type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
29/2006. (II. 7.) Korm. rendelete a vízi árufuvarozásról szóló egyes rendeletek hatályon kívül helyezéséről.
A Kormány a víziközlekedésről szóló 2000. évi XLII.
törvény 88. §-a (1) bekezdésének e) pontjában kapott felhatalmazás alapján a következőket rendeli el:
1. § Hatályát veszti
a) a Hajózás Árufuvarozási Szabályzatának módosítá
sáról szóló 23/1960. (V. 8.) Korm. rendelet,
b) a Hajózás Árufuvarozási Szabályzatának módosítá
sáról szóló 5/1968. (I. 27.) Korm. rendelet,
c) a Hajózási Árufuvarozási Szabályzat módosításáról
szóló 21/1978. (III. 31.) MT rendelet,
d) a Hajózási Árufuvarozási Szabályzat közzétételéről
szóló 1/1957. (IV. 20.) KPM rendelet,
e) az egyes miniszteri rendeletek módosításáról szóló
15/1990. (IV. 30.) KöHÉM rendelet 2. §-a. 2. §
Ez a rendelet a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba.
Gyurcsány Ferenc s. k.,
miniszterelnök


text:
1003/2016. (I. 13.) Korm. határozata egyes megyei jogú városok fejlesztési célú támogatásáról.
A Kormány
 1. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény (a  továbbiakban: Áht.) 33.  § (1)  bekezdésében biztosított
jogkörében eljárva elrendeli a  Magyarország 2016. évi központi költségvetéséről szóló 2015. évi C. törvény
(a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet címrendjének a 30. Fejezeti kezelésű előirányzatok
cím, 1. Célelőirányzatok alcím 67. Egyes megyei jogú városok fejlesztési célú támogatása jogcímcsoporttal történő
kiegészítését;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal 2. az Áht. 33. § (2) bekezdésében és a Kvtv. 19. § (2) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva az egyes megyei jogú
városok fejlesztési célú támogatása érdekében 24  000,0 millió forint egyszeri átcsoportosítását rendeli el a  Kvtv.
1.  melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai fejezet, 6. Modern Városok Program támogatása cím terhére,
a Kvtv. 1. melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím,
67. Egyes megyei jogú városok fejlesztési célú támogatása jogcímcsoport javára, az 1. melléklet szerint;
Felelős: belügyminiszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
3. egyetért azzal, hogy a  Miniszterelnökséget vezető miniszter a  2.  pont szerinti költségvetési kiadási előirányzat
terhére
a) a 2. mellékletben meghatározott települési önkormányzat részére az abban meghatározott összegben,
b) a kedvezményezett kötelező vagy önként vállalt helyi közfeladatának ellátását szolgáló, az államháztartásról
szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 1. § 1. pontja szerinti fejlesztési célra
mint támogatott tevékenység (ide nem értve a költségvetési támogatásnak a kedvezményezett működésére
történő felhasználását) a  2015. december 3. és 2017. december 31. napja közötti támogatási időszakban
történő megvalósítására,
c) támogatási igény benyújtása nélkül, támogatási előlegként, egy összegben, támogatói okirat alapján
vissza nem térítendő költségvetési támogatást nyújtson, és a  támogatott tevékenység megvalósulását a  nemzeti
fejlesztési miniszter útján ellenőrizze;
4. egyetért azzal, hogy a Miniszterelnökséget vezető miniszter a 3. pont szerinti költségvetési támogatást a támogatói
okirat kiadását követően haladéktalanul, egy összegben utalja át a kedvezményezett fizetési számlájára;
5. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a  kedvezményezett támogatás felhasználására vonatkozó
beszámolóját ellenőrizze és annak elfogadására vagy elutasítására a  Miniszterelnökséget vezető miniszter részére
javaslatot tegyen;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: a beszámoló benyújtását követő 60 napon belül
6. a Modern Városok Program végrehajtása érdekében szükséges forrás biztosításáról szóló 1885/2015. (XII. 3.)
Korm. határozat 3. pont a)–f ) és h)–n) alpontját visszavonja.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
16/2019. (VI. 6.) ITM utasítása egyes NFM és NGM utasítások hatályon kívül helyezéséről.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontja alapján a következő utasítást adom ki:
1. § Hatályát veszti
1. a Magyar Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal Szervezeti és Működési Szabályzatáról szóló 21/2011. (VI. 24.)
NGM utasítás módosításáról szóló 4/2012. (III. 1.) NGM utasítás,
2. az iparügyekért felelős miniszter szabályozási feladatkörébe tartozó forgalmazási követelmények
tekintetében a  megfelelőségértékelő szervezetek kijelöléséhez kapcsolódó hatósági döntéseket előkészítő
kijelölési bizottságról szóló 14/2012. (VI. 8.) NGM utasítás,
3. a Magyar Kereskedelmi Engedélyezési Hivatal Szervezeti és Működési Szabályzatáról szóló 3/2016. (II. 29.)
NGM utasítás,
4. a légiutas-szállítás rendkívüli feladatainak ellátása fejezeti kezelésű előirányzat felhasználásáról szóló
5/2012. (II. 3.) NFM utasítás,
5. a jogszabályok és közjogi szervezetszabályozó eszközök előkészítéséről, a  más tárcák hatáskörébe tartozó
előterjesztések véleményezésének koordinációjáról és a  felkészítés rendjéről szóló 10/2013. (IV. 11.)
NFM utasítás,
6. a miniszteri biztos kinevezésének visszavonásáról szóló 38/2013. (X. 4.) NFM utasítás,
7. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 20/2014. (V. 23.) NFM utasítás,
8. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 25/2014. (VII. 28.) NFM utasítás,
9. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 26/2014. (VIII. 1.) NFM utasítás,
10. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 30/2014. (IX. 10.) NFM utasítás,
11. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 31/2014. (IX. 16.) NFM utasítás,
12. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 39/2014. (XII. 23.) NFM utasítás,
13. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 3/2015. (II. 20.) NFM utasítás,
14. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 6/2015. (II. 27.) NFM utasítás,
15. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 9/2015. (III. 26.) NFM utasítás,
16. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 13/2015. (IV. 16.) NFM utasítás,
17. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 19/2015. (VI. 8.) NFM utasítás,
18. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 20/2015. (VI. 30.) NFM utasítás,
19. a miniszteri biztos kinevezésének visszavonásáról szóló 21/2015. (VII. 6.) NFM utasítás,
20. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 23/2015. (VII. 21.) NFM utasítás,
21. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 29/2015. (VIII. 25.) NFM utasítás,
22. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 30/2015. (VIII. 31.) NFM utasítás,
23. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 32/2015. (IX. 10.) NFM utasítás,
24. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 35/2015. (XI. 4.) NFM utasítás,
25. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 38/2015. (XII. 4.) NFM utasítás,
26. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 40/2015. (XII. 17.) NFM utasítás,
27. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 42/2015. (XII. 30.) NFM utasítás,
28. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 2/2016. (II. 18.) NFM utasítás,
29. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 3/2016. (III. 4.) NFM utasítás,
30. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 5/2016. (III. 10.) NFM utasítás,
31. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 7/2016. (IV. 7.) NFM utasítás,
32. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 11/2016. (VI. 8.) NFM utasítás,
33. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 13/2016. (VII. 5.) NFM utasítás,
34. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 14/2016. (VII. 21.) NFM utasítás,
35. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 15/2016. (VIII. 12.) NFM utasítás,
36. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 18/2016. (IX. 8.) NFM utasítás,
37. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 19/2016. (IX. 8.) NFM utasítás,
38. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 27/2016. (XII. 16.) NFM utasítás,
39. a Nemzeti Fejlesztési Minisztérium egyes gazdálkodással összefüggő miniszteri utasításainak módosításáról
szóló 28/2016. (XII. 29.) NFM utasítás, 40. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 2/2017. (I. 5.) NFM utasítás,
41. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 3/2017. (I. 5.) NFM utasítás,
42. a Nemzeti Fejlesztési Minisztérium egyes gazdálkodással összefüggő miniszteri utasításainak módosításáról
szóló 4/2017. (I. 18.) NFM utasítás,
43. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 6/2017. (III. 10.) NFM utasítás,
44. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 7/2017. (III. 10.) NFM utasítás,
45. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 8/2017. (III. 24.) NFM utasítás,
46. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 9/2017. (IV. 20.) NFM utasítás,
47. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 12/2017. (VI. 22.) NFM utasítás,
48. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 13/2017. (VI. 22.) NFM utasítás,
49. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 19/2017. (VIII. 7.) NFM utasítás,
50. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 25/2017. (IX. 15.) NFM utasítás,
51. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 26/2017. (IX. 29.) NFM utasítás,
52. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 31/2017. (XII. 28.) NFM utasítás,
53. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 32/2017. (XII. 28.) NFM utasítás,
54. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 2/2018. (II. 28.) NFM utasítás,
55. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 3/2018. (III. 26.) NFM utasítás,
56. a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 4/2018. (III. 29.) NFM utasítás.
2. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Dr. Palkovics László s. k.,
 innovációért és technológiáért felelős miniszter


text:
177/2018. (IV. 27.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII.  törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – Mészáros Ádám
Zoltánt a 2018. május 1. napjától 2021. április 30. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2018. április 18. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1287/2016. (VI. 8.) Korm. határozata egyes állami ingatlanok a Konstantinápolyi Egyetemes Patriarchátus – Magyarországi Ortodox Exarchátus által történő hasznosításával összefüggő feladatokról.
A Kormány
 1. egyetért azzal és támogatja, hogy a  Budapest VIII. kerület, 36563 és 36572/2 helyrajzi számon nyilvántartott,
állami tulajdonú ingatlanok a  Konstantinápolyi Egyetemes Patriarchátus – Magyarországi Ortodox Exarchátus
(a  továbbiakban: Egyház) által ellátandó közfeladatok eredményes megvalósítása érdekében az  Egyház
vagyonkezelésébe, majd később tulajdonába kerüljenek;
2. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy – a  Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zártkörűen Működő
Részvénytársaság (a  továbbiakban: MNV Zrt.) útján – gondoskodjon az  1.  pontban megjelölt ingatlanokra
vonatkozó bérleti, használati jogviszonyok megszüntetéséről, valamint az  ingatlanok jelenlegi használóinak
kiköltöztetéséről;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2017. március 31.
3. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy az  1.  pontban foglaltak végrehajtása érdekében gondoskodjon
az állam és az Egyház közötti, közfeladat-ellátással kapcsolatos megállapodások előkészítéséről és megkötéséről;
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2017. március 31.
4. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a 3. pont szerinti megállapodások megkötését követően – az MNV Zrt.
útján – gondoskodjon az 1. pontban megjelölt ingatlanoknak az Egyház részére történő vagyonkezelésbe adásáról;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2017. június 30.
5. elrendeli az  1.  pontban foglaltak végrehajtása érdekében az  ingatlanoknak az  Egyház részére történő tulajdonba
adását célzó törvényjavaslat előkészítését.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2017. szeptember 30.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
57/2013. (HK 6.) KNBSZ intézkedése „Az elemző-értékelő munka alapjai” című főnökségi kiadvány hatálybaléptetéséről szóló 9/2009. (HK 9.) MK KFH főigazgatói intézkedés hatályon kívül helyezéséről.
A honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint
a különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről
szóló 2011. CXIII. törvény 52. § (1) bekezdése alapján az
alábbi
intézkedést adom ki: 1. Minősítésének megtartása mellett hatályát veszti
„Az elemző-értékelő munka alapjai” című főnökségi kiadvány hatálybaléptetéséről szóló 9/2009. (HK 9.) MK KFH
főigazgatói intézkedés.
2. Az intézkedés hatálybalépést követően „Az elemző-értékelő munka alapjai” című főnökségi kiadvány ha
tálybaléptetéséről szóló 9/2009. (HK 9.) MK KFH főigazgatói intézkedés mellékletét képező, „Az elemző-értékelő
munka alapjai” című, Fnyt: 1103/047. nyilvántartási számú főnökségi kiadványban (a továbbiakban: főnökségi kiadvány) foglaltak nem alkalmazhatók.
3. Az érintettek a főnökségi kiadványokat a Honvédelmi Minisztérium és a Magyar Honvédség Titokvédelmi és
Ügyviteli Szabályzatának 320. pontja alapján a Magyar
Honvédség Geoinformációs Szolgálat részére küldik meg.
4. Felkérem a Honvédelmi Minisztérium és a Magyar
Honvédség felderítő szakbeosztású és elemző-értékelő tevékenységet végző állomány parancsnokait, vezetőit,
hogy gondoskodjanak az intézkedés végrehajtásához
szükséges feltételek biztosításáról.
5. Ez az intézkedés a közzétételét követő napon lép hatályba és a hatálybalépését követő napon hatályát veszti.
Kovács József altábornagy s. k.,
főigazgató


text:
5/2012. (I. 16.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2012. január 11-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva Sz. B., dr. Sch. A., dr. Sch. G. magánszemélyek (a továbbiakban: beadványozók) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Arany J. u. 25.; levélcím: 1357 Budapest,
Pf. 2; fax: 06-1-7950-143).
Indokolás I. A beadványozók 2011. május 23-án aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtották be az Országos Választási Bizottsághoz
az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 2. §-a szerinti
hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy 3 hónapnál hosszabb próbaidőt munkaviszony esetében ne lehessen kikötni?”
Az Országos Választási Bizottság 68/2011. (VI. 24.) számú határozatával megtagadta az aláírásgyűjtő ív
mintapéldányának hitelesítését. Indokolásában foglaltak szerint a népszavazásra feltenni kívánt kérdés a hatályos jogi
szabályozással megegyező szabályozás kialakítását célozza. A Bizottság határozata ellen kifogást nyújtottak be.
Az Alkotmánybíróság eljárása során észlelte, hogy az egyes munkaügyi tárgyú és más kapcsolódó törvények
jogharmonizációs célú módosításáról szóló 2011. évi CV. törvény 7. §-a 2011. augusztus 1. napjával módosította a
Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény 82. § (2) bekezdését. A módosítás következtében a népszavazási
kérdésben, illetőleg a hatályos szabályozásban írt időtartam (a három hónap) egyezősége megszűnt, vagyis az
Országos Választási Bizottság által kifejtett egyértelműségi probléma már nem áll fenn, ezért az Alkotmánybíróság
123/2011. (XII. 2.) számú határozatával a Bizottság hivatkozott határozatát a Ve. 130. § (3) bekezdése alapján
megsemmisítette, és új eljárásra utasította.
Az Országos Választási Bizottság azonban időközben a fenti kérdéssel ugyanazon tartalmú kérdést tartalmazó
aláírásgyűjtő ív mintapéldányát a 145/2011. (IX. 9.) határozatával hitelesítette. Az aláírásgyűjtő ívet az Országos
Választási Iroda vezetője a Ve. 118. § (1) bekezdése alapján 2011. december 2-án hitelesítési záradékkal látta el, mellyel
az aláírásgyűjtés jelenleg is folyamatban van, és azt 2012. április 2. napjáig lehet folytatni.
Az Nsztv. 12. §-a egyértelműen kimondja, hogy ha az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ívet, illetőleg
a kérdést hitelesítette, ugyanazon tartalmú kérdésben nem nyújtható be aláírásgyűjtő ívek újabb mintapéldánya,
illetőleg népszavazás elrendelésére irányuló újabb kezdeményezés.
Az Országos Választási Bizottság erre tekintettel az aláírásgyűjtő ív hitelesítését megtagadja.
II. A határozat az Nsztv. 2. §-án, a 12. §-án, a Ve. 118. § (1) bekezdésén, 156. §-án, a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve.
130. §-ának (1) és (3) bekezdésein alapul.
Dr. Bordás Vilmos s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
1/2008. (V. 30.) KHEM–ÖM együttes rendelete a helyi közforgalmú közlekedés normatív támogatásáról.
A Magyar Köztársaság 2008. évi költségvetéséről szóló
2007. évi CLXIX. törvény 5. számú melléklet 13. pontjában kapott felhatalmazás alapján, a közlekedési, hírközlési
és energiaügyi miniszter feladat- és hatásköréről szóló
133/2008. (V. 14.) Korm. rendelet 1. § a) pontjában, valamint az önkormányzati miniszter feladat- és hatásköréről
szóló 132/2008. (V. 14.) Korm. rendelet 1. § a) pontjában
meghatározott feladatkörünkben eljárva – a pénzügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 169/2006. (VII. 28.)
Korm. rendelet 1. § a) pontjában meghatározott feladatkörében eljáró pénzügyminiszterrel egyetértésben – a következőket rendeljük el:
1. § (1) A központi költségvetés által biztosított támogatást
(a továbbiakban: normatív támogatás) az a helyi közforgalmú közlekedéssel (a továbbiakban: helyi közlekedés)
rendelkező települési önkormányzat (a továbbiakban: önkormányzat) igényelheti, amely az autóbusszal végzett
menetrend szerinti személyszállításról szóló 2004. évi
XXXIII. törvény (a továbbiakban: Atv.) 2. § c) pontjában,
valamint 3. § (4) bekezdés a) pontjában meghatározott
esetekben:
a) helyi közlekedést lebonyolító gazdálkodó szervezetet, illetve költségvetési szervet tart fenn,
b) a helyi közlekedés lebonyolítására a közszolgáltatási
szerződést az önkormányzati, állami vagy egyéb szolgáltatóval megkötötte,
c) a helyi közlekedés lebonyolítására a közszolgáltatási
szerződésnek megfelelő szerződést vagy a koncessziós
szerződést az önkormányzati, állami vagy egyéb szolgáltatóval megkötötte, vagy
d) a tevékenység gyakorlásának jogát koncessziós
szerződés keretében időlegesen átengedte.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott önkormányzat
azon helyi személyszállítási tevékenység után is igényelheti a normatív támogatást, amelyre az Atv. 3. § (4) bekezdés b) pontjában meghatározott, helyi járattal a közigazgatási határon kívül autóbusszal végzett személyszállításra
vonatkozó megállapodás alapján az önkormányzati, állami
vagy egyéb szolgáltatóval a közszolgáltatási szerződést
megkötötte. Ebben az esetben az érintett önkormányzatok
közötti megállapodás szerint történik a támogatás igénylé
se. Az érintett járatokra az önkormányzatok a megállapodás szerinti arányban igényelhetnek normatív támogatást.
(3) A normatív támogatás igénylésének feltétele az önkormányzat – képviselő-testületi határozattal alátámasztott – nyilatkozata arról, hogy
a) a helyi közlekedés működtetéséhez (folyamatos üzemeltetéséhez és eszközfenntartási ráfordításaihoz), valamint fejlesztéséhez (beruházásaihoz) a tárgyévet megelőző évben szolgáltatóként milyen összegű saját forrásból
származó, vissza nem térítendő önkormányzati támogatással járult hozzá, továbbá
b) a helyi közlekedést a tárgyév január 1-jétől december 31-éig folyamatosan fenntartja.
(4) Az önkormányzat akkor is jogosult normatív támogatás igénylésére, ha a helyi közlekedést a tárgyévet megelőző év közben hozták létre, és annak működtetését az önkormányzat a tárgyévben is fenntartja.
2. § (1) A támogatási kérelmet az 1. mellékletben meghatározott tartalommal, a 2. melléklet szerinti, szolgáltatónként
kitöltött adatlappal együtt kell a tárgyév június 20-áig a
Magyar Államkincstár Regionális Igazgatóságának az önkormányzat székhelye szerint illetékes megyei szervezeti
egységéhez (a továbbiakban: Igazgatóság) 2 példányban
benyújtani.
(2) A 2. melléklet szerint kitöltött adatlapnak a hatósági
férőhellyel számított, tárgyévet megelőző évi közlekedési
teljesítményeket tartalmaznia kell. A statisztikai férőhellyel számított tárgyévet megelőző évi közlekedési teljesítmények rendelkezésre állása esetén az adatlapnak azt az
adatot is tartalmaznia kell.
(3) Az Igazgatóság a kérelmet annak előírt tartalmi és
formai teljessége szempontjából ellenőrzi. Hiányos kérelem esetén az Igazgatóság 8 napos határidő tűzésével
hiánypótlásra hívja fel az önkormányzatot.
(4) A formai és tartalmi követelményeknek megfelelő
kérelem egy példányát az Igazgatóság a tárgyév július
5-éig továbbítja a közlekedésért felelős miniszter által
vezetett minisztérium (a továbbiakban: minisztérium) részére.
3. § (1) A Magyar Köztársaság 2008. évi költségvetéséről
szóló 2007. évi CLXIX. törvényben (a továbbiakban: költségvetési törvény) meghatározott éves támogatási keretet
a feltételeknek megfelelően benyújtott támogatási kérelmek és a 2. melléklet szerinti adatlapon közölt adatok alapján, a tárgyévet megelőző évben ténylegesen teljesített
– környezetvédelmi szempontból súlyozott – közlekedési
teljesítmény arányában kell elosztani az egyes közlekedési
üzemágazatok, illetve a következő településkategóriák súlyozott – tárgyévet megelőző évi üzemi szintű – fajlagos
ráfordításai figyelembevételével:
a) főváros és megyei jogú városok,
b) városok, nagyközségek és községek.
(2) Az (1) bekezdés szerint számított normatív támogatás összege
a) önkormányzatonként legfeljebb 25%-kal haladhatja
meg az 1. § (3) bekezdés a) pontjában meghatározott saját
forrású önkormányzati támogatás összegét, és
b) a (3) bekezdésben foglalt kivétellel az önkormányzat
által a helyi közlekedés működtetésének (folyamatos üzemeltetésének és eszközfenntartási ráfordításainak), finanszírozására fordított támogatással együttesen nem haladhatja meg a vasúti, közúti és belvízi közlekedési közszolgáltatás fogalmában benne rejlő kötelezettségek terén a
tagállamok tevékenységéről szóló, 1969. június 26-i
1191/69/EGK tanácsi rendeletben meghatározott elvek
szerint számított, a bevételekkel nem fedezett indokolt
költségek és az ágazatban szokásos ésszerű nyereség
együttes összegét.
(3) Azon önkormányzatok esetében, amelyek a szolgáltatót az Atv. 6. §-ában meghatározott pályázati eljárás
alapján választották ki, a közszolgáltatási kötelezettségek
teljesítéséért járó ellentételezés mértékéig igényelhetnek
normatív támogatást, amely nem eredményezheti a szolgáltató túlfinanszírozását.
4. § (1) A közlekedésért felelős miniszter (a továbbiakban:
miniszter), a helyi önkormányzatokért felelős miniszter,
valamint az államháztartásért felelős miniszter Tárcaközi
Bizottságot (a továbbiakban: Bizottság) hoz létre a normatív támogatás elosztási javaslatának elkészítésére.
(2) A Bizottság működési feltételeit a minisztérium biztosítja. A Bizottság az ügyrendjét az első ülésén fogadja el.
(3) A Bizottság tagjainak száma 9 fő, amelyből 2 főt a
miniszter, 2 főt a helyi önkormányzatokért felelős miniszter, 1 főt az államháztartásért felelős miniszter, 1 főt a környezetvédelemért felelős miniszter, 1 főt Budapest Főváros Önkormányzata és 2 főt az országos önkormányzati
szövetségek delegálnak. A Bizottság elnökét a miniszter
jelöli ki. A Bizottság döntése alapján a Bizottság munkájában az önkormányzatok részéről tanácskozási joggal további delegáltak vehetnek részt.
(4) A Bizottság határozatképes, ha a tagok kétharmada
jelen van. A Bizottság döntéseit nyílt szavazással hozza,
amelyek elfogadásához a jelen lévő tagok többségének támogató szavazata szükséges.
(5) A Bizottság javaslatát a tárgyév augusztus 5-éig a
hatályos jogszabályok, továbbá a 3. §-ban meghatározott
feltételek alapján készíti el. Az e rendeletnek megfelelően
benyújtott kérelmekről – a Bizottság javaslatának figyelembevételével – a miniszter, valamint a helyi önkormányzatokért felelős miniszter együttesen dönt a tárgyév
augusztus 20-áig.
(6) A döntés eredményéről a kérelmet benyújtó önkormányzatot a minisztérium írásban értesíti, továbbá a miniszter, valamint a helyi önkormányzatokért felelős miniszter együttes tájékoztatóban közzéteszi önkormányzatonként és szolgáltatónként a normatív támogatások összegét, valamint a normatív támogatás megállapítása során alkalmazott súlyszámokat. Ha az önkormányzat több gazdálkodó szervezettel áll az 1. § (1)–(2) bekezdése szerinti
jogviszonyban, a normatív támogatást a szolgáltatók részére a pályázati döntés szerinti összegben utalja tovább.
(7) A 3. § (1) bekezdése alapján számított, megítélt támogatás a tárgyév szeptember 20-ától havi egyenlő részletekben történő, az önkormányzatok költségvetési számlájára utalásáról minden hónap 20-áig a helyi önkormányzatokért felelős miniszter által vezetett minisztérium gondoskodik. A normatív támogatást az önkormányzat a szolgáltatónak az önkormányzat költségvetési számlájára történő megérkezésétől számított 8 napon belül továbbutalja.
(8) Az önkormányzat részére az előleggel csökkentett
támogatási összeg kerül átutalásra. Ha a folyósított előleg
meghaladja az önkormányzat részére megítélt támogatási
összeget, az önkormányzatnak a különbözetet a döntéstől
számított 8 munkanapon belül vissza kell fizetnie, ezt
követően a visszafizetés napjáig a különbözetet az álamháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény (a továbbiakban: Áht.) 64/B. §-a szerinti kamattal terheli.
5. § (1) A költségvetési törvény 17. §-a értelmében az odaítélt normatív támogatás csak a helyi közlekedés működtetésének, folyamatos üzemeltetésének és eszközfenntartási
ráfordításainak finanszírozására használható fel.
(2) Ha az önkormányzat a normatív támogatást részben
vagy egészben nem a kérelemben szereplő helyi közlekedési célra használta fel, illetve a támogatás igényléséhez
valótlan adatot szolgáltatott, köteles a nem jogszerűen felhasznált támogatás összegét az Áht. 64/B. §-a szerinti kamattal megnövelve a központi költségvetésnek visszafizetni.
(3) A normatív támogatásból származó működési támogatást a számvitelről szóló 2000. évi C. törvény 77. §
(2) bekezdés d) pontja alapján a szolgáltatónak egyéb bevételként kell elszámolnia.
(4) A támogatott önkormányzat a támogatás rendeltetésszerű felhasználásáról a benyújtott éves költségvetési
beszámolója keretében köteles elszámolni az Igazgatóság
részére.
6. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő 5. napon lép hatályba.
(2) Hatályát veszti a helyi közforgalmú közlekedés normatív támogatásáról szóló 10/2006. (II. 28.) GKM–BM
együtes rendelet. E bekezdés az e rendelet hatálybalépését
követő napon hatályát veszti.
(3) E rendelet alkalmazásában:
a) közlekedési teljesítmény (férőhely-kilométer;
fhkm): az egyes járművek (szerelvények) férőhelyének
(befogadóképességének) és hasznos kilométerének szorzata, több jármű közlekedtetése esetén az előzőek szerint
járművenként számított teljesítmények összege,
b) önkormányzati működési támogatás: a folyamatos
üzemviteli és eszközfenntartási célra a kérelmező önkormányzat által nyújtott önkormányzati támogatás,
c) önkormányzati fejlesztési támogatás: a fejlesztési
célra a kérelmező önkormányzat által nyújtott támogatás.
Dr. Szabó Pál s. k., Dr. Gyenesei István s. k.,
közlekedési, hírközlési önkormányzati miniszter
és energiaügyi miniszter


text:
23/2013. (XI. 6.) MNB rendelete a jegybanki információs rendszerhez elsődlegesen a Magyar Nemzeti Bank alapvető feladatai ellátása érdekében teljesítendő adatszolgáltatási kötelezettségekről.
A Magyar Nemzeti Bankról szóló 2013. évi CXXXIX. törvény 171.  § (1)  bekezdés i)  pontjában foglalt felhatalmazás alapján,
a  Magyar Nemzeti Bankról szóló 2013. évi CXXXIX. törvény 4.  § (6)  bekezdésében meghatározott feladatkörömben eljárva
a következőket rendelem el:
1. § E rendelet hatálya kiterjed a jogi személyre, a gazdasági (termelő, szolgáltató, üzemi, üzleti) tevékenységet folytató
jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetre, ezen jogalanyok gazdasági tevékenységére vonatkozóan, valamint
a  személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény 3.  § 17.  pontja alapján egyéni vállalkozónak minősülő
személyre (a továbbiakban együtt: adatszolgáltatók).
2. § Az  adatszolgáltatók az  1.  mellékletben felsorolt információkat az  ott meghatározott módon, gyakorisággal és
határidőben szolgáltatják a Magyar Nemzeti Bank (a továbbiakban: MNB) részére.
3. § (1) A  szolgáltatandó információkhoz kapcsolódó táblákat és az  azok kitöltésére vonatkozó rendelkezéseket
a 2. melléklet tartalmazza.
(2) Az  információk szolgáltatásához szükséges – a  3.  mellékletben meghatározott – technikai segédleteket az  MNB
e rendelet hatálybalépésével egyidejűleg, a honlapján teszi közzé.
4. § Ez a rendelet 2014. január 1-jén lép hatályba.
5. § A  2013. évre mint tárgyidőszakra vonatkozó, 2014. január 1-jét követően teljesítendő adatszolgáltatásokra
a  jegybanki információs rendszerhez szolgáltatandó információk és az  információt szolgáltatók köréről,
a szolgáltatás módjáról és határidejéről szóló 20/2012. (X. 15.) MNB rendelet szabályait kell alkalmazni.
6. § Hatályát veszti a  jegybanki információs rendszerhez szolgáltatandó információk és az  információt szolgáltatók
köréről, a szolgáltatás módjáról és határidejéről szóló 20/2012. (X. 15.) MNB rendelet.
Dr. Matolcsy György s. k.,
 a Magyar Nemzeti Bank elnöke


text:
158/2012. (VII. 10.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés f) pontja, valamint a Magyarország címerének és zászlajának használatáról, valamint állami
kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18. § (1) bekezdése alapján – a miniszterelnök előterjesztésére –
Magyarország és a Szerb Köztársaság közötti sokoldalú kapcsolatok fejlesztése, a hagyományos baráti és jószomszédi
viszony ápolása érdekében végzett tevékenysége elismeréseként
Dejan Šahoviæ, a Szerb Köztársaság budapesti nagykövete részére a
MAGYAR ÉRDEMREND KÖZÉPKERESZTJE
polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2012. június 26.
Áder János s. k.,
köztársasági elnök


text:
1481/2019. (VIII. 1.) Korm. határozata egyházi közösségi célú beruházás megvalósításának támogatásáról.
A Kormány
 1. támogatja a  Svábhegyi Református Egyházközségnek a  svábhegyi református óvoda, valamint a  kapcsolódó
kiszolgáló létesítmények megvalósítására irányuló szándékát;
 2. felhívja a  pénzügyminisztert, hogy – a  miniszterelnök általános helyettese bevonásával – az  1.  pontban foglalt
cél megvalósítása érdekében a 2020. évben gondoskodjon 944 335 000 forint, továbbá a kifizetéshez kapcsolódó
kincstári díjak fedezetét biztosító költségvetési többletforrás rendelkezésre állásáról a  Magyarország 2020. évi
központi költségvetéséről szóló 2019. évi LXXI. törvény 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti
kezelésű előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím, 30. Egyházi célú központi költségvetési hozzájárulások
jogcímcsoport, 28. Egyházi közfeladatellátási és közösségi célú beruházások támogatása jogcím javára;
Felelős: pénzügyminiszter
a miniszterelnök általános helyettese Határidő: a 2020. évi központi költségvetés végrehajtása során, a felmerülés ütemében
 3. egyetért azzal, hogy az  1.  pont szerinti cél megvalósítása érdekében, a  2.  pont alapján biztosított forrás terhére
a  miniszterelnök általános helyettese a  Svábhegyi Református Egyházközség részére támogatást nyújtson,
a támogatás felhasználásának és elszámolásának részletes feltételeit meghatározó támogatói okirat alapján.
Felelős: a miniszterelnök általános helyettese
Határidő: a 2. pont szerinti forrás rendelkezésre állását követően azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
48/2019. (II. 19.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Vizi Veronikát
a 2019. február 15. napjától 2022. február 14. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2019. február 4. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1252/2015. (IV. 23.) Korm. határozata Magyarország Kormánya és Zalaegerszeg Megyei Jogú Város Önkormányzata közötti együttműködési megállapodás végrehajtásával összefüggő feladatokról.
A Kormány 2015. április 14. napján együttműködési megállapodást (a továbbiakban: Megállapodás) kötött Zalaegerszeg Megyei
Jogú Város Önkormányzatával. A Kormány a Megállapodásban foglaltak eredményes kormányzati végrehajtása érdekében
 1. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy Zalaegerszeg gyorsforgalmi úthálózatba történő bekapcsolása céljából
tegye meg a szükséges intézkedéseket
a) a 76. számú út Balatonszentgyörgy–Fenékpuszta–Keszthely elkerülő szakasz és az  M7 autópálya közötti
szakaszának gyorsforgalmi úttá fejlesztése, illetve megépítése, valamint
b) a Vasvár–Zalaegerszeg gyorsforgalmi útszakasz tervezése
érdekében;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: az a) alpont szerinti gyorsforgalmi út megvalósítására 2018. március 15.
 a b) alpont tekintetében 2017. január 15.
2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, a  nemzeti fejlesztési minisztert és Miniszterelnökséget vezető minisztert,
hogy
a) vizsgálják meg a  város versenyképességének elősegítését szolgáló új logisztikai központ, valamint
tudományos és technológiai park Zalaegerszegen történő kialakításának feltételrendszerét,
b) tegyenek javaslatot a  Kormány részére az  a)  alpontban foglalt fejlesztési programok támogatásának
koncepciójára;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter, a Nemzeti Kutatási, Fejlesztési és Innovációs Hivatal
elnökének bevonásával
Határidő: 2015. szeptember 15. 3. egyetért azzal, hogy jelentős térségi gazdaságfejlesztési és munkahelyteremtő potenciállal rendelkező
befektetési szándék esetén, azzal összefüggésben Zalaegerszeg Megyei Jogú Város Önkormányzatának ezirányú
kezdeményezése alapján meg kell vizsgálni a  város északi ipari területének iparvágánnyal történő bekötési
lehetőségét a vasúthálózatba;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: befektetési szándék felmerülésekor, Zalaegerszeg Megyei Jogú Város Önkormányzat
kezdeményezésére
 4. munkacsoportot alakít intermodális közösségi közlekedési csomópont Zalaegerszegen történő kialakításának
megvizsgálására és a  megvalósítási koncepció kidolgozására az  érintett minisztériumok és Zalaegerszeg Megyei
Jogú Város Önkormányzata képviselőinek bevonásával;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal
5. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert és az  emberi erőforrások miniszterét, hogy tegyenek javaslatot a  Kormány
részére a  Zalaegerszegen kormányzati támogatással megvalósítandó uszodafejlesztési beruházás koncepciójára,
amely keretében a meglévő városi uszoda létesítmény fejlesztésével, illetve bővítésével egy 50 méteres medencét
magában foglaló fedett uszoda létesül;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2015. szeptember 15.
6. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy az  Alsóerdő komplex megújításának, új turisztikai vonzerők
létrehozásának elősegítésére – az  érintett miniszterek és Zalaegerszeg Megyei Jogú Város Önkormányzata
bevonásával – vizsgálja meg az Alsóerdőn tervezett sport- és rekreációs központ kialakításának feltételrendszerét, és
a vizsgálat alapján tegyen javaslatot a Kormány részére a fejlesztési program támogatására vonatkozóan;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 emberi erőforrások minisztere
 földművelésügyi miniszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: 2015. július 31.
7. a Mindszenty József előtt tisztelgő zarándokközpont megvalósítását célzó szakmai koncepció kidolgozására
a) munkacsoportot alakít az  érintett minisztériumok és Zalaegerszeg Megyei Jogú Város Önkormányzata
képviselőinek bevonásával,
b) az a)  alpont szerinti munkacsoportban való részvételre felkéri Zalaegerszeg Megyei Jogú Város
polgármesterét.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
 emberi erőforrások minisztere
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1031/2011. (II. 22.) Korm. határozata a Pesti Vigadó épületének rekonstrukciója kapcsán nyújtandó állami támogatásról.
A Kormány
1. egyetért a Pesti Vigadó épületének újjáépítésével, többfunkciós célú kulturális és művészeti központként való
működtetésével, valamint ennek kiegészítő funkciói számára alkalmas módon való kialakításával, ezért
az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény 38. § (1) bekezdésében biztosított jogkörében elrendeli a Magyar
Köztársaság 2011. évi költségvetéséről szóló 2010. évi CLXIX. törvény XI. Miniszterelnökség fejezet 3. Rendkívüli
kormányzati intézkedések cím terhére 2 230 000 000 forint melléklet szerinti átcsoportosítását a Pesti Vigadó épülete
rekonstrukciójának ütemezett munkáira;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal 2. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a Pesti Vigadó épülete rekonstrukciója további munkáinak kivitelezésére
vonatkozó vissza nem térítendő támogatás nyújtásáról, a támogatás rendelkezésre bocsátásának és felhasználásának
feltételeiről kössön támogatási szerződést a Művészeti és Szabadművelődési Alapítvánnyal;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2011. február 28.
3. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy adjon költségelemzéssel alátámasztott tájékoztatást a Kormány számára
a Pesti Vigadó épületének rekonstrukciója beruházás végrehajtásáról és az abból eredő állami vagyon növekedésről;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2011. szeptember 30.
4. felhívja a nemzeti erőforrás minisztert, hogy a nemzeti fejlesztési miniszterrel, valamint a közigazgatási és igazságügyi
miniszterrel együttműködve dolgozza ki a Pesti Vigadó épületének további hasznosítására vonatkozó intézkedéseket,
és tegye meg a Magyar Művészeti Akadémia létrehozásához a kormányzati oldalról szükséges előkészületeket.
Felelős: nemzeti erőforrás miniszter
nemzeti fejlesztési miniszter
közigazgatási és igazságügyi miniszter
Határidő: 2011. március 31. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
175/2013. (IV. 18.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9. cikk (3) bekezdés k) pontja, valamint a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) és (4) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. oláh katalint
2012. július 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2013. április 5. áder jános s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1181/2010. (IX. 2.) Korm. határozata a nukleáris biztonságról szóló egyezmény szerinti Nemzeti Jelentésről és a részes országok nemzeti jelentéseit megvitató felülvizsgálati értekezleten való magyar részvételről.
A Kormány
1. az 1997. évi I. törvénnyel kihirdetett, a nukleáris biztonságról szóló egyezmény 5. Cikke alapján készített ötödik
Nemzeti Jelentést elfogadja, és egyetért azzal, hogy a Nemzeti Jelentést az Országos Atomenergia Hivatal főigazgatója
a Magyar Köztársaság Nemzeti Jelentéseként továbbítsa a Nemzetközi Atomenergia Ügynökséghez;
2. felhatalmazza az Országos Atomenergia Hivatal főigazgatóját, vagy az általa megbízott személyt, hogy a részes
országok nemzeti jelentéseit megvitató felülvizsgálati értekezleten az Egyezmény szerinti kormányfelhatalmazottként részt vegyen;
3. felhívja a külügyminisztert, hogy a 2. pont szerinti meghatalmazó okiratot kiadja.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
2/2016. (V. 27.) SZTNH utasítása az Oktatási Bizottság tevékenységéről és összetételéről.
A Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala alaptevékenységét jelentő − szellemi tulajdonnal kapcsolatos − képzési tevékenység
szakmai-stratégiai, több főosztályt érintő feladatainak elvégzése elősegítéséhez létrehozott Oktatási Bizottságról a jogalkotásról
szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontja szerinti hatáskörömben eljárva a következő utasítást adom ki:
I. Az utasítás hatálya 1. § (1) Az utasítás személyi hatálya a Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala (a továbbiakban: Hivatal) közszolgálati tisztviselői
közül az Oktatási Bizottság (a továbbiakban: Bizottság) munkájában részt vevőkre terjed ki.
(2) Az utasítás tárgyi hatálya a Bizottság feladataira, összetételére és működésére terjed ki.
II. A Bizottság feladata 2. § (1) A Bizottság a Hivatal vezetését támogató állandó, operatív szerv, amely az Együttműködési és Tájékoztatási Osztály
szellemi tulajdon védelmével összefüggő képzési, szervezési feladatait, illetve a  Hivatal alaptevékenységét érintő
képzési (oktatási és vizsgáztatási) kérdésekben stratégiai tanácsadói, véleményezési, javaslattételi, valamint
koordinációs és ellenőrzési hatáskörrel rendelkezik.
(2) A Bizottság feladatköre különösen:
a) a Hivatal szellemitulajdon-védelmi oktatási stratégiájának előkészítése és vezetői elfogadásra történő
előterjesztése, a stratégia megvalósításának szakmai segítése, valamint ellenőrzése és véleményezése;
b) a Hivatal szellemitulajdon-védelmi oktatási, oktatásfejlesztési, tananyag-fejlesztési tevékenységének
támogatása, szakmai koordinálásban történő közreműködés;
c) a Hivatal szellemitulajdon-védelmi oktatási tevékenységéhez kapcsolódó tananyagfejlesztés támogatása
javaslattétel, valamint a tematika meghatározásában, a szakmai segítségadásban és a véleményezésben való
közreműködés útján;
d) a Hivatal felsőoktatási intézményekkel való együttműködésének elvi jóváhagyása és az  irányítási elvek
meghatározása, a  Hivatal szellemitulajdon-védelmi oktatási tevékenységének a  felsőoktatási képzési
rendszerbe való integrációjának elvi irányítása;
e) a Hivatal felnőttoktatási tevékenységének koordinációjában történő közreműködés;
f ) javaslattétel a  szellemitulajdon-védelmi oktatási, tananyag-fejlesztési tevékenységhez szükséges emberi
erőforrás biztosítása tekintetében;
g) a szellemitulajdon-védelmi oktatási, tananyag-fejlesztési tevékenység értékelése, minőségbiztosítási
támogatása;
h) az Együttműködési és Tájékoztatási Osztály munkájának támogatása oktatási vonatkozású nemzetközi szakmai
együttműködésekben;
i) a Szabadalmi Ügyvivői Kamarával és más szakmai társadalmi szervezetekkel történő képzési együttműködés
elveinek meghatározása, illetve közreműködés az együttműködés gyakorlati megvalósításában;
j) a Hivatal éves oktatási tervének megtárgyalása és véleményezése;
k) a Hivatal – Együttműködési és Tájékoztatási Osztály által elkészített – éves oktatási tevékenységéről szóló
beszámoló véleményezése és felterjesztése a Hivatal elnöke felé.
 (3) A Bizottság éves szakmai tevékenységéről a  tárgyévet követő év január 31. napjáig írásban jelentést készít, és azt
felterjeszti a Hivatal elnöke részére. III. A Bizottság szervezete
A Bizottság összetétele 3. § (1) A Bizottság tagjai:
a) a Bizottság elnöke,
b) a Bizottság titkára és
c) a tagok.
(2) A Bizottság elnökét a Hivatal elnöke külön okiratban bízza meg.
A Bizottság elnöke 4. § (1) A Bizottság elnöke felelős a Bizottság működéséért és feladatainak ellátásáért, valamint a titkárral együttműködve
az éves szakmai beszámoló elkészítéséért.
(2) A  Bizottság elnöke gondoskodik a  Bizottság üléseinek összehívásáról, illetve dönt az  írásbeli döntéshozatal
alkalmazásáról. A Bizottság elnöke jogosult harmadik személyeket (külső szakértőket, így különösen az együttműködő
társadalmi szervezetek képviselőit) is meghívni a Bizottság üléseire. A Bizottság üléseit a Bizottság elnöke vezeti.
(3) A Bizottság elnöke akadályoztatása esetére jogosult a Tájékoztatási és Innovációtámogatási Főosztály vezetőjét vagy
a Bizottság valamely tagját az adott ülés levezetésére felhatalmazni.
A Bizottság titkára 5. § (1) A Bizottság titkára (a továbbiakban: titkár) a Bizottság teljes jogú tagja, akinek külön feladata a Bizottság operatív
működésének biztosítása és a Bizottság elnökének szakmai támogatása.
(2) A  titkár az  összehívott ülés napirendi pontjairól tájékoztatja a  Bizottság tagjait, továbbá az  ülésekről összefoglaló
jegyzőkönyvet készít, melyet megküld a  Bizottság elnökének és tagjainak. Írásbeli döntéshozatal esetén felelős
a döntési eljárás lebonyolításáért.
(3) A  titkár feladatkörét az  Együttműködési és Tájékoztatási Osztály vezetője látja el. A  titkári feladatokat a  titkár
távollétében vagy akadályoztatása esetén a Tájékoztatási és Innovációtámogatási Főosztály vezetője által megbízott
személy látja el.
A Bizottság tagjai 6. § (1) A tagok feladata a Bizottság munkájában való aktív közreműködés, a bizottsági döntések előkészítésének támogatása,
azok meghozatalában történő részvétel.
(2) A  bizottsági tagok az  ülések folyamán, illetve azon kívül javaslattételi, véleményezési és személyenkénti szavazati
jogosultsággal rendelkeznek.
(3) A  tagok kapcsolattartó szerepet töltenek be az  általuk képviselt szervezeti egységek (főosztály, önálló osztály)
és  a  Bizottság között, illetve biztosítják az  operatív együttműködést az  Együttműködési és Tájékoztatási Osztály
és az érintett főosztályok (önálló osztály) között. A tagok az oktatók kijelölésére vonatkozó egyeztetéseket az adott
szakmai főosztályt érintő, de a közszolgálati tisztviselő alapvető munkaköri feladatához nem tartozó, ezért a munkaköri
leírásában nem szerepeltethető oktatói felkérések esetén, szükség esetén a  főosztály vezetőjével történő előzetes
egyeztetés alapján folytatják le.
(4) A  szervezeti egységek (főosztály, önálló osztály) az  oktatás és képzés szervezésével, koordinációjával összefüggő
–  a  Hivatal Szervezeti és Működési Szabályzatában rögzített − feladataikat a  Bizottság tevékenységén keresztül,
a Bizottság tagjaiként delegált munkatársaik révén valósítják meg.
(5) A Bizottság tagjai
a) a Humánpolitikai Önálló Osztály vezetője, valamint
b) a Jogi és Nemzetközi Főosztály,
c) a Szabadalmi Főosztály,
d) a Szerzői Jogi Főosztály, továbbá
e) a Védjegy és Mintaoltalmi Főosztály
vezetői által delegált egy-egy vezető vagy kormánytisztviselő.
(6) A Bizottság tagjának átmeneti akadályoztatása esetén az adott szervezeti egység vezetője (főosztályvezető, önálló
osztály vezetője) alkalmanként a tag helyettesítésére más személyt delegálhat.
IV. A Bizottság működése 7. § (1) A Bizottság szükség szerint, de legalább évente egy alkalommal ülésezik.
 (2) Az  üléseket a  Bizottság elnöke hívja össze. A  Bizottság titkára vagy bármely tagja, illetve a  Hivatal elnöke is
kezdeményezheti a Bizottság elnökénél ülés összehívását vagy valamely ügy, téma megtárgyalását, illetve abban való
döntéshozatalt.
(3) A Bizottság az ülésén vagy az (5) bekezdés szerint ülésen kívül írásban, a leadott szavazatok egyszerű szótöbbségével
dönt valamennyi, a  hatáskörébe tartozó ügyben. Szavazategyelőség esetén az  elnök szavazata dönt. Ha az  elnök
bármely okból nem szavazott, vagy a  szavazásnál tartózkodott, szavazategyenlőség esetén a  javaslatot el nem
fogadottnak kell tekinteni.
(4) A Bizottság munkáját a Bizottság elnöke irányításával és a titkár közreműködésével látja el.
 (5) A Bizottság ülésen kívül írásbeli szavazás alapján is hozhat döntést. Az írásbeli szavazás előkészítése és lebonyolítása
elektronikus levelezőrendszer használatával történik. Ilyen esetben a Bizottság elnökének jóváhagyása után a döntési
javaslatot a titkár küldi meg a Bizottság tagjainak, annak a határidőnek a megadásával, amíg a tagok szavazati jogukat
gyakorolhatják. A döntést az utolsó szavazat titkár e-mailjére történő beérkezésének napján vagy − ha nem minden
tag él a szavazati jogával – a megadott határidő lejártának napjával kell meghozottnak tekinteni. Az írásbeli szavazás
eredményéről a titkár tájékoztatja a tagokat.
(6) A  Bizottság üléseinek állandó meghívottja tanácskozási joggal a  Tájékoztatási és Innovációtámogatási Főosztály
vezetője, akit az (5) bekezdés szerinti írásbeli szavazásról a döntési javaslat és a szavazás eredményének megküldésével
egyaránt tájékoztatni kell.
(7) A  Bizottság akkor határozatképes, ha az  ülésen az  elnök, a  titkár (akadályoztatása esetén a  Tájékoztatási és
Innovációtámogatási Főosztály vezetője által megbízott személy), valamint a tagok közül legalább három fő jelen van,
illetve az írásban meghozott döntéseknél szavazati jogával él.
V. Hatályba léptető rendelkezések 8. § (1) Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
 (2) Hatályát veszti az Oktatási Bizottság tevékenységéről és összetételéről szóló 5/2011. (VI. 10.) SZTNH elnöki utasítás.
 (3) Az  utasítás tartalmi felülvizsgálatáról és aktualizálásáról az  Együttműködési és Tájékoztatási Osztály köteles
gondoskodni. A  felülvizsgálatot legalább háromévente el kell végezni, annak eredményétől függően – szükség
esetén – kezdeményezni kell az utasítás módosítását vagy új utasítás kiadását.
Dr. Bendzsel Miklós s. k.,
 a Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala
 elnöke


text:
42/2012. (XII. 20.) AB határozata a jogi segítségnyújtásról szóló 2003. LXXX. törvény 3. § (3) bekezdés c) pontja alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése az alapvető jogok biztosának jogszabály alaptörvény-ellenességének utólagos
vizsgálatára irányuló indítványa alapján – dr. Dienes-Oehm Egon és dr. Pokol Béla alkotmánybírók különvéleményével –
meghozta a következő határozatot: Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a jogi segítségnyújtásról szóló 2003. évi LXXX. törvény 3. § (3) bekezdés
c) pontja alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisíti. Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi. A jogi segítségnyújtásról szóló 2003. évi
LXXX. törvény 3. § (3) bekezdés c) pontja e határozatnak a Magyar Közlönyben való közzétételét követő napon veszti
hatályát. Indokolás I. Az alapvető jogok biztosa az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 2. §
(3) bekezdése, valamint az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 24. §
(2) bekezdése alapján a jogi segítségnyújtásról szóló 2003. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Jst.) 3. § (3) bekezdés
c) pontjának vizsgálatát és megsemmisítését kezdeményezte az Alkotmánybíróságnál, mert ellentétesnek tartja
az Alaptörvény I. cikk (1) bekezdésével, XV. cikk (2) és (4) bekezdésével, valamint XXVIII. cikk (7) bekezdésével.
1. A Jst. 3. § (3) bekezdés c) pontja kizárja a jogi segítségnyújtás igénybevételét alkotmányjogi panasz esetében
a rászorulók számára, ami az alapvető jogok biztosa szerint ellentétes az állam alapjogvédelmi kötelezettségével és
a jogorvoslathoz való joggal az alábbiak szerint. Az alapvető jogok biztosa azzal érvel, hogy a bárki által, érdekeltség nélkül kezdeményezhető utólagos normakontroll
eljárás megszűnésével az alkotmányjogi panasz az egyéni alapjogvédelem szempontjából rendkívüli jelentőségű,
hiszen a jogalanyok számára az Alaptörvényben foglalt egyes alapjogok érvényesíthetőségét, közhatalommal
szembeni kikényszeríthetőségét jelenti. Az alkotmányjogi panasz kezdeményezése lehetővé teszi az egyén számára,
hogy az Alkotmánybíróságtól, mint „végső fórumtól” kérje az alapjogsérelem (amit akár bírói döntés, akár jogszabályi
rendelkezés okozott) orvoslását. Indokolásul előadja, hogy az Alaptörvény I. cikk (1) bekezdése értelmében az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen
alapvető jogait tiszteletben kell tartani; ezek védelme „az állam elsőrendű kötelezettsége”. Álláspontja szerint
az államnak ez az objektív alapjogvédelmi kötelezettsége azt jelenti, hogy az alanyi jogok kikényszeríthetők,
a jogsérelmek orvosolhatók legyenek. Ennek érdekében az államnak olyan intézményrendszert kell fenntartania,
amely a jogalanyok számára elérhető. Úgy véli, az államnak ez az alapjogvédelmi kötelezettsége sérül azáltal, ha ezek
az intézmények, mint az Alkotmánybíróság is, csak indokolatlan nehézségek árán, vagy egyáltalán nem érhetők el
a jogot érvényesíteni kívánok számára. Az alapvető jogok biztosa szerint az alkotmányjogi panasznak – mivel a konkrét normakontroll egyik esetéről van szó –
jogorvoslati funkciója van, ez különbözteti meg az utólagos normakontrolltól. Habár szerinte az alkotmányjogi panasz
igénybevétele önmagában nem alanyi jog, a jogorvoslathoz való jog részeként értelmezhető, és az állam
alapjogvédelmi kötelezettségével is összefüggésben áll. A törvény az alkotmányjogi panasz befogadhatóságát több
feltételhez köti, melyek közül az egyik a kötelező jogi képviselet előírása. Az alapvető jogok biztosa szerint azonban
a megfelelő garanciák, ellensúlyok nélkül ennek komoly visszatartó ereje lehet, illetve azt eredményezheti, hogy
az érintett nem él panasszal, mert az ezzel járó többletterheket nem tudja viselni – figyelembe véve különösen azt is,
hogy az alkotmányjogi panaszt főszabály szerint hosszú ideje tartó pereskedés előzheti meg.
2. Az alapvető jogok biztosa szerint a Jst. 3. § (3) bekezdés c) pontja sérti az Alaptörvény diszkrimináció tilalmáról szóló
XV. cikk (2) és (4) bekezdését is, ez kimondja azt is, hogy az állam az esélyegyenlőség megvalósulását külön
intézkedésekkel segíti. Indokolásul az Alkotmánybíróság korábban kialakított, szerinte továbbra is irányadónak
tekinthető gyakorlatára, valamint az Alkotmánybíróság által korábban alkalmazott tesztekre hivatkozik, utal arra is,
hogy az Alkotmánybíróság értelmezése szerint nem csak az vezethet hátrányos megkülönböztetéshez, ha azonos
helyzetben levő jogalanyok között tesz a jogalkotó ésszerű indok nélkül különbséget, hanem ennek ellenkezője is,
azaz amikor lényegesen eltérő helyzetben levők esetén a köztük levő különbséget figyelmen kívül hagyják. Szerinte
a jogi segítségnyújtás intézményét azért hozták létre, hogy a rossz anyagi helyzetben levők is megfelelő jogi
képviseletben részesülhessenek (alap)jogaik érvényesítése során, melynek fontos állomása lehet
az alkotmánybírósági eljárás is. A kötelező jogi képviselet előírása az alkotmánybírósági eljárás során mindenkire
egyaránt vonatkozik. A Jst. támadott rendelkezése azonban éppen a rossz szociális helyzetben levőket zárja el
az alkotmányjogi panasz igénybevételétől, ami az indítványozó szerint a vagyoni helyzet alapján hátrányos helyzetbe
hozza azokat, akik nem tudják viselni az „ügyvédkényszerrel” járó költségeket, ugyanakkor lehet, hogy végső
jogorvoslatként éppen az alkotmányjogi panasz állna csak rendelkezésükre. Az alapvető jogok biztosa megemlíti azt
is, hogy az Alkotmánybíróságról szóló T/4424. számú törvényjavaslat eredeti szövege [a tervezet 51. § (4) bekezdése]
tartalmazta, hogy a kötelező jogi képviselet a jogi segítségnyújtásról szóló törvény keretében is biztosítható, ezt
azonban egy módosító indítvány törölte, költségvetési szempontokra hivatkozva.
Álláspontja szerint semmilyen ésszerű indok nem hozható fel arra, hogy a jogalkotó az alkotmányjogi panaszt kivegye
a jogi segítségnyújtás köréből; költségvetési okokra, vagy az állam teherbíró képességére való hivatkozás pedig
semmiképpen sem fogadható el magyarázatként. 3. Az alapvető jogok biztosa végezetül leírja, hogy nincs hatásköre arra, hogy mulasztásban megnyilvánuló
alaptörvény-ellenesség megállapítását kérje, ettől függetlenül felhívja az Alkotmánybíróság figyelmét valamely jogi
szabályozás kapcsán a jogalkotói feladat elmulasztására. Ez esetben a Jst. nem szabályozza az alkotmányjogi panasz
eljárásban igénybe vehető jogi segítségnyújtás lehetőségét és formáit, amit az Alaptörvénnyel ellentétes
mulasztásnak tart. II. 1. Az Alaptörvény érintett rendelkezései:
„I. cikk (1) AZ EMBER sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam elsőrendű
kötelezettsége.” „II. cikk Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz, a magzat életét
a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.” „XV. cikk
(1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.
(2) Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem,
fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy
egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. […] (4) Magyarország az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel segíti.”
„XXVIII. cikk (7) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés
ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.”
2. A Jst. támadott rendelkezése: „3. § (3) Az (1) bekezdés a)–h) pontjaiban foglalt esetben sem lehet támogatást nyújtani
[…] c) alkotmányjogi panasszal kapcsolatban,” III. Az indítvány megalapozott.
1. Az Alkotmánybíróság az alapvető jogok biztosa kezdeményezésére azt vizsgálta, hogy a Jst. 3. § (3) bekezdés c) pontja
alaptörvény-ellenes-e. 1.1. A Jst. megalkotásának indoka – ahogy a törvény preambuluma megfogalmazza – az volt, hogy a szociálisan hátrányos
helyzetben levők számára létrehozzon egy olyan intézményrendszert, amelynek keretében az arra rászorulók
szakszerű jogi tanácsot és jogi képviseletet kaphatnak jogaik érvényesítésére és jogvitáik megoldására.
A Jst. előterjesztői indokolása úgy fogalmaz, hogy „az államnak meg kell teremtenie azt a jogszabályi és intézményes
közeget, amely lehetővé teszi az egyén számára azt, hogy képes legyen érvényesíteni jogainak megsértéséből eredő
igényeit. A bírói jogérvényesítés esetében az állam kötelezettsége ennél fogva nem merülhet ki abban, hogy bírói utat
biztosít a személyek számára jogvitáik rendezésére, de kötelezettsége az is, hogy megteremtse a bírói út igénybe
vételének valóságos lehetőségét. E valóságos lehetőség abban testesül meg, hogy az egyéni jogérvényesítés nem
lehet függvénye az egyén jogi, gyakorlati ismereteinek, illetve anyagi viszonyainak. Az államnak tehát olyan
támogatási rendszert indokolt kiépítenie, amely kompenzálja, kiegyenlíti a jogi ismeretekben vagy az anyagi
lehetőségekben mutatkozó esetleges hiányosságokat; csak az így kialakított feltételrendszer biztosíthatja
a jogérvényesítéshez kapcsolódó alapjogok maradéktalan megvalósulását.” Továbbá: „[a]z állami jogi segítségnyújtás
hatályos intézményei elsődlegesen a bírósági eljárásokhoz kötődnek és a különböző költségkedvezmények és jogi
képviselet formájában vehetik igénybe a segítséget a rászorulók. A jogi segítségnyújtásról szóló törvény az átfogó jogi
segítségnyújtó intézményrendszer kiépítését célozza, amely a hatályos segítségnyújtási formák – a polgári és
büntetőeljárásokhoz kapcsolódó költségkedvezmények, rászorultsági alapon biztosított jogi képviselet – mellett
magában foglalja a bírósági és a hatósági eljárásokon kívüli segítségnyújtást is. A jogalkotót ebben az esélyegyenlőség
alkotmányos elvén alapuló azon állami célkitűzés vezérli, amely szerint törekedni kell mindenféle esélyegyenlőtlenség
kiküszöbölésére: arra, hogy mindazok, akik anyagi, szociális vagy egyéb okokból kifolyólag nem képesek saját jogaik,
jogi lehetőségeik felismerésére, nincsenek abban a helyzetben, hogy jogaikat a bírósági vagy hatósági igény
állapotába juttassák, intézményes keretek között segítséget, támogatást kapjanak. A társadalom olyan hátrányos
helyzetű rétegeinek szánt új jogintézmény létrehozásáról van szó, amely a pozitív diszkrimináció eszközével járul
hozzá az esélyegyenlőtlenségek kiküszöböléséhez, s amely nagy lépést jelent az esélyegyenlőség megteremtése felé.”
A Jst. megkülönbözteti a peren kívüli és a peres eljárásokban történő segítségnyújtást, utóbbinál különválasztva
a polgári és a büntetőügyekben való segítségnyújtást, meghatározza a támogatás formáját és igénybevételének
feltételeit. Peres eljárások esetén a támogatás pártfogó ügyvédi képviselet biztosítását jelenti, melynek költségét
az állam viseli vagy megelőlegezi; más esetekben teljes költségmentességet jelent. A peren kívüli támogatások körébe
a jogi segítő által nyújtott jogi tanácsadás, iratkészítés, beadványszerkesztés, illetőleg – erre vonatkozó
meghatalmazás alapján – valamely ügy irataiba való betekintés (a Jst. szóhasználatában együttvéve: „jogi
szolgáltatás”) tartozik, melynek munkadíját és költségeit az állam előlegezi vagy viseli. A Jst. 3. § (1) bekezdése
határozza meg, milyen esetekben biztosítható jogi segítség a fél számára [a peren kívül nyújtott támogatási formák
körébe sorolja többek között a polgári vagy büntetőeljárásban a rendkívüli jogorvoslati kérelem elkészítéséhez
nyújtott segítséget is, Jst. 3. § (1) bekezdés h) pontja], míg a (3) bekezdés felsorolja azokat az eseteket, melyekben
a támogatás kizárt, ide sorolva – többek között – az alkotmányjogi panaszt is. A Jst. indokolása szerint az utóbbi körbe
azok az esetek tartoznak, melyeknél a fél más módon segítséget kaphat, vagy pedig a támogatás biztosítása nem
tartozik a segítségnyújtást esetleg igénylő jogviszonyok körébe (ezeket az indokolás nem részletezi, de láthatóan
az alkotmányjogi panaszt is ide tartozónak tekinti). 1.2. 2012. január 1-jén hatályba lépett az új Abtv., amely az Alkotmánybíróságról szóló korábban hatályban volt 1989. évi
XXXII. törvényhez képest új szabályként tartalmazza – többek között – a kötelező jogi képviselet előírását
az Alkotmánybíróság előtti panasz-eljárások során [Abtv. 51. § (2) bekezdés]. A kötelező jogi képviselet bevezetésének
indoka részben az Alkotmánybíróság hatáskörének átalakulása, azaz az új típusú – ún. valódi – alkotmányjogi panasz
bevezetése volt, a bárki által kezdeményezhető utólagos absztrakt normakontroll (actio popularis) megszüntetésével
párhuzamosan. Az új Abtv. lehetővé teszi az egyedi ügyben alkalmazott jogszabály Alaptörvénnyel való
összhangjának felülvizsgálatán túl azt is, hogy az Alkotmánybíróság az egyedi ügyben hozott bírói döntés
Alaptörvénybe ütközését is megvizsgálja, valamint kivételesen az Alkotmánybíróság eljárása irányulhat jogszabály
alaptörvény-ellenességének vizsgálatára bírói döntés nélkül is, amennyiben a jogsérelem a jogszabály alkalmazása
vagy hatályosulása folytán következett be. A bírósági határozatok alkotmányossági vizsgálatának lehetővé tétele, valamint általában véve az új típusú (ún. valódi)
alkotmányjogi panasz bevezetése indokolja a kötelező jogi képviseletet (ún. „ügyvédkényszert”). Ez ugyanakkor
nyilvánvalóan a panaszosok érdeke is, hiszen az alkotmányjogi problémák szakszerű megfogalmazása számukra is
nagyobb esélyt ad panaszuk befogadására és sikerére. 2. Az alapvető jogok biztosa indítványában nem vitatja a kötelező jogi képviselet bevezetésének alkotmányosságát;
kizárólag azt kifogásolja, hogy az alkotmányjogi panasz esetében a jogi segítségnyújtás lehetőségének kizárásával
a szociálisan hátrányos helyzetben levők eleshetnek az alkotmányjogi panasz lehetőségétől, miközben bizonyos
esetekben ez az egyetlen hatásos (sikerrel kecsegtető) jogorvoslat.
IV. 1. Az alapvető jogok biztosa szerint a Jst. 3. § (3) bekezdés c) pontja sérti az Alaptörvény XV. cikk (2) és (4) bekezdéseit, amely
a diszkrimináció tilalmáról szól, illetve előírja, hogy az állam az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel
segíti. Indokolásul az Alkotmánybíróság korábban kialakított, szerinte továbbra is irányadónak tekinthető gyakorlatára,
valamint az Alkotmánybíróság által korábban alkalmazott tesztekre hivatkozik, valamint utal arra is, hogy az
Alkotmánybíróság értelmezése szerint nem csak az vezethet hátrányos megkülönböztetéshez, ha azonos helyzetben
levő jogalanyok között tesz a jogalkotó ésszerű indok nélkül különbséget, hanem ennek ellenkezője is, azaz amikor
lényegesen eltérő helyzetben levők esetén a köztük levő különbséget figyelmen kívül hagyják.
2. Az Alkotmánybíróság a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában állást foglalt az Alaptörvény hatálybalépése előtt hozott
döntései további alkalmazhatóságáról, a következőképpen: „[a]z Alkotmánybíróság feladata az Alaptörvény védelme.
Az Alkotmánybíróság az újabb ügyekben felhasználhatja azokat az érveket, amelyeket az Alaptörvény hatálybalépése
előtt hozott korábbi határozata az akkor elbírált alkotmányjogi kérdéssel összefüggésben tartalmazott, feltéve, hogy
az Alaptörvény konkrét – az előző Alkotmányban foglaltakkal azonos vagy hasonló tartalmú – rendelkezései és
értelmezési szabályai alapján ez lehetséges. Az Alkotmánybíróság az egyes hatásköreiben eljárva alkotmány-értelmezést végez, akkor is, ha ez nem elvont, mint
az Abtv. 38. § (1) bekezdése szerinti hatáskörben, hanem jogszabály vagy bírói döntés vizsgálatához kapcsolódik.
Az egyes intézményekről, alapelvekről és rendelkezésekről kialakított értelmezése a határozataiban található meg.
Az Alkotmánybíróságnak azokra az alapértékekre, emberi jogokra és szabadságokra, továbbá alkotmányos
intézményekre vonatkozó megállapításai, amelyek az Alaptörvényben nem változtak meg alapvetően, érvényesek
maradnak. Az előző Alkotmányon alapuló alkotmánybírósági döntésekben kifejtett elvi jelentőségű megállapítások
értelemszerűen irányadók az Alaptörvényt értelmező alkotmánybírósági döntésekben is. Ez azonban nem jelenti
az előző Alkotmányon alapuló határozatokban kifejtettek vizsgálódás nélküli, mechanikus átvételét, hanem az előző
Alkotmány és az Alaptörvény megfelelő szabályainak összevetését és gondos mérlegelést kíván. Ha az összevetésnek
az az eredménye, hogy az alkotmányjogi szabályozás változatlan vagy jelentős mértékben hasonló, az átvételnek
nincs akadálya. Másrészt az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén
éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül
hagyását kell indokolni.” {22/2012. (V. 11.) AB határozat, Indokolás [41]}.
3. Az Alaptörvény XV. cikke egyaránt tartalmazza az általános egyenlőségi szabályt [(1) bekezdés], és az alapjogok
egyenlőségét, illetve a diszkrimináció tilalmát [(2) bekezdés]. Az általános egyenlőségi szabály az Alkotmányban
kifejezetten nem szerepelt; az Alkotmánybíróság gyakorlata ezért ezt az alkotmányos demokráciában elengedhetetlen
szabályt az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése és az Alkotmány 54. § (1) bekezdése együttes értelmezéséből vezette le.
[21/1990. (X. 4.) AB határozat, ABH 1990, 73.] Az Alkotmánybíróság érvelése szerint az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében
biztosított emberi méltóság joga – mint a 70/A. § (1) bekezdésben említett alapvető jogok legalapvetőbbike –
szükségképpen magában foglalja az egyenlően kezelés követelményét a jogrendszer minden normájával szemben.
Az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdése az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésével tartalmilag azonos rendelkezés;
az Alaptörvény továbbá tartalmazza az Alkotmány 54. § (1) bekezdésével az emberi méltóságot tekintve egyező
II. cikket. E kettő összekapcsolása továbbra is elfogadható, amennyiben az általános egyenlőség követelménye
a minden embert megillető méltóságból következik; erre azonban nincs minden esetben szükség, mert
az Alaptörvény külön szabályban rögzíti a törvény előtti egyenlőséget. Ezzel együtt a törvény előtti egyenlőség
lényegi tartalma változatlanul – az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlatával egyezően – az emberek egyenlő
méltósága. Az Alaptörvény emberi méltóság klauzulája ugyanis kizárja a törvény előtti egyenlőség eltérő
értelmezését, egyben továbbra is meghatározza tartalmát. Az Alaptörvény alapján tehát az összefüggés az emberi méltóság (Alaptörvény II. cikk) és az egyenlőség (Alaptörvény
XV. cikk) között továbbra is fennmaradt, annak ellenére, hogy az Alkotmányból hiányzó és az Alkotmánybíróság
idézett gyakorlatában kialakított általános egyenlőségi szabály most kifejezetten szerepel az Alaptörvény XV. cikk
(1) bekezdésében. Az általános egyenlőségi szabály így az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésére alapozható. Ez dogmatikai egyszerűsítés,
miközben – a fentiek szerint – a szükségszerű kapcsolat az egyenlő méltóság (Alaptörvény I. cikk és II. cikk) és a törvény
előtti tartalmi egyenlőség között változatlanul fennáll, mert az egyenlőség végső alapja az egyenlő méltóság.
Ezért az általános egyenlőségi szabály alkalmazásának dogmatikájában – pl. a csoportképzés vizsgálatában –
a mondottak szerint változtatás nem indokolt, az Alkotmánybíróság gyakorlata továbbra is irányadó.
Megállapítható tehát, hogy az alapvető jogok biztosa által hivatkozott alaptörvényi rendelkezések és a 2012. január
1-je előtt hatályban volt Alkotmány rendelkezései változatlan tartalommal fenntartják az egyenlőség általános, nem
csak az alapjogokra kiterjedő – vagy ahogy az Alkotmánybíróság gyakran nevezte: a „jogegyenlőség” – követelményét
és a hátrányos megkülönböztetés tilalmát. Ezért az Alkotmánybíróság az általános egyenlőségi szabállyal kapcsolatos
eddigi gyakorlatát – a fentebb idézett 22/2012. (V. 11.) AB határozat szerint – a jelen ügyben irányadónak tekintette.
V. 1. Az Alkotmánybíróság egyenlőséggel kapcsolatos gyakorlata szerint az azonos szabályozási koncepción belül adott,
homogén csoportra nézve eltérő szabályozás a diszkrimináció tilalmába ütközik, kivéve ha az eltérésnek ésszerű, kellő
súlyú alkotmányos indoka van, azaz nem önkényes [pl. 21/1990. (X. 4.) AB határozat, ABH 1990, 73.].
Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint nem tekinthető viszont az Alkotmány 70/A. §-ába ütköző hátrányos
megkülönböztetésnek, ha a jogi szabályozás különböző tulajdonságokkal bíró alanyi körre eltérő rendelkezéseket
állapít meg, mert alkotmányellenes megkülönböztetés csak összehasonlítható – azonos csoportba tartozó – személyi
körben lehetséges. „Hátrányos megkülönböztetés akkor áll fenn, ha a szabályozás lényeges eleme tekintetében nem
azonos az alanyok elbírálása, jogaik és kötelezettségeik meghatározása. Nem lehet viszont hátrányos
megkülönböztetésről beszélni akkor, ha a jogi szabályozás eltérő alanyi körre állapít meg eltérő rendelkezéseket.”
[8/2000. (III. 31.) AB határozat, ABH 2000, 56, 59.]
2. A vizsgált esetben ez azt jelenti, hogy a Jst. 3. § (3) bekezdés c) pontjával a jogalkotó megkülönböztetés nélkül mindenkit
kizár az alkotmányjogi panasz készítésekor a jogi segítségnyújtásból. A csoportképző tulajdonságok azonossága
(„homogenitása”) azonban csak látszólagos, hiszen a segítségnyújtás kizárása éppen azok jogorvoslati (alkotmányjogi
panaszhoz való) jogát lehetetleníti el, akik miatt a Jst. megalkotásra került: a szociálisan hátrányos helyzetben levőkét.
Az alkotmányjogi panasz jogi szabályozása időközben megváltozott. A Jst. megalkotásakor az alkotmányjogi panaszt
bárki jogi képviselet nélkül benyújthatta, azonban ez 2012. január elsejével, a „valódi” alkotmányjogi panasz
bevezetésével megszűnt, ettől kezdve alkotmányjogi panasz – szűk kivétellel [lásd: Abtv. 51. § (3) bekezdés] – csak jogi
képviselő útján nyújtható be. Az alkotmányjogi panaszok kihagyása a Jst. hatálya alá tartozó jogi szolgáltatások közül az Abtv. hatálybalépése
(2012. január 1.) előtt alkotmányosan elfogadható volt, a szabályozás változásával kétféle egyenlőtlenség jött létre,
a következők szerint. 3. Egyrészt az alkotmányjogi panaszbeadványok és az egyéb, szintén kötelező ügyvédi (jogi képviselői)
közreműködéssel készülő iratok – tehát az iratokat készíttető emberek – között. Az előbbiekhez nem, a többihez
viszont igénybe vehető jogi segítségnyújtás. Vagyis, aki alkotmányjogi panaszt kíván előterjeszteni, nem kaphat jogi
segítséget, míg számtalan más, az alkotmányjogi panaszhoz sokban hasonló, szintén tisztán jogi kérdésekkel
foglalkozó beadványok, például polgári vagy büntetőeljárásban rendkívüli jogorvoslatok (különösen a kötelező jogi
képviselethez kötött felülvizsgálati kérelem) elkészítéséhez [Jst. 3. § (1) bekezdés h) pont] igen.
Másrészt a szabályozás változásával szükségképpen társadalmi esélykülönbség alakult ki az alapjogaikban sértett
– vagy magukat annak tartó – emberek között: aki képes igénybe venni jogi szolgáltatást, előnyösebb helyzetbe kerül,
mint aki erre nem képes. Az utóbbi nem is fordulhat az Alkotmánybírósághoz, mert beadványa alapján – az Abtv. 55. §
(3) bekezdés, valamint az Ügyrend 24. § (3) bekezdés d) pontja, valamint (5) és (6) bekezdése szerint – az eljárás
lefolytatására nincs lehetőség. Így azonos alapjogsérelem esetén az egyik csoportba tartozónak van, a másikba
tartozónak nincs esélye sérelme orvoslására. Mindkét megkülönböztetés alkotmányossága az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdése szerinti – fentebb elemzett –
általános egyenlőségi szabály szerint ítélendő meg. Az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlatában a hasonló esetekben
azt vizsgálta, hogy a szabályozás szerinti eltérő kezelésnek – itt: a jogi segítségnyújtás lehetőségének, illetve hiányának
– van-e ésszerű, alkotmányos indoka, igazolja-e az eltérést az igénybe vett jogi szolgáltatások eltérő jellege.
Az Alkotmánybíróság szerint ilyen ésszerű indok nincs. Az alkotmányjogi panasz a mindenkit megillető alapvető jogok
védelmére szolgáló eszköz. Ez akkor is igaz, ha az alkotmányjogi panasznak objektív alkotmány(alaptörvény)védelmi
szerepe is van, mivel a sikeres alkotmányjogi panasz az alapjogokat korlátozó normák megsemmisítését eredményezi,
és ezzel mindenkire kiható hatálya van. Az alkotmányjogi panasz minden lényeges tulajdonságban hasonló
a felülvizsgálati kérelemhez, így a kettő közötti megkülönböztetésnek alkotmányos indoka nincs.
Megállapítható tehát, hogy a Jst. vizsgált szabálya az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésébe ütközik.
VI. Az alapvető jogok biztosa szerint a kifogásolt szabály az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdésével is ellentétes.
Az előző pontban alkotmányos mérceként szolgáló, az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésén alapuló alkotmányos
egyenlőségi szabálytól különbözik az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdésében található szabály, amely megfelel
az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésének. E rendelkezés jelentése az Alaptörvényben részben eltér az Alkotmányétól,
mivel az Alkotmányban az 54. § (1) bekezdéssel együtt betöltött híd szerepe az általános egyenlőségi szabály
megalapozásában a IV. pontban kifejtettek miatt megszűnt. Az XV. cikk (2) bekezdése az alapjogok („alapvető jogok”) tekintetében tiltja a felsorolt a szempontok szerinti
megkülönböztetést. Ennyiben szorosan összefügg az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdésével, amely az alapjogok
korlátozásának feltételeit tartalmazza. Ebben az ügyben nem szükséges a két rendelkezés viszonyának kimerítő
tisztázása; elegendő annyi, hogy a XV. cikk (2) bekezdése az alapvető jogok korlátozását nem az I. cikk
(3) bekezdésében felsorolt szempontoktól – szükségesség, arányosság stb. – teszi függővé, hanem ettől függetlenül,
vagy ezzel együtt, pusztán a személyek (mint jogalanyok) közötti különbségtétel (megkülönböztetés) alapján tiltja.
A XV. cikk (2) bekezdése nyílt felsorolást tartalmaz, azaz nem kimerítő. Megállapítható azonban, hogy
a rendelkezésben említett tulajdonságok – faj, szín, nem, fogyatékosság, társadalmi származás stb. – az egyén
megváltoztathatatlan tulajdonságai, amelyeket nem tud befolyásolni. Joggal ide sorolható a vallás, vagy politikai és
más vélemény is, mert ezek az egyén számára önazonossága (személyisége) elválaszthatatlan részét alkotják, és mint
ilyenek nem változtathatók tetszőlegesen. Az egyén vagyoni helyzete természetesen változhat, de a közelebbi
vizsgálat megmutatja, hogy az Alaptörvény az egyén számára kedvezőtlen – és adott esetben önerőből nem
változtatható – vagyoni viszonyokon alapuló megkülönböztetést tiltja. Az egyén megváltoztathatatlan – saját elhatározásától nem függő, többnyire eleve adott – tulajdonságain alapuló
megkülönböztetés a jogi megkülönböztetés legsúlyosabb esete, a diszkrimináció. Az ilyen megkülönböztetés
a XV. cikk (2) bekezdése alapján általában tilos, ezért minden ilyen megkülönböztetés az általános egyenlőségi
szabályhoz képest szigorúbb vizsgálatot követel. Ilyen megkülönböztetésnek tekintendő, ha a jogszabály alapján
képzett azonos tulajdonságú csoportok az egyén megváltoztathatatlan tulajdonsága szerint különböznek egymástól.
Ha egy jogszabály nőknek megtiltja a mozdonyvezetést, akkor ez a szabály a foglalkozás szabad gyakorlása
alapjogának alkotmányellenes korlátozása, mert egy alapvető jogot egy változatlan tulajdonság alapján korlátoz.
Ez alkotmányellenes a korlátozás alkotmányosságának az I. cikk (3) bekezdésében előírt részletes vizsgálata nélkül.
A XV. cikk (2) bekezdésében foglalt tilalom kiterjeszthető a teljes jogrendszerre, mert az ott felsorolt diszkriminatív
megkülönböztetések nemcsak az alapvető jogok védelmi körébe tartozó jogszabályokban, hanem bármely
jogszabályban előfordulhatnak. Joggal feltételezhető, hogy az Alaptörvény értékrendje szerint ezek
a megkülönböztetések akkor is tilosak, ha nem az alapvető jogok védelmi körébe eső tárgyakat szabályozó
jogszabályok tartalmazzák. A tilalom ugyanis nem az alapvető jogok egyenlőségét szolgálja, amelyet az I. cikk és
az Alaptörvény más rendelkezései különben is biztosítanak, hanem éppen az ott megjelölt (változatlan) tulajdonságok
szerinti megkülönböztetést tiltja. Ebből következik, hogy az ilyen megkülönböztetés igazolhatósága a nem alapjogok tekintetében is különleges
szigorúsággal vizsgálandó. Az alkotmányjogi panasz esetében az alapvető jogok biztosa szerint vagyoni helyzet szerinti megkülönböztetést is
eredményez a Jst. kifogásolt szabályozása. A vagyoni helyzet szerinti megkülönböztetés valóban fennáll, mivel
a mindenkire egyenlően érvényes ügyvédkényszer másként érinti azokat, akik az ügyvédi munkadíj (az ügyvédekről
szóló 1998. évi XI. törvény 9. §) megfizetésére képesek, és akik nem. Ez a megkülönböztetés a jogi szabályozás egyenes
következménye. A vizsgált megkülönböztetés – a fentebb kifejtettek szerint – tekinthető a XV. cikk (2) bekezdésébe ütköző
megkülönböztetésnek, mert a XV. cikk (2) bekezdése szerint Magyarország az alapvető jogokat – többek között – vagyoni
helyzet szerinti megkülönböztetés nélkül biztosítja. Az alkotmányjogi panasz az alapvető jogok védelmére szolgáló
eszköz lévén, az alapvető jogokkal esik egy tekintet alá, ezért nem tekinthető alkotmányosnak az alkotmányjogi panasz
kizárása a „szociálisan hátrányos helyzetben levők” számára biztosított jogi segítségnyújtásból, ahogyan a Jst. 3. §
(3) bekezdés c) pontja teszi. A kötelező jogi képviselet alkotmányosságának elfogadása mellett a mindenkit
megkülönböztetés nélkül megillető alapjogokban való egyenlőség csak akkor biztosítható, ha az alkotmányos jogokban
esett sérelem orvoslására szolgáló alkotmányjogi panasz eljárásban is mindenki egyenlően érvényesítheti jogait. Ezt
szolgálja az Abtv. rendelkezése is arról, hogy az eljárás illetékmentes (Abtv. 54. §). Igaz, az Abtv. ugyane szabálya szerint az
eljárás során felmerült költségeket – így a kötelező jogi képviselet díját is – az indítványozó maga viseli. Ennek
következtében a rosszabb anyagi helyzetben levők – akik nem, vagy csak aránytalan áldozattal képesek az ügyvédi
költségeket megfizetni – nem tudnak élni az alkotmányjogi panasz nyújtotta külön, a legalapvetőbb jogok védelmére
szolgáló jogorvoslat lehetőségével, ami ezáltal vagyoni helyzeten alapuló megkülönböztetést eredményez. Hasonló
esetekben ezt a Jst. ellensúlyozza, az alkotmányjogi panasznál azonban nem.
Az Alkotmánybíróság szerint a támadott jogszabályi rendelkezés azzal vált alaptörvény-ellenessé, hogy
az alkotmányjogi panasz jellege, illetve benyújtásának feltételei megváltoztak, ugyanakkor a jogalkotó nem
módosította ennek megfelelően a Jst.-t. Erre annál is inkább szükség lett volna, mert az Alaptörvény XV. cikk
(4) bekezdésében megfogalmazott kötelezettségnek megfelelően a jogalkotónak az esélyegyenlőség megvalósulását
külön intézkedésekkel kellene segítenie. Az V. és VI. pontban foglaltak következtében a vizsgált szabályozás az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdésével is
ellentétes, ezért az Alkotmánybíróság a Jst. 3. § (3) bekezdés c) pontját az Alaptörvény XV. cikk (1) és (2) bekezdésébe
ütközése miatt megsemmisítette. VII. 1. Az alapvető jogok biztosa arra is hivatkozott, hogy a támadott rendelkezés a jogorvoslathoz való jogot korlátozza.
Az Alkotmánybíróságnak – eddigi gyakorlatának megfelelően [30/2000. (X. 11.) AB határozat, ABH 2000, 202.;
51/2004. (XII. 8.) AB határozat, ABH 2004, 679.] – a Jst. 3. § (3) bekezdés c) pontjának más alkotmányos okból való
megsemmisítése miatt az Alaptörvény I. cikk (1) bekezdésével, valamint XXVIII. cikk (7) bekezdésével kapcsolatos
alaptörvény-ellenességét már nem kellett vizsgálnia. VIII. Az alapvető jogok biztosa indítványában végül utalt arra, hogy az Abtv. 46. § (1) bekezdése alapján ha az
Alkotmánybíróság hatáskörei gyakorlása során folytatott eljárásában a jogalkotó általi mulasztással előidézett
alaptörvény-ellenesség fennállását állapítja meg, a mulasztást elkövető szervet – határidő megjelölésével – felhívja
feladatának teljesítésére. Az alapvető jogok biztosa úgy véli, hogy a Jst. nem szabályozza az alkotmányjogi panasz eljárásban igénybe vehető
jogi segítségnyújtás lehetőségét és formáit. Az Alkotmánybíróság szerint nincs mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenesség, mert a Jst. szabályai
az alkotmányjogi panaszra vonatkozó kivétel megsemmisítésével értelemszerűen alkalmazandók lesznek az alkotmányjogi
panaszra, mint a peren kívüli támogatási formák (jogi szolgáltatások) körébe tartozó beadvány benyújtására is.
IX. Az Abtv. 41. § (1) bekezdése értelmében ha az Alkotmánybíróság a hatályos jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés
alaptörvény-ellenességét megállapítja, a jogszabályt vagy jogszabályi rendelkezést teljesen vagy részben
megsemmisíti. Az Abtv. 45. § (1) bekezdése érelmében a megsemmisített jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés
az Alkotmánybíróság megsemmisítésről szóló határozatának a hivatalos lapban való közzétételét követő napon veszti
hatályát, és e naptól nem alkalmazható. A határozat Magyar Közlönyben való közzététele az Abtv. 44. § (1) bekezdésén alapul.
Budapest, 2012. december 18. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
132/2014. (XI. 19.) ME határozata főiskolai tanár kinevezéséről.
A nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény 27.  § (3)  bekezdésében foglalt jogkörömben – az  emberi
erőforrások miniszterének előterjesztésére –
dr. Nagy Editet – 2014. december 1-jei hatállyal –
főiskolai tanárrá kinevezem. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
49/2012. (XI. 16.) KüM közleménye a tanúvédelem terén történő együttműködésről szóló multilaterális Megállapodás kihirdetéséről szóló 2012. LXXVII. törvény 2. és 3. §-ának hatálybalépéséről.
A 2012. évi LXXVII. törvénnyel a Magyar Közlöny 2012. június 27-i, 78. számában kihirdetett, a tanúvédelem terén
történő együttműködésről szóló multilaterális Megállapodás 15. cikk (1) bekezdése a hatálybalépésről az alábbiak
szerint rendelkezik: „A jelen Megállapodás a második megerősítő, elfogadási vagy jóváhagyási okmány letétbe helyezését követő második
hónap első napján lép hatályba az első két értesítést megküldő Szerződő Fél között.”
A második letétbe helyezés időpontja: 2012. október 3.
A hatálybalépés időpontja: 2012. december 1. A fentiekre tekintettel, összhangban a 2012. évi LXXVII. törvény 4. § (3) bekezdésével megállapítom, hogy a Magyar
Közlöny 2012. június 27-i, 78. számában kihirdetett, a tanúvédelem terén történő együttműködésről szóló
multilaterális Megállapodás kihirdetéséről szóló 2012. évi LXXVII. törvény 2. és 3. §-a 2012. december 1-jén, azaz
kettőezer-tizenkettő december elsején lép hatályba. Martonyi János s. k.,
külügyminiszter


text:
307/2016. (IX. 2.) KE határozata állampolgárság visszavonással történő megszüntetéséről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés i)  pontja, valamint a  magyar állampolgárságról szóló 1993. évi
LV.  törvény 9.  §-a alapján – a  belügyminiszter BM/12550-2/2016. számú előterjesztésére – Petrecka Okszána
(születési neve: Őcsák  Okszána Zoltánivna; más átírással: Petretska Oksana; születési hely, idő: Nagyszőllős
[Szovjetunió],1968. október 24.) magyar állampolgárságát visszavonom.
Budapest, 2016. augusztus 20. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1308/2012. (VIII. 23.) Korm. határozata Magyarország Kormánya és a Lett Köztársaság Kormánya között a minősített adatok cseréjéről és kölcsönös védelméről szóló egyezmény szövegének végleges megállapításáról.
A Kormány 1. egyetért Magyarország Kormánya és a Lett Köztársaság Kormánya között a minősített adatok cseréjéről és kölcsönös
védelméről szóló egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) bemutatott szövegével;
2. felhatalmazza a közigazgatási és igazságügyi minisztert, vagy az általa kijelölt személyt az Egyezmény bemutatott
szövegének – a megerősítés fenntartásával történő – végleges megállapítására;
3. felhívja a külügyminisztert, hogy az Egyezmény szövegének végleges megállapításához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki; 4. elfogadja az Egyezmény kihirdetéséről szóló törvénytervezetet, és elrendeli az Egyezmény szövegének végleges
megállapítását követően annak az Országgyűléshez történő benyújtását. A törvényjavaslat előadójának a Kormány
a közigazgatási és igazságügyi minisztert jelöli ki. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök