik, hanem olyan jövedelmekre is, amelyek törvényi előírás alapján,
alanyi jogon járnak. A törvényhozó által meghatározott mértékű és jelenleg is fenntartott kifizetések nem tekinthetők
jó erkölcsbe ütközőnek, így ezekre a törvény az Alkotmány új rendelkezése alapján sem terjeszthette volna ki a
visszaható hatályt. A törvény jövőre szóló szabályait illetően az Alkotmánybíróság megállapította: a közszférából való távozással
összefüggésben olyan adóról van szó, amelyet jogszabály alapján, rendeltetésszerű joggyakorlás keretei között
teljesített kifizetésekre is alkalmazni kell, és amely alanyi jogon szerzett jövedelemtől fosztja meg az érintetteket.
A törvényalkotó azonban a jelen esetben a „külön mértéket” teljes elvonásként értelmezte, ezzel túllépett az
alkotmányi felhatalmazáson, és megsértette az Alkotmány módosított közteherviselési szabályát.
2. A határozatot követően az Országgyűlés módosította az Alkotmánybíróság hatáskörére vonatkozó szabályokat,
módosította a közteherviselési kötelezettséget meghatározó alkotmányi rendelkezést és újraalkotta a különadót.
2.1. A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény módosításáról szóló 2010. évi CXIX. törvény az
Alkotmány 32/A. §-át módosította. A 32/A. § (2) bekezdése szerint „a költségvetésről, a költségvetés végrehajtásáról, a központi adónemekről, illetékekről
és járulékokról, a vámokról, valamint a helyi adók központi feltételeiről szóló törvényeket az Alkotmánybíróság akkor
vizsgálhatja felül, ha az erre irányuló indítvány az alkotmányellenesség okaként kizárólag az élethez és emberi
méltósághoz való jog, a személyes adatok védelméhez való jog, a gondolat, lelkiismeret és vallás szabadsága, vagy a
magyar állampolgársághoz kapcsolódó 69. § szerinti jogok sérelmét jelöli meg, és nem tartalmaz egyéb okot.”
A Törvény központi adónemről szól. Ilyen törvény csak akkor vizsgálható felül az Alkotmány alapján, ha „az erre irányuló indítvány az alkotmányellenesség
okaként kizárólag az élethez és emberi méltósághoz való jog, a személyes adatok védelméhez való jog, a gondolat,
lelkiismeret és vallás szabadsága, vagy a magyar állampolgársághoz kapcsolódó 69. § szerinti jogok sérelmét jelöli
meg, és nem tartalmaz egyéb okot.” A jelen esetben az indítványok az Alkotmánynak ezekre a szabályaira hivatkoznak. Ezért a Törvény támadott szabályai
felülvizsgálhatók. 2.2. Módosult az Alkotmány 70/I. §-a is. Eszerint a közterhek viselésére szolgáló forrásokból, valamint az állami vagyonnal
gazdálkodó, illetve az állam többségi tulajdonában vagy irányítása alatt álló szervezetek részéről juttatott
jövedelemre, az adott adóévet megelőző ötödik adóévtől kezdődően, törvény a jövedelem mértékét el nem érő
kötelezettséget állapíthat meg. Az Abh. idején hatályos alkotmányszöveghez képest ez a módosítás több változást hozott: nem szerepel benne a jó
erkölcsbe ütközésre való utalás, megengedi az ötödik adóévre való visszaható hatályú jogalkotást és megengedi a
jövedelem mértékét el nem érő elvonást. Az első és a harmadik változtatás lényegében az Abh. egyes alkotmányjogi érveivel hozható kapcsolatba: az Abh.
egyrészt kifogásolta, hogy a különadó nemcsak a jó erkölcsbe ütköző jövedelmekre vonatkozik, hanem más
jövedelmekre is, másrészt aránytalannak minősítette a különadó mértékét. Az ötödik adóévre való visszaható hatály az
Abh.-tól független módosítás. 2.3. A Törvény is jelentősen átalakult az Abh.-ban vizsgálthoz képest. A törvényhozó felemelte a különadó alól mentes
bevétel összeghatárát, bizonyos körben mentesítette a saját jogú nyugellátásban részesülő személyeket és az
örökösöket. Kimondta, hogy a korábbi évek adó- és járulékbevallásainak a különadóval összefüggő helyesbítései nem
érintik a már megállapított nyugellátásokat. Ugyanakkor nemcsak az adott adóévre, hanem az adott adóévet megelőző ötödik adóévtől kezdődően ír elő a
Törvény adókötelezettséget. A Törvénynek ez olyan új eleme, amely lényeges változást hoz a különadó hatálya alá
tartozó adóalanyokat illetően. 3. Az Alkotmánybíróságnak a fenti, módosított alkotmányjogi keretek között kellett vizsgálnia a Törvény részben
megváltozott, új rendelkezéseit. 3.1. Az Alkotmánybíróság az ember életét és méltóságát egységben szemléli, ami azt jelenti, nem választhatók külön az
ember társadalmi és biológiai dimenziójához fűzhető jogok. Az Alkotmánybíróság az emberi méltóságot az élethez
való joggal egységben oszthatatlannak tartja [23/1990. (X. 31.) AB határozat, ABH 1991, 88, 93.] és az emberi léttel
eleve együtt járó minőségként korlátozhatatlannak tekintette [64/1991. (XII. 17.) AB határozat ABH 1991, 301, 309.].
„Az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében garantált emberi méltósághoz fűződő jog tehát nem a személy szubjektumától
függő méltóságérzethez kapcsolódik, hanem azt jelenti, hogy a jog az életet az emberi minőséggel együtt ismeri el, és
kapcsol ahhoz elidegeníthetetlen jogokat.” [96/2008. (VII. 3.) AB határozat, ABH 2008, 816.]
Az Alkotmánybíróság gyakorlata értelmében az emberi méltósághoz való jog a természetes személyek autonómiáját
jelenti, vagyis az önrendelkezésüknek egy olyan, mindenki más rendelkezése alól kivont magja van, amelynél fogva az
ember alany marad, s nem válhat eszközzé vagy tárggyá. A méltósághoz való jognak ez a felfogása különbözteti meg
az embert a jogi személyektől, amelyek teljesen szabályozás alá vonhatók, nincs érinthetetlen lényegük. [64/1991.
(XII. 17.) AB határozat, ABH 1991, 64.]. A magyar alkotmánybírósági gyakorlatban – 8/1990. (IV. 23.) AB határozat (ABH 1990, 44.) – az emberi méltósághoz
való jog az ún. általános személyiségi jog megnyilvánulása. Az emberi méltósághoz való jog az általános
személyiségvédelmi funkciójából eredően további külön nevesített jogokat – részjogosítványokat – is magában foglal,
így például az önazonossághoz, az önrendelkezéshez való jogot, az általános cselekvési szabadságot, a magánszféra
védelméhez való jogot. Az általános személyiségi jog jellegéből, anyajog mivoltából eredően az emberi méltósághoz
való jog olyan szubszidiárius alapjog, amelyre mind az Alkotmánybíróság, mind más bíróságok minden esetben
hivatkozhatnak az egyén autonómiájának védelmében, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike
sem alkalmazható. 3.2. Az ember méltóságát, az ember autonómiáját és jogmentes magánszféráját az Alkotmány alapján minden állami
hatalomnak kötelessége védeni. Ahogyan arra a 48/1998. (XI. 23.) AB határozat is rámutatott: „Az Alkotmány egyes
esetekben nevesíti az intézményvédelmi kötelességeket, másutt nem, előfordul az is, hogy éppen az alanyi jogi oldal
marad háttérben; a megfogalmazás és a hangsúlybeli különbségek nem változtatnak azon, hogy az alapjogok
egyaránt tartalmazzák a szubjektív jogokat és az objektív, ennél szélesebb állami kötelességeket is” (ABH 1998, 333,
341.). Ez a követelmény az emberi méltóságnak alanyi jogi tartalmat ad, hiszen állami kötelezettséget fogalmaz meg,
az államnak az emberrel szembeni kötelezettségét. Az emberi méltóság óvására és védelmére kötelező szabályból
eredő alanyi jogi tartalomnak több, jól elkülöníthető jellegzetessége van.
Ez az alanyi jogi tartalom egyrészt abban áll, hogy az emberi méltóságnak az illetéktelen állami beavatkozást elhárító
funkciója van. Egy ügyben – amelyben az adómérséklés szabályait vizsgálta – az Alkotmánybíróság kimondta: az
emberi méltóság védelme megköveteli azt, hogy az állam tartózkodjon olyan intézkedések törvénybe foglalásától,
amelyek alkalmazása – a jogszabályi környezetből felismerhetően – súlyosan veszélyezteti a magánszemély és a vele
együtt élő közeli hozzátartozók megélhetését [73/2009. (VII. 10.) AB határozat, ABH 2009, 735, 741.].
Másrészt az államnak akkor be kell avatkoznia, ha az egyén nem képes a maga számára az anyagi értelemben vett
méltó életet biztosítani, és az anyagi létminimum alatt él, vagyis az emberi méltóságnak van egy ellátási igényt
megalapozó funkciója is. Az Alkotmánybíróság 32/1998. (VI. 25.) AB határozata a rendelkező részben állapította meg:
az Alkotmány 70/E. §-ában meghatározott szociális biztonsághoz való jog a szociális ellátások összessége által
nyújtandó olyan megélhetési minimum állami biztosítását tartalmazza, amely elengedhetetlen az emberi
méltósághoz való jog megvalósulásához (ABH 1998, 252.). Az illetéktelen állami beavatkozást elhárító funkció, továbbá az állam kötelezettsége az anyagi létminimum
biztosítására egyaránt az ember Alkotmányban védett méltóságából ered. A jelen ügyben vizsgált jogszabállyal az
emberi méltóság védelméhez való jog lényeges tartalmát érintő, illetéktelen állami beavatkozást elhárító funkció
hozható kapcsolatba. 4. A különadóról az állapítható meg, hogy annak legalább három, jól elhatárolható hatása van.
a) Először is visszaható hatállyal megadóztat minden, állami forrásból eredő, kétmillió, illetve 3,5 millió forint feletti
egyszeri kifizetést. b) Másodszor abban a kifizetői körben, amelyben az állami források felett viszonylag szabadon lehet rendelkezni
(jellemzően az Mt. hatálya alá tartozó állami munkáltatóknál), arra késztet, hogy a jövőben kerüljék el a felek az
összeghatárt meghaladó kifizetést. c) Harmadrészt a jogállási törvények alapján, jellemzően a költségvetési szférában, alanyi jogon járó, egyszeri
juttatást lényegében felső összeghatárokhoz köt. A három hatás eltérő alkotmányjogi szempontok alapján ítélhető meg.
4.1. Az Alkotmánybíróság elsőként a Törvénynek a jövőre szóló szabályai alkotmányellenességét vizsgálta az emberi
méltóság tükrében, vagyis egy olyan adót, amelynél az érintett személyek alkalmazkodni tudnak a megváltozott
körülményekhez. 4.1.1. A különadóról szóló törvény tartalmának, céljának megértését nehezíti az a körülmény, hogy összefonódik az
Alkotmány közteherviselési szabályának módosításaival. A különadó hatálya alá tartozó jogviszonyokat jellemzően az Mt., a köztisztviselők jogállásáról szóló 1992. évi
XXIII. törvény (a továbbiakban: Ktv.), a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény (a továbbiakban:
Kjt.), az ügyészségi szolgálati viszonyról és az ügyészségi adatkezelésről szóló 1994. évi LXXX. törvény (a továbbiakban:
Üszt.), a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény
(a továbbiakban: Hszt.), a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 1997. évi LXVII. törvény (a továbbiakban: Bjt.),
az igazságügyi alkalmazottak szolgálati jogviszonyáról szóló 1997. évi LXVIII. törvény (a továbbiakban: Iasz.), a Magyar
Honvédség hivatásos és szerződéses állományú katonáinak jogállásáról szóló 2001. évi XCV. törvény (a továbbiakban:
Hjt.), továbbá a kormánytisztviselők jogállásáról szóló 2010. évi LVIII. törvény (a továbbiakban: Ktj.) vagyis az ún.
jogállási törvények (Ktv., Kjt., Üszt., Hszt., Bjt., Iasz., Hjt., Ktj. és az Mt.) szabályozzák. A Ktv., a Kjt., az Üszt., a Hszt., a Bjt., az
Iasz., a Ktj és a Hjt. szabályai értelmében az illetményt a felektől független, rájuk nézve kötelező, ún. bértábla határozza
meg. Megállapítható, hogy a különadó személyi hatálya olyan kifizetőkre és munkavállalókra is kiterjed — jellemzően az
Mt. hatálya alá tartozókra —, akik a munkavégzésre irányuló jogviszonyuk megszűnéséhez kapcsolódó juttatás
mértékét saját maguk jelentősen befolyásolhatják. Ezért ebben a körben a különadónak az a funkciója és célja, hogy olyan, a kifizetőt és a munkavállalót is sújtó adóteher
mellett váljék csak lehetővé a törvényhozó által nagy összegűnek tartott kifizetés, amely a mértékénél fogva ennek a
kifizetésnek a teljesítését illetően meggondolásra készteti az állami források felett rendelkezőt.
A különadó ebben a részében olyan adó, amelynél nem a bevétel megszerzése a cél. A különadó ebben a részében
szabályozási eszköz. Habár a jogtudományban vita van arról, hogy az adó szabályozási eszközként bevethető-e, az
Alkotmánybíróság eddig elismerte azt, hogy egyes adók nemcsak az állami bevételek növelése eszközeként, hanem
szabályozási eszközként is működhetnek. Az Alkotmánybíróság több határozatában elemezte az adó
jogintézményének rendeltetését. E határozataiban kifejtette: „… az adó elsődleges rendeltetése, hogy az adófizetés
révén a természetes és jogi személyek az Alkotmány 70/I. §-a szerint jövedelmi és vagyoni viszonyaiknak megfelelően
hozzájáruljanak a közterhekhez, azaz megteremtsék a pénzügyi fedezetet az állami szervek fenntartásához, illetőleg
– az állami újraelosztás révén – a különböző közérdekű feladatok ellátásához. Emellett azonban az adó – bár
másodlagosan, de egyáltalán nem elhanyagolhatóan – az állami gazdaságpolitikának is fontos eszköze…
E tekintetben a törvényalkotó »alkotmányos mozgástere« rendkívül széles, mint ahogyan arra az Alkotmánybíróság
több határozata is utal.” [31/1998. (VI. 25.) AB határozat, ABH 1998, 240, 246; 658/B/1994. AB határozat, ABH 2001, 766,
768.] 4.1.2. A különadó személyi hatályával kapcsolatban az egyik alkotmányjogi kérdés az, hogy – a megváltozott alkotmányjogi
keretekre és a módosított különadó szabályaira figyelemmel – adójogi szempontból kezelhetők-e eltérően azok a
kifizetők, akik állami források felett a módosított szabályokban meghatározott mértékben rendelkeznek, illetve ezzel
párhuzamosan azok az adóalanyok, akiknek ezekből az állami forrásokból ered a jövedelmük.
Akkor, amikor erre a kérdésre kell válaszolni, az állami feladatokból kell kiindulni. Az állam szabadsága viszonylag nagy
abban a kérdésben, hogy mit tekint a maga számára feladatnak. Az Alkotmány keretei között nagy a szabadsága abban
is, hogy az államinak tekintett feladatot milyen formában látja el. Ezek elláthatók a költségvetés keretein belül,
de gazdálkodó szervezet keretei között, vagy más formában is.
A sérelmezett törvényi konstrukcióval érintett tényállásokban közpénzről, az állam pénzéről rendelkeznek, vagyis
– legalább közvetve – az állam széles értelemben vett javai sorsáról döntenek. A lényeg az marad, hogy az állami
feladat ellátására rendelt vagyon, vagy támogatás államháztartási forrásból ered; a vállalt állami feladat bármely
formában való ellátása körében felmerülő anyagi kockázatok pedig végső soron az államháztartást terhelhetik meg.
Mind az állami feladat ellátása, mind az állami forrásokból, vagy állami forrásokkal való gazdálkodás tárgy szerinti
különbségtételt jelent. A különadó a megváltozott szabályok szerint azokra a szervezetekre vonatkozik, amelyekben az állam (a Magyar Állam,
helyi önkormányzat, közalapítvány) többségi tulajdonnal rendelkezik, vagy amelynek működéséhez az állam
50 százalékot meghaladó mértékben nyújt költségvetési vagy működési támogatást. Az állami forrásból eredő
vagyonjuttatás és ennek mértéke együttesen olyan új körülmény, amely eltérő szabályozás indoka lehet. A
kifizetőknek ezt a csoportját a törvény objektív ismérvekkel írja körül. Ezeknek a kifizetőknek a munkavállalói más
munkavállalóktól eltérő helyzetben lévőnek tekintendők. Az Alkotmánybíróság gyakorlata értelmében az emberi
méltóság védelméhez való jogból az egyenlő méltóságú személyként történő kezelés követelménye következik.
A jogegyenlőség követelménye arra vonatkozik, hogy az állam mint közhatalom a jogok és kötelezettségek elosztása
során köteles egyenlőkként – egyenlő méltóságú személyként – kezelni a jogalanyokat, a jogalkotás során a
jogalkotónak mindegyikük szempontjait azonos körültekintéssel, elfogulatlansággal és méltányossággal kell
értékelnie [21/1990. (X. 4.) AB határozat, ABH 1990, 73, 78.; 32/1991. (VI. 6.) AB határozat, ABH 1991, 146, 162.;
43/B/1992. AB határozat, ABH 1994, 744, 745.]. Ezért nem sérti az emberi méltósághoz való jogot az, hogy a különadó az állami forrásból eredő jövedelmet más
jövedelmektől a Törvényben meghatározott feltételek mellett eltérően kezeli. A szabályozás nem önkényes, az
említett objektív, tárgy szerinti ismérvekkel jellemezhető, az emberi méltóságot sértő volta nem ismerhető fel.
4.1.3. Kétségtelen, hogy a különadó a jogállási törvényekben fenntartott, eltérést nem engedő szabályok alapján,
kötelezően juttatott egyes bevételekre, a törvények alapján a jövőben kötelezően kifizetendőkre is alkalmazandó.
A kifizetésre okot adó konkrét tényállástól függően előfordulhat ezért, hogy a különadót a jövőre nézve olyan
bevételekre is alkalmazni kell, amelyeket ugyanúgy törvény határoz meg, mint ahogyan a különadó szabályait.
Ebben az esetben a jogállási törvények feltétlen alkalmazást kívánó szabályai és a különadó kötelező előírásai között
sajátos ellentét feszül: a különadó alkalmazásához vezető körülmények megvalósulása lényegében elkerülhetetlen.
Más megfogalmazásban ez azt jelenti, hogy egyes kifizetések felső határára más következik a jogállási törvények egyes
szabályaiból, és más a különadóból. Az Alkotmánybíróság gyakorlata értelmében törvényi rendelkezések összeütközése miatt az alkotmányellenesség
nem állapítható meg akkor sem, ha ez a kollízió nem kívánatos és a törvényhozónak ennek elkerülésére kell törekednie.
Alkotmányellenesség megállapítására törvényi rendelkezések kollíziója miatt csak akkor kerülhet sor, ha a szabályozás
ellentmondása jogszabály-értelmezéssel nem oldható fel és ez anyagi alkotmányellenességhez vezet, vagy ha a
normaszövegek értelmezhetetlensége valamely konkrét alapjogi sérelmet okoz [35/1991. (VI. 20.) AB határozat, ABH
1991, 175, 176-177.]. A különadó törvény nem minősíti a hatálya alá tartozó kifizetéseket, nincs olyan adótényállási eleme, amelyből
ilyesmire következtetést lehetne levonni. A különadóval összefüggő alkotmánymódosítás sem tartalmaz értékítéletet.
A különadó ebben az értelemben „semleges”, semmilyen értékítéletre nem utal. A különadó hatálya alá tartozó
jogalanyokat, vagy a kifizetéseket a törvény egyáltalán nem minősíti. Az Alkotmánybíróság a 942/B/2001. AB
határozatban úgy értelmezte a jóhírnévhez való jogot, hogy az az általános személyiségi jog anyajogából fakadó
nevesített jog, amely a személy megítélését hivatott védeni a valótlan és a személy hátrányos megítélésére alkalmas
közlésekkel szemben (ABH 2004, 1561, 1575.). A jóhírnévhez való jog e tartalmára figyelemmel ezért megállapítható,
hogy a különadó és az Alkotmány jóhírnévhez való jogra vonatkozó szabálya között nincs összefüggés.
4.1.4. A másik alkotmányossági kérdés az, hogy a különadó az Alkotmány ama nevesített szabályai valamelyikébe ütközik-e,
amelyeket az Alkotmány 32/A. § (2) és (3) bekezdése felsorol (az élethez és emberi méltósághoz való jog, a személyes
adatok védelméhez való jog, a gondolat, lelkiismeret és vallás szabadsága, vagy a magyar állampolgársághoz
kapcsolódó 69. § szerinti jogok). A különadó nem általános, valamennyi jövedelemtípusra érvényes jövedelemadó, hanem csak meghatározott
összeget elérő, meghatározott tényálláshoz (jogviszony megszűnéséhez) kapcsolódó, de nem ismétlődő, nem
rendszeres kifizetések különadója. Konkrét, viszonylag ritkán előforduló, valamely jogviszony megszűnéséhez
kapcsolódó jövedelemtípusokat adóztat, egy bizonyos összeghatár felett. Jövedelemhatártól függően magasabb
adókulcsok alkalmazását nem tiltják az Alkotmánynak a 32/A. §-ban felsorolt szabályai.
A különadó meghatároz a különadó hatálya alá nem tartozó jövedelmi sávokat. A 98%-os adókulcs a kétmillió, illetve
3,5 millió forint feletti egyszeri kifizetésekre, jövedelmekre vonatkozik. Egy jövőre szóló ilyen adóról nem állapítható
meg, hogy az az emberi méltóság védelméhez való jogot sértené, vagyis az egyén autonómiájába való illetéktelen
állami beavatkozást jelentene. A különadóról – figyelemmel alapjára, az alapjába nem tartozó jövedelmekre és ezek
mértékére – nem állapítható meg az adóalanyt ellehetetlenítő volta sem.
A különadó és az egyes jogállási törvények közötti feszültség jogértelmezéssel egyébként feloldható: eszerint az állam
az érintett jogviszonyok megszűnéséhez kapcsolódó, állami forrásból juttatott jövedelmekre felső határt határozott
meg, a felső határ feletti összeget pedig a különadó visszavezeti a központi költségvetésbe. A különadóval terhelt
bevételen a magánszemély azzal a közjogi korláttal szerez tulajdont, amelyet a különadó előír. A különadó – a
hatásában – az állásvesztés következményeit enyhíteni hivatott jelenlegi felmentési és végkielégítési rendszert érinti,
a kifizetések mértékét illetően, tényállásfüggően: az erre vonatkozó szabályok változtathatatlansága nem következik
az Alkotmány nevesített szabályaiból. 4.1.5. A Törvény 9. § (2) bekezdés a) pontja nincs összefüggésben a gondolat, a lelkiismeret és a vallás szabadságával.
A különadó e szabálya valamennyi állami vezetőre, polgármesterre, (fő)jegyzőre, a köztulajdonban álló gazdasági
társaságok vezető tisztségviselőire és felügyelőbizottságának tagjaira egyaránt vonatkozik.
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság a Törvény 8–12. §-a alkotmányellenességének megállapítására és
megsemmisítésére irányuló indítványokat elutasította. 4.2. Az Alkotmánybíróság külön vizsgálta a Törvény visszaható szabályának alkotmányellenességét, vagyis a Módtv. 2. §
(1) bekezdésének a visszaható hatályra vonatkozó szövegrészét. A Módtv. 2. § (1) bekezdése folytán a különadót a
múltra nézve is alkalmazni kell. Az emberi méltóság sérelmével összefüggésben azt kellett vizsgálni, hogy a jelen esetben – amikor az adott tényállásra
a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható közvetlenül – az Alkotmánybíróság alapos okkal
hivatkozhat-e az egyén autonómiájának védelme érdekében az emberi méltóságra, mint az Alkotmányban nevesített
általános személyiségi jogra, olyan körülmények között, amikor a magánszemélyeknek nincs lehetőségük a múltra
vonatkozó törvényhez való alkalmazkodásra. 4.2.1. A magánszemélyek által 2005. január 1. és 2010. december 29. között megszerzett, a 98 százalékos különadó alapját
képező bevételről 2011. március 31-ig kellett adatot szolgáltatniuk a kifizetőknek az állami adóhatóság felé. A kifizető a
magánszemély kérésére tájékoztatja a magánszemélyt is. A magánszemély az adómegállapítási, bevallási és
adófizetési kötelezettségének a 2010. évről benyújtandó személyi jövedelemadó bevallásra előírt határidőig, külön
nyomtatványon tesz eleget. Az adatszolgáltatásnak tartalmaznia kellett magánszemélyenként a jövedelem juttatásának évei szerinti bontásban a
2005. január 1. és 2010. december 29. közötti időszakban kifizetett, különadó-alapot képező összeget, valamint
– jogcímenként megbontva – az abból levont, a különadó fizetésére kötelezett magánszemélyt terhelő közterheket,
járulékokat (ideértve a magán-nyugdíjpénztári tagdíjat is) és egyéb adatokat.
Az adatszolgáltatásra kötelezett szervezetek: költségvetési szervek, állami, önkormányzati, közalapítványi forrásból
alapított, fenntartott, illetve ilyen forrásokból működési támogatásban részesített szervezetek, a takarékos állami
gazdálkodásról és a költségvetési felelősségről szóló törvény vagy a köztulajdonban álló gazdasági társaságok
takarékosabb működéséről szóló törvény szerinti munkavégzésre irányuló jogviszonyban foglalkoztatók.
A különadóval érintett, 2005. január 1-je és 2009. december 31. között kifizetett összegek adó-megállapítással már
lezárt évekre vonatkoznak. A 2010. január 1-je és december 29. közötti időszakban pedig már megszerzett jövedelmek
adózási feltételeit módosítja — az adóalanyra hátrányosan — a Törvény.
A magánszemély legkésőbb 2011. május 20-ig köteles a korábban lezárt adóévek bevallásait helyesbíteni, illetve a
2010-es adóévről adóbevallást benyújtani, a 2010. december 30. óta hatályos új szabályok szerint.
4.2.2. A különadó jövedelem típusú adó. Az általános jövedelemadót a bevezetésétől kezdve adóévekre kell megfizetni,
az adóév a naptári évvel egyenlő. Az adó megállapítása általában önadózással történik az adóévet követő év
meghatározott napjáig. Az adókötelezettségeinek mindenben eleget tévő, a jogait és kötelezettségeit az adótörvény
előírásainak megfelelően, rendeltetésszerűen gyakorló adóalany alapos okkal arra számíthat, hogy az
adó-megállapítással lezárt időszakot illetően további kötelezettsége nem keletkezhet.
A jövedelemadókat általában a jövedelemből kell fizetni, noha fizethető a vagyonból is. Az adó, mint visszatérő
szolgáltatás a vagyon kimerülése esetén azonban nem felelhetne meg a rendeltetésének, ésszerű adóforrás tehát csak
a jövedelem lehet. A jövedelemadók az időszerű, adott adóévben megszerzett jövedelemhez igazodnak, annak a
terhét jelentik. Az Alkotmánybíróság gyakorlata értelmében a tág, alkotmányjogi értelemben vett tulajdon közjogi korlátai közé
tartozik a közterhekhez való arányos hozzájárulási kötelezettség [17/1999. (VI. 11.) AB határozat, ABH 1999, 131,
134.]. Az adott adóévben megszerzett jövedelemhez igazodó tehertől az Alkotmány 70/I. § hatályos (2) bekezdésében
szereplő öt éves, visszaható hatályú adóztatás lehetősége eltér.
A lényeges különbség abban áll, hogy bevallással lezárt időszakban az adóztatott ügyletek is lezárulnak az adóév
végén. Az adóévben viszont lehet olyan szabályt alkotni, amely az adóév kezdetétől alkalmazandó, ha ennek
alkotmányosan elfogadható oka van, pl. a visszaélések megakadályozása. Azt, hogy milyen ügyleteket kell olyannak
tekinteni, mint amelyek lezárulnak az adóév végén, vagy akár még az adott adóév vége előtt, csak esetről esetre lehet
eldönteni. Az emberi méltóság védelméhez való jog önmagában nem nyújt védelmet a visszaható hatályú jogalkotás ellen.
Az ilyen jogalkotás – az Alkotmánybíróság gyakorlata értelmében (903/B/1990. AB határozat, ABH 1990, 250, 251.) –
nem az emberi méltóság védelméhez való jogot, hanem a jogbiztonságot sérti. Az Országgyűlés az Alkotmány 2010.
augusztus 11-i, az Alkotmány 70/I. §-ára vonatkozó módosításakor kifejezetten kinyilvánította, hogy az
adójogszabályok tekintetében el kíván térni az Alkotmánybíróságnak attól a gyakorlatától, amely szerint az új
adókötelezettséget érintő szabályozásnál az adókötelezettség keletkezésének az időszakát, és nem a bevallás
időpontját kell irányadónak tekinteni. A jelen határozat indokolásának III. 2. pontjában ismertetett
alkotmány-módosítás – amely az Alkotmány több szakaszát érintette – szintén a 2010-es adóévben keletkezett. Ennek
a módosításnak a következtében adótörvény felülvizsgálata csak az Alkotmány olyan, tételesen meghatározott
rendelkezéseire hivatkozva kezdeményezhető, amelyek között az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt
jogállamhoz tartozó jogbiztonság nem szerepel. Az emberi méltóság védelméhez való jog sérelme azonban nem
állapítható meg pusztán azon az alapon, hogy a törvény az adott adóévben az adóévre vagy az azt követő bevallás
időszakára ír elő kötelezettséget, és nem az adókötelezettség keletkezésének az időpontját veszi figyelembe.
A bevételnek a különadó alapjába nem tartozó részére (2 és 3,5 millió forint) és az adóéven belüli törvénymódosításra,
emiatt a bevétel megszerzése óta eltelt viszonylag rövid időre tekintettel nem állapítható meg általánosságban az
egyéni körülmények olyan mértékű elnehezülése, amely az emberi méltóság védelméhez való jog sérelmét
felvethetné. 4.2.3. Az Alkotmány 70/I. § (2) bekezdése sem tartozik ama szabályok közé, amelyeknek a sérelmére hivatkozva adótörvény
alkotmányellenességének vizsgálatát lehetne kezdeményezni. Más megfogalmazásban ez azt jelenti, hogy a
különadó és a közteherviselési szabály összhangja nem vizsgálható. Mégis jelentősége van annak, hogy ez az új
szabály mit tesz lehetővé, és hogyan kell azt együttértelmezni az Alkotmány más rendelkezéseivel, ezek között az
emberi méltóság védelméhez való joggal. Az Alkotmány 70/I. § (2) bekezdése elvi lehetőséget teremt arra, hogy a jogalkotó visszaható hatállyal, a jövedelem
mértékét el nem érő közteherviselési kötelezettséget állapítson meg, meghatározott forrásból származó, valamennyi
jövedelmet illetően; nemcsak jogviszony megszűnéséhez kapcsolódó, hanem más, akár rendszeres jövedelmeket is
különadó alá lehetne vonni. Az alkotmányjogi kérdés az, hogy ennek a lehetőségnek vannak-e az Alkotmányban szereplő korlátai.
4.2.4. Az Abh. szerint az Alkotmány akkor új, közteherviselési szabályát, amely a jó erkölcsbe ütköző módon juttatott
bevételek adóztatását tette lehetővé, sértette az, hogy a különadó törvény kiterjedt a törvényben meghatározott
jogcímen és mértéken alapuló olyan juttatásokra is, amelyek nem minősülhetnek jó erkölcsbe ütközőnek.
Az Alkotmány hatályos közteherviselési szabálya ezt a korábbi, a jó erkölcs sérelmére utaló feltételt szövegszerűen ma
már nem tartalmazza. Vagyis ez, a lehetséges különadó hatókörét szűkítő feltétel már nem korlátozza a különadó
tárgyi hatályát. A tárgyi hatályt illetően valamennyi kifizetés – nemcsak a jogviszony megszűnésekor teljesített, hanem
akár a munkabér is – elvileg, a 70/I. § (2) bekezdését formálisan nézve, különadó alá tartozhat, mégpedig az ott
megjelölt időbeli hatály teljes tartama alatt. A tárgyi és időbeli hatály ilyen szélesítése azt is jelenti, hogy a 70/I. § új (2) bekezdése formálisan lényegesen tágabb
mozgásteret enged a törvényalkotónak, mint a korábbi szabály; ez a rendkívül széles mozgástér ugyanakkor felveti,
hogy az Alkotmány más rendelkezéseinek érvényesülésére is kell a konkrét különadó megalkotásánál figyelni.
Abból, hogy az Alkotmány új rendelkezése az állami forrásból eredő jövedelmeknek a szinte teljes elvonását lehetővé
tevő adó bevezetését engedi meg, vagyis az adó elvileg lehetséges mértékének a felső határát magához a
jövedelemnek a mértékéhez köti, arra lehet következtetni, hogy az Alkotmánynak ez a szabálya változatlanul az állami
forrásoknak a közvetlen védelmét célozza. A 70/I. § (2) bekezdésének ez a felismerhető célja. Az Alkotmánynak ezt az új
szabályát nem lehet úgy értelmezni, hogy az bármilyen tartalmú, adótörvény elnevezésű jogszabályt eleve
alkotmányossá tesz. Az állami források, a közpénzek, a köztulajdon védelme önmagában alkotmányos cél. A 70/I. §
(2) bekezdése alapján megalkotott törvény – visszaható hatállyal – vonatkozhat olyan tényállásokra, amelyekben az
állami források védelemre szorulnak. Annak vizsgálata, hogy a törvény az állami források védelmét valósítja-e meg,
vagy ezen túlterjeszkedik, megfelelő indítvány alapján az Alkotmánybíróság hatáskörébe tartozik.
Az Alkotmány értelmében a köztulajdon és magántulajdon egyenjogú és egyenlő védelemben részesül. Mind a
jogalkotásnak, mind a jogalkalmazásnak meg kell felelnie ennek az elvnek. A védelemnek számos, az Alkotmány 70/I. §
(2) bekezdéséből eredő és ezért azzal összhangban álló módja lehet.
Az új közteherviselési szabály alapján bevezetett adó mindaddig az Alkotmány 70/I. § (2) bekezdését hajtja végre,
amíg a különadó felismerhető célja az állami források védelme, az állami forrásokkal való rendelkezés során az esetleg
előforduló visszaélések elhárítása, megakadályozása, vagy — akár utólagos — orvoslása. Az Alkotmánybíróság
gyakorlata szerint önmagában nem alkotmányellenes még az sem, ha a jogalkotó törvényes vélelem felállításával
szabályoz, ugyanakkor ez csupán kivételes eszköz lehet, és legalább az ellenbizonyítás lehetőségét biztosítani kell
[57/1995. (IX. 15.) AB határozat, ABH 1995, 284, 285–286.].
Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy a társadalom igazságérzetét sértő, eltúlzott mérvű végkielégítések
vonatkozásában az Európai Unió is a jogalkotás útjára lépett, két okból is: egyrészt, mivel összegük, mértékük
gyakran eleve sérti az igazságérzetet, másrészt pedig azért, mivel a pénzügyi szférában alkalmazott, csak a gyors
sikerre koncentráló vezetői javadalmazási politika hozzájárult az elmúlt évek nemzetközi pénzügyi válságához.
Ezért a 2009. április 30-i 2009/384/EK ajánlás különböző technikai megoldásokat (elhalasztott, illetve ütemezett
kifizetés, a teljesítménykritériumok utólagos – tartós – teljesülésének vizsgálata, a szervezeti egység
teljesítményének együttes értékelése) javasol bevezetni a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikájának
nemzeti szabályozásában. Az Alkotmánybíróság a fentiekre tekintettel megállapítja ezért, hogy az állami forrásból eredő kifizetések a
közpénzekkel való ésszerű gazdálkodás érdekében, törvényben, adójogi eszközökkel is korlátozhatók. Állami
forrásokkal való visszaélés esetén pedig a kifizetés korlátozása akár visszaható hatályú is lehet, éppen az Alkotmány
70/I. § (2) bekezdése megengedő szabálya alapján. Az Alkotmánybíróság már az Abh.-ban is hangsúlyozta, hogy a
méltánytalanul magas kifizetések, bizonyos végkielégítések, vagy több éven át ki nem adott, jelentős mértékű
szabadság megváltása különadóval sújthatók visszaható hatállyal is; a visszaélések megakadályozását célzó, a
társadalom igazságérzetét érvényesítő törvény nem alkotmányellenes önmagában, de meg kell maradnia a
módosított Alkotmány keretei között. 4.2.5. Törvényben meghatározott jogcímen és mértékben, bevallással lezárt adóévben, visszaélés nélkül megszerzett
bevételnek a visszaható hatályú adóztatása azonban már nem az Alkotmány 70/I. §-a új (2) bekezdésének a
végrehajtása, hanem az egyén autonómiájába való olyan mértékű közhatalmi beavatkozás, amelynek nincs
alkotmányosan elfogadható indoka, ezért az sérti az adófizetők emberi méltóságát.
A 2005. január 1-jére, vagyis a 2010-es adóévet megelőző ötödik adóév kezdetére visszaható szabály viszonylag
hosszú időszakot ölel fel. Ez alatt az idő alatt a magánszemélyt illetően jelentős változások állhattak be. Két ilyen fontos
körülményre már a módosított különadó is tekintettel van:
– nem köteles különadó fizetésére az a magánszemély, akinek a jogviszonya megszűnését követő naptári naptól a
társadalombiztosítási nyugellátásról szóló törvényben meghatározott saját jogú nyugellátás került
megállapításra; – a 2010. december 30. napját megelőzően elhunyt magánszemély különadójának megfizetésére nem kötelezhető
az örökös. Más olyan személyi, családi, vagyoni körülményre (pl. a jogviszony megszűnését megelőző naptári naptól, vagy a
jogviszony megszűnését követő naptári napnál későbbi időpontban való nyugállományba vonulás), amely a bevétel
szerzését követően – a két kivételhez hasonlóan – jelentősen megváltoztathatta a magánszemély adóteher viselő
képességét, a törvény nincs tekintettel. (Szinte valamennyi indítványozó – sokszor a személyes körülményei részletes ismertetése, egyes esetekben a
különadó elszámolásához kiadott munkáltatói igazolás és más okiratok becsatolása mellett – hivatkozik az időközben
nagymértékben megváltozott életkörülményeire, és ezzel összefüggésben arra, hogy a különadó kötelezettség
teljesítése következtében kiszolgáltatott élethelyzetbe kerülne. Többen utalnak arra, hogy jogviszonyuk
„a Miniszterelnöki Hivatalban, a minisztériumokban, az igazgatási és az igazgatás jellegű tevékenységet ellátó
központi költségvetési szerveknél foglalkoztatottak létszámáról” szóló 2117/2006. (VI. 30.) Korm. határozat
végrehajtása következtében szűnt meg; a különadó hatálya alá tartoznak az említett létszámleépítés hátrányos
következményeinek enyhítését célzó juttatások is. Számos indítványozó szerint az egyenlő méltóságú személyként
kezelés azt jelenti, hogy a jogalkotónak az egyéni szempontjaikat körültekintéssel, elfogulatlansággal és
méltányossággal kellett volna értékelnie. Több olyan indítványozó van, akinek 2008. szeptember 30-át követően, a
pénzügyi-gazdasági válság következtében szűnt meg a munkaviszonya vagy a munkavégzésre irányuló egyéb
jogviszonya.) A különadó nem teszi lehetővé az egyéni körülmények igazságos és méltányos mérlegelését, visszaható szabályai
differenciálatlanul – az említett két kivétellel – mindenkire vonatkoznak. Nem veszi figyelembe az adózók széles körét
érintő, olyan köztudomású objektív körülményeket sem – pl. a gazdasági válság, katasztrófahelyzetek stb. – melyek
hátrányosan befolyásolják a magánszemélyek körülményeit. Bevallással lezárt adóévre szóló adókötelezettségnek az adóalanyokra hátrányos megváltoztatása azt jelenti, hogy a
súlyosabb kötelezettség teljesítése az adóalanynak nemcsak a jövedelmét, hanem a vagyonát, jogszerűen szerzett
tulajdonát, vagyis cselekvési autonómiája anyagi alapját is megterheli. Ebben az esetben a természetes személy
jelentős mértékű állami beavatkozás vétlen áldozatává válik, és ezért méltóságában teljes joggal sértve érezheti
magát. A jelen esetben a különadó hatásainak kifejtéséhez nincs szükség további jogalkalmazói lépésekre. Ahogyan
arról a jelen határozat III. 3.2. pontjában szó volt, az emberi méltóságnak az illetéktelen állami beavatkozást elhárító
funkciója is van. Továbbá az emberi méltóság védelme megköveteli azt is, hogy az állam tartózkodjon olyan
intézkedések törvénybe foglalásától, amelyek alkalmazása – a jogszabályi környezetből felismerhetően – súlyosan
veszélyezteti a magánszemély és a vele együtt élő közeli hozzátartozók megélhetését [73/2009. (VII. 10.) AB határozat,
ABH 2009, 735, 741.]. Az Alkotmánybíróság a magánszemély megélhetésének a veszélyeztetését a jelen esetben nem
abban az értelemben használja, mint ahogyan azt az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban:
Art.) teszi, hanem az emberi méltóság védelméhez való alapvető joggal kapcsolatban.
Az emberi méltóság minden tárgyi jog megalkotásánál és alkalmazásánál a legfőbb alkotmányos vezérlő elv, az
alkotmányos alapjogok, értékek és kötelezettségek rendszerének a tényleges alapja. Az alapjogoknak anyagi tartalma
van, és ez a tartalom az emberi méltóságból ered. Az egyes alapjogokat kifejezetten az emberi méltósággal, mint
„anyajoggal” összefüggésben, azzal együtt, arra tekintettel kell értelmezni. Állami beavatkozást megvalósító
törvénynek egyensúlyt kell teremtenie a személyek jogmentes magánszféráját védő alapvető jogok és a törvényben
megcélzott társadalmi, politikai, gazdasági érdekek között. Ezek egyoldalú, kizárólagos és differenciálatlan
érvényesülésekor alapos okkal lehet hivatkozni az alapvető jogok, végső soron az emberi méltóság védelméhez való
jog sérelmére. A különadó hatálya alá tartozó olyan tényállásoknál, amelyekről megállapítható, hogy a különadó alapjába tartozó
bevételt juttató kifizető és a magánszemély a törvények szabályai alapján, visszaélés nélkül járt el, az adóalany
cselekvési autonómiáját sértő, illetéktelen állami beavatkozásnak minősül a juttatáskor fennálló közjogi keretek
között megszerzett jövedelemnek a különadó szerinti, visszaható hatályú megadóztatása. Lezárt adóévekre
visszaható hatályú adóztatásnál a szóban lévő, jövedelem típusú adó minden esetben elválik az adóalanynak attól
az időszerű bevételétől, amely megélhetése fedezetéül, cselekvési autonómiája alapjául szolgál. A múltra
vonatkozóan, több évvel a bevétel szerzése után keletkeztetett kötelezettség szükségképpen a magánszemély
jelenlegi bevételéhez, jövedelmi viszonyaihoz, életkörülményeihez képest jelent megterhelést. A magánszemély
cselekvési autonómiájának anyagi alapját különösen a különadó 98%-os mértéke és időbeli hatálya együttesen, sok
esetben súlyosan sérti, illetve veszélyezteti. Az ilyen adó – ha alkotmányosan elfogadható indok nélkül vagy
alkotmánysértő módon veszélyezteti a magánszemélynek az időszerű jövedelemből való megélhetését –
illetéktelen állami beavatkozást valósít meg. Az Alkotmánybíróság szerint az adómérséklési eljárás a különadó múltra vonatkozó lehetséges hatásainak orvoslására
a jelen esetben nem alkalmas. Adómérséklést csak fennálló adótartozásra lehet kérni, előre még akkor sem, ha minden
kétséget kizáróan bizonyítható az adóalanyt ellehetetlenítő volta. Az adómérséklés az adóhatóság mérlegelésétől
függ, arra alanyi joga nincs az adózónak. Az Art. szerint az adóhatóság az adótartozást „mérsékelheti vagy
elengedheti”, vagyis a törvény ennek csak a lehetőségét teremi meg. Adómérséklésnek nincs helye hivatalból, hanem
azt a magánszemélynek kérnie kell. Adómérséklésnél nemcsak a jövedelmi, hanem a vagyoni viszonyok is kizárhatják a
kérelem teljesítését. Az adóhatóság gyakorlata szerint a megélhetés súlyos veszélyeztetettségére a jövedelmi, vagyoni
helyzet és a szociális körülmények alapján lehet következtetni; méltányosság általában csak igen alacsony jövedelem
esetén gyakorolható. Az Alkotmány „emberképével” összeegyeztethetetlen lenne alkotmányossá nyilvánítani a
vizsgált szabályt pusztán az adómérséklés, mint méltányosságból adott kedvezmény lehetősége miatt. Az Alkotmány
„emberképe” az államtól független, önálló, önmagáról gondoskodni képes ember, akinek a megélhetéshez szükséges,
törvényesen szerzett és adózott javait az állam nem vonhatja el.
Az Alkotmánybíróság ezért a Módtv. 2. § (1) bekezdésének a visszaható hatályra vonatkozó szövegrészét
alkotmányellenesnek nyilvánította és megsemmisítette. 4.2.6. Az Alkotmánybíróság – az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 43. § (4) és
(5) bekezdése alapján – a Módtv. 2. § (1) bekezdése szövegrészét ex tunc hatállyal semmisítette meg.
A normaszövegre, a szövegösszefüggésekre tekintettel nem volt lehetőség arra, hogy az alkotmányellenessé
nyilvánítás jogkövetkezményei csak azokra az esetekre terjedjenek ki, amelyekre figyelemmel az Alkotmánybíróság az
alkotmányellenességet – a jelen határozat III. 4.2.5. pontjában – megállapította. Eszerint a bevallással lezárt,
2005–2009-es adóévekben szerzett bevétel után az adóhatóság a különadót nem követelheti, azt nem kell bevallani,
megfizetni, illetve a már megfizetett különadót az adóhatóságnak a magánszemély kérelmére vissza kell térítenie
(Art. 124/C. §). A 2010-es adóévre a Módtv. 2. § (1) bekezdése szövegrészének hatályvesztéséig már megfizetett különadóról, a
különadónak a 2010-es adóévre való fenntartásáról a törvényhozó rendelkezhet. Ennek hiányában az adóhatóságnak
a 2010-es adóévet illetően is az Art. 124/C. §-a szerint kell eljárnia.
A határozat közzététele az Abtv. 41. §-án alapul.
Budapest, 2011. május 6. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
35/2013. (IX. 3.) NGM rendelete az Európai Unió területére belépő, vagy azt elhagyó készpénz ellenőrzésének végrehajtásáról, annak részletes szabályairól, valamint a kiszabott bírság bevételezésének rendjéről.
A Közösség területére belépő, illetve a  Közösség területét elhagyó készpénz ellenőrzéséről szóló, 2005. október 26-i
1889/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 2007. évi XLVIII. törvény 7.  §-ában kapott
felhatalmazás alapján, az  egyes miniszterek, valamint a  Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló
212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 73. § c) pontjában megállapított feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § Ha a  Közösség területére belépő, illetve a  Közösség területét elhagyó készpénz ellenőrzéséről szóló,
2005. október 26-i 1889/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 2007. évi
XLVIII. törvény (a  továbbiakban: Törvény) szerint kiszabott bírság helyszínen történő megfizetéséhez pénzváltási
kiegészítő pénzügyi szolgáltatás igénybevétele válik szükségessé, a  vámhatóság a  pénzváltási szolgáltatás
helyszínére kíséri az eljárás alá vont személyt.
2. § Ha a Törvény 5/A.  § (1) és (2)  bekezdése alapján kiszabott bírság összegének későbbi teljesítése nem biztosított,
a  vámhatóság a  közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló törvény szerinti
ideiglenes biztosítási intézkedést a  készpénz-bejelentési kötelezettség ellenőrzésének végrehajtása során
a Közösség területére belépő, illetve a Közösség területét elhagyó készpénz ellenőrzéséről szóló, 2005. október 26-i
1889/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 3.  cikkét megsértő természetes személy birtokában lévő
pénzösszegre, a kiszabott bírság összegének erejéig rendelheti el.
3. § (1) A  vámhatóság az  ideiglenes biztosítási intézkedésként visszatartott készpénzt (a  továbbiakban: készpénz)
a  biztosítási intézkedés foganatosítását követő 5 munkanapon belül köteles a  Kincstár illetékes területi szerve
részére beszállítani. A  vámhatóság írásban kezdeményezi a  Kincstár által jegyzett és forgalmazott külföldi
fizetőeszközök Kincstár deviza letéti számláján történő letétbe helyezését, valamint a Kincstár által nem jegyzett és
nem forgalmazott külföldi fizetőeszközök Kincstár általi őrzését és kezelését.
(2) A Kincstár az átvett készpénzről elismervényt állít ki. Az elismervényt az ügy során keletkezett iratokhoz kell csatolni.
 (3) A  Kincstár az  ügy jogerős határozatának, valamint szolgálati parancs vagy meghatalmazás bemutatásával, előre
egyeztetett időpontban adja ki a készpénzt a vámhatóság részére.
4. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
5. § Ez  a  rendelet a  Közösség területére belépő, illetve a  Közösség területét elhagyó készpénz ellenőrzéséről szóló,
2005. október 26-i 1889/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 2007. évi
XLVIII. törvénnyel együtt a Közösség területére belépő, illetve a közösség területét elhagyó készpénz ellenőrzéséről
szóló, 2005. október 26-i 1889/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtásához szükséges
rendelkezéseket állapít meg.
Varga Mihály s. k.,
 nemzetgazdasági miniszter


text:
2023/2017. (XII. 22.) Korm. határozata a Magyar Rádió Hangarchívumának elhelyezésével összefüggő beruházások előkészítésének a Beruházás Előkészítési Alapból történő támogatásáról.
A Kormány
 1. a fővárosi Palotanegyed kulturális célú fejlesztésének előkészítéséről szóló 1382/2016. (VII. 21.) Korm. határozatban
foglalt célok végrehajtása érdekében egyetért a  Budapest belterület 18848/14 helyrajzi számú, természetben
Budapest III. kerület, Kunigunda útja 64. szám alatti ingatlanon a  Magyar Rádió Hangarchívuma (a továbbiakban:
Hangarchívum) elhelyezésére és működtetésére alkalmas helyszín kialakításának és a  Hangarchívum
átköltöztetésének (a továbbiakban: Beruházás) előkészítésével;
2. a Beruházás előkészítésének kormányzati felelőseként a nemzeti fejlesztési minisztert jelöli ki;
 3. egyetért azzal, hogy a  Beruházás előkészítésének megvalósítója a  Médiaszolgáltatás-támogató és Vagyonkezelő
Alap (a továbbiakban: MTVA) legyen;
 4. a Beruházásnak a  Beruházás Előkészítési Alap felhasználásával kapcsolatos döntési hatáskörökről szóló
222/2017. (VIII. 11.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. rendelet) 2.  § (2)  bekezdés c) és o)  pontja szerinti
előkészítési fázisaira – a  kifizetésekhez kapcsolódó pénzügyi tranzakciós illetékkel és kincstári díjakkal együtt –
összesen 50 000 000 forint forrást biztosít a  Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi
XC. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű
előirányzatok cím, 61. Beruházás Előkészítési Alap alcím terhére azzal, hogy az  előkészítési fázisokat legkésőbb
2018. június 30. napjáig kell megvalósítani;
5. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33.  § (1)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
a Kvtv. 1. melléklet XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 38. Egyéb
feladatok alcímét a 26. Magyar Rádió Hangarchívuma elhelyezése jogcímcsoporttal egészíti ki;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal 6. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a Kvtv. 20. § (5) bekezdése szerinti jogkörében eljárva – a 4. pontban
foglaltak megvalósítása érdekében – gondoskodjon a  Kvtv. 1.  melléklet XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium
fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 61. Beruházás Előkészítési Alap alcím terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet
XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 38. Egyéb feladatok
alcím, 26. Magyar Rádió Hangarchívuma elhelyezése jogcímcsoport javára összesen 50 000 000 forint egyszeri
átcsoportosításáról, a  fel nem használt rész tekintetében a  Beruházás Előkészítési Alapba történő visszafizetési
kötelezettséggel;
Az átcsoportosítás tekintetében:
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal A visszafizetés tekintetében:
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: a 8. pont szerinti jelentés tudomásul vételét követő 15 napon belül
7. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a 4. pont szerinti forrás átcsoportosítását követően kössön támogatási
szerződést az MTVA-val, a 6. pontban meghatározott feltételekkel;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: a forrás átcsoportosítását követően azonnal
8. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy – közgyűjteményi szakmai szempontból – az  emberi erőforrások
miniszterének bevonásával készítsen jelentést a Korm. rendelet 7. § (1) bekezdése szerinti beszámolási kötelezettség
teljesítése érdekében a 4. pontban meghatározott előkészítési fázisok végrehajtásának állapotáról, valamint a forrás
felhasznált összegéről;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
emberi erőforrások minisztere Határidő: a 4. pont szerinti határidő lejártát követő 30 napon belül
 9. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy – közgyűjteményi szakmai szempontból – az  emberi erőforrások
miniszterének bevonásával készítsen előterjesztést a  Kormány részére a  Beruházás megvalósításának kérdésében,
a  kivitelezéshez és az  üzemeltetéshez kapcsolódó feladatok, költségek, forrásigény, ütemezés és felelősök
bemutatásával.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
emberi erőforrások minisztere Határidő: a kiviteli tervek rendelkezésre állását követően azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
19/2010. (XII. 3.) NFM rendelete az egyetemes szolgáltatók részére vételre felajánlott földgázforrás és a hazai termelésű földgáz mennyiségéről és áráról, valamint az igénybevételre jogosultak és kötelezettek köréről.
A földgázellátásról szóló 2008. évi XL. törvény 133. § (1) bekezdés 3. pontjában kapott felhatalmazás alapján, az egyes miniszterek,
valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 89. § (1) bekezdés
b) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § (1) A földgázellátásról szóló 2003. évi XLII. törvény szerinti közüzemi nagykereskedő forrásaival rendelkező kereskedő
(a továbbiakban: volt közüzemi nagykereskedő) az egyetemes szolgáltatók részére vételre felajánlott földgázforrás
költségalapú áráról szóló 3/2010. (VI. 30.) NFM rendelet szerint felajánlott földgázmennyiséget az 1. mellékletben
foglaltak szerint 2011. első és második negyedévére ismételten felajánlhatja vételre az egyetemes szolgáltatónak.
(2) Az (1) bekezdés szerint vételre felajánlható földgáz fajlagos árának meghatározása az 1. melléklet szerinti képlettel
történik.
(3) A volt közüzemi nagykereskedő jogosult a felajánlási áron túlmenően érvényesíteni a földgázpiaci egyetemes
szolgáltatáshoz kapcsolódó árak képzéséről szóló 29/2009. (VI. 25.) KHEM rendelet 2. § (1) bekezdés e) pontjában
meghatározott nagykereskedői árrést, valamint a földgázforrás behozatalához szükséges, osztrák–magyar államhatár
Baumgarten felőli belépési ponti szállítási kapacitás díját.
2. § A földgázellátásról szóló 2008. évi XL. törvény (a továbbiakban: GET) 141/A. § (1)–(3) és (8) bekezdése alapján a volt
közüzemi nagykereskedő által az egyetemes szolgáltatók részére értékesítendő földgázforrás árát és mennyiségét,
továbbá a feleket a 2. melléklet tartalmazza. A földgázforrás mennyiségét a 2. melléklet a földgáztárolóból és
importból származó mennyiségek szerinti bontásban tartalmazza, az importba beleértve a GET 144. § (1) bekezdése
szerinti földgáztermelési és földgázszállítási tevékenységet is ellátó, vertikálisan integrált földgázipari vállalkozás
földgáztermelést végző csoporttagja (a továbbiakban: termelői csoporttag) által a volt közüzemi nagykereskedőnek
értékesítendő, az egyetemes szolgáltatás keretében földgázt vételező felhasználók ellátásához szükséges GET 141/B. §
(1)–(2) bekezdés szerinti földgázt (a továbbiakban: hazai termelésű földgáz).
3. § A hazai termelésű földgáz mennyiségét, annak a GET 107/B. § (3) bekezdése szerinti legmagasabb árát, valamint
a feleket a 3. melléklet tartalmazza.
4. § (1) A napi nominálás során a volt közüzemi nagykereskedőnek a termelői csoporttag részére külön kell megadnia
az egyetemes szolgáltatási célra, valamint a földgáz kereskedelmi célra átveendő földgázmennyiséget. A volt
közüzemi nagykereskedő köteles elfogadni az átadásra kerülő földgázmennyiségre irányuló, a termelői csoporttag
által napi bontásban megadott havi programot – az érvényes szerződés alapján fennálló konzultációs lehetőség
mellett –, továbbá köteles azt a napi nominálás során figyelembe venni. A termelői csoporttag meghatározhatja, hogy
az adott naptári napra nominált földgázmennyiséget melyik földgázmező termeléséből szolgálja ki, figyelembe véve
a kitermelés műszaki lehetőségeit.
(2) Amennyiben az egyetemes szolgáltatás céljára naponta átvett földgáz mennyiség az egyedi szerződésekben szereplő
rugalmasságnál nagyobb mértékben meghaladja a 2. mellékletben meghatározott volt közüzemi nagykereskedő által
az egyetemes szolgáltatók részére értékesítendő vagy a 3. mellékletben meghatározott termelői csoporttag által a volt
közüzemi nagykereskedőnek értékesítendő földgáz mennyiség naptári napokra osztott mértékét, a Magyar Energia Hivatal
(a továbbiakban: Hivatal) által ellenőrzött elszámolás mellett a többletként átvett napi mennyiségért fizetendő díj:
a) –12 °C vagy annál melegebb átlaghőmérsékletű napon a 2. vagy 3. mellékletben meghatározott hatósági ár
150%-a,
b) –12 °C-nál alacsonyabb átlaghőmérsékletű napon a 2. vagy 3. mellékletben meghatározott hatósági ára.
(3) Amennyiben az egyetemes szolgáltató a 2. melléklet 1. és 2. pontjában szereplő földgázt nem az egyetemes
szolgáltatásban vételezők ellátására fordítja, úgy a Hivatal által ellenőrzött utólagos elszámolás mellett ezen
mennyiség tekintetében a 2. melléklet 1. és 2. pontjában meghatározott hatósági ár 150%-át köteles megfizetnie a volt
közüzemi nagykereskedő részére.
(4) Amennyiben a volt közüzemi nagykereskedő a 3. mellékletben szereplő földgázt nem az egyetemes szolgáltatásban
vételezők ellátására fordítja, úgy a Hivatal által ellenőrzött utólagos elszámolás mellett ezen mennyiség tekintetében
a 3. mellékletben meghatározott hatósági ár 150%-át köteles megfizetnie a termelői csoporttag részére.
(5) Amennyiben bármely fél adott negyedévben – a Hivatal felé igazolt módon – az egyetemes szolgáltatásban vételezők
ellátása érdekében vásárol a mellékletekben meghatározott mennyiségen felül földgázt, úgy annak az árszabályozás
során elismert ára a hatósági árral egyezik meg.
5. § A GET 141/A. § (11) bekezdése szerint a 2010. negyedik negyedévére vonatkozó felajánlásra kötelezett volt közüzemi
nagykereskedőt, a felajánlásra jogosult egyetemes szolgáltatót, valamint a vételre felajánlandó földgáz mennyiséget
a 4. melléklet tartalmazza.
6. § (1) Az e rendelet mellékleteiben meghatározott árak az általános forgalmi adót nem tartalmazzák.
(2) A hatósági árszabályozás során az 1. melléklet, a 2. melléklet 1. és 3. pontjában, valamint a 3. mellékletben
meghatározott földgázárak esetében a földgázpiaci egyetemes szolgáltatáshoz kapcsolódó árszabások
megállapításáról szóló 28/2009. (VI. 25.) KHEM rendeletben megállapított USD/Ft árfolyam kerül alkalmazásra.
7. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) Hatályát veszti az egyetemes szolgáltatók részére vételre felajánlott földgázforrás költségalapú áráról szóló 3/2010.
(VI. 30.) NFM rendelet. Dr. Fellegi Tamás s. k.,
nemzeti fejlesztési miniszter


text:
1628/2015. (IX. 8.) Korm. határozata a KEOP-1.1.1/C/13-2013-0004 azonosító számú („A Dél-alföldi Térségi Hulladékgazdálkodási Társulás hulladékgazdálkodási rendszerének fejlesztése eszközbeszerzésekkel” című) és a KEOP-1.2.0/09-112011-0017 azonosító számú („Kisláng Község szennyvízelvezetése és szennyvíztisztítása” című) projekt támogatásának növeléséről.
A Kormány
 1. jóváhagyja a) a KEOP-1.1.1/C/13-2013-0004 azonosító számú, „A Dél-alföldi Térségi Hulladékgazdálkodási Társulás
hulladékgazdálkodási rendszerének fejlesztése eszközbeszerzésekkel” című, és
b) a KEOP-1.2.0/09-11-2011-0017 azonosító számú, „Kisláng Község szennyvízelvezetése és szennyvíztisztítása”
című
projekt támogatásának növelését az 1. melléklet szerint,
 2. hozzájárul az 1. pont szerinti projektek többlettámogatása vonatkozásában a kötelezettségvállaláshoz a 2007–2013
közötti programozási időszak operatív programjai eredményes zárásával összefüggő 2015.  évi feladatokra
vonatkozó cselekvési tervről és a  Nemzeti Stratégiai Referencia Keret 2014.  évi munkatervéről szóló 1051/2014.
(II. 7.) Korm. határozat módosításáról szóló 1014/2015. (I. 22.) Korm. határozat I.8. pontja alapján,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: az 1. melléklet szerint
3. hozzájárul az 1. pont szerinti projektek támogatási szerződésének 1. melléklet szerinti módosításához.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: az 1. melléklet szerint
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
22/2004. (III. 18.) ME határozata helyettes államtitkári juttatások biztosításáról.
A Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról és
felelősségéről szóló 1997. évi LXXIX. törvény 52. §-ának
(2) bekezdése alapján
dr. Kecsmár Ilona, a Miniszterelnöki Hivatal főosztályvezetője részére
— 2004. február 16-i hatállyal — e megbízatása ellátásának időtartamára
helyettes államtitkári illetményt és a helyettes államtitkári
juttatások teljes körét biztosítom.
Dr. Medgyessy Péter s. k.,
miniszterelnök


text:
120/2014. (IV. 8.) Korm. rendelete a nyilvános könyvtárak jegyzékének vezetéséről.
A Kormány a  muzeális intézményekről, a  nyilvános könyvtári ellátásról és a  közművelődésről szóló 1997. évi CXL. törvény
100. § (1) bekezdés e) pontjában kapott felhatalmazás alapján, az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében foglalt feladatkörében
eljárva a következőket rendeli el:
1. § (1) A  kultúráért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter) a  muzeális intézményekről, a  nyilvános könyvtári
ellátásról és a  közművelődésről szóló 1997. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Kultv.) 54.  § (2)  bekezdése alapján,
az e rendeletben meghatározottak szerint vezeti a nyilvános könyvtárak jegyzékét (a továbbiakban: jegyzék).
(2) A  jegyzékre az  a  könyvtár vehető fel, amely teljesíti a  nyilvános könyvtár Kultv. 54.  § (1)  bekezdésében
meghatározott alapkövetelményeit (a továbbiakban: alapkövetelmények) és ellátja a  nyilvános könyvtár Kultv.
55. § (1) bekezdésében meghatározott alapfeladatait (a továbbiakban: alapfeladatok).
(3) A jegyzék a könyvtár alapító okiratával, vagy – az államháztartásról szóló törvény hatálya alá nem tartozó könyvtárak
esetében – a nyilvános könyvtári tevékenység folytatására jogosító okiratával (a továbbiakban együtt: alapító okirat)
egyezően, és a 2. § (3) bekezdése szerinti, a jegyzékbe történő felvétel iránti kérelemben (a továbbiakban: kérelem)
foglaltak alapján tartalmazza a könyvtár
a) nevét, címét, telefonszámát, e-mail címét, honlapjának címét,
b) székhelye szerinti település nevét, KSH- és megyekódját,
c) alapító okiratának keltét,
d) fenntartójának, illetve működtetőjének megnevezését (a továbbiakban együtt: fenntartója),
e) alaptevékenységét (alaptevékenységeit),
f ) vezetőjének nevét,
g) részletes nyitva tartását, valamint
h) ingyenes alapszolgáltatásainak felsorolását.
(4) E rendelet alkalmazásában nyilvános könyvtári tevékenység folytatására jogosító okirat
a) a Kultv. 54. § (3) bekezdésének hatálya alá tartozó könyvtárak esetében a könyvtár alapító okirata,
b) a  Kultv. 54.  § (3)  bekezdésének hatálya alá nem tartozó könyvtárak esetében a  fenntartó alapító okirata és
a  könyvtár szervezeti és működési szabályzata, amelyekből egyértelműen megállapítható, hogy a  könyvtár
a nyilvános könyvtárak rendszerszerű működésében feladatot vállalhat, és ezt a feladatot képes folyamatosan
ellátni, továbbá amely egyértelműen tartalmazza a könyvtár alaptevékenységét (alaptevékenységeit).
2. § (1) A  jegyzék vezetésével kapcsolatos feladatok ellátásában a  3.  §-ban meghatározott módon közreműködik
a Könyvtári Intézet.
(2) A kérelmet a könyvtár fenntartójának a Könyvtári Intézetnek kell benyújtania.
 (3) A  kérelemnek tartalmaznia kell a  fenntartó megnevezését, címét, a  fenntartó székhelye szerinti település KSH- és
megyekódját, valamint a fenntartó nyilatkozatát arról, hogy
a) gondoskodik a könyvtár folyamatos és rendeltetésszerű működéséhez szükséges feltételeinek biztosításáról,
b) a könyvtár megfelel az alapkövetelményeknek,
c) a könyvtár a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló törvény előírásai szerint
megközelíthető,
d) a könyvtár az alapfeladatokat ellátja,
e) a könyvtár a küldetésnyilatkozatát a honlapján közzétette,
f ) a könyvtár a Minősített Könyvtár cím és a Könyvtári Minőségi Díj adományozásáról szóló miniszteri rendelet
alapján kidolgozott könyvtári önértékelés szakmai szempontjait figyelembe véve szervezi a  szolgáltatásait,
vizsgálja a könyvtárhasználók igényeit,
g) a  könyvtár szolgáltatásait – települési önkormányzat által fenntartott könyvtár esetében – beépíti a  helyi
esélyegyenlőségi programba, valamint
h) a könyvtár biztosít-e nemzetiségi könyvtári ellátást.
 (4) A kérelemhez mellékelni kell
a) a könyvtár alapító okiratának vagy a nyilvános könyvtári tevékenység folytatására jogosító okiratának hiteles
másolatát,
b) a könyvtár vezetőjének szakképzettségét igazoló dokumentum másolatát,
c) kimutatást a könyvtári szakemberek számáról,
d) tájékoztatást a  könyvtár kizárólagosan könyvtári szolgáltatások céljaira alkalmas helyiségeinek
alapterületéről (m2), valamint
e) a könyvtár alap- és kiegészítő feladatainak felsorolását.
 (5) A (3) és (4) bekezdés szerinti adatokban történő változás esetén, továbbá a könyvtár alapító okiratának módosítását
követően a megváltozott adatokat, a módosított alapító okirat másolatát a változást követő 30 napon belül be kell
nyújtani a Könyvtári Intézetnek.
3. § (1) A  Könyvtári Intézet a  beérkezett iratokat megvizsgálja abból a  szempontból, hogy azok megfelelnek-e
az  e  rendeletben foglaltaknak, és az  iratok alapján a  könyvtár eleget tesz-e az  alapkövetelményeknek és
az alapfeladatoknak, majd a kérelmet – szakmai javaslatával együtt – a kérelem beérkezésétől számított 15 napon
belül megküldi a miniszternek.
(2) A  Könyvtári Intézet által továbbított dokumentumok és a  Könyvtári Intézet szakmai javaslata alapján a  miniszter
–  a  (4)  bekezdésben meghatározott kivétellel – az  általa vezetett kulturális szakértői névjegyzéken szereplő
könyvtári szakértő bevonásával a számára továbbított dokumentumok és javaslat beérkezésétől számított 60 napon
belül dönt a jegyzékbe való felvételről.
(3) Az  alapkövetelmények és alapfeladatok teljesítését a  miniszter a  (2)  bekezdés szerinti módon, valamint
az  Országos Statisztikai Adatgyűjtési Program adatgyűjtéseiről és adatátvételeiről szóló kormányrendeletnek
megfelelően készült statisztikai jelentések és a könyvtári szakfelügyeletről szóló miniszteri rendelet alapján készült
szakfelügyeleti jelentések figyelembevételével vizsgálja.
(4) A miniszter mellőzi a (3) bekezdés szerinti vizsgálatot
a) a  Minősített Könyvtár cím és a  Könyvtári Minőségi Díj adományozásáról szóló miniszteri rendelet szerinti
Minősített Könyvtár címmel rendelkező könyvtár, valamint
b) a Kultv. 54. § (3) bekezdésével nyilvános könyvtárnak minősített könyvtár
esetében.
4. § (1) A miniszter dönt
a) a jegyzékbe való felvételről,
b) a jegyzéken a 6. § (2) bekezdésében szereplő könyvtár jegyzéken tartásáról,
c) a  jegyzékre való felvétel mellőzéséről, ha a  könyvtár nem teljesíti az  alapkövetelményeket és nem látja el
teljes körűen az  alapfeladatokat, és a  könyvtár fenntartója a  Kultv. 54.  § (5)  bekezdése szerinti felhívásnak
az abban meghatározott, 30 napnál nem rövidebb határidőben nem tett eleget, vagy
d) a jegyzékről való törlésről, ha
da) a  könyvtár nem teljesíti az  alapkövetelményeket és nem látja el teljes körűen az  alapfeladatokat,
és a könyvtár fenntartója a Kultv. 54. § (5) bekezdése szerinti felhívásnak az abban meghatározott,
30 napnál nem rövidebb határidőben nem tett eleget, vagy
db) a Kultv. 54. § (3) bekezdésének hatálya alá nem tartozó könyvtár fenntartója a miniszternek címzett,
a Könyvtári Intézetnek megküldött kérelmével a törlést kezdeményezi.
(2) A  jegyzékből törölt könyvtár a  2.  § szerinti kérelemre újból felvehető a  jegyzékbe, ha teljesíti az  alapkövetelményeket,
és ellátja az alapfeladatokat.
5. § (1) A  miniszter a  mindenkor hatályos jegyzéket a  kormányzati portálon teszi közzé, valamint gondoskodik a  jegyzék
módosításainak a  döntését követően, továbbá kétévente a  teljes jegyzéknek a  Magyar Közlöny mellékleteként
megjelenő Hivatalos Értesítőben történő közzétételéről.
(2) A jegyzéken szereplő könyvtár adatainak bejelentett változását a miniszter a bejelentéstől számított 15 napon belül
módosítja a jegyzéken, és gondoskodik a közzétételről az (1) bekezdésben foglaltak szerint.
6. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő 15. napon lép hatályba.
 (2) A rendelet hatálybalépésével a nyilvános könyvtárak jegyzékének vezetéséről szóló 64/1999. (IV. 28.) Korm. rendelet
alapján vezetett nyilvános könyvtári jegyzék a  rendelet hatálybalépését megelőző napon fennálló, a  kormányzati
portálon rögzített állapot szerinti tartalommal beépül az  e  rendelet alapján vezetett jegyzékbe. A  jegyzékre ezen
a módon felvett könyvtárakat a miniszter a Kultv. 54. § (5) bekezdése alapján e rendelet hatálybalépésétől számított
5 éven belül ellenőrzi, és a 4. § b) pontja vagy a 4. § d) pont da) alpontja szerinti döntést hoz.
(3) A  Minősített Könyvtár cím és a  Könyvtári Minőségi Díj adományozásáról szóló miniszteri rendelet alapján
kidolgozott könyvtári önértékelés szakmai szempontjainak nem teljesítése miatt a könyvtár a jegyzékről csak 2016.
január 1. napjától törölhető.
(4) Hatályát veszti a nyilvános könyvtárak jegyzékének vezetéséről szóló 64/1999. (IV. 28.) Korm. rendelet.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1700/2017. (IX. 22.) Korm. határozata a TOP-6.2.1-15-MI1-2016-00002 azonosító számú („»Családbarát, munkába állást segítő intézmények, közszolgáltatások fejlesztésével« című felhívás keretében, Miskolc, Napraforgó Óvoda infrastrukturális fejlesztése” című) projekt támogatásának növeléséről.
A Kormány
 1. egyetért a  TOP-6.2.1-15-MI1-2016-00002 azonosító számú, „»Családbarát, munkába állást segítő intézmények,
közszolgáltatások fejlesztésével« című felhívás keretében, Miskolc, Napraforgó Óvoda infrastrukturális fejlesztése”
című projekt (a továbbiakban: projekt) támogatásának 1. melléklet szerinti növelésével,
2. egyetért a projekt támogatási szerződésének 1. melléklet szerinti módosításával.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
114/2008. (HK 1/2009.) HM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2006.
évi LVII. törvény 32. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján a honvédelmi tárca kezelése alatt álló állami
ingatlanvagyonnak a Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt.
(a továbbiakban: MNV Zrt.) részére történő átadással kapcsolatos egyeztetések koordinációjára az alábbi
utasítást adom ki: 1. § Az utasítás hatálya a Honvédelmi Minisztériumra (a továbbiakban: HM), a honvédelmi miniszter közvetlen alárendeltségébe tartozó szervezetekre, a miniszter közvetlen
és fenntartói irányítása alá tartozó szervezetekre, a miniszter felügyelete alá tartozó szervezetre, valamint a feladattal érintett katonai szervezetekre terjed ki.
2. § (1) A honvédelmi tárca kezelésében lévő állami ingatlanvagyonnak az MNV Zrt. részére történő átadásával
kapcsolatos egyeztetések előkészítése, lebonyolítása és az
előkészítéshez szükséges koordinációs feladatok végrehajtása érdekében miniszteri biztossá nevezem ki Paulovits László urat, a HM Miniszteri Kabinet politikai főtanácsadóját (a továbbiakban: miniszteri biztos).
(2) A miniszteri biztos e tevékenységét hat hónap időtartamra, 2009. január 1-jével kezdődően látja el.
3. § A miniszteri biztos a honvédelmi tárca kezelése alatt
álló állami ingatlanvagyon MNV Zrt. részére történő átadásával kapcsolatosan:
a) előkészíti és lefolytatja a vagyonátadással összefüggő egyeztetéseket az MNV Zrt. ügyvezetésével, valamint
az érintett közigazgatási szervezetekkel;
b) koordinálja a tevékenységéhez kapcsolódó, ágazati
körbe tartozó döntés-előkészítés folyamatát;
c) folyamatosan tájékoztatja a honvédelmi minisztert és
a HM kabinetfőnököt az egyeztetéseken felmerült, miniszteri hatáskörbe tartozó döntési javaslatokról, kezdeményezi a szükséges vezetői döntések meghozatalát;
d) együttműködik a honvédelmi tárca ingatlanvagyongazdálkodással foglalkozó szervezeteivel.
4. § Ez az utasítás 2009. január 1-jén lép hatályba, és 2009.
július 1-jén hatályát veszti.
Dr. Szekeres Imre s. k.,
honvédelmi miniszter


text:
1965/2013. (XII. 17.) Korm. határozata a 2012. kötelezettségvállalással nem terhelt, valamint a meghiúsulás miatt kötelezettségvállalással nem terhelt előirányzat-maradványok felhasználásáról.
A Kormány a  további intézkedésig fel nem használható, 2012. évi kötelezettségvállalással nem terhelt, valamint
kötelezettségvállalással terhelt, de meghiúsult kötelezettségvállalás miatt kötelezettségvállalással nem terhelt
előirányzat-maradványokból az 1. melléklet szerinti összegeknek
a) az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 152.  §
(5) bekezdésében, valamint a 153. § (1) és (2) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva a  felhasználását
engedélyezi, és
b) az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33.  § (1)  bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
a 2. melléklet szerinti átcsoportosítást rendeli el.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
309/2018. (VII. 9.) KE határozata egyetemi tanári kinevezésről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés c) pontja, valamint a nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény 27. §
(3) bekezdése alapján – az emberi erőforrások miniszterének javaslatára – Dr. Koltay Andrást 2018. július 1. napjával
egyetemi tanárrá kinevezem.
Budapest, 2018. június 29. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök