text:
6/2016. (III. 11.) AB határozata a Fővárosi Ítélőtábla 8.Pf.20.594/2014/6. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Balsai István, dr. Dienes-Oehm Egon,
dr. Juhász Imre, dr. Salamon László, dr. Sulyok Tamás, dr. Szívós Mária és dr. Varga Zs. András alkotmánybírók
különvéleményével – meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Fővárosi Ítélőtábla 8.Pf.20.594/2014/6. számú ítélete alaptörvény-ellenes,
ezért azt megsemmisíti.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] Az indítványozó 2015. február 27-én az  Alkotmánybíróságról szóló 2011.  évi CLI. törvény (a  továbbiakban: Abtv.)
27.  §-a alapján alkotmányjogi panasszal fordult az  Alkotmánybírósághoz. Alkotmányjogi panaszában a  Fővárosi
Ítélőtábla 8.Pf.20.594/2014/6. számú ítéletét támadta, s kérte annak megsemmisítését. Álláspontja szerint az  ítélet
ellentétes az Alaptörvény VI. cikk (2) bekezdésével.
[2] Az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügyben az  indítványozó 2013. október 11-én az  információs
önrendelkezési jogról és az  információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény (a  továbbiakban: Infotv.)
28.  § (1)  bekezdése alapján elektronikus adatigénylést terjesztett elő a  Kormányzati Ellenőrzési Hivatalhoz
(a  továbbiakban: KEHI). Adatigénylésében a  Szent István Egyetem Állatorvostudományi Kar, Üllő, Dóra-major
Tangazdaság működésével kapcsolatos – egyebek mellett a bérleti és bértartási szerződések, a készpénzforgalom,
az  árbevétel elszámolása, a  növényvédőszer- és üzemanyagfelhasználás, illetve a  termőterületen megtermelt és
könyvelt hozamok valószínűségét vizsgáló – ellenőrzésről a KEHI által készített vizsgálati jelentés (a továbbiakban:
Jelentés) másolatát kérte.
[3] Az alapügyben hozott ítélet tényállása szerint a KEHI 2013. október 22-én kelt válaszában az adatigénylés teljesítését
megtagadta arra hivatkozva, hogy „az ellenőrzés során a kormány, illetve a miniszterelnök vagy miniszterelnökségen
működő jogi ügyekért felelős államtitkár utasítására járt el, ezért az  ellenőrzési jelentés döntés megalapozását
szolgáló adat, amely a keletkezésétől számított 10 évig nem nyilvános”.
[4] Az indítványozó ezt követően indított pert a  közérdekű adatok kiadása iránt. Az  első fokon eljáró Fővárosi
Törvényszék 35.P.25.650/2013/4. számú ítéletében kötelezte az  alperes KEHI-t, hogy 15 napon belül közölje
az indítványozóval a kért adatokat.
[5] Az elsőfokú bíróság ítéletével szemben az  alperes fellebbezett. A  másodfokon eljáró Fővárosi Ítélőtábla
8.Pf.20.594/2014/6. számú ítéletével az  elsőfokú bíróság ítéletét megváltoztatta, s az  adatigénylés teljesítésére
irányuló keresetet elutasította.
[6] Döntését a  másodfokú bíróság egyrészt azzal indokolta, hogy „az ellenőrzésről készült vizsgálati jelentés
az  ellenőrzött, vagy az  ellenőrzést megrendelő szerv döntésének megalapozását szolgálja, az  nem tekinthető
az  ellenőrzést végző szerv döntésének. A  perbeli vizsgálati jelentés ezért a  Kormány döntését előkészítő olyan
adat, amelynek nyilvánossága az Infotv. 27. §-ának (5) bekezdése alapján a keletkezésétől számított tíz évig kizárt.”
Másrészt azzal érvelt, hogy „[a]lappal hivatkozott arra is az alperes a fellebbezésében, hogy az általa készített jelentés
tekintetében nem minősül adatkezelőnek, mert a kiadni kért jelentés elkészítését az alperes nem saját hatáskörben
rendelte el, célját sem ő határozta meg, hanem a  Kormány utasítása alapján cselekedett. A  Kormány döntési
kompetenciájába tartozó adatok tekintetében az alperes az Infotv. 2. §-ának [helyesen: 3. §-ának] 9. pontja szerinti
adatkezelőnek nem tekinthető, ezért az  általa lefolytatott ellenőrzés eredményeként létrejött közérdekű adat
kiadására ez okból sem kötelezhető.”
[7] Az alapügyben felperes indítványozó a  másodfokú ítélettel szemben terjesztette elő az  alkotmányjogi panaszát.
Álláspontja szerint a támadott ítélet három vonatkozásban is sérti az Alaptörvény VI. cikk (2) bekezdését. Egyrészt
azzal, hogy a  támadott ítélet a  Jelentést, annak tényleges tartalmától függetlenül egészében véve döntés
megalapozását szolgáló adatnak minősíti. Másrészt azzal, hogy nem vizsgálta, milyen döntés meghozatalával
összefüggésben és mennyiben áll fenn a  nyilvánosságkorlátozás indokaként felhozott körülmény. Harmadrészt
pedig azzal, hogy nem minősítette adatkezelőnek a  Jelentést készítő KEHI-t. Az  indítványozó szerint a  támadott
ítélet mindhárom vonatkozásban a közérdekű adatok megismeréséhez való jog szükségtelen, s ezért alaptörvényellenes korlátozását valósította meg.
[8] Az Alkotmánybíróság az  indítvány kapcsán megkereste az  igazságügyi minisztert, a  Miniszterelnökséget vezető
minisztert, valamint a Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság elnökét és beszerezte a véleményüket.
II. [9] 1. Az Alaptörvény érintett rendelkezése:
„VI. cikk (2) Mindenkinek joga van személyes adatai védelméhez, valamint a közérdekű adatok megismeréséhez és
terjesztéséhez.”
[10] 2. Az Infotv. érintett rendelkezései:
„3. § E törvény alkalmazása során:
[…]
9. adatkezelő: az  a  természetes vagy jogi személy, illetve jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet, aki vagy
amely önállóan vagy másokkal együtt az  adat kezelésének célját meghatározza, az  adatkezelésre (beleértve
a felhasznált eszközt) vonatkozó döntéseket meghozza és végrehajtja, vagy az adatfeldolgozóval végrehajtatja;
10. adatkezelés: az  alkalmazott eljárástól függetlenül az  adaton végzett bármely művelet vagy a  műveletek
összessége, így különösen gyűjtése, felvétele, rögzítése, rendszerezése, tárolása, megváltoztatása, felhasználása,
lekérdezése, továbbítása, nyilvánosságra hozatala, összehangolása vagy összekapcsolása, zárolása, törlése és
megsemmisítése, valamint az  adat további felhasználásának megakadályozása, fénykép-, hang- vagy képfelvétel
készítése, valamint a  személy azonosítására alkalmas fizikai jellemzők (pl. ujj- vagy tenyérnyomat, DNS-minta,
íriszkép) rögzítése;”
„26. § (1) Az állami vagy helyi önkormányzati feladatot, valamint jogszabályban meghatározott egyéb közfeladatot
ellátó szervnek vagy személynek (a  továbbiakban együtt: közfeladatot ellátó szerv) lehetővé kell tennie, hogy
a  kezelésében lévő közérdekű adatot és közérdekből nyilvános adatot – az  e  törvényben meghatározott
kivételekkel – erre irányuló igény alapján bárki megismerhesse.
(2) Közérdekből nyilvános adat a közfeladatot ellátó szerv feladat- és hatáskörében eljáró személy neve, feladatköre,
munkaköre, vezetői megbízása, a  közfeladat ellátásával összefüggő egyéb személyes adata, valamint azok
a személyes adatai, amelyek megismerhetőségét törvény előírja. A közérdekből nyilvános személyes adatok a célhoz
kötött adatkezelés elvének tiszteletben tartásával terjeszthetőek. A  közérdekből nyilvános személyes adatok
honlapon történő közzétételére az 1. melléklet és a közfeladatot ellátó személy jogállására vonatkozó külön törvény
rendelkezései irányadóak.
(3) Ha törvény másként nem rendelkezik, közérdekből nyilvános adat a  jogszabály vagy állami, illetőleg helyi
önkormányzati szervvel kötött szerződés alapján kötelezően igénybe veendő vagy más módon ki nem elégíthető
szolgáltatást nyújtó szervek vagy személyek kezelésében lévő, e  tevékenységükre vonatkozó, személyes adatnak
nem minősülő adat.”
„27.  § (5) A  közfeladatot ellátó szerv feladat- és hatáskörébe tartozó döntés meghozatalára irányuló eljárás során
készített vagy rögzített, a  döntés megalapozását szolgáló adat a  keletkezésétől számított tíz évig nem nyilvános.
Ezen adatok megismerését – az adat megismeréséhez és a megismerhetőség kizárásához fűződő közérdek súlyának
mérlegelésével – az azt kezelő szerv vezetője engedélyezheti.”
„31.  § (2) A  megtagadás jogszerűségét és a  megtagadás indokait, illetve a  másolat készítéséért megállapított
költségtérítés összegének megalapozottságát az adatkezelőnek kell bizonyítania.”
III. [11] Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt vizsgálta, hogy az  alkotmányjogi panasz megfelel-e az  Abtv.-ben
az alkotmányjogi panaszok befogadhatóságára megállapított kritériumoknak.
[12] 1. Az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  alkotmányjogi panasz eleget tett a  befogadhatóság formai
követelményeinek.
[13] Az Abtv. 27.  §-a szerinti alkotmányjogi panaszt az  Abtv. 30.  § (1)  bekezdése értelmében a  sérelmezett döntés
kézbesítésétől számított hatvan napon belül lehet benyújtani, mégpedig az  Abtv. 53.  § (2)  bekezdésének
megfelelően az  ügyben első fokon eljárt bírósághoz címezve. A  Fővárosi Ítélőtábla 8.Pf.20.594/2014/6. számú
ítéletét 2015. január 12-én kézbesítették az  indítványozó jogi képviselőjének. Az  indítványozó alkotmányjogi
panasza 2015. február 27-én, tehát az  Abtv. 30.  § (1)  bekezdése szerinti határidőn belül érkezett az  elsőfokú
bíróságra.
[14] Az alkotmányjogi panasz megfelel továbbá az  Abtv. 52.  § (1)  bekezdésében foglalt formai követelményeknek is,
mivel az indítványozó
– megjelölte az Alkotmánybíróság hatáskörét megalapozó törvényi rendelkezést (az Abtv. 27. §-át),
– megjelölte a támadott bírói döntést (a Fővárosi Ítélőtábla 8.Pf.20.594/2014/6. számú ítéletét),
– megjelölte az Alaptörvény sérülni vélt rendelkezését [VI. cikk (2) bekezdését],
– kifejtette az  Alaptörvényben biztosított joga sérelmének lényegét, előadta a  bírói döntés alaptörvény
ellenességére vonatkozó okfejtést,
– kifejezett kérelmet terjesztett elő a támadott ítélet megsemmisítésére.
[15] 2. Az Abtv. 56. § (2) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság vizsgálja az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának
törvényben előírt tartalmi feltételeit, különösen a  27.  § szerinti érintettséget, a  jogorvoslat kimerítését, valamint
a  29–31.  § szerinti követelményeket. Ennek alapján az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  alkotmányjogi
panasz megfelelt a befogadhatóság tartalmi feltételeinek is.
[16] Az indítványozó az  Abtv. 27.  §-a és az  51.  § (1)  bekezdése szerint jogosultnak tekinthető, nyilvánvalóan érintett,
mivel a támadott bírósági határozatban peres félként szerepel.
[17] Az indítványozó a rendelkezésére álló jogorvoslati lehetőségeket kimerítette.
 [18] Az Abtv. 29.  §-a alapján az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panaszt a  bírói döntést érdemben befolyásoló
alaptörvény-ellenesség vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be. Az Alaptörvény VI. cikk
(2)  bekezdése szerinti közérdekű adatok megismeréséhez és terjesztéséhez való jog sérelmét állító indítvány
alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést vet fel, s az  adatigénylés elutasítása tárgyában hozott bírói döntést
érdemben befolyásolta.
[19] A fentiek alapján az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt befogadta.
IV. [20] Az alkotmányjogi panasz megalapozott. [21] 1. Az  Alaptörvény indítvánnyal érintett VI.  cikk (2)  bekezdése szerint mindenkinek joga van a  közérdekű adatok
megismeréséhez és terjesztéséhez.
[22] 1.1. Az  Alkotmánybíróság – Magyarország Alaptörvényének negyedik módosítása (2013. március 25.)
hatálybalépését követően, az  Alaptörvény Záró és vegyes rendelkezések 5.  pontja kapcsán 13/2013. (VI. 17.) AB
határozatában rögzített szempontokat figyelembe véve – már több határozatában megállapította: az Alaptörvény
az  alapjog szinte változtatás nélküli átvételével a  korábbi alkotmánybírósági gyakorlat által kimunkált elvi tételek
fenntartása mellett döntött. {21/2013. (VII. 19.) AB határozat (a továbbiakban: Abh.), Indokolás [38]; 2/2014. (I. 21.)
AB határozat, Indokolás [16]; 5/2014. (II. 14.) AB határozat, Indokolás [26]; 3038/2014. (III. 13.) AB határozat, Indokolás
[17]; 25/2014. (VII. 22.) AB határozat, Indokolás [27]; 29/2014. (IX. 30.) AB határozat, Indokolás [32]; 3026/2015. (II. 9.)
AB határozat, Indokolás [17]; 4/2015. (II. 13.) AB határozat, Indokolás [25]}
[23] Az Alaptörvény VI.  cikk (3)  bekezdése alapján az  alapjog érvényesülését sarkalatos törvény, jelenleg az  Infotv.
biztosítja. Az  Infotv.-t az  Országgyűlés az  információszabadság (és az  információs önrendelkezési jog) biztosítása
érdekében, az Alaptörvény végrehajtására, az Alaptörvény VI. cikke alapján alkotta. Az Infotv.-ben jelentős részben
a  2012. január 1-je előtt született, az  előző Alkotmány megfelelő rendelkezésein alapuló, korábbi határozatokban
kifejtett elvek jelennek meg. {2/2014. (I. 21.) AB határozat, Indokolás [16]; 25/2014. (VII. 22.) AB határozat, Indokolás
[32]} Sem az Alaptörvénynek, sem az Infotv.-nek nincs olyan szabálya, ami az érintett alapjog eddigi értelmezésének
megváltoztatását eredményezhetnék a jelen ügyben.
[24] 1.2. Jelen eljárásában az  Alkotmánybíróság a  bírói döntés felülvizsgálata során figyelemmel volt az  Alaptörvény
28.  cikkére, amely szerint a  bíróságok a  jogalkalmazás során a  jogszabályok szövegét elsősorban azok céljával és
az  Alaptörvénnyel összhangban értelmezik. Az  Alkotmánybíróság ezért az  Abtv. 27.  §-a szerinti jelen eljárásban
a  támadott bírói döntésnek, s az  abban foglalt bírói jogértelmezésnek az  Alaptörvénnyel, kiváltképpen VI.  cikk
(2) bekezdésével való összhangját vizsgálta.
[25] 2. Az alapügyben arról döntött a bíróság, hogy az alperes KEHI jogosan tagadta-e meg az adatigénylés teljesítését.
Az alkotmányjogi panasz alapján az Alkotmánybíróság a bírói döntés Alaptörvénnyel való összhangját az alábbiak
szerint vizsgálta.
[26] 2.1. Az  alkotmányjogi panasz alapján elsődlegesen vizsgálandó kérdésként merült fel, hogy összhangban áll-e
az Alaptörvénnyel, a közérdekű adatok megismeréséhez való jog garantálásával az a  jogértelmezés, amely szerint
a  KEHI a  Jelentés tekintetében nem minősül – az  Infotv. 3.  § 9.  pontja szerinti – adatkezelőnek, s ezért nem volt
köteles az adatigénylést teljesíteni, a Jelentésben foglalt közérdekű adatok megismerését biztosítani.
[27] 2.1.1. A  Fővárosi Ítélőtábla a  kifogásolt 8.Pf.20.594/2014/6. számú ítéletében a  következőképpen foglalt állást: „[a]
lappal hivatkozott arra is az alperes a  fellebbezésében, hogy az általa készített jelentés tekintetében nem minősül
adatkezelőnek, mert a  kiadni kért jelentés elkészítését az  alperes nem saját hatáskörben rendelte el, célját sem ő
határozta meg, hanem a  Kormány utasítása alapján cselekedett. A  Kormány döntési kompetenciájába tartozó
adatok tekintetében az  alperes az  Infotv. 2.  §-ának [helyesen: 3.  §-ának] 9.  pontja szerinti adatkezelőnek nem
tekinthető, ezért az  általa lefolytatott ellenőrzés eredményeként létrejött közérdekű adat kiadására ez  okból sem
kötelezhető.”
[28] A Fővárosi Ítélőtábla mindazonáltal így rögzítette ítéletében a  jogvita tárgyát: „A perben nem volt vitatott, hogy
az  alperes közfeladatot ellátó szerv, továbbá az  sem, hogy az  általa készített vizsgálati jelentés közérdekű adat.
A  jogvita tárgyát annak eldöntése képezte, hogy az  alperes a  vizsgálati jelentés kiadását jogosan tagadta-e meg
arra hivatkozással, hogy az  olyan, döntést megalapozó adat, amely a  keletkezésétől számított 10 évig nyilvános.”
A jogvita tárgyának az ítélkező bíróság általi megállapítása a bírói döntést felülvizsgáló Alkotmánybíróság eljárására
nézve is meghatározó. Egyrészt az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 27.  §-a szerinti alkotmányjogi panasz alapján
a  bírói döntés Alaptörvénnyel való összhangjának felülvizsgálatát végzi el. Ami így alapvetően arra terjed ki, ami
az alapügyben a jogvita tárgyát képezte. Máskülönben az Alkotmánybíróság nem is a bírói döntést vizsgálná felül,
hanem egy azon kívülálló jogkérdést bírálna el. Másrészt, az Abtv. 52. § (2) bekezdése szerint az Alkotmánybíróság
által lefolytatott vizsgálat a  megjelölt alkotmányossági kérelemre korlátozódik. Az  Alkotmánybíróság tehát már
ezért sem bírálhatja felül a bírósági döntést olyan kérdésben, amire a panasz nem irányult.
[29] Az ítéletében a bíróság tehát rögzítette egyrészt azt, hogy a vizsgálati Jelentést, melynek közérdekű adat-tartalma
a  perben nem volt vitatott, a  közfeladatot ellátó szerv KEHI készítette. Ez  – az  Infotv. 3.  § 10.  pontját figyelembe
véve  – nyilvánvalóan arra utal, hogy az  igényelt közérdekű adatot a  KEHI kezelte. (Az ítéletben megállapított
tényállás szerint maga a  KEHI sem cáfolta, hogy elkészítette a  Jelentést, s így nyilván kezelte is azt; az  adatigény
teljesítését kizárólag azért tagadta meg, mert állítása szerint a  Jelentés tartalma döntés megalapozását szolgáló
adatnak minősült.) A  bíróság közvetve tehát elismerte, hogy a  KEHI – az  Infotv. 26.  § (1)  bekezdése értelmében,
s ennélfogva az  Infotv.-ben foglalt kivételekkel – köteles lehetővé tenni, hogy a  kezelésében lévő közérdekű
adatot tartalmazó Jelentést igény szerint bárki megismerhesse. E  kötelezettségének teljesítése alól a  bíróság
tulajdonképpen az Infotv. 27. § (5) bekezdése szerinti – az adatigény megtagadásának jogcímét is képező – kivételszabály alapján mentette fel elsődlegesen a KEHI-t.
[30] Másrészt a  bíróság ítéletében – az  adatigény KEHI általi megtagadásának jogcímén túlmenően – az  Infotv. 3.  §
9.  pontja alapján kizárta a  közfeladatot ellátó szervnek az  adatigény teljesítésére vonatkozó kötelezettségét.
A  bíróság az  Infotv. 3.  § 9.  pontja nyomán arra a  következtetésre jutott, hogy a  KEHI „az általa készített jelentés
tekintetében nem minősül adatkezelőnek”. A  bíróság ezzel mintegy cáfolta azt, hogy a  Jelentés kezelését, vagyis
az  abban foglalt közérdekű adatok kezelésére vonatkozó (érdemi) döntések meghozatalát a  KEHI végezte volna.
A bíróság ezt a megállapítását azzal magyarázta, hogy „a kiadni kért jelentés elkészítését az alperes [KEHI] nem saját
hatáskörben rendelte el, célját sem ő határozta meg, hanem a Kormány utasítása alapján cselekedett”.
[31] 2.1.2. Az Infotv. 26. § (1) bekezdése kapcsán megállapítható, hogy e rendelkezés a közérdekű adatok megismerésére
vonatkozó szabályok elején egy alapvető, az információszabadság érvényesülését biztosító, speciális előírást rögzít.
Ennek értelmében a  közfeladatot ellátó szervnek lehetővé kell tennie azt, hogy a  kezelésében lévő közérdekű
és közérdekből nyilvános adatot – az  e  törvényben meghatározott kivételekkel – erre irányuló igény alapján
bárki megismerhesse. E  szabály általánosan kötelezővé teszi azt, hogy az  általa kezelt közérdekű adatokhoz
minden közfeladatot ellátó szerv biztosítson hozzáférést. A  kötelezettség szempontjából csak az  számít, hogy
az  adott szerv közérdekű adatot kezel, s önmagában ennél fogva terheli – a  közérdekű adatok megismeréséhez
való jog érvényesülése érdekében – az  adatigény teljesítésére vonatkozó kötelezettség. Ez  az  általános érvényű
kötelezettség nem korlátozható a címzettek körének szűkítésével, hogy az ne eredményezné egyúttal a közérdekű
adatok megismeréséhez való jog korlátozását.
[32] A támadott ítéletben a bíróság ezt az általános érvényű kötelezettséget megszorítóan értelmezte, mégpedig úgy,
hogy az  Infotv. 26.  § (1)  bekezdése szerinti címzettek (közérdekű adatot kezelő közfeladatot ellátó szervek) körét
az  Infotv. 3.  § 9.  pontja szerinti – a  jogalkotó által a  személyes adatok kezelésére koncentráltan definiált, az  adat
kezelésének célját meghatározó – adatkezelőkre korlátozta.
[33] A vitatott bírói jogértelmezés szerint így a  közérdekű adatok megismeréséhez való jogot garantáló kötelezettség
nem minden közfeladatot ellátó szervet, hanem csak azokat terheli, amelyek az  igényelt közérdekű adat
vonatkozásában az  Infotv. 3. § 9. pontja szerint adatkezelőnek minősülnek, tehát amely szervek a közérdekű adat
kezelésének célját is meghatározzák. Az Infotv. 3. § 9. pontja szerinti adatkezelő fogalom részeként az adatkezelési
cél meghatározására utalás – a  szabályozási környezetet is figyelembe véve – ezzel szemben valójában csak
a személyes adatok kezelésére irányadó. A célhoz kötött adatkezelés ugyanis kizárólag a személyes adatok kezelését
érintően törvényi (pontosabban a személyes adatok védelméhez való jogból eredő, e jog indokolatlan korlátozása
ellen garanciát jelentő törvényi) követelmény [lásd: Infotv. 5.  § (1)  bekezdés b)  pont, 5.  § (2)  bekezdés b) és
c) pont, 5. § (3) bekezdés, 6. § (1)–(2) és (4)–(5) bekezdését]. Az Infotv. III. fejezete a közérdekű adatok kapcsán nem
tartalmaz ilyen törvényi előírást, vagyis olyan követelményt, ami a  közérdekű adatok célhoz kötött adatkezelését
tenné kötelezővé. A  vitatott jogértelmezéssel tehát a  bíróság tulajdonképpen – az  Infotv. általános rendelkezései
körében elhelyezett, de a  rendelkezésnek ezt a  fordulatát tekintve – a  kizárólag a  személyes adat kezelése
vonatkozásában értelmezhető kritériumot kiterjesztette a  közérdekű adatok kezelésére (kezelőjére) is, s ezáltal
adatkezelési cél meghatározásától tette függővé a  közérdekű-adatigénylések teljesítését, jóllehet a  közérdekű
adatok kezeléséhez alapvetően nem kötelező rögzíteni az adatkezelés célját. A bíróság így egy a közérdekű adatok
kezelésére nem vonatkozó törvényi feltétel szükségtelen kitágításával indokolatlanul korlátozta a  közérdekű
adatigények teljesítését, ezáltal a  közérdekű adatok megismerését, ami a  közérdekű adatok megismeréséhez való
jog szükségtelen korlátozását eredményezte. Ezért az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Fővárosi Ítélőtábla
8.Pf.20.594/2014/6. számú ítélete a fentiekben vizsgált jogértelmezés kapcsán alaptörvény-ellenes.
[34] 2.2. Az  alkotmányjogi panasz alapján másodlagosan vizsgálandó volt az  is, hogy összhangban áll-e
az  Alaptörvénnyel, a  közérdekű adatok megismeréséhez való joggal az  a  jogértelmezés, amely szerint a  Jelentés
– tényleges tartalmára tekintet nélkül – egészében véve döntés megalapozást szolgáló adatnak minősül,
s ilyenformán a közérdekű adatokat magában foglaló Jelentés megismerése generálisan megtagadható.
[35] Az alapügyben az  Infotv.-nek a  döntés megalapozását szolgáló adatokról szóló 27.  § (5)  bekezdését alkalmazták.
Eszerint a  keletkezésétől számított tíz évig nem nyilvános a  közfeladatot ellátó szerv „feladat- és hatáskörébe
tartozó döntés meghozatalára irányuló eljárás során készített vagy rögzített, a döntés megalapozását szolgáló adat”.
Az Infotv. irányadó rendelkezése értelmében tehát döntés megalapozását szolgáló adat csak az adott szerv (feladatés hatáskörébe tartozó) döntése meghozatalára irányuló eljárás során készített vagy rögzített adat lehet. A döntés
megalapozását szolgáló adat e  minősége továbbá kizárólag a  konkrét döntéshozatali eljáráshoz való kapcsolata
révén állhat fenn.
[36] Az Alkotmánybíróság a  döntés megalapozását szolgáló adatokkal kapcsolatos nyilvánosság-korlátozásra
irányadó, Alaptörvényből levezethető kritériumokkal korábbi döntésében már foglalkozott. Az  Alkotmánybíróság
az  Abh.-ban az  alábbi következtetésekre jutott: „[a]mennyiben az  adatkezelő szerv a  közérdekű adat kiadásának
megtagadása mellett dönt, ezt […] megfelelően indokolni köteles. Ennek az indokolásnak egyrészt ki kell terjednie
arra, hogy pontosan milyen folyamatban lévő eljárásban meghozandó döntés megalapozását szolgálja a  kiadni
kívánt közérdekű adat, másrészt arra is, hogy a  közérdekű adat kiadása mennyiben befolyásolja a  szóban forgó
döntés meghozatalát, vagyis, hogy az  meghiúsítaná-e a  döntés hatékony végrehajtását vagy ellehetetlenítené-e
az  illetéktelen befolyástól mentes, független, hatékony köztisztviselői munkát. [vö. 12/2004. (IV. 7.) AB határozat,
ABH 2004, 217, 226–227.]
[37] A korábban tárgyalt elv, amely szerint a  főszabály a  közérdekű adatok nyilvánossága, különösen is hangsúlyosan
jelenik meg a  nyilvánosságkorlátozásnak abban az  esetében, amikor az  az adatkezelő szerv mérlegelésének
függvénye. E  mérlegelésnek figyelembe kell vennie a  fenti követelmények érvényesülését, s azt is, hogy
e  szempontokat adott esetben a  bírósági eljárás során a  bíróság felülvizsgálhatja. A  közérdekű adatok
megismeréséhez és terjesztéséhez való jog érvényesülése érdekében nem tekinthető az  Alaptörvénnyel
összhangban állónak az  olyan korlátozás, amely egy adatot vagy egy egész dokumentumot végérvényesen
elvon a  nyilvánosság elől, illetve amely egy dokumentumot annak tartalmától függetlenül, teljes egészében
nyilvánosságkorlátozás alá helyez. A fentiek alapján tehát a dokumentum egésze – a tartalmától függetlenül – nem
minősíthető döntést megalapozó adatnak.” {Indokolás [45]–[46]}
[38] A fentieket figyelembe véve csak az  adatigénylés tárgyát képező dokumentum (Jelentés) tartalmának
vizsgálatával állapítható meg ténylegesen az, hogy olyan közérdekű adatokat foglal magában, amelyekre valamely
nyilvánosságkorlátozási indok konkrétan kiterjed, s amelyeknek így feltétlenül szükséges a  nyilvánosságtól való
elzárása. A  nyilvánosságkorlátozás indokoltságát tehát csak a  kért dokumentumba foglalt adatok kapcsán, azok
vizsgálatával, nem pedig a  dokumentum egészét illetően lehet megállapítani. Az  ettől eltérő jogértelmezés, mely
a  Jelentést – tartalmára tekintet nélkül – egészében véve döntés megalapozást szolgáló adatnak minősíti, s ilyen
módon a  Jelentés megismerését generálisan megakadályozza, a  közérdekű adatok megismeréséhez való jog
indokolatlan tág körű, s ezáltal szükségtelen korlátozását engedi meg.
[39] A támadott ítélet alapján nem volt megállapítható, hogy az  alapügyben a  Jelentés tartalmának vizsgálatára
kifejezetten sor került volna. Nem a  Jelentés tartalmi vizsgálata alapján vonták le azt a  következtetést, hogy
a Jelentés egésze nyilvánosságkorlátozás alá esik, konkrétan döntés megalapozására szolgál, s az adatszolgáltatásmegtagadás Infotv. 27. § (5) bekezdése szerinti jogcíme az egész Jelentés vonatkozásában valóban fennáll.
[40] A nyilvánosság-korlátozási okra való formális hivatkozás, a  korlátozás tartalmi indokoltságának kétségtelen
bizonyítása nélkül a  közérdekű adatok megismeréséhez való jog alaptalan, s így szükségtelen korlátozásának
minősül. Ezért az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Fővárosi Ítélőtábla 8.Pf.20.594/2014/6. számú ítélete
e vonatkozásban szintén alaptörvény-ellenes.
[41] 2.3. Az  alkotmányjogi panasz alapján végül vizsgálandó volt az  is, hogy összhangban áll-e az  Alaptörvénnyel,
a  közérdekű adatok megismeréséhez való joggal az  a  jogértelmezés, amely a  Jelentést döntés megalapozását
szolgáló adatnak minősíti anélkül, hogy konkrétan igazolt lenne, milyen döntés meghozatalával összefüggésben és
mennyiben áll fenn ez a nyilvánosságkorlátozás indokaként felhozott körülmény.
[42] A támadott ítélet alapján nem volt megállapítható, hogy az  alapügyben kifejezetten megjelölték volna, hogy
a  Jelentés konkrétan milyen döntés megalapozására szolgált, nem utaltak tehát konkrét eljárásra sem. Nem
kötelezte a bíróság az adatigénylést elutasító alperest arra, hogy az adatigényléskor folyamatban lévő eljárás pontos
megjelölésével igazolja, hogy az  adatszolgáltatás-megtagadás – Infotv. 27.  § (5)  bekezdése szerinti – oka valóban
fennáll-e.
[43] Az Alkotmánybíróság az  Abh.-ban már megállapította: a  közérdekű adatokhoz való hozzáférés megtagadása
az  arra való formális hivatkozással, hogy az  igényelt közérdekű adatok döntés megalapozását szolgáló adatok,
mellőzve azonban a  tényleges tartalmi vizsgálatát (az eljárási szabályok keretei között), hogy azok milyen döntés
meghozatalát, milyen eljárás lefolytatását szolgálják, s valójában érdemi kapcsolatban állnak-e a közérdekű adatot
kezelő szerv feladat- és hatáskörébe tartozó döntéssel, az  Alaptörvény VI.  cikk (2)  bekezdésében foglalt alapjog
indokolatlan korlátozásának minősül. {Indokolás [58]} A  jelen esetben is az  Alaptörvény VI.  cikk (2)  bekezdésében
foglalt alapjog érvényesülését korlátozta az  eljáró bíróság akkor, amikor nem vizsgálta, hogy az  adatigénylő által
kért Jelentés (vagy annak egy része) konkrétan milyen döntés megalapozására szolgált, hanem e nélkül a Jelentés
egészét érintően elfogadta, hogy döntés megalapozását szolgáló adatnak minősült. Így nyilván annak tartalmi
vizsgálatára sem kerülhetett sor, hogy az  igényelt közérdekű adatok kiadása valóban befolyásolná-e az adatkezelő
döntésének meghozatalát, meghiúsítaná-e a döntés hatékony végrehajtását vagy ellehetetlenítené-e az illetéktelen
befolyástól mentes, független, hatékony köztisztviselői munkát. Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság
megállapította, hogy a Fővárosi Ítélőtábla 8.Pf.20.594/2014/6. számú ítélete e vonatkozásban is alaptörvény-ellenes.
[44] 3. Az  Alkotmánybíróság az  Abh.-ban a  közérdekű adatok nyilvánossága korlátozásának körében alapvető elvként
határozta meg, hogy „az információszabadságot korlátozó törvényeket megszorítóan kell értelmezni. »Egy
demokratikus társadalomban tehát a  közérdekű adatok nyilvánossága a  főszabály; ehhez képest a  közérdekű
adatok nyilvánosságának korlátozását kivételnek kell tekinteni.« [12/2004. (IV. 7.) AB határozat, ABH 2004, 217, 221.]
Ebből következik az is, hogy a közérdekű adatok vonatkozásában a nyilvánosság korlátozása csak akkor fogadható
el alkotmányosan indokoltnak, ha azt más alapjog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme
kényszerítően indokolja, illetve elkerülhetetlenül szükségessé teszi.” (Indokolás [39])
[45] Az Alkotmánybíróság a  fenti vizsgálat lefolytatásával arra a  következtetésre jutott, hogy a  Fővárosi Ítélőtábla
a közérdekű adatok megismeréséhez való jogot az Infotv. rendelkezéseinek értelmezése révén alaptörvény-ellenes
módon, indokolatlanul korlátozta. Ezért az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Fővárosi Ítélőtábla 8.Pf.
IV.20.594/2014/6. számú ítélete alaptörvény-ellenes, s azt megsemmisítette.
[46] Az Alkotmánybíróság – az  Abh.-hoz (Indokolás [52]–[53]) hasonlóan – rámutat arra, hogy a  közérdekű adatok
megismeréséhez való jog korlátozását érintő ügyben a  támadott bírói döntést kizárólag alkotmányossági
szempontból vizsgálja, illetve vizsgálta felül. Az  Alkotmánybíróság a  konkrét adatigény teljesítéséről így nem
határoz(hat)ott, az Alkotmánybíróság határozatából a kért Jelentés megismerhetővé tételére irányuló kötelezettség
nem származik. Az  Alkotmánybíróság a  jelen alkotmányossági vizsgálat során nem foglalt tehát állást arról, hogy
az  alapul fekvő ügyben kiadni kért Jelentés tartalma nem nyilvános, konkrétan döntés megalapozását szolgáló
adatnak minősül-e vagy sem; ennélfogva arról sem döntött, hogy az  eljáró bíróság az  adott dokumentum mely
részét minősítse döntés megalapozását szolgáló adatnak és melyiket ne. Ezt már csak azért sem teheti, mert a kiadni
kért Jelentést az  Alkotmánybíróság az  ügy lényegéből fakadóan nem ismerhette meg. A  jelen alkotmányossági
felülvizsgálatban tehát az Alkotmánybíróság nem konkrét iratok, adatok döntés-előkészítő jellegéről döntött.
[47] A támadott ítélet felülvizsgálatakor az  Alkotmánybíróság a  nyilvánosság-korlátozással szemben fennálló
alkotmányossági szempontok érvényesítését követeli meg az  Alaptörvény által megállapított mérce alapján.
Az  Alkotmánybíróság egyúttal rámutat – az  Abh.-hoz hasonlóan a  jelen ügyben is – arra, hogy a  nyilvánosságkorlátozás mellett is állnak alkotmányosan igazolható szempontok (mindenek előtt az  Alaptörvény VI.  cikke által
garantált személyes adatok védelméhez való jog), amelyek a  korlátozást elkerülhetetlenül szükségessé tehetik,
s amelyeket így szintén érvényesíteni kell a  közérdekű adatok megismeréséhez való jog biztosítására szolgáló
adatigény elbírálásakor. Az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 27.  §-ában foglalt panaszok természetéhez igazodva
a  konkrét ügy érdemét érintő alkotmányossági vetületű kérdésekről dönt, de ennek a  konkrét ügyre vonatkozó
konzekvenciáit már az  eljáró bíróságnak kell levonnia. A  panaszos számára ilyenformán biztosítható hatékony
jogorvoslat az alapjog-sérelemmel szemben.
[48] 4. Az  Alkotmánybíróság a  határozat Magyar Közlönyben történő közzétételét az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdésének
második mondata alapján rendelte el.
Budapest, 2016. március 8. Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
321/2013. (VII. 4.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Holló Szabolcs
Szilárdot 2013. július 1. napjától 2016. június 30. napjáig terjedő időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2013. június 24. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
68/2019. (VII. 16.) ME határozata főiskolai rektor megbízásáról.
A nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény 37.  § (8)  bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva
– az emberi erőforrások miniszterének a fenntartóval egyetértésben tett előterjesztésére –
a Gábor Dénes Főiskolán dr. Keszthelyi-Szabó Gábor egyetemi tanárt
– a 2019. július 15-étől 2023. június 30-áig terjedő időtartamra –
a rektori teendők ellátásával megbízom. Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
23/2012. (IV. 18.) NEFMI rendelete a települési önkormányzatok részére szociális nyári gyermekétkeztetés céljából 2012. évben nyújtott támogatás igénylésének, folyósításának és elszámolásának részletes szabályairól.
Magyarország 2012. évi központi költségvetéséről szóló 2011. évi CLXXXVIII. törvény 5. melléklet 12. pontjában kapott
felhatalmazás alapján, az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló
212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 41. § g) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva – az egyes miniszterek, valamint a
Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 73. § b) pontjában
meghatározott feladatkörében eljáró nemzetgazdasági miniszter, továbbá az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget
vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 37. § p) pontjában meghatározott feladatkörében
eljáró belügyminiszter véleményének kikérésével – a következőket rendelem el:
1. § E rendelet hatálya a Magyarország 2012. évi központi költségvetéséről szóló 2011. évi CLXXXVIII. törvény
(a továbbiakban: Kvtv.) 1. melléklet IX. Helyi önkormányzatok támogatásai és helyben maradó személyi
jövedelemadója fejezet, 4. Központosított előirányzatok cím terhére a Kvtv. 5. melléklet 12. pontja alapján, egyedi
elbírálás útján nyújtható támogatás (a továbbiakban: támogatás) igénylésére, döntési rendszerére, folyósítására,
felhasználására és elszámolására terjed ki. 2. § (1) A támogatás feltétele, hogy a települési önkormányzat vállalja, hogy
a) a 2012. június 18-tól 2012. augusztus 31-ig terjedő időszakban legalább 44, legfeljebb 54 munkanapon keresztül
biztosítja a rendszeres gyermekvédelmi kedvezményben részesülő kiskorú gyermekek (a továbbiakban: rászoruló
gyermekek) étkeztetését napi egyszeri melegétkeztetés formájában a gyermekek védelméről és a gyámügyi
igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény 151. § (1) bekezdés g) pontja alapján ingyenesen vagy
kedvezményesen, és b) az ételt a támogatás legalább harminc százalékának megfelelő értékben a kistermelői élelmiszer-termelés,
-előállítás és -értékesítés feltételeiről szóló 52/2010. (IV. 30.) FVM rendelet (a továbbiakban: FVMr.) 2. § 1. pontja
szerinti kistermelő vagy az FVMr. 1. § (1) bekezdés a) pontjában meghatározott földrajzi térségen belül
mezőgazdasági vállalkozó által megtermelt vagy előállított alapanyagokból biztosítja, amit az elszámolásnál
számlával vagy a kistermelővel, vállalkozóval kötött szerződéssel kell igazolni.
(2) Az igényelhető támogatás egy rászoruló gyermekre jutó napi összege legfeljebb 440 forint.
(3) A támogatás formája vissza nem térítendő támogatás.
3. § Az étkeztetés biztosításának időszaka egyes rászoruló gyermekek tekintetében – a rászoruló gyermek más településen
történő táborozása vagy más okból való akadályoztatása esetén – a 2. § (1) bekezdés a) pontjában meghatározott
időszaknál rövidebb is lehet. 4. § (1) A települési önkormányzat a területén lakóhellyel rendelkező rászoruló gyermekek után a (2)–(4) bekezdésben
foglaltak szerint igényelhet támogatást. (2) Az 1. melléklet alapján leghátrányosabb helyzetűnek minősülő települési önkormányzat valamennyi rászoruló
gyermek után – a támogatáson túli más források (a továbbiakban: önerő) nélkül is – igényelhet támogatást.
(3) Az 1. melléklet alapján hátrányos helyzetűnek minősülő települési önkormányzat
a) a rászoruló gyermekek legfeljebb ötven százaléka után önerő nélkül is igényelhet támogatást,
b) az a) pont szerinti létszámon felül annyi rászoruló gyermek után igényelhet támogatást, ahány rászoruló
gyermeknek a 2. § és a 3. § szerinti feltételek mellett önerőből történő étkeztetését a támogatási kérelmében
vállalja. (4) Az 1. mellékletben nem említett települési önkormányzat
a) a rászoruló gyermekek legfeljebb huszonöt százaléka után önerő nélkül is igényelhet támogatást,
b) az a) pont szerinti létszámon felül annyi rászoruló gyermek után igényelhet támogatást, ahány rászoruló
gyermeknek a 2. § és a 3. § szerinti feltételek mellett önerőből történő étkeztetését a támogatási kérelmében
vállalja. (5) Ha a rászoruló gyermek nem a lakóhelye szerinti települési önkormányzat által szervezett nyári gyermekétkeztetésben
vesz részt, a lakóhely szerinti települési önkormányzat a rászoruló gyermekre jutó támogatást átadja a nyári
gyermekétkeztetést biztosító települési önkormányzatnak. 5. § (1) A település helye szerint illetékes szociális és gyámhivatal (a továbbiakban: szociális és gyámhivatal) 2012. április 26-ig
elektronikus levélben felhívja a települési önkormányzat jegyzőjének és a gyermekjóléti szolgálatnak a figyelmét a
nyári gyermekétkeztetéshez igényelhető támogatás lehetőségére. (2) A települési önkormányzat jegyzője – a gyermekjóléti szolgálat közreműködésével – 2012. május 2-ig felméri a nyári
gyermekétkeztetés iránti igényeket. (3) A települési önkormányzat – az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény (a továbbiakban: Áht.) 57. §
(1) bekezdése és az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet
(a továbbiakban: Ávr.) 103. § (2) bekezdése alapján – a Magyar Államkincstár által üzemeltett elektronikus rendszerben
rögzített, onnan kinyomtatott 2. melléklet szerinti adatlapot és a 6. § (4) bekezdésében vállalt feladatok
megvalósítására vonatkozó leírást egy eredeti és egy hitelesített másolati példányban postai úton, 2012. május 10-ig
nyújtja be a Magyar Államkincstárnak a település helye szerint illetékes területi szervéhez (a továbbiakban:
igazgatóság). A benyújtási határidőt megtartottnak kell tekinteni, ha a települési önkormányzat az informatikai
rendszerben az igénylést 2012. május 10-én éjfélig rögzítette, és azt legkésőbb 2012. május 11-én postára adta.
A határidő elmulasztása jogvesztő. A kizárólag postai úton benyújtott igénylés érvénytelen.
(4) Hiányos igénylés esetén az igazgatóság egy alkalommal, legfeljebb háromnapos határidő kitűzésével hiánypótlásra
vagy módosításra hívja fel a települési önkormányzatot. Ha a települési önkormányzat a felhívásnak a megadott
határidőn belül nem tesz eleget, az igazgatóság az Áht. 59. § (1) bekezdése alapján jár el.
(5) A felülvizsgált támogatási kérelmek eredeti példányát az igazgatóság postai úton 2012. május 25-ig továbbítja a
nemzeti erőforrás miniszternek (a továbbiakban: miniszter). A Magyar Államkincstár a 2. melléklet szerinti adatlapokat
összesíti és 2012. május 25-ig elektronikus úton átadja a miniszter, valamint a szociális és gyámhivatal részére.
6. § (1) Az egyes önkormányzatokat megillető támogatás összegéről a miniszter 2012. június 1-jéig dönt.
(2) Az e rendeletben meghatározott feltételek teljesítése nem jelent jogosultságot a települési önkormányzat által a
támogatási kérelmében megjelölt támogatási igény teljes összegének igénybevételére. A támogatás pontos összegét
a miniszter a beérkező igények, a rendelkezésre álló forrás, valamint a (3) és (4) bekezdésben foglalt szempontok
figyelembevételével határozza meg. (3) Az e rendeletben meghatározott feltételeket teljesítő települési önkormányzat részére a miniszter legalább a
települési önkormányzat által a támogatási kérelmében megjelölt támogatási összeg huszonnégy százalékának
megfelelő összegű támogatást állapít meg. (4) A (3) bekezdésben meghatározott összegű támogatásnál magasabb összegű támogatásban részesülhet
– figyelemmel arra is, hogy az 1. melléklet alapján leghátrányosabb helyzetűnek vagy hátrányos helyzetűnek
minősül – az a települési önkormányzat, amely a következő feltételek legalább egyikét teljesíti:
a) támogatási kérelmében vállalja, hogy az étkeztetés idejére megszervezi a gyermekek felügyeletét, illetve
szabadidős programot biztosít a gyermekek számára, amelyek megvalósulását az elszámolásnál a gyermekjóléti
szolgálat igazolja, b) támogatási kérelmében a számára e rendeletben meghatározott keretek között nagyobb arányú önerő
biztosítását vállalja. 7. § (1) A miniszter a döntésről fővárosi, megyei szintű összesítést készít, és 2012. június 4-ig elektronikus levélben megküldi a
szociális és gyámhivatalnak, elektronikus úton átadja a Magyar Államkincstárnak, valamint utalványozás céljából
elektronikus úton és papír alapon a belügyminiszternek. Az összesítés tartalmazza
a) a támogatásban részesülő települési önkormányzatok nevét és KSH azonosító kódját,
b) azoknak a nyári gyermekétkeztetésben részesülő rászoruló gyermekeknek a tervezett számát, akik után az egyes
települési önkormányzatoknak támogatást állapítottak meg, c) a b) pont szerinti gyermekszám és az étkezési napok száma alapján számított adagszámot,
d) a c) pont szerinti adagszám alapján az egyes települési önkormányzatoknak megítélt támogatás összegét.
(2) Az (1) bekezdés szerinti összesítést 2012. június 4-ig a miniszter által vezetett minisztérium honlapján is közzé kell
tenni. (3) A miniszter a döntésről – a szociális és gyámhivatalok útján – 2012. június 5-ig értesíti a támogatási kérelmet benyújtó
települési önkormányzatokat. (4) A belügyminiszter 2012. június 5-ig rendelkezik a Magyar Államkincstár felé a támogatásnak a települési
önkormányzatok részére történő átutalásáról. 8. § (1) A települési önkormányzat a Magyar Államkincstár által üzemeltetett elektronikus rendszerben rögzített, onnan
kinyomtatott 3. melléklet szerinti adatlapon – szükség esetén az egyéb dokumentációt csatolva – 2012. szeptember
17-ig előzetesen beszámol a támogatás felhasználásáról és ennek alapján – ha a támogatás nem került teljes
egészében felhasználásra – az Ávr. 102. §-a szerint a támogatás módosítására irányuló kérelmet nyújt be az
igazgatóságnak, egyidejűleg visszautalja a fel nem használt összeget. A benyújtási határidőt megtartottnak kell
tekinteni, ha a települési önkormányzat az informatikai rendszerben az előzetes beszámolót és a kérelmet 2012.
szeptember 17-én éjfélig rögzítette, és azt legkésőbb 2012. szeptember 18-án postára adta. A kizárólag postai úton
benyújtott előzetes beszámoló és kérelem érvénytelen. (2) A 4. § (5) bekezdése szerinti esetben az (1) bekezdés szerinti előzetes beszámolót és kérelmet az a települési
önkormányzat nyújtja be az igazgatóság felé, amelynek a támogatást folyósították. A támogatást átvevő települési
önkormányzat 2012. szeptember 7-ig adja meg az (1) bekezdés szerinti előzetes beszámoló és kérelem benyújtásához
szükséges adatokat a támogatást átadó települési önkormányzatnak. (3) A Magyar Államkincstár a 3. melléklet szerinti adatlapok fővárosi, megyei szintű összesítéséről és az (1) bekezdés
szerinti kérelmek alapján a települési önkormányzatok által ténylegesen visszafizetett támogatási összegről
(a továbbiakban: visszafizetett támogatási összeg) 2012. október 19-ig – számítógépes hálózaton – értesíti a
minisztert. (4) A miniszter a (3) bekezdés szerinti, országosan összesített adatokat tájékoztatásul megküldi a szociális és
gyámhivatalnak. 9. § (1) A visszafizetett támogatási összeget azoknak a települési önkormányzatoknak a támogatására kell fordítani, akik a 4. §
(3) bekezdés b) pontja, a 4. § (4) bekezdés b) pontja, illetve a 6. § (4) bekezdés b) pontja alapján önerő biztosításával
szervezték meg a nyári gyermekétkeztetést. A visszafizetett támogatási összegből a települési önkormányzatnak az
általa biztosított önerőhöz vagy annak egy részéhez adható utólagosan támogatás.
(2) A visszafizetett támogatási összegnek az (1) bekezdés szerinti települési önkormányzatok közötti felosztásáról a
miniszter a településen 2012. évben nyári gyermekétkeztetésben részesülő gyermekek száma alapján 2012. október
29-ig dönt. A döntés során előnyben kell részesíteni az 1. melléklet alapján hátrányos helyzetűnek minősülő települési
önkormányzatokat. Az országosan keletkező előirányzat-maradványt úgy kell felosztani, hogy az egyes települési
önkormányzatoknak járó támogatás összege elérje a tízezer forintot. A miniszter a döntéséről haladéktalanul értesíti a
belügyminisztert. (3) A visszafizetett támogatási összegből történő utólagos támogatás kifizetéséről – a miniszter döntése alapján –
a belügyminiszter a Magyar Államkincstáron keresztül 2012. november 5-ig gondoskodik.
10. § A települési önkormányzat a támogatás felhasználásáról december 31-ei fordulónappal a 2012. évi zárszámadás
keretében és annak rendje szerint számol el. 11. § A támogatás felhasználását – beleértve a 6. § (4) bekezdése szerint vállalt feltételek megvalósítását – a miniszter, a
szociális és gyámhivatal, valamint a jogszabályban erre feljogosított szervek ellenőrizhetik.
12. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba, és 2013. március 1-jén hatályát veszti.
Dr. Réthelyi Miklós s. k.,
nemzeti erőforrás miniszter


text:
2/2015. (I. 16.) HM utasítása a közalkalmazottak részére biztosítható 2%-os mértékű keresetkiegészítés 2015. felszámításáról és felhasználásáról.
A honvédelemről és a  Magyar Honvédségről, valamint a  különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló 2011. évi
CXIII.  törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet 2.  § (5)  bekezdése alapján
– figyelemmel a Magyarország 2015. évi központi költségvetéséről szóló 2014. évi C. törvényre – a következő utasítást adom ki:
1. § Az  utasítás hatálya a  honvédelmi miniszter (a továbbiakban: miniszter) közvetlen alárendeltségébe tartozó
szervezetekre, a  miniszter fenntartói irányítása alá tartozó köznevelési intézményre, a  Katonai Nemzetbiztonsági
Szolgálatra, továbbá a Magyar Honvédség katonai szervezeteire (a továbbiakban együtt: honvédelmi szervezetek)
terjed ki.
2. § (1) A HM Védelemgazdasági Hivatal (a továbbiakban: HM VGH) az utasítás hatálya alá tartozó honvédelmi szervezetek
részére
a) a határozatlan időre szóló kinevezéssel foglalkoztatott közalkalmazottak részére a 2015. január hónapjában
kiadott béralap 2%-a tizenkétszeresének,
b) a határozott időben foglalkoztatható közalkalmazottak részére a 2015. év elején kiadott havi béralap 2%-a és
a foglalkoztatás hónapokban számított időtartama szorzatának
megfelelő keresetkiegészítési keretet állapít meg, amelyről tájékoztatja a honvédelmi szervezeteket.
(2) A  keresetkiegészítési keretből a  jogosult közalkalmazottak részére – ide nem értve a  közalkalmazotti jogviszony
megszűnése miatt a  munkavégzés alól mentesített közalkalmazottakat – a  2014. december havi fizetési fokozat
szerinti illetmény és a  besorolás szerinti rendszeres illetménypótlékok 2%-ának megfelelő összegű kötelező
keresetkiegészítést kell megállapítani, és azt havonta folyósítani.
(3) A honvédelmi szervezetek között áthelyezett közalkalmazottak (2) bekezdés szerinti keresetkiegészítése kifizetéséhez
– amennyiben arra az  (1)  bekezdésben megállapított keret nem nyújt fedezetet – a  HM VGH-tól keretkiegészítés
igényelhető.
(4) A  munkáltatói jogkört gyakorló döntése alapján a  honvédelmi szervezetnél munkaköri jegyzékben, illetve
állománytáblában rögzített munkakörben év közben jogviszonyt létesítő közalkalmazott legfeljebb a kinevezés során
megállapított – munkáltatói döntésen alapuló illetményrészt is magában foglaló – fizetési fokozat szerinti illetmény
és a besorolás szerinti rendszeres pótlékok együttes összege 2%-ának megfelelő összegű havi keresetkiegészítésben
részesíthető, amennyiben a honvédelmi szervezetnél az (1) bekezdés szerint megállapított keresetkiegészítési keret
azt lehetővé teszi.
(5) A  keresetkiegészítési keretből az  év során képződő megtakarítást a  munkáltatói jogkört gyakorló vezetőnek
a 2015. november havi illetmény folyósításával egyidejűleg differenciált keresetkiegészítés jogcímen kell kiosztania,
mely a honvédelmi szervezet bármely jogosult közalkalmazottja részére biztosítható.
(6) Az (1) bekezdés szerint biztosított és esetleges év közbeni kiegészítésekkel növelt keresetkiegészítési keret összegét
és az  abból történő felhasználást az  egyéb jogcímen megállapított keresetkiegészítéstől külön kell kezelni és
nyilvántartani.
3. § (1) A keresetkiegészítési keretet 2015. december 31-ig teljes mértékben fel kell használni. A keresetkiegészítési keretből
a honvédelmi szervezetek között átcsoportosítás nem hajtható végre.
(2) A keresetkiegészítési keretből – az év közbeni jogviszony-megszüntetés esetén – kizárólag az ideiglenes jegyzékről
kiválók részére megállapított keresetkiegészítés összegét kell a HM VGH részére visszajelenteni.
4. § (1) A  2.  § (2), (4) és (5)  bekezdése szerinti keresetkiegészítések megállapítására parancsban vagy határozatban kell
intézkedni.
(2) A közalkalmazottakat az (1) bekezdés szerinti keresetkiegészítések összegének változásáról írásban tájékoztatni kell.
5. § A  keresetkiegészítések 2.  § (2)  bekezdése szerinti megállapítását úgy kell végrehajtani, hogy a  2015. január havi
keresetkiegészítések jelen utasítás alapján kerüljenek folyósításra.
6. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba, rendelkezéseit azonban 2015. január 1-jétől kell alkalmazni.
7. § A  kormányzati szolgálati jogviszonyban állók cafetéria-juttatásáról szóló 10/2014. (II. 14.) HM utasítás 3.  §
(1) bekezdésében a „2014. évre vonatkozó” szövegrész helyébe az „éves” szöveg lép.
8. § Ez az utasítás 2015. december 31-én hatályát veszti.
Dr. Hende Csaba s. k.,
 honvédelmi miniszter


text:
266/2008. (XII. 17.) KE határozata Hernyes Zoltán rendkívüli és meghatalmazott nagyköveti kinevezéséről és megbízásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt
jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére Hernyes
Zoltánt kinevezem rendkívüli és meghatalmazott nagykövetté és megbízom a Magyar Köztársaság brüsszeli nagykövetségének vezetésével.
Budapest, 2008. június 3. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
42/2017. (XII. 11.) NGM rendelete a gázszerelők és gázkészülék-javítók tevékenysége folytatásának részletes feltételeiről, az e tevékenységek bejelentésének és nyilvántartásának rendjéről, valamint az e tevékenységekre vonatkozó kötelezettségek be nem tartásának esetén alkalmazandó jogkövetkezményekről.
A földgázellátásról szóló 2008. évi XL. törvény 133. § (2) bekezdés 2., 3. és 4. pontjában kapott felhatalmazás alapján, a Kormány
tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 90.  § 9.  pontjában meghatározott feladatkörömben
eljárva a következőket rendelem el:
1. § (1) E rendelet hatálya arra a személyre terjed ki, aki a földgázellátásról szóló törvény és végrehajtási rendelete szerinti
csatlakozóvezetékkel és felhasználói berendezéssel kapcsolatos, az 1. melléklet szerinti tevékenységet folytat.
(2) Az  1.  mellékletben meghatározott tevékenységet (a  továbbiakban: gázszerelői tevékenység) az  a  személy
(a továbbiakban: gázszerelő) végezheti, aki rendelkezik
a) az  1.  mellékletben meghatározott képesítéssel, vagy más azzal egyenértékű, a  nemzetgazdasági miniszter
hatáskörébe tartozó szakképesítések szakmai és vizsgakövetelményeiről szóló 27/2012. (VIII. 27.)
NGM rendeletben meghatározott képesítéssel, és
b) az 1. mellékletben meghatározott gyakorlati idővel. 2. § (1) A gázszerelő a 3. § szerinti továbbképzést legalább ötévenként teljesíti.
 (2) Mentesül az (1) bekezdés szerinti továbbképzési kötelezettség teljesítése alól az 1. mellékletben foglalt táblázat 8. és
10. sorában meghatározott szakértő, illetve tervező. 3. § (1) A gázszerelői tevékenység végzéséhez szükséges továbbképzési program kötelező moduljai:
a) a gázcsatlakozó és a felhasználói berendezésekre vonatkozó jogszabályi változások, és
b) az  üzemvitel, a  karbantartás, a  műszaki biztonsági ellenőrzés képzési programnak megfelelő, naprakész
tananyaga.
 (2) A gázszerelő továbbképzés kötelező moduljainak időtartama legalább 10 óra, amely személyes jelenléthez kötött.
 (3) Az  (1)  bekezdés szerinti továbbképzési kötelezettség a  műszaki-biztonsági szempontból jelentős munkakörök
betöltéséhez szükséges szakmai képesítésről és gyakorlatról, valamint az  ilyen munkakörben foglalkoztatottak
időszakos továbbképzésével kapcsolatos szabályokról szóló miniszteri rendeletben meghatározott gázszerelő,
gázipari műszaki-biztonsági felülvizsgáló vagy csőhálózatszerelő szakmai tárgyú hatósági jellegű képzés
elvégzésével teljesíthető a (2) bekezdésben meghatározott követelmények teljesülése mellett.
(4) A továbbképzés elvégzéséről kiállított igazolás kiállításának keltétől számított egy évig fogadható el.
4. § Az  1.  mellékletben meghatározott tevékenység végzésére irányuló szándékot a  2.  mellékletben meghatározott
adattartalmú, a  műszaki biztonsági hatóság (a  továbbiakban: Hatóság) által rendszeresített nyomtatvánnyal
kell bejelenteni. A  bejelentéshez eredetiben be kell mutatni, vagy másolatban mellékelni kell az  1.  mellékletben
meghatározott képesítés és gyakorlati idő meglétét igazoló okiratokat. Amennyiben a  bejelentés a  végzettség,
illetve képesítés megszerzésétől számított öt év után történik, a  bejelentéshez a  továbbképzési kötelezettség
teljesítését igazoló okiratokat is be kell mutatni, vagy másolatban mellékelni kell.
5. § (1) A Hatóság megtiltja a tevékenység végzését, ha
a) a gázszerelő nem felel meg az e rendeletben meghatározott feltételeknek,
b) a  gázszerelő jogerős bírósági határozat megállapítása szerint közreműködött a  földgázellátásról szóló
2008. évi XL. törvény rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 19/2009. (I. 30.) Korm. rendelet 1. számú
melléklet 18.3.  pont b), e), h) vagy j)  alpontjában meghatározott valamely felhasználói szerződésszegés
megvalósításában,
c) a  gázszerelő megsértette a  gázszerelői tevékenység végzésére vonatkozó – jogszabályban előírt – szakmai
szabályokat, és ezt a Hatóság megállapította,
d) a földgázelosztó kezdeményezésére indult eljárásban azt állapítja meg, hogy a gázszerelő nem a felülvizsgált
tervdokumentációnak, illetve nem az előírásoknak megfelelően végezte el a gázszerelést.
(2) A Hatóság a tevékenység megtiltása esetén intézkedik a gázszerelői igazolvány bevonása iránt.
 (3) Az  a  gázszerelő, akinek a  tevékenység végzését a  Hatóság megtiltotta, akkor jelentheti be a  tevékenység újbóli
gyakorlását, ha a
a) továbbképzési kötelezettsége teljesítését igazolja, amennyiben a  tevékenység végzésének megtiltására
a továbbképzési kötelezettség elmulasztása miatt került sor, vagy
b) tevékenységet megtiltó határozat jogerőre emelkedésétől számított egy év eltelt, és a gázszerelő eleget tett
továbbképzési kötelezettségének, amennyiben a tevékenység megtiltására az a) pontban meghatározotthoz
képest egyéb okból került sor.
6. § (1) A  felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény, a  felsőoktatásról szóló 2005. évi CXXXIX. törvény vagy a  nemzeti
felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény alapján szerzett azonos szakirányú okleveles mérnök (egyetemi szintű)
és mérnök (főiskolai szintű) végzettséggel az 1. mellékletben meghatározott tevékenységek elláthatók.
(2) A  gázfogyasztó készülék garanciális üzembe helyezésére és garanciális időn belüli javítására az  1.  mellékletben
megjelölt képesítéssel, végzettséggel rendelkező gázszerelő jogosult, figyelemmel a  készülék gyártójának vagy
forgalmazójának vonatkozó előírásaira.
(3) A  csatlakozó- és fogyasztói vezeték létesítésére az  1.  mellékletben megjelölt képesítéssel, végzettséggel és
az  alkalmazott technológiához a  Hegesztési Biztonsági Szabályzat kiadásáról szóló miniszteri rendeletben előírt
feltételeknek megfelelő gázszerelő jogosult.
(4) A  telephelyi vezetékkel kapcsolatos gázszerelői tevékenységre vonatkozó jogosultságok tekintetében
a  földgázellátásról szóló 2008. évi XL. törvény 21.  § (1)  bekezdése értelmében a  csatlakozóvezetékekre és
a felhasználói berendezésekre vonatkozó rendelkezések megfelelően alkalmazandók.
7. § (1) Ez a rendelet – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – a kihirdetését követő 15. napon lép hatályba.
 (2) A 10. § 2018. január 1-jén lép hatályba.
8. § Az  e  rendelet hatálybalépését megelőzően kiállított gázszerelői igazolvánnyal rendelkező gázszerelők
a  tevékenységüket e  rendelet hatálybalépését követően a  gázszerelői igazolványban meghatározott időpontig
az 1–4. §-ban és 6. §-ban foglalt követelmények teljesítése nélkül folytathatják tovább.
9. § Ez a rendelet a belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12-i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi
irányelvnek való megfelelést szolgálja.
10. § Az 5. § (3) bekezdés b) pontjában a „jogerőre emelkedésétől” szövegrész helyébe a „véglegessé válásától” szöveg lép.
11. § (1) A gáz csatlakozóvezetékekre, a felhasználói berendezésekre, a telephelyi vezetékekre vonatkozó műszaki biztonsági
előírásokról és az ezekkel összefüggő hatósági feladatokról szóló 11/2013. (III. 21.) NGM rendelet (a továbbiakban:
R.) 6. § (1) bekezdés d) pont dc) alpontja helyébe a következő rendelkezés lép:
(Meglévő gázfogyasztó készülék cseréje egyszerűsített eljárással az alábbi feltételek egyidejű fennállása esetén végezhető:
az új készülék besorolása:)
„dc) EK típusvizsgálati tanúsítványa szerint a  2.  melléklet 5.2.4.2.1.2.  pontjának megfelelően alkalmas, nem
a  gázkészülék részeként tanúsított égéstermék-elvezető és égési levegő hozzávezető rendszer elemeivel
történő szerelésre és az  alkalmazott égéstermék-elvezető és égési levegő hozzávezető rendszer gyártójának
a 2. mellékletben megadott részletekre kiterjedő utasítása alapján szerelik, valamint a helyiséglevegőtől független
üzemmódban helyezik üzembe.”
(2) Az R. 6. § (3) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(3) A  (2)  bekezdés szerint feljogosított gázszerelőnek a  gázszerelők és gázkészülék-javítók tevékenysége
folytatásának részletes feltételeiről, az  e  tevékenységek bejelentésének és nyilvántartásának rendjéről, valamint
az  e  tevékenységekre vonatkozó kötelezettségek be nem tartásának esetén alkalmazandó jogkövetkezményekről
szóló 42/2017. (XII. 11.) NGM rendelet (a  továbbiakban: a  gázszerelők nyilvántartásáról szóló NGM rendelet)
1.  mellékletében foglalt táblázat A:6–A:8 mezője vagy A:9 és A:10 mezője szerinti tevékenység végzésére történő
jogosultság mellett
a) a gázszerelők nyilvántartásáról szóló NGM rendelet 1. mellékletében foglalt táblázat A:2 és A:3 mezője vagy
b) a gázszerelők nyilvántartásáról szóló NGM rendelet 1. mellékletében foglalt táblázat A:4 és A:5 mezője
szerinti tevékenység végzésére is jogosultsággal kell rendelkeznie.”
(3) Az  R. 10.  § (2)  bekezdésében az  „a gázszerelők engedélyezéséről és nyilvántartásáról szóló 30/2009. (XI. 26.)
NFGM 2.  melléklet 3.  pontja szerinti” szövegrész helyébe az „a gázszerelők nyilvántartásáról szóló NGM rendelet
1. mellékletében foglalt táblázat A:6–A:8 mezője vagy A:9 és A:10 mezője szerinti” szöveg lép.
12. § Hatályát veszti a gázszerelők engedélyezéséről és nyilvántartásáról szóló 30/2009. (XI. 26.) NFGM rendelet.
Varga Mihály s. k.,
 nemzetgazdasági miniszter


text:
273/2008. (XII. 17.) KE határozata dr. Szőke László rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt
jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére dr. Szőke
Lászlót megbízom a Magyar Köztársaság prágai nagykövetségének vezetésével.
Budapest, 2008. május 26. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
62/2008. (IX. 9.) ME határozata a Wesselényi Miklós Sportközalapítvány kuratóriumi tagjának kinevezéséről.
A sportról szóló 2004. évi I. törvény 48. § (4) bekezdése
alapján, a sportpolitikáért felelős miniszter javaslatára
Gömöri Zsoltot, a Wesselényi Miklós Sportközalapítvány kuratóriumi tagjának – e határozat közzétételének
napjával, ötéves időtartamra –
kinevezem. Gyurcsány Ferenc s. k.,
miniszterelnök


text:
37/2019. (II. 18.) KE határozata államtitkári kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés j)  pontja, a  kormányzati igazgatásról szóló 2018.  évi CXXV.  törvény 283.  §
(4)  bekezdés b)  pontja és a  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok
jogállásáról szóló 2010. évi XLIII.  törvény 52. § (2) bekezdése alapján – a miniszterelnök javaslatára – Zambó Pétert
2019. február 19-ei hatállyal az Agrárminisztérium államtitkárává kinevezem.
Budapest, 2019. február 15. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1725/2018. (XII. 18.) Korm. határozata Magyarország GMO-mentességét és élelmiszerbiztonságát garantáló környezet kialakításáról.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy továbbra is kiemelten kell kezelni a  mezőgazdasági termelés GMO-mentességét és
az  élelmiszerlánc GMO-mentessé tétele érdekében továbbra is meg kell tenni minden lehetséges intézkedést
a géntechnológiával módosított szója iránti függőség csökkentésével kapcsolatban;
2. támogatja az élelmiszerbűnözés visszaszorítását és egyetért az élelmiszerlánc biztonságának erősítésére közvetett
eszközként alkalmazható büntetőjog kiterjesztésével, ennek keretében az  élelmiszerlánc körébe tartozó termék
(az élelmiszer, az engedélyköteles növényvédő szer, termésnövelő anyag, az állatgyógyászati termék) hamisításának
szabályozásával;
3. felhívja az igazságügyi minisztert, hogy – az agrárminiszter bevonásával – gondoskodjon a büntetőjogi szabályozás
kidolgozásáról.
Felelős: igazságügyi miniszter
agrárminiszter Határidő: 2019. március 31.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1369/B/2007. AB határozat.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság az adózás rendjéről szóló 2003.
évi XCII. törvény 110. §-ának utolsó mondata alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
I. Az indítványozó az adózás rendjéről szóló 2003. évi
XCII. törvény (a továbbiakban: Art.) 110. §-a alkotmányellenességének megállapítására és visszamenőleges hatállyal történő megsemmisítésére terjesztett elő indítványt
az Alkotmánybíróságnál.
Álláspontja szerint az Art. támadott rendelkezése sérti
az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság
részét képező jogbiztonság követelményét, mivel csak abban az esetben teszi lehetővé az adóhatóság részéről a levonható általános forgalmi adó (a továbbiakban: levonható áfa) becsléssel történő megállapítását, ha a bizonylatok
hiányát természeti, illetőleg az adózó érdekkörén kívül
álló okból bekövetkező katasztrófa okozta.
Az indítványozó szerint tekintettel arra, hogy a fenti törvényi esetkörön kívül más esetben az adóhatóság nem állapíthatja meg becsléssel a levonható áfát, az egyébként levonható adótartalom adóként történő megfizetésének az
elrendelése „büntető jellegűvé” válik, ami ellentétes az
adó alkotmányos rendeltetésével („az adó a közterhekhez
való hozzájárulási kötelezettség, nem pedig büntetőeszköz”).
Az indítványozó azt is kifogásolta, hogy az Art. vitatott
rendelkezése nem teszi lehetővé az adóhatóság számára
azt, hogy az irat-megsemmisülés valós körülményeit vizsgálja, és ezáltal különbséget tegyen a „szándékos irateltüntetés” és a „nem az irat eltüntetésére irányuló gondatlan
magatartás” között. Ebből következően az adóhatóság
olyan esetben sem állapíthatja meg becsléssel a levonható
adót, ha az irat-megsemmisülés iratszállítás közbeni baleset vagy gépjárműlopás „másodlagos” következménye.
Az indítványozó álláspontja alátámasztásaként utalt a
„2004/60. Adózási kérdés”-ben kifejtett adóhatósági jogértelmezésre is, amely nem tekinti az adózó érdekkörén kívül eső elháríthatatlan külső oknak a gépjármű feltörését,
illetve ellopását.
Az Alkotmány „71/I. §-ában” [helyesen: 70/I. §-ában]
foglalt arányos közteherviselést előíró alkotmányi rendel
kezés az indítványozó szerint azért sérül, mert nem az adózó jövedelmi és vagyoni viszonyainak megfelelően kerül
sor az adó kiszabására, hanem azt számviteli szabály megsértése miatt kell az adózónak megfizetnie. Véleménye
szerint abban az esetben, ha a levonható áfát az adóhatóság
nem állapíthatja meg becsléssel, akkor az árubeszerzés során az adózó által már megfizetett általános forgalmi adó
„ismételten beszedésre kerül”.
II. 1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezései:
„2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokrati
kus jogállam.”
„70/I. § Minden természetes személy, jogi személy és
jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet köteles jövedelmi és vagyoni viszonyainak megfelelően a közterhekhez hozzájárulni.”
2. Az Art. indítvánnyal támadott rendelkezése:
„110. § Ha becslés alkalmazására az általános forgalmi
adó megállapítása során kerül sor, bizonylatok hiányában
az állami adóhatóság
a) a fizetendő adót a tényleges eladási ár,
b) a levonható adót a tényleges beszerzési ár,
ezek hiányában a forgalmi érték vagy az árképzési sza
bályok szerint kalkulált ár, illetőleg a szokásos piaci ár és a
vonatkozó adómérték alapján állapítja meg. A levonható
adót az adóhatóság becsléssel abban az esetben állapítja
meg, ha a bizonylatok hiányát természeti, illetőleg az adózó érdekkörén kívül álló okból bekövetkező katasztrófa
okozta.”
III. Az indítvány nem megalapozott. Az indítványozó az Art. 110. §-át jelölte meg az indítványával támadott jogszabályi rendelkezésként, azonban az
indítvány tartalma alapján kizárólag az említett törvényi
rendelkezés utolsó mondatát tekintette alkotmányellenesnek. Erre figyelemmel az Alkotmánybíróság – irányadó
gyakorlatának megfelelően – az indítvány tényleges tartalma alapján az Art. 110. §-ának utolsó mondatára nézve
folytatta le az alkotmányossági vizsgálatot. [18/2003.
(IV. 18.) AB határozat, ABH 2003, 764, 765.; 485/B/2005.
AB határozat, ABH 2006, 2108, 2109.]
Az Art. támadott rendelkezése a törvény VII. fejezetében az adóigazgatási eljárás, ezen belül az ellenőrzés szabályai között kapott helyet, és a becslésre vonatkozó törvényi szabályozás részét képezi. Az Art. 110. §-a az általános
forgalmi adó esetében lehetővé teszi, hogy az adóhatóság a
levonható adót becsléssel állapítsa meg abban a kivételes
esetben, ha az ehhez egyébként szükséges bizonylatok hiá
nya az adózó érdekkörén kívül eső (elháríthatatlan) külső
okra vezethető vissza.
A támadott törvényi rendelkezés kimondja, hogy kizárólag természeti, illetve az adózó érdekkörén kívül álló okból bekövetkező katasztrófa esetén van lehetőség arra,
hogy a levonható adót – bizonylatok hiányában – az adóhatóság becsléssel állapítsa meg.
Az indítványozó azért tekinti az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság részét képező jogbiztonsággal ellentétesnek az Art. 110. §-ának támadott utolsó
mondatát, mert az csak szűk körben teszi lehetővé az adóhatóság számára a levonható áfa becsléssel történő megállapítását, nem ad lehetőséget arra, hogy az adóhatóság – a
természeti csapás és a katasztrófa esetkörein kívül – más
iratmegsemmisülési okokat is figyelembe vegyen.
Ebből következően az adóhatóság nem élhet becsléssel
akkor sem, ha az irat-megsemmisülés az adózó érdekkörén
kívüli okból, pl. baleset vagy gépjárműlopás miatt következik be. Az indítványozó szerint ilyen esetekben az adó
nem az arányos közteherviselést biztosítja, hanem büntetőeszköz.
Az arányos közteherviselést előíró alkotmányi rendelkezés [Alkotmány 70/I. §] sérelmét az indítványozó abban
látja, hogy az adó kiszabására nem a jövedelmi és vagyoni
viszonyoknak megfelelően kerül sor, hanem az adó egy
számviteli szabály megsértésének a következménye.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az indítványozó által kifejtett indokok alapján nem állapítható meg alkotmányjogilag értékelhető, és ez alapján érdemi (tartalmi) elbírálást lehetővé tevő kapcsolat az Art. 110. §-ának
utolsó mondata és az Alkotmány 2. § (1) bekezdése, valamint 70/I. §-a között.
Az Alkotmánybíróság irányadó joggyakorlata az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság részeként
kezeli a jogbiztonság alkotmányos követelményét. Az Alkotmánybíróság számos korábbi határozatában foglalkozott a jogbiztonság alkotmányos követelményének tartalmával, ítélkezése során folyamatosan alakította ki e követelmény tartalmi elemeit. Az indítványozó indítványában
nem jelölte meg, hogy az Alkotmánybíróság irányadó gyakorlata alapján a jogbiztonság mely konkrét tartami elemének a sérelmét látja megvalósulni a támadott szabályozáson keresztül.
A vizsgált esetben az indítványozó által felhozott indokok a jogbiztonság alkotmányos követelményének – az
Alkotmánybíróság ítélkezési gyakorlatában kimunkált tartalmi elemei közül – egyik tartalmi elemmel sem hozhatók
a kifogásolt törvényi rendelkezés tartalmi elbírálását
lehetővé tevő kapcsolatba.
Az indítványozó az Art.-nek a levonható áfa becsléssel
történő megállapítására vonatkozó rendelkezését támadta,
amely nem anyagi jogi, hanem adóeljárási szabály. Az Art.
110. §-a nem adófizetési kötelezettséget ír elő, hanem arról
rendelkezik, hogy az adólevonási jog gyakorlásához
egyébként szükséges bizonylatok hiányában – kivételesen – milyen törvényi előfeltételek esetén állapíthatja meg
az adóhatóság becsléssel a levonható áfát.
A törvényalkotó csak szűk körben, a természeti, illetőleg
az adózó érdekkörén kívül álló okból bekövetkező katasztrófák miatti bizonylat-megsemmisülési esetekben teszi lehetővé a levonható adó becsléssel történő megállapítását.
A jogalkotó a vitatott szabályozás kialakítása során abból indult ki, hogy az adózó kötelezettsége az adólevonási
jog gyakorlásához szükséges bizonylatok megőrzése, és az
adózónak minden lehetséges és tőle elvárható intézkedést
meg kell tennie a bizonylatok elvesztésének és megsemmisülésének a megakadályozására.
Ha az adózó ezt elmulasztja, akkor eredményesen nem
hivatkozhat az elháríthatatlanságra. Ebből következően az
adóhatóság abban az esetben is megtagadhatja a levonási
jog gyakorlását, ha a bizonylatok megsemmisülése az adózó állítása szerint az adózó érdekkörén kívül eső elháríthatatlan külső okra vezethető vissza, azonban az adóhatóság
bizonyítja, hogy az adózónak lehetősége lett volna a bizonylatok megóvására.
Az elháríthatatlanság esetköreit a jogalkalmazói joggyakorlat alakítja ki; ez általában akkor állapítható meg,
ha a technika adott fejlettségi szintjére és a gazdaság teherbíró képességére is figyelemmel objektíve nem áll fenn a
védekezés lehetősége. Ezzel összefüggésben az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy az indítványozó által felhívott „2004/60. Adózási kérdés”-ben foglalt, az Art.
110. §-ához kapcsolódó adóhatósági jogértelmezés megalapozottságáról, helyességéről – erre irányuló hatáskör
hiányában – nem foglalhat állást.
Az Alkotmány 70/I. §-ában foglalt arányos közteherviselés fogalmát és érvényesülésének alkotmányos szempontjait az Alkotmánybíróság már számos korábbi határozatában vizsgálta.
A 821/B/1990. AB határozat indokolásában az Alkotmánybíróság rámutatott arra, hogy az Alkotmány 70/I. §-a
alapvető állampolgári kötelezettséget fogalmaz meg; egyfelől az egyének számára ír elő kötelezettséget a közterhekhez való hozzájárulásra, másrészt az államot jogosítja
fel az ilyen célú kötelezések, befizetések törvényi szinten
történő előírására. (ABH 1994, 481, 486.)
Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata értelmében az anyagi és eljárási adószabályok megalkotása során
a jogalkotót – az Alkotmány keretei között – széles körű
szabályozási jogkör illeti meg. Az Alkotmánybíróság
hangsúlyozza, hogy a törvényalkotó szabadon mérlegelhet
abban a kérdésben is, hogy lehetővé teszi-e, és ha igen, úgy
milyen eljárási szabályok alapján és milyen törvényi előfeltételek mellett az adóhatóság részéről a levonható áfa
becsléssel történő megállapítását.
Az Art. 110. §-a nem adójogi szankciót szabályoz, és
nem ír elő adófizetési kötelezettséget sem egy „számviteli
szabály megsértése miatt”. Az Art. 110. §-ában foglalt
becslés elmaradása esetén az adózó által ténylegesen megfizetésre kerülő általános forgalmi adó nem szankció, hanem az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII.
törvény (a továbbiakban: Áfa tv.) hatálya alá tartozó tevékenység folytatásából eredő adókötelezettség teljesítése.
A támadott törvényi szabályozás tehát nem ír elő adófize-
tési kötelezettséget, hanem az adólevonási jog gyakorlásának feltételéül szolgáló bizonylat hiányában a levonható
áfa adóhatóság által becslési eljárás útján történő megállapítását (ezen keresztül, az adólevonási jog adózó általi
gyakorlását) teszi lehetővé.
Az Alkotmánybíróság rámutat, hogy Áfa tv. VII. fejezetében szabályozott adólevonási jog nem alkotmányos jog,
ennek gyakorlására senkinek sincs az Alkotmányból levezethető joga. Mivel az adólevonási jog nem alkotmányos
jog, ebből következően a jog gyakorlásának tárgyi előfeltételét képező bizonylat megléte alól kivételes eljárás
(becslés) alapján törvényben foglalt feltételek mellett
„mentességet” biztosító támadott adóeljárási szabály nem
vet fel alkotmányossági problémát.
Amennyiben az adólevonási jog gyakorlásának tárgyi
feltételét képező bizonylat az adózó érdekkörében felmerült okból hiányzik, és ebből következően nem élhet az
adólevonási joggal, valóban nagyobb mértékű adófizetési
kötelezettség terheli az adózót. Ez azonban egyrészt az
adózó saját felróható magatartására vezethető vissza (nem
tett eleget a bizonylat megőrzési kötelezettségének), másrészt nem egy újonnan (pótlólagosan) létrejövő adófizetési
kötelezettséget vagy adójogi szankciót jelent, hanem azt,
hogy az egyébként az adóköteles tevékenység után megfizetendő adó csökkentésére az előzetesen felszámított adó
levonásával nincsen mód.
A kifejtettek alapján az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Art. 110. §-ának utolsó mondata – az indítványozó által kifejtett indokok alapján – sem az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság részét képező jogbiztonság alkotmányi rendelkezésével, sem pedig
az Alkotmány 70/I. §-ával nem áll alkotmányjogilag értékelhető kapcsolatban.
Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az érdemi alkotmányossági összefüggés hiánya az indítvány elutasítását eredményezi, ezért az Alkotmánybíróság – az alkotmányjogilag értékelhető kapcsolat hiányára tekintettel – az indítványt elutasította. [985/B/1991. AB határozat,
ABH 1991, 652, 653–654.; 19/2004. AB határozat, ABH
2004, 312, 343.; 72/2006. (XII. 15.) AB határozat, ABH
2006, 819, 843.]
Budapest, 2010. január 12. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
106/2010. (VI. 10.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkot mány elle nességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy Göd Város Önkormányzatának a közterületek használatáról szóló 34/1991.
(XI. 20.) sz. Ök. rendelete 1. számú melléklet 2. pontja alkot mány elle nes, ezért azt a kihirdetésére visszamenőleges
hatállyal megsemmisíti.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. Az indítványozó Göd Város Önkormányzatának a közterületek használatáról szóló 34/1991. (XI. 20.) sz. Ök. rendelete
(a továb biak ban: Ör.) 1. számú melléklet 2. pontjában megállapított, a mozgóboltra vonatkozó díjtétel
alkot mány elle nességének megállapítását és e rendelkezés megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól.
Az indítványozó, egy országos hálózattal rendelkező, mozgóbolti tevékenységet végző gazdálkodó szervezet
előadta, hogy 2008. októberében kezdeményezte az – akkor hatályban volt – Ör. mozgóboltra vonatkozó díjtétele
alkot mány elle nességének megállapítását és megsemmisítését. Az Alkotmánybíróság a mozgóboltokra
megállapított évi 401 500 Ft-os díjtételt 120/2009. (XI. 20.) AB határozatában (ABK 2009. november, 2015.;
a továb biak ban: Abh.) alkot mány elle nesnek minősítette és megsemmisítette. Göd Város Önkormányzata ezt
köve tően a mozgóboltra vonatkozó díjtételt 500 Ft/m2/nap összegben állapította meg. Az indítványozó szerint ez
a jelenlegi szabályozás a 6 m2-nyi területet elfoglaló mozgóbolt tekintetében a hasonló területen lévő üzlet,
pavilon stb. díjtételéhez (530, 600, ille tő leg 670 Ft/m2/hó) képest akár harmincszoros különbséget is jelent.
Az indítványozó ezért az Alkotmány 70/A. §-ában foglalt diszkrimináció tilalmának megsértése miatt
kezdeményezte az Ör. említett rendelkezése alkot mány elle nessége megállapítását és megsemmisítését.
Az indítványozó az alkot mány elle nesség alátámasztásaként hivatkozott az Alkotmánybíróság 38/1998. (IX. 23.)
AB határozatában (ABH 1998, 454.), a 21/2003. (IV. 18.) AB határozatában (ABH 2003, 784.), valamint az Abh.-ban
megfogalmazott álláspontjára.
II. 1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezése:
„70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve
az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más
vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel
nélkül.”
2. Az Ör. indítvánnyal érintett rendelkezése:
1. sz. melléklet
Közterület-használat díjtételei
Megnevezés Díjtétel 2010. évi díjtétel I. II. III.
1. Üzlet, pavilon, fülke, garázs, tároló stb. 670.– 600.– 530.– Ft/m2/hó
2. Mozgóbolt 500.– Ft/m2/nap
III. Az indítvány megalapozott.
1. Az Alkotmánybíróság számos határozatában értelmezte az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezést,
amelynek értelmében a Magyar Köztársaság területén az emberi, illetve az állampolgári jogok, bármely
megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi
származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül minden személyt megilletnek.
Következetesen érvényesített álláspontja szerint a diszkrimináció tilalma elsősorban az alkotmányos alapjogok terén
tett megkülönböztetésekre terjed ki. Abban az esetben, ha a megkülönböztetés nem emberi jog vagy alapvető jog
tekintetében történt, az eltérő szabályozás alkot mány elle nessége akkor állapítható meg, ha az az emberi méltósághoz
 való jogot is sérti. Az Alkotmánybíróság ez utóbbi körben viszont kizárólag akkor ítéli alkot mány elle nesnek
a jogalanyok közötti megkülönböztetést, ha a jogalkotó önkényesen, ésszerű indok nélkül tett különbséget az azonos
szabályozási körbe tartozó jogalanyok között [9/1990. (IV. 25.) AB határozat, ABH 1990, 46, 48.; 21/1990. (X. 4.)
AB határozat, ABH 1990, 73, 77–78.; 61/1992. (XI. 20.) AB határozat, ABH 1992, 280, 282.; 35/1994. (VI. 24.) AB határozat,
ABH 1994, 197, 203. ].
Az Alkotmánybíróság azt is kimondta: a megkülönböztetés tilalma nem jelenti azt, hogy minden megkülönböztetés
tilos. A hátrányos megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő
méltóságú személyként) kell kezelnie és az egyéni szempontok azonos mértékű figye lembe véte lével kell
a jogosultságok és kedvezmények elosztása szempontjait meghatározni [9/1990. (IV. 25.) AB határozat, ABH 1990, 46,
48.]. A diszkrimináció tilalmából tehát nem következik az, hogy az állam – a különböző élethelyzetekben lévőkre
tekintettel – ne különböztethetne, feltéve, hogy ezzel az alkotmányos követelményeket nem sért.
Az Alkotmánybíróság szerint az állam joga – és bizonyos körben kötelezettsége is —, hogy a jogalkotás során
figye lembe vegye az emberek között ténylegesen meglévő különbségeket [61/1992. (XI. 20.) AB határozat, ABH 1992,
280, 282.; 74/1995. (XII. 15.) AB határozat, ABH 1995, 369, 373–374.]. A diszkrimináció vizsgálatánál tehát az első
eldöntendő kérdés, hogy az adott szabályozás tekintetében állított megkülönböztetés egymással összehasonlítható
alanyi körre vonatkozik-e [49/1991. (IX. 27.) AB határozat, ABH 1991, 246, 249.; 432/B/1995. AB határozata, ABH 1995,
789, 792.]. Az Alkotmánybíróság ebben az ügyben megállapította, hogy az adott szabályozás tekintetében
a közterületi értékesítést végzők (a kereskedelemről szóló 2005. évi CLXIV. törvény 2. § 14. pontja) alkotnak homogén
csoportot.
A közterület használatáért fizetendő díj, ahogyan azt az Alkotmánybíróság az Abh.-ban is hangsúlyozta „a közterület
használatának ellenértéke. Ennek meg fele lően a közterület-használat díjának alapvetően a közterület-használat
értékét befolyásoló tényezőkhöz (a terület nagysága, a településen belüli elhelyezkedése, a használat módja,
időtartama stb.) kell igazodnia. A közterület-használók között a közterület-használati díj mértéke tekintetében
e tényezők alapján tett megkülönböztetés nem tekinthető alkot mány elle nesnek” (ABK 2009. november, 2015,
2016.).
A jelen ügyben az önkormányzat a közterület tényleges használatához képest jelentősen eltérő mértékben állapította
meg a közterületi értékesítés után fizetendő közterület-használati díjat. Az ugyanolyan nagyságú helyet elfoglaló
mozgóbolt kb. másfél napig tartó közterület használatáért kell ugyanis megközelítőleg ugyanannyit fizetni, mint egy
üzlet, pavilon stb. egy havi közterület használatáért. Az Alkotmánybíróság korábban már azt is hangsúlyozta, hogy
a „közterület-használat díjának olyan szabályozása, amely a közterület-használat értékét meghatározó tényezők
azonossága esetén, a szolgáltatástól független, annak értékét nem befolyásoló szempontok alapján kirívóan magas
díjfizetési kötelezettséget ír elő egyes vállalkozókra és ezzel megkülönböztetést tesz a közterületet használó
vállalkozók között, önkényes, ezért alkot mány elle nes” [38/1998. (IX. 23.) AB határozat, ABH 1998, 454, 456–457.].
Az Alkotmánybíróság a 21/2003. (IV. 18.) AB határozatban megerősítette, hogy alkotmányosan nem indokolható
az a szabályozás, amikor a közterület-használati díjat olyan szempontokra alapítják, amelyek a közterület használatával
nincsenek összefüggésben, s ezzel a díj mértéke tekintetében nem releváns szempont alapján, önkényesen, ésszerű
indok nélkül tesznek megkülönböztetést a közterületet azonos feltételek mellett használó kereskedelmi,
vendéglátó-ipari közterület-használók között (ABH 2003, 784, 789.).
Minderre tekintettel az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Ör. 1. számú melléklet 2. pontja indokolatlanul tesz
különbséget a közterületi értékesítést végzők között, ami így az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében megfogalmazott
diszkrimináció tilalmát sérti, ezért azt megsemmisítette.
2. Az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továb biak ban: Abtv.) 43. § (1) bekezdése szerint
az Alkotmánybíróság által megsemmisített jogszabály az erről szóló határozat közzétételét köve tően veszti hatályát.
Az Abtv. 43. § (4) bekezdése értelmében a jogbiztonság, vagy az eljárást kezdeményező különösen fontos érdeke
indokolhatja az ettől való eltérést. Ebben az ügyben az Alkotmánybíróság megállapította, hogy 2009. november 20-án
az Abh.-ban (ABK 2009. november, 2015.) hasonló indokolással semmisítette meg az Ör.-nek az akkor hatályban volt,
a mozgóboltokra diszkriminatívan magasan 401 500 Ft/évben meghatározott díjtételét. Göd Város Önkormányzata
tehát a szabályozással szemben támasztott alkotmányos elvárások ismeretében határozta meg ismét
alkotmánysértően a mozgóbolt esetén alkalmazott díjtételt, ezért az Alkotmánybíróság a jogbiztonságra tekintettel
döntött a kifogásolt rendelkezés kihirdetésére visszamenőleges hatályú megsemmisítése mellett.
A határozat Magyar Közlönyben történő közzététele az Abtv. 41. §-án alapul.
Budapest, 2010. június 7. Dr. Holló András s. k., Dr. Kiss László s. k.,
alkotmánybíró alkotmánybíró


text:
2011. XXVII. törvény a Magyar Köztársaság Kormánya és a Horvát Köztársaság Kormánya között a kötelező kőolaj és kőolajtermék készletek kölcsönös tárolásáról szóló megállapodás kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés e törvénnyel felhatalmazást ad a Magyar Köztársaság Kormánya és a Horvát Köztársaság Kormánya
között a kötelező kőolaj- és kőolajtermék készletek kölcsönös tárolásáról szóló Megállapodás (a továbbiakban:
Megállapodás) kötelező hatályának elismerésére. 2. § Az Országgyűlés a Megállapodást e törvénnyel kihirdeti.
A törvényt az Országgyűlés a 2011. március 7-i ülésnapján fogadta el.
3. § A Megállapodás hiteles angol nyelvű szövege és annak hivatalos magyar nyelvű fordítása a következő:
(Aláírások)” „MEGÁLLAPODÁS
A HORVÁT KÖZTÁRSASÁG KORMÁNYA ÉS A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG KORMÁNYA KÖZÖTT
A KÖTELEZŐ KŐOLAJ- ÉS KŐOLAJTERMÉK-KÉSZLETEK KÖLCSÖNÖS TÁROLÁSÁRÓL
A Horvát Köztársaság Kormánya és a Magyar Köztársaság Kormánya (a továbbiakban, mint „Szerződő Felek”),
– a kötelező kőolaj- és kőolajtermék-készletek biztonsági célú kölcsönös tárolása érdekében,
– tekintettel arra, hogy a Horvát Köztársaság és a Magyar Köztársaság energiaellátásának biztonsága érdekében
az együttműködés rendkívüli jelentőséggel bír,
– a Horvát Köztársaság és a Magyar Köztársaság azon szándékát kifejezve, hogy kölcsönös előnyökkel járó
együttműködést valósítsanak meg az Európai Unió energiaellátásának biztonságával kapcsolatos célkitűzések
elérése érdekében,
– azon meggyőződéstől vezetve, hogy a kőolaj- és kőolajtermék-készletek tárolásával kapcsolatos kihívások
kölcsönös együttműködés keretén belül hatékonyabban kezelhetők,
– figyelembe véve az Európai Uniónak a minimális mennyiségű kőolaj- és/vagy kőolajtermék kötelező
készletezésére vonatkozó, tagállami kötelezettséget előíró jogszabályaira,
az alábbiakban állapodnak meg: 1. Cikk
A jelen Megállapodásban szereplő kifejezések jelentése a következő:
1. Irányelvek – a tagállamok minimális kőolaj- és/vagy kőolajtermék-készletezési kötelezettségéről szóló, 2006. július 24-i
2006/67/EK tanácsi irányelv, valamint a tagállamok minimális kőolaj- és/vagy kőolajtermék-készletezési
kötelezettségéről szóló 2009. szeptember 14-i 2009/119/EK többszörösen módosított tanácsi irányelv;
2. Bizottság – Európai Bizottság;
3. Kötelező kőolajkészletek – az Irányelvekben meghatározott kőolaj- és kőolajtermék-készletek;
4. Nemzeti jogszabályok – a Szerződő Felek Területein hatályos, a Kötelező kőolajkészletekről szóló jogszabályok;
5. Illetékes hatóság – az energiával kapcsolatos kérdésekért felelős és a Központi készletező szerv felügyeletét ellátó
miniszter vagy minisztérium;
6. Tárolást végző állam – az az állam, amelynek Területén a Kötelező kőolajkészletek tárolása történik;
7. Kedvezményezett állam – az az állam, amely számára a Kötelező kőolajkészleteket tárolják;
8. Statisztikai összesítő – az Európai Bizottság számára az Irányelveknek megfelelően benyújtott jelentés;
9. Terület – az a terület, amelyre nézve a Szerződő Felek szuverenitásukat gyakorolják;
10. Központi készletező szerv (a továbbiakban: CSE – Central stockholding entity) – a nemzeti jogszabályok értelmében
Kötelező kőolajkészletek létrehozására és tárolására kötelezett jogi személy;
11. Súlyos ellátási zavar – az Európai Bizottság vagy a Nemzetközi Energiaügynökség által ilyennek minősített kőolaj
ellátási zavar;
12. Szabálytalanság: a Szerződések értelmében veszteségnek minősülőnél nagyobb Kötelező kőolajkészlet-hiány
13. Szerződések – a CSE-k, valamint a CSE-k és a kereskedelmi társaságok között, a Szerződő Felek Kötelező
kőolajkészleteinek létrehozásával és tárolásával kapcsolatosan megkötött szerződések. 2. Cikk
(1) E Megállapodás rendelkezéseit a Szerződések által lefedett Kötelező kőolajkészletekre kell alkalmazni.
A Szerződéseket az egyes naptári hónapok első napjától számítva, legkevesebb három egymást követő hónapra kell
megkötni.
(2) A Horvát Köztársaságban a CSE a Horvát Kötelező Kőolajkészletező Ügynökség (HANDA), míg a Magyar
Köztársaságban a CSE a Magyar Szénhidrogén Készletező Szövetség (MSZKSZ).
(3) A Kedvezményezett állam Kötelező kőolajkészletei az alábbiakat foglalhatják magukba:
a) a Kedvezményezett állambeli CSE által, a tulajdonos jogán vagy egyéb jogcímen ellenőrzött, a Tárolást végző
állam Területén található készletek;
b) a Tárolást végző államban bejegyzett kereskedelmi társaságok által, a tulajdonos jogán vagy egyéb jogcímen
ellenőrzött, a Tárolást végző állam Területén található további mennyiségek. E jogi személyek szerződéses
kötelezettséget vállalnak a nevezett mennyiségeknek a Kedvezményezett állambeli CSE javára, legkevesebb
három egymást követő hónapon át tartó tárolására, míg a CSE jogosult azok kedvezményes megvásárlására, előre
meghatározott áron. A Tárolást végző állam Területén történő készletezés megkezdése előtt a Tárolást végző
állam kereskedelmi társaságainak be kell szerezniük a Tárolást végző állam Illetékes hatóságának a Kötelező
kőolajkészletek tartását jóváhagyó, írásbeli engedélyét.
3. Cikk
(1) A jelen Megállapodás rendelkezései értelmében a Szerződő Felek, saját Területükön kötelesek lehetővé tenni a másik
Szerződő Fél Kötelező kőolajkészleteinek tárolását, feltéve, hogy a készletezésre az irányadó nemzeti jogszabályokban
foglalt előírásoknak megfelelő tároló létesítményekben kerül sor.
(2) A Kedvezményezett állam Illetékes hatósága köteles havi jelentést tenni a Tárolást végző állam Illetékes hatósága felé
a Kedvezményezett állam Kötelező kőolajkészleteinek létrehozásával és tárolásával kapcsolatos Szerződések
megkötéséről és/vagy felmondásáról.
(3) A Kedvezményezett állambeli CSE köteles bejelenteni a készletezési műveletek elvégzésére jogosult, Tárolást végző
államban található kereskedelmi társaságokkal megkötött és/vagy felmondott azon Szerződések megkötését és/vagy
felmondását, amelyek a Kedvezményezett állam Kötelező kőolajkészleteinek a Tárolást végző állambeli CSE-nál
történő létrehozásával és tárolásával kapcsolatosak.
(4) A 2. pontban meghatározott havi jelentésnek és a 3. pontban szereplő bejelentésnek a következő információkat kell
tartalmaznia:
a) a Kötelező kőolajkészleteket létrehozó CSE neve és székhelye;
b) a Kötelező kőolajkészletek típusa és mennyisége;
c) a Kötelező kőolajkészletek tulajdonosának neve, amennyiben az nem a Kötelező kőolajkészleteket létrehozó CSE;
d) a Kötelező kőolajkészleteket tároló létesítmény tulajdonosának neve és székhelye, az adott tároló létesítmény
földrajzi helyének meghatározása;
e) a Szerződés időtartama. (5) A Szerződő Felek kötelezettséget vállalnak arra, hogy a Kötelező kőolajkészleteket, akár Súlyos ellátási zavar idején is,
teljes mértékben a Kedvezményezett állam rendelkezésére bocsátják. A Szerződő Felek garanciát vállalnak egymás
felé, hogy a Kötelező kőolajkészletek bármikor szabadon elszállíthatók a Tárolást végző állam Területéről.
(6) Súlyos ellátási zavar esetén a Kedvezményezett állambeli CSE jogosult gyakorolni a Kötelező kőolajkészletek feletti
rendelkezési jogot, a Kötelező kőolajkészleteket részben vagy egészben felhasználni és/vagy visszavonni.
A Kedvezményezett állam Illetékes hatósága köteles erről a lehető leggyorsabban értesíteni a Tárolást végző állam
Illetékes hatóságát.
(7) Az Illetékes hatóságok – amikor azt megfelelőnek találják, illetve ha azt a másik Illetékes hatóság kéri –, a Területükön
tárolt Kötelező kőolajkészletek mennyiségének ellenőrzése céljából kötelesek időközönként ellenőrzéseket végezni
vagy egyéb hasonló módon eljárni. Amennyiben adateltérésre vagy szabálytalanságra derül fény, arról az Illetékes
hatóság haladéktalanul tájékoztatja a másik Szerződő Fél Illetékes hatóságát.
4. Cikk
(1) A Kedvezményezett államnak a Tárolást végző állam Területén tárolt Kötelező kőolajkészletei nem tekinthetők
a Tárolást végző állam Kötelező kőolajkészletei részeként.
(2) A Szerződő Felek kötelezettséget vállalnak arra vonatkozóan, hogy elküldik az Európai Bizottság számára a másik
Szerződő Fél számára és javára tárolt Kötelező kőolajkészletek helyzetéről szóló Statisztikai összesítőket. A Szerződő
Felek Illetékes hatóságai az Európai Bizottsághoz történő benyújtással egyidőben elküldik egymásnak a Statisztikai
összesítőt.
(3) A Szerződő Felek garantálják egymás számára, hogy
a) a Kedvezményezett állambeli CSE-nek a Tárolást végző állam Területén tárolt Kötelező kőolajkészletek után nem
kell adót, vámot és illetéket fizetnie;
b) a Kötelező kőolajkészleteknek akár a Szerződő Felek Területén történő, akár egymás Területei közötti szállítására
kizárólag a jövedéki raktárakra alkalmazandó rendelettel összhangban kerülhet sor, illetve a vámraktárak
Területén irányadó vámok tekintetében annak összhangban kell lennie az ilyen vámraktárakra vonatkozó
szabályokkal.
5. Cikk
(1) A Szerződő Felek biztosítják, hogy a Tárolást végző állam Illetékes hatósága, legkésőbb a következő naptári hónap 20.
(huszadik) napjáig, mind a Kedvezményezett állambeli Illetékes hatóságnak, mind a CSE-nek havi jelentést tegyen
írásban a Kötelező kőolajkészletek helyzetéről az adott naptári hónapra vonatkozóan.
(2) A Havi jelentésnek a következő információkat kell tartalmaznia:
a) a Kedvezményezett állambeli CSE neve és székhelye;
b) a Kötelező kőolajkészletek típusa és mennyisége;
c) a Kötelező kőolajkészletek tulajdonosának neve, amennyiben az nem a Kedvezményezett állambeli CSE;
d) a Kötelező kőolajkészleteket tároló létesítmény tulajdonosának neve és székhelye, az adott tároló létesítmény
földrajzi helyének meghatározása.
(3) A Kedvezményezett állam Illetékes hatósága ellenőrzi a benyújtott adatokat, és amennyiben azok nem egyeznek meg
a Kötelező kőolajkészletekről szóló saját adataival, akkor a Kedvezményezett állam Illetékes hatósága értesíti erről
a Tárolást végző állam Illetékes hatóságát.
(4) A Szerződő Felek nem hozhatnak nyilvánosságra olyan információkat, amelyek közlését a nemzeti jogszabályok nem
teszik lehetővé. A jelen Megállapodás rendelkezései értelmében, az Európai Uniónak történő kötelező jelentéstételhez
szükséges adatok kivételével, információk nem hozhatók nyilvánosságra.
6. Cikk
(1) A Szerződő Felek a Megállapodás értelmezését vagy alkalmazását érintő bármely felmerülő kérdés kapcsán
konzultációra tehetnek javaslatot. A konzultációt az erre irányuló javaslat vételétől számított 30 napon belül meg kell
kezdeni. Súlyos ellátási zavar esetén a Szerződő Felek az ilyen zavar deklarálását követően haladéktalanul kötelesek
megtartani a konzultációt.
(2) A jelen Megállapodás értelmezésével vagy alkalmazásával kapcsolatos vitás ügyek megoldása az Illetékes hatóságok
hatáskörébe tartozik. Amennyiben ilyen megoldás nem lehetséges, a Szerződő Felek vitás ügyeiket diplomáciai úton
rendezik.
(3) A jelen Megállapodás nem befolyásolja azokat a kötelezettségeket, amelyek Magyarország európai uniós tagságából
fakadnak. Következésképpen a Megállapodás rendelkezései sem együttesen, sem önmagukban nem idézhetők vagy
értelmezhetők úgy, mint amelyek érvénytelenítik, módosítják vagy bármilyen más módon befolyásolják
Magyarországnak a Csatlakozási Szerződéssel vállalt, az Európai Unióról szóló szerződésből, és különösen az Európai
Unió elsődleges és másodlagos jogából származó kötelezettségeit.
7. Cikk
(1) E Megállapodás attól a naptól számított 30. (harmincadik) napon lép hatályba, amikor a Felek mindegyike kézhez vette
azt az írásbeli értesítést, amelyben a Szerződő Felek diplomáciai úton tájékoztatják egymást arról, hogy
a hatálybalépéshez szükséges belső jogi eljárások befejeződtek.
(2) A jelen Megállapodást a Szerződő Felek határozatlan időre kötik. A Megállapodást bármelyik Szerződő Fél bármikor
jogosult felmondani, melyet a másik Szerződő Félhez diplomáciai úton eljuttatott, írásba foglalt felmondási
értesítéssel lehet megtenni. A felmondásról szóló értesítés másik Szerződő Fél általi kézhezvételétől számított 12
(tizenkét) hónap múlva a Megállapodás hatályát veszti.
(3) Súlyos ellátási zavar idején a Megállapodás felmondása nem érvényesíthető.
(4) Ha a Szerződő Felek bármelyike él a felmondási jogával, köteles arról írásban értesíteni a Bizottságot, még mielőtt
a Megállapodás hatályát veszítené.
(5) E Megállapodás kizárólag a Szerződő Felek közös beleegyezésével módosítható. Ha bármelyik Szerződő Fél
módosítani szándékozik a Megállapodás valamely rendelkezését, akkor konzultációt kérhet a másik Szerződő Féltől.
A konzultációt 60 napon belül meg kell kezdeni. A módosítások és kiegészítések a 7. cikk 1. pontjában szereplő
rendelkezésekkel összhangban lépnek hatályba.
Készült Zágrábban, 2011. február 8. napján, két eredeti, angol nyelvű példányban.
A Magyar Köztársaság Kormánya részéről A Horvát Köztársaság Kormánya részéről
(Aláírások)” 4. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) E törvény 2–3. §-a a Megállapodás 7. Cikkének (1) bekezdésében meghatározott időpontban lép hatályba.
(3) A Megállapodás, illetve a törvény 2–3. §-a hatálybalépésének naptári napját a külpolitikáért felelős miniszter annak
ismertté válását követően a Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett egyedi határozatával állapítja meg.
(4) E törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről az energiapolitikáért felelős miniszter gondoskodik.
Dr. Schmitt Pál s. k., Kövér László s. k.,
köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke