text:
426/B/2008. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság a sportról szóló 2004. évi
I. törvény 5. § (1) bekezdés első mondata, 5. § (6) bekezdése és 7. § (1) bekezdése alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
2. Az Alkotmánybíróság a sportról szóló 2004. évi
I. törvény egészével összefüggésben lévő mulasztásban
megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítványt elutasítja.
3. Az Alkotmánybíróság az indítványt egyebekben
visszautasítja. I n d o k o l á s
I. 1. Az indítvány benyújtója utólagos normakontroll iránti kérelemmel fordult az Alkotmánybírósághoz, amelyben
kérte, hogy a sportról szóló 2004. évi I. törvény (továbbiakban: Stv.) egyes szakaszainak alkotmányellenességét az
Alkotmánybíróság az indítványában részletezett okok miatt állapítsa meg és semmisítse meg a támadott jogszabályhelyeket.
1.1. Az indítványozó előadta, hogy álláspontja szerint
az Stv. 5. § (6) bekezdése sérti az Alkotmány 13. § (1) és
(2) bekezdéseit, valamint a tulajdonhoz való jog alkotmányellenes korlátozása miatt az Alkotmány 8. § (1) és
(2) bekezdéseibe is ütközik. Véleménye szerint ugyanis
az, hogy a sportoló a támadott szakasz értelmében ingyenesen kell átengedje játékjogát a vele szerződésben lévő
sportszervezetnek, sérti a sportoló tulajdonhoz való jogának részét képező rendelkezési jogot. Véleménye szerint
az Alkotmány 13. § (2) bekezdése értelmében itt teljes,
azonnali és feltétel nélküli kártalanításra volna szükség,
ennek hiányában a sportoló játékjogának ingyenes átengedése a hivatkozott alkotmányos rendelkezésekbe ütközik.
1.2. Indítványa tartalma szerint (bár számszerűleg nem
jelöli meg a támadott szakaszt) az indítványozó az Stv. 5. §
(6) bekezdésével kapcsolatban mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet észlel az alábbiak szerint.
Előadja, hogy a Polgári Törvénykönyvről szól 1959. évi
IV. törvény (továbbiakban: Ptk.) 13/A. §-a alapján a „kiskorú még a gyámhatóság jóváhagyásával sem tehet érvényesen olyan jognyilatkozatot, amellyel ajándékoz, idegen
kötelezettségért megfelelő ellenérték nélkül felelősséget
vállal, vagy amellyel jogokról ellenérték nélkül lemond.”
Az indítványozó szerint ebből a rendelkezésből következik, hogy kiskorú (sportoló) a játékjogáról is csak ellenérték fejében mondhat le. Véleménye szerint „semmiféle
összhang sincs a két törvény [a Ptk. és az Stv.] között.” Álláspontja szerint a sportszervezet a kiskorú játékjogának
átengedéséért a kiskorú sportolónak ellenértéket kellene
fizessen. Az ily módon hiányos tartalmú jogszabályi
rendelkezés szerinte az indítványában említett alkotmányos szakaszok sérelmét okozó mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet jelent.
1.3. Az indítványozó szerint az Stv. 7. § (1) bekezdése
az Alkotmány több cikkelyét is sérti.
1.3.1. Alkotmányosan „aggályosnak” és az Alkotmány
70/A. § (1) bekezdését sértőnek véli az indítványozó az
Stv. 7. § (1) bekezdését, mivel annak értelmében a sportszerződést kötött sportoló a szerződés időtartama alatt kizárólag az érintett sportszervezet előzetes írásbeli hozzájárulásával vagy költségtérítés ellenében igazolhat máshova. A nem sportszerződés, hanem sportegyesületi tagság
keretében sporttevékenységet folytató személyekre azonban ilyen megkötés nem vonatkozik, ilyen esetben az el
igazolásért költségtérítés nem kérhető. Az indítványozó
szerint az eltérő szabályozás hátrányos megkülönböztetést
valósít meg a sportszerződés, illetve a tagsági jogviszony
alapján sportoló személyek kötött.
1.3.2. Az Alkotmány 63. § (1) bekezdésében nevesített
egyesülési jog sérelmét látja az indítványozó abban, hogy
az Stv. 7. § (1) bekezdése értelmében a sportszerződést kötött sportoló nem gyakorolhatja szabadon egyesülési jogát,
mivel csak a sportszervezete előzetes írásbeli engedélyével csatlakozhat más sportszervezethez.
1.3.3. Az indítványozó véleménye szerint az Stv. 7. §
(1) bekezdése vonatkozásában Alkotmány 70/D. §
(1)–(2) bekezdései is sérülnek. Alkotmányjogi érvelést
nem vonultat fel, pusztán annyit emel ki, hogy a „versenyszerű sportolás is ebbe a kategóriába [a legmagasabb testi
és lelki egészséghez való jogba] tartozik.”
1.3.4. Az indítványozó álláspontja szerint az Stv. 7. §
(1) bekezdése sérti a „sportoláshoz való jogot”, amellyel
kapcsolatban a Legfelsőbb Bíróságra hivatkozva rögzíti,
hogy az „alkotmányjogi értelemben is fontos személyiségi
jognak minősül, amelynek megsértése önmagában is kártérítést eredményezhet”.
2. Kiegészítő indítványában az indítványozó az alábbiakat adta elő.
2.1. Álláspontja szerint az Stv. 5. § (4) bekezdés a) pontjával kapcsolatban kétszeresen is mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség állapítható meg. Az Stv. 5. §
(4) bekezdése értelmében az amatőr sportoló nem részesülhet a sportszervezetétől származó díjazásban, akár tagsági, akár szerződéses viszony áll fenn közöttük. Bizonyos
juttatásokat azonban az Stv. kivesz a díjazás ezen fogalma
alól. Az Stv. 5. § (4) bekezdés a) pontja értelmében nem
minősül díjazásnak (egyebek között) „az amatőr sportoló
felkészüléssel és versenyzéssel összefüggő indokolt és
igazolt költségeinek megtérítése, illetve az ezzel kapcsolatos természetbeni juttatás”. Az indítványozó szerint az,
hogy az itt nevesített költségtérítés alsó és felső határa nem
került törvényileg meghatározásra, az Alkotmányba ütközik. Konkrét alkotmányos szakaszt az indítványozó nem
jelölt meg.
2.2. A pozitív megkülönböztetés hiánya miatt az Alkotmány 70/A. § (1) és (3) bekezdésének sérelmét látja az indítványozó abban, hogy a tagsági viszonyban, valamint
a sportszerződéssel sportoló amatőr versenyzők között
a jogalkotó nem valósított meg pozitív diszkriminációt a
sportszerződéses viszonyban lévő személyek javára. Álláspontja szerint a sportszerződés keretében sportoló amatőr versenyzők „jobbak”, mint a tagsági jogviszonyban
sportoló személyek, élsportolók, ezért szerinte kiemelten
kellene az államnak támogatnia az ilyen személyeket. Véleménye szerint az, hogy az Stv.-ben nincsenek olyan szabályok, amelyek ezt a két csoportot megkülönböztetik
(például díjazásban részesíthetővé tennék a sportszerződés
keretében sportolókat) és a szerződéses amatőr sportolókat
előnyben részesítik, mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet eredményez. 2.3. Az indítványozó támadja az Stv. 5. § (1) bekezdését
is, mivel az álláspontja szerint a többféle értelmezési lehetőség miatt az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe ütközik. Az
indítványozó szerint ez a rendelkezés értelmezhető úgy is,
hogy valaki vagy sportegyesület keretében annak tagjaként, vagy nem tagként, hanem a sportegyesülettel kötött
sportszerződés alapján végez amatőr sportolói tevékenységet. Álláspontja szerint sportszerződéses jogviszony
esetén tagdíj nem szedhető. Az indítványozó álláspontja
szerint azonban előfordul, hogy sportszerződés keretében
sportoló személytől is követel tagdíjat az egyesület.
2.4. Az egész Stv. vonatkozásában fennálló mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet lát az indítványozó abban, hogy az Stv. nem rendelkezik arról, hogy
egy adott sportegyesületnél amatőr sportolóként eltöltött
meghatározott idő után az ilyen személynek profi (hivatásos) sportolói szerződést kellene felajánlani. E vonatkozásban az indítvány konkrét alkotmányos szakasz sérelmére nem hivatkozik.
2.5. Az indítványozó kérte, hogy az Alkotmánybíróság
kötelezze a jogalkotót arra, hogy a sportszerződéses viszonyban sportoló gyerekek esetében törvény határozza
meg, hogy milyen összegű ellentételezés jár nekik sportolói tevékenységük ellenértékeként.
II. 1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezései:
„8. § (1) A Magyar Köztársaság elismeri az ember sért
hetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége.
(2) A Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra és
kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja
meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja.”
„13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
(2) Tulajdont kisajátítani csak kivételesen és közérdekből, törvényben szabályozott esetekben és módon, teljes,
feltétlen és azonnali kártalanítás mellett lehet.”
„63. § (1) A Magyar Köztársaságban az egyesülési jog
alapján mindenkinek joga van a törvény által nem tiltott
célra szervezeteket létrehozni, illetőleg azokhoz csatlakozni.”
„70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve
az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más
vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni,
születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
(…) (3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.”
„70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek
joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki
egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem,
az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint
az épített és a természetes környezet védelmével valósítja
meg.”
2. Az Stv. indítvánnyal érintett rendelkezései:
„5. § (1) Amatőr sportoló sportegyesület keretében tag
ként, illetve sportszerződés alapján, sportvállalkozás keretében pedig kizárólag sportszerződés alapján sportolhat.
Sportiskola tanulója és az iskolai sportkör tagja a tanulói
jogviszony alapján minősül amatőr sportolónak.”
„5. § (4) Az amatőr sportoló sporttevékenységéért attól
a sportszervezettől, amellyel az (1) bekezdés szerint tagsági vagy szerződéses jogviszonyban áll, valamint más természetes és jogi személytől díjazásban nem részesülhet.
Ha a sportszövetség szabályzata a sportág jellegére és a
nemzetközi szövetség követelményeire tekintettel másként nem rendelkezik, nem minősül ilyen díjazásnak,
a) az amatőr sportoló felkészüléssel és versenyzéssel
összefüggő indokolt és igazolt költségeinek megtérítése,
illetve az ezzel kapcsolatos természetbeni juttatás”
„5. § (6) A tagsági viszony, illetve a sportszerződés létrejöttével az amatőr sportoló játékjogának használatát e
jogviszony fennállásának időtartamára sportszervezetének
ingyenesen átengedi.”
„7. § (1) Ha az amatőr sportoló sportszerződés alapján
sportol, e szerződés fennállásának időtartama alatt csak a
sportszervezete előzetes írásbeli hozzájárulásával igazolhat át másik sportszervezethez. A sportszervezet a hozzájárulás megadását költségtérítés fizetéséhez kötheti.”
III. Az indítvány nem megalapozott. 1. Az Alkotmánybíróság elsőként az Stv. 5. § (6) bekezdése ellen felhozott érveket vizsgálta meg.
1.1. Az indítványozó utólagos normakontroll keretében
kéri vizsgálni az Stv. 5. § (6) bekezdését, mivel az amatőr
sportoló játékjogának ingyenes átengedése szerinte a tulajdonhoz való alkotmányos alapjogot korlátozza, azonban e
korlátozásra nem az Alkotmány 13. § (2) bekezdésében
rögzített körülmények biztosításával kerül sor. A korlátozás ekkénti megnyilvánulásában az Alkotmány 8. §
(1)–(2) bekezdésének sérelmét is látja.
Az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy az
Stv. szerinti játékjog az Alkotmány tulajdonhoz való jog
védelmét nevesítő 13. §-ának hatálya alá esik-e. Az Stv.
77. § f) pontja definiálja a játékjogot. E szerint a játékjog a
sportoló sporttevékenységéhez fűződő fizikai és szellemi
képességei sporttevékenység keretében történő felhasználásának joga. A játékjog személyhez fűződő, vagyoni értékű jog, elidegenítése és megterhelése semmis. [Stv. 9. §
(5) bek.]
Az Alkotmánybíróság 17/1992. (III. 30.) AB határozatában kimondta, hogy az Alkotmány és az alkotmányos
jogrendszer megfelelő védelemben részesíti az Alkotmányban meg nem jelenő, egyéb nevesített jogokat is.
A vagyoni jogok alkotmányos védelme az Alkotmánynak
a tulajdonjogot oltalmazó rendelkezéseiből [Alkotmány
9. § (1) bekezdés, 13. § (1) bekezdés] következik. (ABH
1992, 104, 108.) Az Alkotmánybíróság ennek megfelelően
az Alkotmány tulajdonvédelemmel kapcsolatos rendelkezéseit olyan alapjognak tekinti, amelyet mind az Alkotmánybíróság, mind a bíróságok az egyéb dologi jellegű
vagyoni jogok védelmére is alkalmazhatnak.
A 64/1993. (XII. 22.) AB határozat rögzítette, hogy az
Alkotmány a tulajdonjogot, mint az egyéni cselekvési autonómia hagyományos anyagi alapját részesíti alapjogi védelemben. (ABH 1993, 373, 380.). Az Stv. fogalomrendszerének értelmében vett játékjog a sportoló egyéni cselekvési autonómiájának anyagi alapja lehet bizonyos körülmények esetén. A játékjog ugyanis valójában a sportoló
munkaerejének felhasználási joga, azaz a sporttevékenységet űző személy potenciális megélhetési forrása feletti
rendelkezési jog. Az Stv. fogalomrendszerében sportoló
az, aki sporttevékenységet végez. Versenyszerűen sportoló (azaz versenyző) az a személy, aki a sportszövetség által
kiírt, szervezett vagy engedélyezett versenyeken, vagy
versenyrendszerben vesz részt. A versenyző lehet amatőr
vagy hivatásos sportoló. Hivatásos sportolónak minősül az
a személy, aki jövedelemszerzési céllal foglalkozásszerűen folytat sporttevékenységet. Minden más versenyző
amatőr sportolónak minősül. [Stv. 1. § (1)–(4) bek.].
Amatőr sportoló sporttevékenységet sportegyesület keretében annak tagjaként vagy a sportegyesülettel kötött
sportszerződés alapján végezhet, ezen felül, sportvállalkozással kötött sportszerződéses jogviszonyban is sportolhat. A sportszerződés határozza meg a sportszervezet és az
amatőr sportoló jogviszonyának kereteit. A sportszerződés
az Stv. 5. § (2) és (4) bekezdései értelmében a Ptk.
474–483. §-ai szerinti, az Stv.-ben szabályozott eltérésekkel működő ingyenes megbízási szerződés, mivel ennek
alapján a megbízott a jogviszonyban végzett tevékenységéért a megbízótól díjazásban nem részesülhet. Ebben a
jogviszonyban az amatőr sportoló, mint megbízott, sporttevékenységet végez a sportegyesület (sportvállalkozás)
mint megbízó utasítása szerint és érdekeinek megfelelően.
A sportegyesület (sportvállalkozás) tehát végeredményben a szerződés alapján jogosultságot szerez az amatőr
sportoló sporttevékenységének irányítására, megszerzi a
sportoló fizikai és szellemi képességeinek sporttevékenység keretében történő felhasználására való jogot, azaz az
amatőr sportoló játékjogát. Összefoglalva: a sportoló ré
széről az ingyenes megbízási szerződés alapján fennálló
kötelezettségeinek teljesítése a játékjog ingyenes átengedésében nyilvánul meg, így valósul meg a sportoló képességeinek a megbízó utasítása szerinti, és annak érdekében
történő felhasználása. A sportszerződésben a felek rögzítik egyebek között az amatőr sportoló kötelezettségeit
(szakmai tevékenységét megfelelő szakmai színvonalon, a
megbízó sportszervezet céljainak megfelelőn végzi, részt
vesz az edzéseken, edzőtáborokban, képzéseken, a megbízó szervezet utasításainak megfelelően vesz részt vagy
nem vesz részt versenyeken, aláveti magát az orvosi vizsgálatoknak, betartja a sportszervezet házirendjét stb.), valamint a megbízó sportszervezetet terhelő szolgáltatásokat
(az amatőr sportoló számára a sporttevékenység eredményes kifejtéséhez szükséges szakmai, személyi, tárgyi,
pénzügyi feltétel biztosítása, adott esetben a sportoló jutalmazása, továbbtanulásának támogatása stb.) A fentieken
túl a szerződés rendelkezik a felek jogviszonyának időtartamáról, a szerződés megszűnésének eseteiről is.
Megjegyzi az Alkotmánybíróság, hogy a sportszerződés
ingyenessége nem jelenti azt, hogy a sportegyesület az
amatőr sportolónak semmilyen szolgáltatást nem nyújt. Az
ingyenes megbízási szerződés következtében ugyanis az
amatőr sportoló – a megbízási jogviszonyra tekintettel, de
nem a szolgáltatás ellentételezéseképpen – jelentős, az
egyesület számára értelemszerűen anyagi megterhelést jelentő támogatást kap az egyesülettől. A sportszervezetnek
biztosítania kell a sportolás személyi és tárgyi feltételeit:
edzőket alkalmaz, biztosítja a sportoláshoz szükséges
helyszínt, sportfelszerelést, sportruházatot ad a sportolóknak, „neveli” az amatőr sportolókat. Emellett a sportszervezet az Stv. alapján jogosult arra, hogy az amatőr sportoló
felkészüléssel és versenyzéssel összefüggő indokolt és
igazolt költségeit megtérítse, illetve ezzel kapcsolatos természetbeni juttatásban részesítse őt, továbbá eredményességi elismerést (pénzbeli elismerés, érem, ajándéktárgy
stb.) adjon neki [Stv. 5. § (4) bek. a)–b) pontok].
Az indítványozó által támadott Stv. 5. § (6) bekezdése
kizárólag az amatőr sportolókra vonatkozik. Az amatőr
sportoló törvényi definíciójából, valamint a reá vonatkozó
törvényi szabályozásból – amely szerint játékjoga átengedéséért pénzt nem kérhet – egyértelmű, hogy az amatőr
sportoló a versenyzést – a sporttevékenységet – nem foglalkozásszerűen, jövedelemszerzési célból űzi, még akkor
sem, ha az Stv. 5. § (4) bekezdése szerint egyes, ott nevesített juttatásokban részesülhet. Ennek megfelelően a sportoló sporttevékenységéhez fűződő fizikai és szellemi képességei sporttevékenység keretében történő felhasználásának jogát az amatőr sportoló jellemzően nem egyéni
cselekvési autonómiája anyagi alapjának megteremtése érdekében gyakorolja.
Mindennek megfelelően az amatőr sportoló játékjoga
nem élvezi az Alkotmány 13. §-ában nevesített tulajdonhoz való jog védelmét, alkotmányjogi értelemben ezzel az
alapjoggal nem hozható összefüggésbe. Az alkotmányjogilag értékelhető összefüggés hiánya az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az indítvány elutasítását eredmé
nyezi. [698/B/1990. AB határozat, ABH 1991, 716–717.;
35/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994, 197, 201.;
720/B/1997. AB határozat, ABH 1998, 1005, 1007.;
380/D/1999. AB határozat, ABH 2004, 1306,
1313–1314.]
Megjegyzi az Alkotmánybíróság, hogy sportszerződés
két, a szerződési szabadságuk tudatában lévő magánjogi
jogalany között jön létre. A szerződés megkötésére az
amatőr sportoló a vonatkozó szabályozás ismeretében vállalkozik, a játékjog ideiglenes, ellenérték nélkül való átengedésének kötelezettségéről a szerződés megkötése előtt
már tudomása van.
Az Alkotmánybíróság a fentiek okán az Stv. 5. § (6) bekezdése vonatkozásában az utólagos normakontrollra irányuló indítványi elemet elutasította.
1.2. Az indítványozó álláspontja szerint az Stv. 5 §
(6) bekezdése nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely
alapján a kiskorú amatőr sportoló játékjogát csak ellenérték fejében ruházhatja át és emiatt mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség áll fenn. Az indítványozó
ezen elem kapcsán indokolásként előadta, hogy a Ptk.
13/A. §-a és az Stv. sérelmezett szabályai között nincsen
összhang, mivel a Ptk. 13/A. § alapján a kiskorú még a
gyámhatóság jóváhagyásával sem tehet érvényesen olyan
jognyilatkozatot, amellyel ajándékoz, idegen kötelezettségért megfelelő ellenérték nélkül felelősséget vállal, vagy
amellyel jogokról ellenérték nélkül lemond. Ennek következtében véleménye szerint egy kiskorú amatőr sportoló
vonatkozásában az összes, indítványában említett alkotmányos szakasz „sérülhet”. Jelezte továbbá, hogy a fentiek
miatt az Stv. jelenlegi – hiányos szabályai – alapján létrejövő, ellenérték nélküli játékjog-átengedést tartalmazó
szerződések mind „alkotmányjogilag semmisek”.
Az indítványozó érvei alkotmányjogilag nem értékelhetőek. Nem adta elő, hogy a beadványban említett alkotmányos szakaszok ezen esetleges mulasztás következtében
miért sérülnének. Az Alkotmánybíróság ezért az indítványt ebben a vonatkozásban, mint érdemi elbírálásra alkalmatlant, az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször módosított és
egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü. határozat (ABK 2009. január, 3., továbbiakban: Ügyrend) 29. §
d) pontja alapján visszautasította.
2. Az Alkotmánybíróság ezt követően az Stv. 7. §
(1) bekezdése ellen felhozott indítványozói kifogásokkal
foglalkozott.
2.1. Az Alkotmánybíróság elsőként az Alkotmány
70/A. § (1) bekezdésének sérelmét állító indítványozói álláspontot vizsgálta meg. Az indítványozó szerint az, hogy
a sportegyesületi tagság keretében, illetve a sportszerződés alapján sportoló amatőr sportolók vonatkozásában eltérés van az átigazolás „költségei” között, sérti a diszkrimináció tilalmának alkotmányos szabályát.
Az Alkotmánybíróság az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdését elemezve 9/1990. (IV. 25.) AB határozatában rámu-
tatott arra, hogy ezen szakasz értelme szerint, a jognak
mindenkit egyenlő méltóságú személyként kell kezelnie.
(ABH 1990, 46, 48.) Az Alkotmánybíróságnak a szabályozás tárgyi és alanyi összefüggésében azt kell elemeznie,
hogy a hátrányos megkülönböztetés az alkotmányos határok között maradt-e. A fent említett egyenlőségnek az
adott tényállás valamely lényeges elemére nézve kell fennállnia. A diszkrimináció tilalmába ütközik, ha adott szabályozási koncepción belül eltérő szabályozás vonatkozik
valamelyik, azonos ismérv mentén képzett, ún. homogén
csoportra. [21/1990. (X. 4.) AB határozat, ABH 1990, 73,
77, 78.] Nem jelent tiltott diszkriminációt a különböző státusú csoportok jogállásának eltérő szabályozása, mivel ez
az eltérés magából a státus különbözőségéből fakad.
[1181/B/1990. AB határozat, ABH 1991, 551, 552–553.]
Ennek megfelelően az Alkotmánybíróságnak elsőként
azt kellett megvizsgálnia, hogy a sportegyesület tagjaként
és a sportszerződés keretében működő amatőr sportolók
homogén csoportba tatoznak-e.
A sportegyesületi tagsági jogviszony az egyesülési jogról szóló 1989. évi II. törvény (továbbiakban: Egytv.) alapján létrejött egyesülethez való csatlakozást jelenti. A Ptk.
61. §-a szerint az egyesület – amely jogi személy – olyan
önkéntesen létrehozott, önkormányzattal rendelkező szervezet, amely az alapszabályában meghatározott célra alakul, nyilvántartott tagsággal rendelkezik, és céljának elérésére szervezi tagjai tevékenységét. Az Stv. 16. § (1) bekezdése szerint a sportegyesület – az Stv.-ben megállapított eltérésekkel – az Egytv., illetve a Ptk. szabályai szerint
működő olyan társadalmi szervezet, amelynek alaptevékenysége a sporttevékenység szervezése, valamint a sporttevékenység feltételeinek megteremtése. Az egyesületi tag
tagsági jogviszonyára tehát az Egytv. és a Ptk. rendelkezései, valamint az adott sportegyesület alapszabályai vonatkoznak. A sportoló ilyen esetben tehát egy jogi személy
tagja, a tagsági jogviszonyból fakadó jogokkal és kötelezettségekkel bír.
A sportszerződés ettől eltérően egy, a Ptk. hatálya alá
tartozó megbízási szerződés, amelyre nézve az Stv. speciális szabályokat is tartalmaz. A sportszerződés szerződő felei a sportoló és a sportegyesület, a két fél jogait a szerződés határozza meg. Közöttük a sportegyesületi tagsági
jogviszonyhoz hasonló jogviszony nem jön létre.
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megítélése szerint a kétfajta jogviszony alapján sportoló személyek nem
minősülnek homogén csoportba tartozónak, így vonatkozásukban a hátrányos megkülönböztetés nem értelmezhető. A fent írtaknak megfelelően az Alkotmánybíróság az
Stv. 7. § (1) bekezdésének az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésébe ütközésének megállapításra irányuló indítványi
elemet elutasította.
2.2. Az Alkotmánybíróság rámutat, hogy a sport rendszerint szervezett keretek között zajlik. A „magyar sport
hagyományos szervezeti alapegysége, a szabadidősport, a
versenysport, a tehetséggondozás és az utánpótlás-nevelés
műhelye” a sportegyesület [Stv. 16. § (1) bek.]. A sport
egyesület az Stv. besorolása szerint sportszervezetnek minősül [a másik sportszervezet-fajta a sportvállalkozás (Stv.
18. §)]. A sportszervezetek sportszövetségekbe tömörülnek. A legnagyobb jelentőségű sportszövetségek a nemzetközileg elismert sportágak jogi személyiséggel bíró országos sportági szakszövetségei [Ptk. 66. § és Stv.
20–27. §], amelyekből sportáganként csak egy működhet.
A szakszövetségek feladatai közé tartozik egyebek között,
a sportág versenyrendszerének kialakítása az adott sportág
nemzetközi szabályaival összhangban, és e versenyrendszer alapján a versenyek megszervezése. A sportági szakszövetség törvényi feltételeinek meg nem felelő sportszövetségek sportági szövetségként működhetnek. A sportoló
– akár amatőr, akár hivatásos – tehát valamely sportszervezeten keresztül tud bekapcsolódni a fentiek szerint szervezett sportéletbe.
Az Alkotmánybíróság azt az indítványozói álláspontot
vizsgálta, mely szerint az Alkotmány 63. § (1) bekezdésében nevesített egyesülési jog sérül azzal, hogy az Stv. 7. §
(1) bekezdése értelmében a sportszerződést kötött amatőr
sportoló csak sportszervezete előzetes, írásbeli engedélyével igazolhat át más sportegyesülethez. A sportszervezet a
hozzájárulás megadását költségtérítés, ún. nevelési hozzájárulás megfizetéséhez is kötheti.
Az Alkotmánybíróság 27/1990. (XI. 22.) AB határozatában (ABH 1990, 187.) vizsgálta a sportolók igazolásáról
és átigazolásáról szóló 4/1988. (V. 1.) ÁISH rendelkezés
(továbbiakban: ÁISH rend.) 8. § (5) bekezdés e) pontját,
amely a sportegyesület hozzájárulásához kötötte az átigazolás lehetőségét. Az ÁISH rend. 2. § b) pontja határozta
meg az átigazolás fogalmát. Eszerint az átigazolás az igazolt sportoló meghatározott sportágra vonatkozó sportegyesületi tagsági viszonya megváltoztatásának, és az ezzel összefüggő adatváltozásoknak a sportági nyilvántartásba és a sportoló tagsági könyvébe történő bejegyzése
volt. AZ ÁISH rend. értelmében átigazolásra – azaz a sportoló egyesületi tagsági viszonyának megváltoztatására –
kizárólag a sportszervezet hozzájárulása esetén volt lehetőség. Az ÁISH rend. átigazolásra vonatkozó szabályai tehát közvetlenül korlátozták a sportoló egyesülési jogát Az
Alkotmánybíróság megállapította, hogy az ÁISH rend. támadott szabályaival „alapvetően elérni kívánt két cél – a
nemzetközi szabályoknak megfelelő, versenyzési, illetve
játékjogosultság átlátható és nyilvántartható rendje és a
gazdasági célszerűség – megvalósítható más eszközökkel
is.” (ABH 1990, 187, 189.) Az egyesülési jog aránytalan
korlátozása alkotmányellenes, ezért az Alkotmánybíróság
az ÁISH rend. támadott szakaszait megsemmisítette. Az
Alkotmánybíróság rámutatott arra, hogy a cél elérhető lenne „például a sportolóval előzetesen kötött polgári jogi
szerződéssel, amely az észrevételező által említett polgári
jogi alapelvnek megfelelően szabályozhatja a sportoló és a
sportegyesület jövőbeni kapcsolatát. A szerződésben a
sportoló vállalhat olyan kötelezettséget; amely az Alkotmányban biztosított jogát korlátozza és ezen kötelezettségvállalása a későbbiekben a polgári jog szabályai szerint
minősül.” (ABH 1990, 187, 189.)
Az Stv. 10. § (1) bekezdése értelmében az átigazolás azt
jelenti, hogy a sportoló játékjogának használati jogát egyik
sportszervezettől egy másik sportszervezet szerzi meg. Az
ÁISH rend. szabályaitól eltérően, tehát az Stv. rendszerében az amatőr sportoló átigazolása nem jár az egyesületi
tagsági jogviszony megváltoztatásával, hanem kizárólag a
sportszervezettel kötött sportszerződés módosítását, megszüntetését jelenti. Az átigazoláshoz szükséges kötelező
hozzájárulás a sportszerződés megkötésére vezethető
vissza. A sportszerződés a felek szabad szerződési akaratán alapuló aktus, amely polgári jogi elveken nyugvó, mellérendeltséget teremtő jogviszonyt hoz létre. Amennyiben
az amatőr sportoló sportszerződést köt, a döntésében benne foglaltatik annak tudomásulvétele is, hogy a másik
szerződő fél hozzájárulása nélkül a szerződés lényegi
eleme – a játékjog feletti rendelkezés lehetősége – a szerződés fennállása alatt egyoldalúan nem módosítható.
Az egyesülési jog tartalmával kapcsolatban az Alkotmánybíróság az alábbiakat hangsúlyozta: „Az egyesülési
szabadság kapcsolatban áll az emberi méltósághoz való
jog [Alkotmány 54. § (1) bekezdés] részét képező általános cselekvési szabadsággal és a személyiség szabad kibontakoztatásához való joggal. Minden embernek joga
van ahhoz, hogy szabadon megválasztott célból másokkal
– egyebek mellett – kulturális, vallási, tudományos, szociális, szabadidős közösséget hozzon létre, szervezetet alapítson, az ilyen szervezetekhez önként csatlakozzon, vagy
onnan önként kilépjen. [8/1990. (IV. 23.) AB határozat,
ABH 1990, 42, 44–45.; 27/1990. (XI. 22.) AB határozat,
ABH 1990, 187, 189.; 22/1994. (IV. 16.) AB határozat,
ABH 1994, 127, 128–129.; 39/1997. (VII. 1.) AB határozat, ABH 1997, 263, 274.]” [6/2001. (III. 14.) AB határozat, ABH 2001, 93, 95.] Az Alkotmány 63. §-ában foglalt
alkotmányos jog tehát egy szervezethez való önkéntes
csatlakozást és onnan történő önkéntes kilépést, illetve
szabad szervezetalapítást jelent. Az Alkotmány 63. §
(1) bekezdéséből nem vezethető le azonban alanyi jog egy
egyesület neve alatt folytatott tevékenység kifejtésére.
Az, hogy az amatőr sportoló játékjogának átengedéséhez a sportszerződés alapján jogosult sportszervezet előzetes hozzájárulása szükséges, alapvetően a sportszerződéssel létrehozott jogviszony keretei között marad, még akkor
is, ha így az amatőr sportoló a szerződéses partnerén kívül
más sportegyesület színeiben a szerződés fennállása alatt
nem versenyezhet.
Az Stv. 7. § (1) bekezdése az Alkotmánybíróság megítélése szerint nem hozható összefüggésbe az Alkotmány
63. § (1) bekezdésében nevesített egyesüléshez való joggal, tekintettel arra, hogy a rendelkezés a fentiek szerint az
amatőr sportolót az egyesüléshez való jogának gyakorlásában nem korlátozza. Mindezek alapján az Stv. 7. §
(1) bekezdése az indítványozó által vázolt vonatkozásban
nincsen alkotmányjogilag értékelhető összefüggésben az
Alkotmány 63. § (1) bekezdésével. Az alkotmányjogilag
értékelhető összefüggés hiánya az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az indítvány elutasítását eredményezi.
[698/B/1990. AB határozat, ABH 1991, 716–717.;
35/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994, 197, 201.;
720/B/1997. AB határozat, ABH 1998, 1005, 1007.;
380/D/1999. AB határozat, ABH 2004, 1306,
1313–1314.] Ennek megfelelően az Alkotmánybíróság az
indítványt ezen részében elutasította.
2.3. Az Alkotmánybíróság az Stv. 7. § (1) bekezdésével
kapcsolatos, alkotmányjogilag értékelhető indokolást nem
tartalmazó, illetve konkrét alkotmányos szakasz sérelmére
nem hivatkozó, ezért érdemi elbírálásra alkalmatlan, a jelen határozat I/1.3.3. és 1.3.4. pontjaiban ismertetett indítványi elemeket az Ügyrend 29. § d) pontja alapján visszautasította.
3. Az Alkotmánybíróság ezt követően az Alkotmány
70/A. § (1) és (3) bekezdésének sérelmét okozó, mulasztásban megnyilvánuló, vélt alkotmánysértés vonatkozásában vizsgálta az Stv.-t. Az indítványozó szerint az Stv. hiányos, mivel nem tartalmaz a – véleménye szerint jobb –
sportszerződéses amatőr sportolók javára (és a tagsági jogviszonnyal bíró sportolók rovására) pozitív diszkriminációt megvalósító rendelkezéseket.
Az Alkotmánybíróság az ún. pozitív diszkriminációt
megalapozó 9/1990. (IV. 25.) AB határozatában (ABH
1990, 48-49.) rögzítette, hogy a pozitív diszkrimináció alkotmányosan megengedett lehet. Rámutatott azonban arra, hogy e lehetőségből a pozitív megkülönböztetés alkotmányos kényszere nem következik. „Tételesen meghatározott pozitív diszkriminációra senkinek sincs alkotmányos joga, annak alkalmazása a törvényhozó szabadságába
tartozik.” (1067/B/1993. AB határozat, ABH 1996, 446,
448.) Az Alkotmány 70/A. § (3) bekezdéséből az államra
csupán az a kötelezettség hárul, hogy a jogegyenlőség
megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését
célzó intézkedésekkel segítse elő, konkrét jogalkotási kötelezettség e vonatkozásban az Alkotmányból nem vezethető le. Mindennek alapján tehát nem állapítható meg alkotmányellenes mulasztás amiatt, hogy a jogalkotó az
Stv.-ben a sportszerződéses amatőr sportolókat nem részesítette előnyben a tagsági jogviszonnyal rendelkező sportolókkal szemben. Az itt írtak okán az indítvány ezen vonatkozásban megalapozatlan, így az Alkotmánybíróság
azt elutasította.
4. Az indítványozó szerint az Stv. 5. § (1) bekezdése [az
indítvány tartalma szerint valójában az (1) bekezdés első
mondata] többféleképpen értelmezhető, a normavilágosságot sértő szakasz.
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiságból levezethető jogbiztonság követelményének részét
képező normavilágosság sérelme miatt az alkotmányellenesség akkor állapítható meg, ha a szabályozás a jogalkalmazó számára értelmezhetetlen, vagy eltérő értelmezésre
ad módot és emiatt a norma hatását tekintve kiszámíthatatlan, előre nem látható helyzetet teremt a címzettek számára. Akkor is sérül a normavilágosság, ha a normaszöveg túl
általános megfogalmazása miatt lehetőség nyílik a szub-
jektív, önkényes jogalkalmazásra [vö.: 1160/B/1992. AB
határozat, ABH 1993, 607, 608.; 10/2003. (IV. 3.) AB határozat, ABH 2003, 130, 135–136.; 1063/B/1996. AB határozat, ABH 2005, 722, 725–726.; 381/B/1998. AB határozat, ABH 2005, 766, 769.]. „Alkotmánysértésnek csak
az minősül, ha a sérelmezett jogszabály tartalma olyan
mértékben homályos, vagy rendelkezései olyannyira ellentmondásosak, hogy a tisztázatlanság feloldására a jogszabályértelmezés már nem elegendő, s a jogalkotási fogyatékosság az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált
jogállamiság szerves részét alkotó jogbiztonság sérelmét
idézi elő.” (1263/B/1993. AB határozat, ABH 1994, 672,
673.).
Az Stv. 5. § (1) bekezdésének első mondata szerint
„[a]matőr sportoló sportegyesület keretében tagként, illetve sportszerződés alapján, sportvállalkozás keretében pedig kizárólag sportszerződés alapján sportolhat.” Az Alkotmánybíróság megítélése szerint az Stv. 5. § (1) bekezdése egyértelmű. A szabályozás szerint egy amatőr
sportoló sportegyesület keretében kétféle módon folytathat sporttevékenységet: tagként, vagy az egyesülettel kötött sportszerződés alapján. Nem sportegyesület, hanem
sportvállalkozás keretein belüli tevékenység esetén csak
sportszerződés kötésére van lehetőség. Az esetleges jelentésbeli zavart a jogalkalmazók jogszabály-értelmezéssel
fel tudják oldani. Az Stv. amatőr sportolókra vonatkozó
rendelkezéseiből és a törvényhez fűzött indokolásból is kiviláglik, hogy az amatőr sportoló sportegyesületi keretek
között tagsági vagy szerződéses jogviszonyban sportolhat.
Az indítványozó által elemzett tagdíj-fizetési kötelezettségre vonatkozó – alkotmányellenesnek vélt – szabályokat
az 5. § (1) bekezdés első mondata nem tartalmaz.
Mindezek miatt az Alkotmánybíróság az Stv. 5. §
(1) bekezdés első mondatának normavilágosságot sértő
mivoltára alapozott indítványi elemet elutasította.
5. Az Alkotmánybíróság az indítványt egyebekben az
alábbiak szerint visszautasította.
5.1. Az Alkotmánybíróság az Stv. 5. § (4) bekezdés
a) pontjával kapcsolatos, mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség kimondására irányuló indítványt, arra
tekintettel, hogy az indítványozó konkrét alkotmányos
szakasz sérelmét nem jelölte meg, mint érdemi elbírálásra
alkalmatlant, visszautasította.
5.2. A meghatározott idő amatőr sportolóként való eltöltését követően felajánlandó profi sportolói szerződésre
vonatkozó szabályozás hiánya miatt az egész Stv. vonatkozásában fennálló mulasztást állító, konkrét alkotmányos
szakasz sérelmére nem hivatkozó és alkotmányjogilag értékelhető indokolást nem tartalmazó indítványi elemet,
mint érdemi elbírálásra alkalmatlant az Alkotmánybíróság
az Ügyrend 29. § d) pontja alapján visszautasította.
5.3. Az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII.
törvény 1. § b) pontja alapján az Alkotmánybíróság hatásköre jogszabály, valamint az állami irányítás egyéb jogi
eszköze alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára
terjed ki. Az Alkotmánybíróság hatásköre nem terjed ki a
jogalkotó meghatározott tartalmú törvényalkotásra történő
kötelezésére. Ennek megfelelően azt az indítványi elemet,
melyben az indítványozó arra kéri az Alkotmánybíróságot,
hogy kötelezze a jogalkotót az indítványozó által leírtak
szerinti tartalommal törvény meghozatalára, az Alkotmánybíróság hatáskör hiányában az Ügyrend 29. §
b) pontja alapján visszautasította.
Budapest, 2010. március 23. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
10/2013. (VIII. 1.) KüM utasítása a Külügyminisztérium éves diplomáciai tervezésének menetéről.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23.  § (4)  bekezdés c)  pontja alapján – a  kormányzati stratégiai irányításról szóló
38/2012. (III. 12.) Korm. rendelet rendelkezéseire figyelemmel – a Külügyminisztérium éves diplomáciai tervezésének menetéről
az alábbi utasítást adom ki:
I. Az Éves Diplomáciai Tervre vonatkozó általános szabályok
1. (1) Jelen utasítás a Külügyminisztérium (a továbbiakban: KÜM) éves diplomáciai tervezésének menetét határozza
meg a 2013/2014. évi tervidőszaktól kezdődően.
(2) Az  éves diplomáciai tervezés keretében a  KÜM Éves Diplomáciai Tervet készít, amely dokumentum a  KÜM
intézményi munkaterve.
2. Az Éves Diplomáciai Tervnek tartalmaznia kell:
a) a KÜM egy év alatt teljesítendő céljait a külpolitika egészére vonatkozóan;
b) a külképviseletek éves Relációs Terveit;
c) a KÜM éves működtetési és fejlesztési tervét.
3. Az Éves Diplomáciai Terv felépítése és részei:
(1) Összesített Diplomáciai Terv
a) Éves külpolitikai célrendszer
b) Összesített diplomáciai eszközrendszer
c) Helyettes Államtitkársági Tervek
ca) Relációs Tervek
cb) Diplomáciai eszközök helyettes államtitkársági vagy regionális összesítése
(2) A Központ Éves Működtetési és Fejlesztési Terve
4. Az Éves Diplomáciai Terv összeállításánál a magasabb szintű (hosszabb időtávú, vagy magasabb kormányzati szinten
elfogadott) stratégiai tervdokumentumokat kell kiindulópontnak tekinteni. A  tervek az  e  dokumentumokban
foglaltakon túlmenő célokat is tartalmazhatnak.
II. Az Éves Diplomáciai Tervre vonatkozó részletes szabályok
5. Az Összesített Diplomáciai Terv (ÖDT)
(1) Az ÖDT tartalmazza a magyar külpolitika közös éves célrendszerét.
(2) Az ÖDT tartalmazza a  Relációs Tervekben előirányozott, a  célok elérését szolgáló diplomáciai eszközök
összesítését (ez az ÖDT eszközrendszer-része).
(3) Az ÖDT eszközrendszer-részét figyelembe kell venni a Külügyminisztérium utazási tervének összeállításakor,
és javaslatként kell megküldeni a közjogi méltóságoknak és a társtárcáknak. A tervekben előirányozott utazásokat
adatbázis („utazási mátrix”) rögzíti. Ezen utazási mátrix az utasítás egyik melléklete.
6. Helyettes Államtitkársági Tervek (HÁT Tervek)
(1) A HÁT Tervek tartalmazzák a bilaterális és multilaterális Relációs Terveket.
(2) A HÁT Tervek tartalmazzák a Relációs Tervekben a célokhoz rendelni javasolt diplomáciai eszközök statisztikai
összesítését helyettes államtitkárságonként. Az  eszközök összesítése – az  érintett helyettes államtitkárságok
együttműködésével – regionális bontásban is elkészíthető.
7. A Relációs Tervek (RT)
(1) Az RT-k meghatározzák az  adott külképviselet éves céljait és az  azok eléréséhez szükséges diplomáciai
eszközöket, valamint a  képviselet működtetésében és gazdálkodásában tervezett változtatásokat, fejlesztéseket
a tervidőszakra vonatkozóan.
(2) Kötelező RT-t készíteni minden olyan multilaterális és bilaterális relációról, amelybe nagyköveti szintű
képviseletünk van akkreditálva (beleértve az utazó nagyköveteket).
(3) A RT a  külképviselet és a  relációért illetékes főosztály, valamint a  felügyelő helyettes államtitkárság közös
terve: megvalósításáért közösen felelnek. A több helyettes államtitkárság és/vagy főosztály felügyelete alá tartozó
relációk terveiben mindegyik helyettes államtitkárság és főosztály szempontjait meg kell jeleníteni: ennek érdekében
az érintett szervezeti egységeknek a tervek összeállításban együtt kell működniük.
(4) A KÜM a  társminisztériumoktól bekéri és elküldi a  külképviseleteknek, a  relációkat felügyelő helyettes
államtitkárságoknak és főosztályoknak a  társminisztériumok tervidőszakra vonatkozó külkapcsolati céljait, melyek
a RT-k kialakításakor iránymutatást nyújthatnak.
(5) Ha valamely RT más relációt is érintő célt tartalmaz, az ilyen célnak meg kell jelennie mindkét tervben. Ennek
egyeztetése érdekében az  adott külképviselet/területi főosztály/helyettes államtitkárság vegye fel a  kapcsolatot
a többi érintettel.
(6) Olyan reláció esetén, amelyben főkonzulátus vagy konzuli iroda is működik, a RT-nek külön ezekre vonatkozó
tervet kell tartalmaznia. Ezen tervek alapján történik a főkonzulok és konzuli irodavezetők beszámolása.
(7) Az RT kötött szerkezetű. Az RT-t az 1. mellékletben foglalt bilaterális és multilaterális kitöltési minták szerint kell
elkészíteni.
(8) Az RT részei:
a) Felelősök
b) Mit kívánunk elérni a relációban a tervidőszak folyamán és mit kívánunk ennek érdekében tenni?
c) A külképviselet működésében, gazdálkodásában tervezett változások, fejlesztések.
(9) A „Felelősök” rovatban a külképviselet és a relációt felügyelő főosztály nevét kell feltüntetni.
(10) A „Mit kívánunk elérni a  relációban…” rovatban konkrét, egy év alatt teljesíthető, a  teljesítés szempontjából
a tervidőszak végén kiértékelhető célkitűzéseket kell megfogalmazni és ezekhez kell diplomáciai eszközöket rendelni.
(11) Bilaterális reláció esetén a „Mit kívánunk elérni a relációban…” rovat célkitűzéseit az alábbi csoportosításban
kell feltüntetni:
a) célkitűzések diplomáciai téren;
b) a fogadó ország belpolitikájával és jogalkotásával kapcsolatban;
c) a kommunikáció, országimázs-tevékenység terén;
d) a magyarországi szaktárcák hatásköreibe tartozó kérdésekben (a jelenlegi kormánystruktúrában a  sorrend
Nemzetgazdasági Minisztérium, Nemzeti Fejlesztési Minisztérium, Vidékfejlesztési Minisztérium, Közigazgatási
és Igazságügyi Minisztérium, Emberi Erőforrások Minisztériuma, Belügyminisztérium, Honvédelmi
Minisztérium);
e) a több tárca hatáskörébe tartozó területeken;
f ) a fentiekbe nem beilleszthető más területeken.
(12) Multilaterális reláció esetén a  „Mit kívánunk elérni a  relációban…” rovatban a  képviselet megfogalmazza
a tevékenysége kapcsán a tervidőszakban elérni tervezett
a) politikai, valamint
b) kommunikációs, országimázs-tevékenységgel kapcsolatos célkitűzéseit.
(13) Ha valamely tervben diplomáciai célként jelenik meg a  nemzetközi szervezetek posztjaira való kölcsönös
támogatás, konkretizálni kell, hogy milyen posztok elnyeréséhez akarjuk megszerezni a fogadó reláció támogatását,
és a fogadó reláció mit kíván várhatóan cserébe.
(14) „A külképviselet működésében, gazdálkodásában tervezett változások, fejlesztések” rovatban a  képviselet
eredményesebb, hatékonyabb működését szolgáló célkitűzéseket kell meghatározni.
8. A Központ Éves Működtetési és Fejlesztési Terve (KMFT)
(1) A KMFT tartalmazza a  Központ szervezeti egységeinek összesített, a  tervidőszakban megvalósítandó vagy
előkészítendő éves működtetési és fejlesztési céljait.
(2) A KMFT elkészítését a Közigazgatási Államtitkárság (a továbbiakban: KÁT) koordinálja.
(3) A KMFT rendelkezéseinél fel kell tüntetni a végrehajtásért felelős szervezeti egységet vagy egységeket, valamint
a rendelkezés végrehajtásának határidejét.
III. Az Éves Diplomáciai Terv összeállítása és végrehajtása
9. (1) Az Éves Diplomáciai Terv összeállításának lépései az alábbiak:
a) A Stratégiai Tervezési Főosztály (STRAFO) a  helyettes államtitkárságokkal együttműködve elkészíti a  KÜM
tervidőszakra vonatkozó éves politikai célrendszerét (az ÖDT célrendszere), valamint bekéri és összesíti
a társminisztériumok azonos időszakra vonatkozó külkapcsolati terveit.
b) A helyettes államtitkárságok jelen utasítás alapján, a  fenti dokumentumokat csatolva anyagkérőt intéznek
a külképviseletekhez, melyben bekérik a következő évre szóló RT-javaslatokat, egyidejűleg a végrehajtás alatt
álló RT-k értékelését.
c) A STRAFO – a helyettes államtitkárságokkal egyeztetve – felkéri a közigazgatási államtitkárt a KMFT-javaslat
összeállításának koordinálására. A  terv kialakításával kapcsolatos egyeztetéseken a  STRAFO is képviselteti
magát.
d) A külképviseletek felterjesztik RT-javaslataikat a relációjukat felügyelő helyettes államtitkárnak, főosztálynak,
valamint a STRAFO-nak. A főosztályok köröztetik és kiegészítik a RT-javaslatokat.
e) A STRAFO szaktárcánként összesíti a  RT-k társminisztériumok hatáskörét érintő céljait, és véleményezésre
megküldi a  szaktárcák külkapcsolati szervezeti egységeinek, majd a  beérkező véleményeket megküldi
a helyettes államtitkárságoknak. A szaktárcák részéről elmulasztott véleményt egyetértésnek kell tekinteni.
f ) A főosztályok egységes rendszerben statisztikailag összesítik az általuk kezelt RT-k diplomáciai eszközjavaslatait,
majd az összesítést és a módosított RT-javaslatokat megküldik a felügyeletüket ellátó helyettes államtitkárnak.
g) A helyettes államtitkárságok jóváhagyják a HÁT Terveket és az ezek részét képző RT-javaslatokat, majd ezeket
egyeztetik a gazdálkodási és igazgatási ügyekért felelős helyettes államtitkárral, és megküldik a STRAFO-nak.
h) A közigazgatási államtitkár jóváhagyja a KMFT-t, és megküldi a STRAFO-nak.
i) STRAFO egységes szerkezetbe foglalja és – szükség esetén – az  illetékes helyettes államtitkárral egyeztetve
tervezéstechnikai szempontból módosítja a HÁT Terveket, a KMFT-t, valamint az ÖDT célrendszerét, és elkészíti
az ÖDT eszközrendszer-részét. Ezzel elkészül az Éves Diplomáciai Terv javaslata, amelyet megküld a parlamenti
államtitkárnak.
j) A PÁT a  javasolt tervet jóváhagyja, majd az  éves misszióvezetői értekezlet elé terjeszti. A  misszióvezetői
értekezlet plenáris ülésén ismertetésre, majd a  regionális értekezleteken megvitatásra kerül a  javaslat és
a folyamatban lévő – befejeződő – éves terv értékelése.
k) A misszióvezetői értekezlet tapasztalatait a STRAFO átvezeti a tervjavaslaton, és azt megküldi a miniszternek.
l) A miniszter jóváhagyja az  Éves Diplomáciai Tervet. Ha a  jóváhagyásra a  tervidőszak kezdete után kerül sor,
a tervidőszak kezdete és a  jóváhagyás között a rész-tervek legmagasabb szinten jóváhagyott változatát kell
követni.
(2) Az  Éves Diplomáciai Terv összeállításának az  alábbi ütemezésben, a  2013/2014. évi tervidőszaktól kezdve
az alábbi indikatív határidők betartásával kell történnie:
március 31. Az Összesített Diplomáciai Terv célrendszerének – a KÜM következő tervidőszakra szóló
külpolitikai célrendszerének – kialakítása
március 31. A társminisztériumok tervidőszakra szóló külkapcsolati terveinek bekérése
április 15. A jelen utasításon alapuló helyettes államtitkársági anyagkérők kiküldése
a külképviseleteknek a következő tervidőszakra szóló Relációs Tervek bekéréséről
(mellékelten az Összesített Diplomáciai Terv célrendszerének és a társtárcák külkapcsolati
terveinek megküldése)
május 15. A következő tervidőszakra szóló, a KÁT koordinálásával kidolgozott „Központ Éves
Fejlesztési és Működtetési Terve” fejezet jóváhagyása
május 20. A külképviseletek felterjesztik relációs tervjavaslataikat június 14. A helyettes államtitkárságok jóváhagyják a relációs terveket
június 21. A teljes Éves Diplomáciai Terv összeállítása
július 12. A Parlamenti Államtitkár jóváhagyja a teljes Éves Diplomáciai Tervet
július 16–19. A külképviselet-vezetői értekezleten az Éves Diplomáciai Terv bemutatása, esetleges
utólagos módosítások rövid határidejű megtétele
miniszteri jóváhagyás 10. A STRAFO a tervezés folyamán a helyettes államtitkárságokkal együttműködve köteles biztosítani az Éves Diplomáciai
Terv bármely elemének összhangját a magasabb szintű stratégiai tervdokumentumokkal.
11. A jóváhagyott Éves Diplomáciai Terv végrehajtása
(1) A terv jóváhagyását követően a  relációért felelős külképviselet vagy területi főosztály a  RT-ben szereplő
célkitűzések végrehajtásának részleteiről, tervezett ütemezéséről feljegyzésekben tájékoztatja a  relációt felügyelő
helyettes államtitkárt.
(2) A RT megvalósítását befolyásoló körülményeket a  külképviseletek jelentőmunkája és a  főosztályok elemző
munkája útján folyamatosan jelezni kell a relációért felelős helyettes államtitkárnak.
(3) A külképviseletek jelentőmunkájának folyamatosan tájékoztatnia kell a  célok megvalósításért tett
erőfeszítésekről és ezek eredményeiről. A  RT teljesítésével kapcsolatos dokumentumokban hivatkozásként kell
feltüntetni az Éves Diplomáciai Terv iktatószámát.
IV. Az Éves Diplomáciai Terv teljesítésének értékelése 12. A  külképviseletek a  rájuk vonatkozó RT időarányos teljesüléséről február 15-ig „féléves” értékelést terjesztenek fel
a  relációt felügyelő főosztályhoz és helyettes államtitkárhoz. Ezen értékelésben kezdeményezhető a  RT esetleges
módosítása.
13. (1) A  külképviseletek a  rájuk vonatkozó RT teljesüléséről május 20-ig „éves” értékelést (a továbbiakban: éves
értékelés) terjesztenek fel a relációt felügyelő főosztálynak és helyettes államtitkárnak. Ezzel egyidejűleg felterjesztik
az új RT-javaslatot a relációt felügyelő főosztálynak, helyettes államtitkárnak és tájékoztatásul a STRAFO-nak.
(2) Az  éves értékelés és a  következő évi RT-javaslat együttesen kiváltja a  korábbi nagyköveti éves beszámoló
jelentést. Az éves nagyköveti beszámoló jelentésre vonatkozó eddigi szabályozást a továbbiakban nem kell alkalmazni.
14. (1) Az  éves értékelés kötött szerkezetű és illeszkedik a  RT felépítéséhez. Az  értékelést a  2.  mellékletben foglalt
bilaterális és multilaterális értékelési minták szerint kell elkészíteni.
(2) Az éves értékelés első részében értékelni kell a RT minden egyes célkitűzéseinek teljesülését. Minden célkitűzés
esetében fel kell tüntetni, hogy
a) a célkitűzés megvalósulása teljes/részleges/nem történt meg;
b) a célkitűzés részleges vagy elmaradt megvalósulása esetén milyen erőfeszítések történtek a  célkitűzések
eléréséért;
c) a célkitűzés megvalósulását milyen tényezők segítették elő, illetve gátolták;
d) a célkitűzés megjelenjen-e a következő évi RT-ben és ha igen, milyen formában.
(3) Az éves értékelés második részében összefoglaló tájékoztatást kell nyújtani a reláció helyzetének az értékelt
tervidőszak elejéhez képesti változásairól.
15. (1) Az  értékelést a  misszióvezető beszámolójakor a  főosztályvezető és a  misszióvezető egyezteti, és felterjeszti
az illetékes helyettes államtitkárnak, aki – konzultálva a misszióvezetővel és a főosztállyal – jóváhagyja.
(2) A  jóváhagyott értékelés egyszersmind a  misszióvezető munkájának minősítése. Az  értékelésről a  helyettes
államtitkárok beszámolnak a misszióvezetői értekezleten.
(3) A külképviseletek munkájának értékelését a RT-k ambíciószintjének és teljesülésének értékelését figyelembe
véve kell végezni. A célkitűzések részleges vagy elmaradt megvalósulása esetén a teljesülést befolyásoló tényezők
jelentőmunkában való folyamatos és következetes megjelenítését, illetve a  cél eléréséért tett erőfeszítéseket és
azoknak a jelentőmunkában való folyamatos megjelenítését kell az értékeléskor figyelembe venni.
V. Záró rendelkezések 16. (1) Jelen utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba azzal, hogy rendelkezéseit 2013. április 20. napjától
alkalmazni kell.
(2) Az utasítás hatályba lépését követően egy éven belül a STRAFO koordinálásában ki kell értékelni az utasítás
szerinti éves tervezési folyamat tapasztalatait, és ennek nyomán – indokolt esetben – javaslatot kell tenni az utasítás
módosítására.
Martonyi János s. k.,
 külügyminiszter


text:
63/2009. (III. 31.) Korm. rendelete a Magyar Köztársaság és Bosznia és Hercegovina között a társadalombiztosításról és a szociális biztonságról szóló Egyezmény végrehajtására szolgáló, Szarajevóban 2008. június 12-én aláírt Igazgatási Megállapodás kihirdetéséről.
1. § A Kormány e rendelettel felhatalmazást ad a Magyar Köztársaság és Bosznia és Hercegovina között a társadalombiztosításról és a szociális biztonságról szóló Egyezmény végrehajtására szolgáló, Szarajevóban 2008. június 12-én aláírt
Igazgatási Megállapodás (a továbbiakban: Igazgatási Megállapodás) kötelező hatályának elismerésére.
2. § A Kormány az Igazgatási Megállapodást e rendelettel
kihirdeti.
3. § Az Igazgatási Megállapodás hiteles magyar nyelvű szövege a következő:
Igazgatási Megállapodás
a Magyar Köztársaság és Bosznia és Hercegovina
között a társadalombiztosításról és a szociális
biztonságról szóló Egyezmény végrehajtására
A Magyar Köztársaság és Bosznia és Hercegovina között a társadalombiztosításról és a szociális biztonságról
szóló, Szarajevóban, 2008. június 12-én aláírt egyezmény
(a továbbiakban: Egyezmény) 26. cikke alapján a Szerződő Felek az alábbiakban állapodtak meg:
I. Rész ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 1. cikk Fogalommeghatározások A jelen Igazgatási Megállapodásban alkalmazott fogalmak és kifejezések jelentése megegyezik az Egyezményben szereplőkkel.
2. cikk Összekötő szervek Az Egyezmény 27. cikke szerinti összekötő szervek:
A Magyar Köztársaság részéről:
a) a nyugellátások tekintetében az Országos Nyugdíj
biztosítási Főigazgatóság, Budapest,
b) a munkanélküliség tekintetében a Foglalkoztatási és
Szociális Hivatal, Budapest,
c) minden egyéb kérdésben az Országos Egészségbiz
tosítási Pénztár, Budapest. Bosznia és Hercegovina részéről: 1. Egészségbiztosítás, egészségvédelem és anyaság vonatkozásában
a) Bosznia és Hercegovina Föderáció tekintetében
Bosznia és Hercegovina Egészségbiztosítási és Viszontbiztosítási Intézete, Szarajevó,
b) a Boszniai Szerb Köztársaság tekintetében a Boszniai Szerb Köztársaság Egészségbiztosítási Alapja, Banja
Luka,
c) Bosznia és Hercegovina Brèko Körzet tekintetében
Bosznia és Hercegovina Brèko Körzetének Egészségbiztosítási Alapja, Brèko;
2. A nyugdíj és rokkantbiztosítás vonatkozásában
a) Bosznia és Hercegovina Föderáció tekintetében
a Föderáció Nyugdíj és Rokkantbiztosítási Intézete,
Mostar, b) a Boszniai Szerb Köztársaság tekintetében a Boszniai Szerb Köztársaság Nyugdíj és Rokkantbiztosítási
Alapja, Bijeljina;
3. A munkahelyi balesetek és foglalkozási megbetegedések vonatkozásában
a) Bosznia és Hercegovina Föderáció tekintetében
– Bosznia és Hercegovina Föderáció Egészségbiztosí
tási és Viszontbiztosítási Intézete, Szarajevó,
– a Föderáció Nyugdíj és Rokkantbiztosítási Intézete,
Mostar,
b) a Boszniai Szerb Köztársaság tekintetében
– a Boszniai Szerb Köztársaság Egészségbiztosítási
Alapja, Banja Luka,
– a Boszniai Szerb Köztársaság Nyugdíj és Rokkant
biztosítási Alapja, Bijeljina,
c) Bosznia és Hercegovina Brèko Körzet tekintetében
Bosznia és Hercegovina Brèko Körzetének Egészségbiztosítási Alapja, Brèko;
4. Munkanélküliség esetén járó pénzbeli ellátás vonatkozásában a) Bosznia és Hercegovina Föderáció tekintetében
a Föderáció Foglalkoztatási Intézete, Szarajevó,
b) a Boszniai Szerb Köztársaság tekintetében a Boszniai Szerb Köztársaság Foglalkoztatási Intézete, Pale,
c) Bosznia és Hercegovina Brèko Körzet tekintetében
Bosznia és Hercegovina Brèko Körzetének Foglalkoztatási Intézete, Brèko;
5. Az anyasági pénzbeli ellátás vonatkozásában
a) Bosznia és Hercegovina Föderáció tekintetében
a Föderáció Munkaügyi és Szociálpolitikai Minisztériuma, Szarajevó, b) a Boszniai Szerb Köztársaság tekintetében a Boszniai Szerb Köztársaság Gyermekvédelmi Alapja, Bijeljina,
c) Bosznia Hercegovina Brèko Körzet tekintetében
Bosznia és Hercegovina Brèko Körzete Kormányának
Egészségügyi és Egyéb Szolgáltatások Osztálya, Brèko.
3. cikk Illetékes teherviselők Az Egyezmény 2. cikk (1) bekezdésében felsorolt jogszabályok alkalmazása tekintetében illetékes teherviselő:
A Magyar Köztársaság részéről:
a) a nyugellátások tekintetében az Országos Nyugdíj
biztosítási Főigazgatóság, Budapest,
b) a munkanélküliség tekintetében a Munkaerőpiaci
Alap, Budapest,
c) minden egyéb kérdésben az Országos Egészségbiz
tosítási Pénztár, Budapest. Bosznia és Hercegovina részéről: 1. Az egészségbiztosítás, egészségvédelem és anyaság
vonatkozásában
a) Bosznia és Hercegovina Föderáció tekintetében
a kantonok egészségbiztosítási teherviselőinek szervezeti
egységei,
b) a Boszniai Szerb Köztársaság tekintetében a Boszniai
Szerb Köztársaság Egészségbiztosítási Alapja, Banja Luka,
c) Bosznia és Hercegovina Brèko Körzet tekintetében
Bosznia és Hercegovina Brèko Körzetének Egészségbiztosítási Alapja, Brèko;
2. A nyugdíj- és rokkantbiztosítás vonatkozásában
a) Bosznia és Hercegovina Föderáció tekintetében a Fö
deráció Nyugdíj és Rokkantbiztosítási Intézete, Mostar,
b) a Boszniai Szerb Köztársaság tekintetében a Bosz
niai Szerb Köztársaság Nyugdíj és Rokkantbiztosítási
Alapja, Bijeljina;
3. A munkahelyi balesetek és foglalkozási megbetegedések vonatkozásában
a) Bosznia és Hercegovina Föderáció tekintetében
– a kantonok egészségbiztosítási teherviselőinek szer
vezeti egységei,
– a Föderáció Nyugdíj és Rokkantbiztosítási Intézete,
Mostar,
b) a Boszniai Szerb Köztársaság tekintetében
– a Boszniai Szerb Köztársaság Egészségbiztosítási
Alapja, Banja Luka, – a Boszniai Szerb Köztársaság Nyugdíj és Rokkantbiztosítási Alapja, Bijeljina,
c) Bosznia és Hercegovina Brèko Körzet tekintetében
Bosznia és Hercegovina Brèko Körzetének Egészségbiztosítási Alapja, Brèko;
4. Munkanélküliség esetén járó pénzbeli ellátások vonatkozásában a) Bosznia és Hercegovina Föderáció tekintetében
a kantonok foglalkoztatási szolgálatai,
b) a Boszniai Szerb Köztársaság tekintetében a Boszniai Szerb Köztársaság Foglalkoztatási Intézete, Pale,
c) Bosznia és Hercegovina Brèko Körzet tekintetében
Bosznia és Hercegovina Brèko Körzetének Foglalkoztatási Intézete, Brèko;
5. Az anyasági pénzbeli ellátások vonatkozásában
a) Bosznia és Hercegovina Föderáció tekintetében
a kantonok szociális és gyermekvédelmi ügyekben illetékes minisztériumai,
b) a Boszniai Szerb Köztársaság tekintetében a Boszniai Szerb Köztársaság Gyermekvédelmi Alapja, Bijeljina,
c) Bosznia és Hercegovina Brèko Körzet tekintetében
Bosznia és Hercegovina Brèko Körzete Kormányának
Egészségügyi és Egyéb Szolgáltatások Osztálya, Brèko.
4. cikk Az összekötő szervek feladatai (1) A 2. cikkben felsorolt összekötő szervek az Egyezmény és a jelen Igazgatási Megállapodás alkalmazása céljából egymás között, valamint a biztosítottakkal és azok
meghatalmazottaival közvetlenül érintkezhetnek, továbbá
kölcsönösen támogatják egymást az Egyezmény végrehajtása érdekében. Az összekötő szervek a jelen Igazgatási
Megállapodásban rögzített hatáskörüket a rájuk irányadó
jogszabályok szerint kijelölt intézményekre átruházhatják.
(2) Az összekötő szerveknek meg kell állapodniuk az
Egyezmény és jelen Igazgatási Megállapodás végrehajtásához szükséges eljárásokról és igazolásokról (formanyomtatványokról).
II. Rész AZ ALKALMAZANDÓ JOGSZABÁLYOKRA
VONATKOZÓ RENDELKEZÉSEK 5. cikk
Az alkalmazandó jogszabályokra vonatkozó igazolások
(formanyomtatványok) (1) Az Egyezmény 8. és 9. cikkében előírt esetekben
a munkavállaló, munkáltató, illetőleg az önálló tevékenységet végző kérelmére kiállított igazolás (formanyomtatvány) tanúsítja, hogy az érintett személy a kiküldő Szerződő Fél jogszabályai szerint marad biztosított.
(2) A jelen cikk (1) bekezdése szerinti igazolást (formanyomtatványt) kiállítja:
– a magyar jogszabályok alkalmazásánál:
az Országos Egészségbiztosítási Pénztár, Budapest,
– a boszniai-hercegovinai jogszabályok alkalmazá
sánál:
Bosznia és Hercegovina Föderációja, a Boszniai Szerb
Köztársaság, Bosznia és Hercegovina Brèko Körzete
egészségbiztosításban illetékes teherviselője.
(3) Az igazolást (formanyomtatványt) kiállító teherviselő
a másik Szerződő Fél jelen cikk (2) bekezdésében megjelölt
teherviselőjét – kérelmére – tájékoztatja a kibocsátott igazolások (formanyomtatványok) számáról és tartalmáról.
(4) Amennyiben az (1) bekezdésben említett igazolást
(formanyomtatványt) nem mutatják be, az egyik Szerződő
Fél teherviselője kivételesen kérheti, hogy azt a másik
Szerződő Félnek a (2) bekezdésben megjelölt teherviselője utólag állítsa ki.
6. cikk Kivételek (1) Az Egyezmény 10. cikkének alkalmazása során
a jogszabályok alkalmazásához szükséges egyetértés megadásával kapcsolatos kérelmet
– a Magyar Köztársaságban az Országos Egészségbiztosítási Pénztár, Budapest,
– Boszniában és Hercegovinában:
a) Bosznia és Hercegovina Föderációja tekintetében
a Föderáció Munkaügyi és Szociálpolitikai Minisztériuma, Szarajevó, b) a Boszniai Szerb Köztársaság tekintetében a Munkaügyi és a Harcos- és Rokkantvédelmi Minisztérium, Banja
Luka,
c) Bosznia és Hercegovina Brèko Körzet tekintetében
a Bosznia és Hercegovina Brèko Körzet Foglalkoztatási
Intézete, Brèko
részére kell benyújtani.
(2) A jelen cikk (1) bekezdésében említett kérelmet három példányban kiállított igazoláson (formanyomtatványon) kell benyújtani.
(3) A jelen cikk (1) bekezdésében említett illetékes
szerv az egyetértését a másik Szerződő Fél illetékes szerve
részére két példányban elküldött igazolással (formanyomtatvánnyal) erősíti meg.
7. cikk Választási jog gyakorlása (1) Az Egyezmény 9. cikk (4) bekezdésében említett
személy a választási jogát a foglalkoztatásának megkezdésétől számított 3 hónapon belül gyakorolhatja. Azon személy tekintetében, aki az Egyezmény hatálybalépésekor
már munkaviszonyban állt, e határidőt az Egyezmény
hatálybalépésének napjától kell számítani.
(2) A jelen cikk (1) bekezdésében említett személy tekintetében a választási jog gyakorlásából eredő joghatások
a jogválasztásról szóló nyilatkozat megtételét követő hónap első napján állnak be.
III. Rész A TERMÉSZETBENI ELLÁTÁSOKRA VONATKOZÓ
RENDELKEZÉSEK 8. cikk
Természetbeni ellátások nyújtása (1) a) Az Egyezmény 12–14. cikkében, valamint
a 23. cikk (1) bekezdésében megjelölt természetbeni ellátások igénybevétele esetén a természetbeni ellátásokra
való jogosultságot az illetékes teherviselő által kiállított
igazolással (formanyomtatvánnyal) kell igazolni.
b) Amennyiben az ellátás nyújtásakor nem tudták bemutatni az igazolást (formanyomtatványt), a kérelmező,
a szolgáltató vagy a tartózkodási hely, illetve lakóhely szerint illetékes teherviselő az illetékes teherviselőhöz fordul
az igazolás (formanyomtatvány) utólagos beszerzése érdekében. Amennyiben a Magyar Köztársaság területén az
Egyezmény 12. cikk (1) bekezdése szerinti ellátást nyújtottak, Bosznia és Hercegovina illetékes teherviselője részére eljuttatott, az igazolás (formanyomtatvány) utólagos
kiállítása iránti kérelemhez a megfelelő orvosi jelentést is
csatolni kell.
(2) Az a személy, aki az Egyezmény 12. cikk (2) bekezdésében megjelölt természetbeni ellátásokban akar részesülni a másik Szerződő Fél területén, köteles egy olyan
igazolást (formanyomtatványt) bemutatni, amely tanúsítja, hogy az illetékes teherviselő engedélyezte számára az
állapotának megfelelő gyógykezelés másik Szerződő Fél
területén történő igénybevételét. Ez az igazolás (formanyomtatvány) tartalmazza azt a maximális időtartamot,
ameddig a természetbeni ellátások nyújthatók.
(3) Az Egyezmény 12. cikk (3) bekezdésében és
13. cikk (2) bekezdésében említett személy, aki a lakóhelyén természetbeni ellátásokban akar részesülni, köteles
magát, valamint családtagjait is bejelenteni a lakóhelye
szerinti illetékes teherviselőnél, bemutatva az illetékes teherviselő által kiállított igazolást (formanyomtatványt),
amellyel tanúsítja, hogy mind saját maga, mind pedig családjának tagjai jogosultak a természetbeni ellátásokra.
A természetbeni ellátásra való igényjogosultságról
szóló igazolás (formanyomtatvány) egy példányát az illetékes teherviselő megküldi a lakóhely szerinti teherviselőnek.
Ha az érintett személy nem mutatja be a megfelelő igazolást (formanyomtatványt), kérelmére a lakóhely szerinti
teherviselő fordul az illetékes teherviselőhöz, annak beszerzése céljából.
Az Egyezmény 12. cikk (4) bekezdésében és 13. cikk (3)
és (4) bekezdéseiben említett személy számára a természetbeni ellátásra való igényjogosultság igazolása céljából a lakóhely szerint illetékes teherviselő az igazolás (formanyomtatvány) másolatát az igénybevevő számára megküldi.
A kiállított igazolás (formanyomtatvány) a rajta feltüntetett érvényességi idő utolsó napjáig, vagy addig érvényes, amíg a lakóhely szerint illetékes teherviselő nem
kapja meg az érvényesség megszűnéséről szóló hivatalos
írásbeli értesítést a megfelelő igazoláson (formanyomtatványon) az illetékes teherviselőtől.
A lakóhely szerinti teherviselő tájékoztatja az illetékes
teherviselőt az általa elvégzett összes nyilvántartásba vételről, illetve olyan tényről, amely a jogosultság érvényesítéséhez szükséges.
9. cikk A természetbeni ellátások megtérítése az előírt eljárás
be nem tartása esetén
(1) Az Egyezmény 12–14. cikkében említett személy részére, aki a természetbeni ellátást nem a jelen Igazgatási
Megállapodás 8. cikkében meghatározott módon vette
igénybe, a keletkezett költségeket az illetékes teherviselő
téríti meg a rá vonatkozó jogszabályok szerint.
(2) A jelen cikk (1) bekezdésében említett ellátást
nyújtó teherviselő az illetékes teherviselő részére, annak
kérésére a szükséges dokumentációt köteles megküldeni.
10. cikk Keresőképtelenségre és kórházi kezelésre vonatkozó
tájékoztatás
A Szerződő Felek illetékes teherviselői és teherviselői
a megfelelő igazolások (formanyomtatványok) megküldésével kölcsönösen tájékoztatják egymást az Egyezmény
hatálya alá tartozó személyek tekintetében bekövetkezett
keresőképtelenségi esetekről és kórházi kezelésekről.
11. cikk A természetbeni ellátások költségeinek visszatérítése (1) Az Egyezmény 12–14. cikkeiben említett személyek
részére nyújtott ellátások költségeinek megtérítése iránti
igényt igazoláson (formanyomtatványon) hathavonta, de
legkésőbb 3 éven belül kell megküldeni.
(2) A nem vitatott költségeket legkésőbb az igazolás
(formanyomtatvány) kézhezvételétől számított 6 hónapon
belül kell megtéríteni.
(3) A kifizetés euróban történik az (1) bekezdésben említett igazolás (formanyomtatvány) kiállításának napján
érvényes hivatalos devizaárfolyamon átváltott összeg átutalásával.
12. cikk Nagyobb értékű ellátások engedélyezése (1) Az Egyezmény 14. cikkének értelmében ellátásnak
minősülnek:
a) végtagprotézis, mellprotézis és protézistartó melltartó, illetve fürdőruha, ortopéd segédeszköz és bot, beleértve
a szövetborítású ortopéd fűzők, azok kiegészítő részeit,
tartozékait és szerszámait,
b) a méretre készült ortopéd cipő, adott esetben a hozzá
tartozó normál cipővel,
c) az állkapocs-implantátum és arcplasztika, a paróka,
d) a műszem, kontaktlencse, nagyító és távcső szem
üvegek,
e) a hallókészülékek, nevezetesen az akusztikai és foneti
kai készülékek, cohleáris implantátum, beszédprocesszor,
f) a fogpótlás (beépített és kivehető), a szájpadzáró pro
tézis,
g) a rokkantkocsi (kézi és motoros hajtású), kerekes
szék, valamint egyéb, mechanikai mozgássegítő készülék
és tartozékaik, vakvezető kutya,
h) beszélő számítógép,
i) oxigénkoncentrátor,
j) inzulinpumpa,
k) az a)–j) pontban felsorolt eszközök felújítása,
l) a szanatóriumokban, üdülőkben vagy gyógyintéze
tekben való orvosi kezelések és kúrák,
m) a funkcionális képességek visszanyerésére szolgáló
intézkedések,
n) gyógyászati segédeszközök, orvostechnikai eszkö zök és egyéb nagyobb értékű természetbeni ellátások,
amelyeknek értéke meghaladja az 500 eurót.
(2) Annak a Szerződő Félnek a teherviselője, amelynek területén az ellátásokat nyújtják, az arra rendszeresített igazoláson (formanyomtatványon) megkéri az engedélyt az illetékes
teherviselőtől a nagyobb értékű ellátás nyújtásához.
IV. Rész A PÉNZBELI ELLÁTÁSOKRA VONATKOZÓ
RENDELKEZÉSEK 13. cikk
Kérelmek feldolgozása (1) Azon Szerződő Fél teherviselője, amelynél az ellátási kérelmet benyújtották, a kérelmezőtől a másik Szerződő
Fél illetékes teherviselője számára a kérelem feldolgozá
sához szükséges, rendelkezésre álló dokumentáció, különösen pedig a foglalkoztatás, illetve tevékenységvégzés
idejére, jellegére és helyére, valamint a munkáltatóra vonatkozó adatok becsatolását kéri.
(2) Az illetékes teherviselők kötelesek tájékoztatni egymást minden ellátás iránti kérelemről és a jogosultság érvényesítése, valamint az ellátás összegének megállapítása
szempontjából lényeges valamennyi tényállásról, miközben meghatározott kétnyelvű igazolásokon, (formanyomtatványokon) szereplő adatok megerősítése helyettesíti az
eredeti dokumentáció megküldését.
(3) Az illetékes teherviselők továbbá kölcsönösen megküldik egymásnak a másik Szerződő Félnél, illetve esetleg
harmadik országban történt foglalkoztatások, illetve végzett tevékenységek áttekintését, megfelelő eredeti dokumentáció, illetve hitelesített fénymásolat – ideértve a munkakönyvet is – kíséretében.
(4) Az illetékes teherviselő, amelynél az ellátás iránti
kérelmet benyújtották, a másik Szerződő Fél teherviselője
részére igazolja az általa alkalmazott jogszabályok szerint
beszámított biztosítási időket.
(5) Az illetékes teherviselők a meghatározott igazoláson
(formanyomtatványon) tájékoztatják egymást az ellátási
jogosultság megállapítására irányuló eljárás befejezéséről.
(6) Munkanélküliség esetén járó pénzbeli ellátásokkal
kapcsolatban a jelen cikk (1), (3), (4) és (5) bekezdését kell
megfelelően alkalmazni.
14. cikk A pénzbeli ellátások kifizetése (1) A Szerződő Felek illetékes teherviselői a pénzbeli
ellátások kifizetését közvetlenül a jogosult részére teljesítik belső jogszabályaik szerint.
(2) Az alkalmazandó jogszabályokkal összhangban
a pénzbeli ellátásban részesülő személy az illetékes teherviselő felhívására életben létének tényét az e célra megállapított igazoláson (formanyomtatványon) köteles igazolni.
V. Rész VEGYES RENDELKEZÉSEK 15. cikk Adatok és információk cseréje
(1) A Szerződő Felek összekötő szervei vagy illetékes
teherviselői évi rendszerességgel kicserélik az Egyezmény
értelmében teljesített kifizetésekre vonatkozó kimutatásai
kat. E kimutatásoknak tartalmazniuk kell a jogosultak létszámára és a kifizetett ellátások összesített összegére vonatkozó adatokat, ellátástípusok szerinti bontásban.
(2) A Szerződő Felek illetékes teherviselői kölcsönösen
és haladéktalanul tájékoztatják egymást valamennyi, az ellátással kapcsolatos általuk ismert fontos tényről,
amennyiben az adott ellátásra mindkét Szerződő Fél jogszabályai szerint jogosultság áll fenn, ez különösen az
alábbi tényállásokra vonatkozik:
a) valamely ellátás megállapítása, felfüggesztése vagy
megszüntetése, b) új biztosítási idők igazolása,
c) egy adott foglalkoztatás vagy önálló tevékenység
megkezdése vagy folytatása,
d) özvegy újbóli házasságkötése,
e) az ellátásban részesülő személy halála,
f) más állampolgárság felvétele,
g) a tanulói, hallgatói jogviszony megszűnése,
h) lakóhely, illetve tartózkodási hely változása.
16. cikk Igazolások (formanyomtatványok) és eljárások (1) A Szerződő Felek összekötő szervei megállapodnak
az Egyezmény alkalmazásához szükséges igazolásokról
(formanyomtatványokról) és eljárásokról.
(2) Amennyiben a biztosított a kérelmet a másik Szerződő Fél teherviselőjéhez közvetlenül nyújtja be, ez a teherviselő a kérelmet az első Szerződő Félnek illetékes teherviselőjéhez továbbítja az eljárás Egyezménnyel összhangban történő lefolytatása érdekében.
17. cikk Hatálybalépés A Szerződő Felek diplomáciai úton értesítik egymást
a jelen Igazgatási Megállapodás hatálybalépéshez szükséges belső eljárások befejezéséről. Az Igazgatási Megállapodás az Egyezménnyel azonos napon lép hatályba, és az
Egyezménnyel azonos ideig marad hatályban.
Készült Szarajevóban 2008. június 12-én magyar nyelven és Bosznia és Hercegovina hivatalos nyelvein – bosnyák, horvát, szerb nyelven –, két eredeti példányban, azzal hogy mind a nyolc szöveg egyaránt hiteles.
(Aláírások) 4. § (1) Ez a rendelet – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) E rendelet 2–3. §-a az Igazgatási Megállapodás
17. cikkében meghatározott időpontban lép hatályba.
(3) Az Igazgatási Megállapodás, illetve e rendelet
2–3. §-a hatálybalépésének naptári napját a külügyminiszter annak ismertté válását követően a Magyar Közlönyben
haladéktalanul közzétett egyedi határozatával állapítja
meg.
(4) E rendelet végrehajtásához szükséges intézkedésekről az egészségügyért felelős miniszter gondoskodik.
Gyurcsány Ferenc s. k.,
miniszterelnök


text:
89/2012. (XII. 12.) OGY határozata egyházkénti elismerés elutasításáról.
Az Országgyűlés a lelkiismereti és vallásszabadság jogáról, valamint az egyházak, vallásfelekezetek és vallási
közösségek jogállásáról szóló 2011. évi CCVI. törvény rendelkezései szerint megtárgyalta „Az alapcélként vallási
tevékenységet végző Magyarországi Lectorium Rosicrucianum Egyesület egyházként történő elismeréséről” tárgyú
országos népi kezdeményezést, és arról a 2012. december 10-i ülésén a következők szerint döntött:
Az Országgyűlés a Magyarországi Lectorium Rosicrucianum Egyesület egyházként történő elismerést elutasítja.
Kövér László s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
89/2011. (X. 19.) ME határozata az Országos Statisztikai Tanács tagjának felmentéséről és új tag megbízásáról.
A statisztikáról szóló 1993. évi XLVI. törvény 7. § (4) bekezdése és a (6) bekezdésének d) pontja alapján – a közigazgatási és
igazságügyi miniszter előterjesztésére – Paszternák Józsefnét, a Magyar Agrárkamara volt szakértőjét
az Országos Statisztikai Tanács tagsági teendői ellátása alól – a jelölés visszavonása miatt – felmentem, egyidejűleg
Deák Ilonát, a Magyar Agrárkamara szakértőjét – a 2011. szeptember 22-étől 2011. december 31-éig terjedő időtartamra –
az Országos Statisztikai Tanács tagsági teendőinek ellátásával megbízom.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök