text:
13/2008. (II. 21.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítvány, valamint mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség tárgyában hivatalból eljárva meghozta a következő
határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság hivatalból eljárva megállapítja, hogy az Országgyűlés az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogállamiság részét képező jogbiztonságot,
valamint az Alkotmány 8. § (2) bekezdésében szabályozott, az alapvető jogok és kötelességek törvényi szabályozásának követelményét sértő mulasztásban megnyilvánuló
alkotmányellenességet idézett elő azáltal, hogy nem alkotott törvényt a hagyatéki eljárás rendjéről. Az Alkotmány
bíróság ezért felhívja az Országgyűlést, hogy jogalkotói
feladatának 2008. december 31-ig tegyen eleget.
2. Az Alkotmánybíróság a közjegyzőkről szóló 1991.
évi XLI. törvény 1. § (3) bekezdése és 55. § f) pontja alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
3. Az Alkotmánybíróság a közjegyzői állások számáról
és a közjegyzők székhelyéről szóló 15/1991. (XI. 26.) IM
rendelet 1. §-ának (4) bekezdése, 2. §-a, valamint ezen rendelet melléklete alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
INDOKOLÁS I. Az Alkotmánybírósághoz indítvány érkezett a közjegyzőkről szóló 1991. évi XLI. törvény (a továbbiakban: Kjötv.) 1. § (3) bekezdése, az 55. § f) pontja, valamint a közjegyzői állások számáról és a közjegyzők
székhelyéről szóló 15/1991. (XI. 26.) IM rendelet
(a továbbiakban: IM rendelet) 1. §-ának (4) bekezdése,
illetve 2. §-a, továbbá ezen rendelet melléklete alkotmányellenességének megállapítása és megsemmisítése
végett. Az indítványozó a támadott rendelkezéseket az
Alkotmány 70/A. §-ának a diszkrimináció tilalmába,
illetve a jogegyenlőség megvalósulására és az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölésére irányuló intézkedések követelményébe ütközőnek tartja.
Részletes indokolásában kifejtette, hogy a támadott rendelkezésekkel a törvényhozó a közjegyzőket kiemelte a
vállalkozói szférából, a részükre biztosított többletjogokkal hivatalból garantálja megélhetésüket. A hagyatéki eljárások körében rájuk ruházott jogok folytán ugyanis
e foglalkozás gyakorlói közvetlen megbízásokhoz jutnak,
mivel a jogviszony alanya a közjegyzői eljárást semmiképpen nem kerülheti meg. Ugyanakkor a díjszabásra vonatkozóan is olyan központi szabályok irányadók, amelyek indokolatlanok; tekintve, hogy más vállalkozók ügyfeleit, partnereit semmilyen jogszabály nem kötelezi arra,
hogy a szolgáltatás nyújtójának fenntartási kiadásait is
megtérítsék. Mindez azt jelenti, hogy egy állami feladatnak egyéni vállalkozás keretébe történő „kiszervezésével” – más vállalkozásokhoz képest – a közjegyzők indokolatlan előnyhöz jutnak, amelynek költségeit viszont az
állam a kényszer-jogviszony alanyává vált állampolgárral
fizetteti meg.
Indítványának alátámasztásaként az indítványozó hivatkozott még arra is, hogy az illetékességi szabályok körében a közjegyzőkre vonatkozó IM rendelet ellentétes a
Kjötv. 12. § (1) és (2) bekezdésével, valamint a hagyatéki
eljárásról szóló 6/1958. (VII. 4.) IM rendelet (a továbbiakban: He.) 28. § (1) bekezdésével. Állította továbbá, hogy
az IM rendeletnek semmilyen jogalapja nincs. Igaz ugyan,
hogy az államigazgatási eljárás rendjéről szóló 1957. évi
IV. törvény (a továbbiakban: Ae.) 3. § (2) bekezdése felhatalmazást adott a hagyatéki eljárásnak az államigazgatás
általános rendje köréből történő kiemelésére, de ezt hatálytalanította az Alkotmány módosításáról szóló 1989.
évi XXXI. törvény (a továbbiakban: Alk.mód.) 38. §
(2) bekezdése. Az állított hiányosságokkal és ellentétekkel
összefüggésben az indítványozó nem jelölte meg, hogy
azok az Alkotmány mely rendelkezését sértik.
II. 1. Az Alkotmánynak az indítvánnyal érintett rendelkezései:
„70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve
az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más
vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni,
születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel
nélkül.
(2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen
hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti.
(3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.”
2. A Kjötv. támadott rendelkezései: „1. § (...)
(3) A közjegyző folytatja le a hatáskörébe utalt hagyatéki eljárást és egyéb nemperes eljárásokat.”
„12. § (1) A közjegyző illetékességi területe általában
annak a helyi bíróságnak az illetékességi területével egyezik meg, amely a közjegyző székhelyén működik.
(2) A Budapesten működő közjegyzők illetékessége a
főváros egész területére kiterjed.
(3) Az igazságügyért felelős miniszter (a továbbiakban:
miniszter) rendelettel állapítja meg annak a közjegyzőnek
az illetékességi területét, akinek a székhelyén nem működik bíróság.
(4) A közjegyző helyszíni eljárást az illetékességi területén folytathat.”
„55. § Az országos kamara iránymutatást ad ki különösen: (...)
f) a közjegyzői díjszabás alkalmazásáról,
(...)” 3. Az IM rendelet támadott rendelkezései:
„1. § (...)
(4) A közjegyzői székhelyeket, a közjegyzői állások
számát, a havi beosztást és a fővárosi működési körzeteket
e rendelet melléklete tartalmazza.”
„2. § (1) Ha egy székhelyen – a fővárosban: működési
körzetben – több közjegyző működik, a hagyatéki eljárást
az örökhagyó halálának napja, holtnak nyilvánítás esetén a
halál idejeként megállapított nap alapján eljárásra jogosult
közjegyző folytatja le.
(2) Az (1) bekezdés irányadó a rendelet hatálybalépése
előtt elhunyt örökhagyó ügyében is, ha a hagyatéki eljárás
a rendelet hatálybalépése után indult.”
A rendelet melléklete közjegyzői kamarákra lebontva
tartalmazza a közjegyzők körzetbeosztását és havi bontásban a közjegyzők időbeli beosztását.
4. Az Alk.mód. érintett rendelkezése:
„38. § (...)
(2) A törvény hatálybalépésének napján a Magyar
Népköztársaság Elnöki Tanácsa megszűnik. Ezzel egyidejűleg az Alkotmány II. fejezetében „Az Országgyűlés” alcím, továbbá az Alkotmány 35. § (2) bekezdés
harmadik mondatából az „és törvényerejű rendelettel”
szövegrész, a 37. § (3) bekezdés első mondatából az „elnöke, elnökhelyettesei és” szövegrész, valamint a második mondatából „törvényerejű rendelettel” szövegrész,
a 38. § harmadik mondatából „az Elnöki Tanács vagy”
szövegrész, továbbá a 43. § (2) bekezdés első mondatából a „törvényerejű rendelettel” szövegrész a hatályát
veszti. Ahol jogszabály az Elnöki Tanácsot vagy annak
elnökét említi, ezen – eltérő rendelkezés hiányában – a
köztársasági elnököt kell érteni.”
III. Az indítvány megalapozatlan. 1. Az Alkotmánybíróság – többek között az Alkotmány
felhívott rendelkezése alapján is – több ízben foglalkozott
már a közjegyzők státusát, feladatait, hatáskörét, felelősségét körülíró jogszabályokkal, noha konkrétan a most támadott jogszabályi rendelkezéseket még nem vizsgálta. A
problémakör azonossága folytán azonban a korábbi határozataiban foglalt megállapításait jelen ügyben is irányadónak tekinti.
1.1. Az Alkotmánybíróság a közjegyzői szervezetnek a
demokratikus jogállamban betöltött szerepére, a közjegy
zők helyzetére vonatkozó megállapításait legutóbb a
161/B/2000. AB határozatában foglalta össze. E szerint:
„A 108/B/1992. AB határozatban az Alkotmánybíróság
kifejtette, hogy a modern jogállamokban a közjegyzőket a
törvény közhiteleséggel ruházza fel. »A közjegyző – egyebek között az általa szerkesztett és hitelesített közokiratok
által – a jogviták megelőzése érdekében végez olyan jogi
szolgáltatást, amely tehermentesíti a bíróságokat, az igazságszolgáltatást, de elősegíti a forgalom szabadságát, biztonságát és a szerződési fegyelem erősödését is.« (ABH,
1994, 523, 525.) A 944/B/1994. AB határozatban az Alkotmánybíróság azt is rögzítette, hogy: »ahhoz, hogy a
közjegyző e megelőző, segítő feladatának eleget tudjon
tenni az igazságszolgáltatásban elfoglalt különleges helyzete miatt különböző – az intézményt védő, valamint személyével szemben követelményként megfogalmazott – garanciális jellegű szabályok szükségesek. (...) a
közjegyzői tevékenység állami tevékenység, amelyet gazdaságilag önálló (adójogilag egyéni vállalkozóként nyilvántartott) közjegyzők látnak el. A közjegyzőség az állami
igazságszolgáltatás rendszerében foglal helyet. A közjegyző állami, hatósági státuszát bizonyítja továbbá, hogy
egyes tevékenységi körében hozott határozatainak jogosultságot megállapító jellege lehet (értékpapírok vonatkozásában gyakorolt jogkörei, öröklési jogi határozatai stb.)«
(ABH, 1995, 734, 736.).
Fentiekből jól láthatóan a közjegyzői foglalkozás sajátossága az igazságszolgáltatás és a jogalkalmazás rendszeréből folyik, s minthogy a közjegyzői foglalkozás gyakorlásának szabályai közjogi tartalmúak, így normatívák által
erősen behatárolt.” [ABH 2001, 1108–1110.]
1.2. A diszkrimináció tilalmával foglalkozó alkotmánybírósági határozatok több ízben általános elvként leszögezték, hogy az Alkotmány 70/A. §-a homogén csoporton belüli (az azonos szabályozási koncepcióval érintett,
összehasonlítható helyzetben lévő jogalanyok) közötti különbségtételt tiltja. Ugyanakkor még az ilyen megkülönböztetés sem feltétlenül alkotmányellenes akkor, ha a különbségtételnek ésszerű, alkotmányosan méltányolható indokokon alapuló okai vannak [pl. 9/1990. (IV. 25.) AB határozat, ABH 1990, 46, 48.; 32/1991. (VI. 6.) AB határozat, ABH 1991, 146, 161–162.; 61/1992. (XI. 20.) AB határozat, ABH 1992, 280–282.; 30/1997. (IV. 29.) AB határozat, ABH 1997, 130, 138.; 39/1999. (XII. 21.) AB határozat, ABH 1991, 320, 342–343.].
A diszkrimináció és az esélyegyenlőség követelményeinek biztosítása összefüggései körében az Alkotmánybíróság szintén hangsúlyozta, hogy az Alkotmány 70/A. §
(1) bekezdése nem a jogalanyok közötti bármiféle különbségtételt tilt; ez összeegyeztethetetlen lenne a jog rendeltetésével [61/1992. (XI. 21.) AB határozat, ABH 1992, 280,
282.]. Az Alkotmány 70/A. § (3) bekezdése az állam számára konkrét kötelezettségeket nem határoz meg. Az
esélyegyenlőtlenség kiküszöbölésének törvényi eszköz
rendszere széles skálán mozoghat, s ezek közül a jogalkotó
feladata a legcélszerűbb szabályozási mód megválasztása,
az intézkedések rendszerének átfogó kidolgozása (összefoglalóan pl. 652/G/1994. AB határozat, ABH 1998, 574,
580–581.; 552/B/2000. AB határozat, ABH 2002, 1508,
1514–1515.).
1.3. A már hivatkozott 108/B/1992. AB határozatában
az Alkotmánybíróság az ügyvédek és a közjegyzők közötti
„megkülönböztetést” vizsgálva mutatott rá arra, hogy
alkotmányellenes megkülönböztetés esetükben sem állapítható meg. Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata
szerint a diszkrimináció tilalma szempontjából csak az
azonos helyzetben lévő jogalanyok közötti különbségtétel
alkotmányellenes, s a határozat szerint ebből a szempontból még a jogászság sem tekinthető homogén csoportnak.
A jogászságon belül a szakmai végzettség kétségtelen azonosságot jelent ugyan, de ez „számos eltérő jogállású, feladat- és hatáskörű jogi hivatás gyakorlását teszi lehetővé”,
ami viszont indokolja a különböző tevékenységek gyakorlóira vonatkozó eltérő szabályok megalkotását. „A diszkrimináció tilalma ugyanis nemcsak azt jelenti, hogy nem lehet különbséget tenni a jogalanyok között, hanem az esélyegyenlőtlenség kiküszöbölése érdekében a jogalkotónak
kötelessége a releváns sajátosságok figyelembevétele a
szabályozás megalkotásakor. Az azonos végzettségű szakmai csoportba tartozók között nem állapítható meg diszkrimináció azon az alapon, hogy a törvényhozó közöttük eltérő jogállású foglalkozási csoportokat állít fel (...).”
(ABH 1994, 523, 525.)
2.1. A Kjötv.-nek a támadott, 1. § (3) bekezdése a törvénynek a közjegyzői szervezet működésével kapcsolatos
általános elvei között található. A törvény itt határozza
meg a közjegyzők által végezhető feladatokat is. Ezek
részben a feleknek nyújtott jogi szolgáltatások (jogügyletekről és jogi jelentőségű tényekről kiállított közokiratok
készítése, okiratok megőrzése, pénz, értékpapír átvétele a
jogosult részére történő kiadás céljából); részben az igazságszolgáltatáshoz közvetlenül kapcsolódó jogszolgáltató
hatósági tevékenységek. A vitatott rendelkezés – ez utóbbi
kategórián belül – a közjegyzők által ellátható tevékenységi körbe az örökösödési jogviszonyok elrendezésével, illetve más nemperes eljárások azon csoportjával kapcsolatos feladatokat, amelyeket e törvény további normái, vagy
más jogszabályok a közjegyző hatáskörébe sorolnak. Az
indítvánnyal külön támadott hagyatéki eljárással összefüggésben a 30/1994. (V. 20.) AB határozat megállapította, hogy – többek között – ez is olyan, anyagi jogi igény érvényesítésére szolgáló eljárás, amely célszerűbben, a pergazdaságossági szempontok fokozott figyelembevételével
polgári nemperes eljárás keretében hatékonyan folytatható
le (ABH 1994, 161–163.). Az eljárás a nemperes eljárás
szabályai szerint a jogorvoslati rendszeren keresztül integrálódik a bírói döntések rendszerébe.
A vitatott rendelkezés tehát csupán egy általános, a közjegyzői szervezet rendeltetését, működését körülíró
elvi – és nem felhatalmazó – szabály, amely a jogrendszer
további elemei révén, a „feladat-telepítő” konkrét jogszabályokban nyer tartalmi kibontást. A szabály normatartalma, az indítványozó által kifogásolt az a körülmény, hogy
a hagyatéki eljárás csak a közjegyző hatáskörébe „tartozhat”, nem áll alkotmányjogilag értékelhető kapcsolatban
az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében foglalt tilalommal, illetve a (3) bekezdésben meghatározott, az esélyegyenlőség követelményeinek biztosításával.
Annak ellenére, hogy a közjegyzők a rájuk ruházott feladatok ellátása során fontos szerepet töltenek be az igazságszolgáltatáshoz nem közvetlenül kapcsolódó magánjogi jogviszonyokban és a gazdasági életben – ahogyan arra
a 108/B/1992. AB határozat, továbbá a 944//B/1994. AB
határozat rámutatott – a közjegyzői tevékenység az igazságszolgáltatás rendszerébe ágyazódik, a közjegyzők közhiteleséggel felruházott, jogszolgáltató tevékenységre felhatalmazott személyek (ABH 1994, 523, 525.; ABH 1995,
734, 736–737.). A közjegyzői szolgálat olyan, munkavégzésre irányuló sajátos jogviszony, amelynek keretében a
tevékenység szolgáltató jellege ellenére a közjegyzőt közreműködési kötelezettség terheli, s amely a közhitelesség
elvére figyelemmel csak személyesen gyakorolható. A latin típusú, kamarai alapon szerveződő közjegyzői önkormányzati rendszer az igazságügyért felelős miniszter részbeni törvényességi felügyelete, az eljárás törvényességét
tekintve pedig a bíróság felügyelete alatt működik. A közjegyző tehát – a támadott rendelkezésben foglalt nemperes
eljárás kapcsán is – az igazságszolgáltatásban irányadó
szigorú szakmai és fegyelmi felelősség mellett látja el feladatát.
Ettől független az a kérdés, hogy a szolgáltatásáért díj és
költségtérítés illeti meg. Ez ugyanis abból adódik, hogy
bár a közjegyző a magánvállalkozás szabályainak keretei
között, gazdaságilag önállóan folytatja tevékenységét, a
Kjötv. 5. § (1) bekezdése szerint a rá ruházott feladatok
kapcsán – lényegében az összeférhetetlenség eseteit kivéve – nem tagadhatja meg a szolgáltatás nyújtását. Az igazságszolgáltatáshoz kapcsolódó feladatok ellátása esetén a
közjegyzőnek fizetendő díj és költségtérítés funkciója azonos a bírósági eljárásért fizetendő szolgáltatás díjával: az
állami és a társadalmi feladatokhoz való arányos hozzájárulás, melynek alkotmányos alapja az Alkotmánynak a
közteherviselésről szóló 70/I. §-a.
2.2. A Kjötv. 55. § f) pontja éppen a szolgáltatást igénybe vevők érdekei védelmében hatalmazza fel a kamarát
arra, hogy a valamennyi közjegyző által figyelembe veendő, a díjszabásra vonatkozó iránymutatást adjon ki. Ez
nem áll alkotmányjogilag értékelhető összefüggésben a
diszkrimináció tilalmával, áttételesen pedig éppen a szolgáltatás igénybe vevőinek esélyegyenlősége megvalósulását szolgálja.
A kifejtettekre tekintettel a Kjötv. támadott rendelkezései vonatkozásában az Alkotmánybíróság az indítványt elutasította.
3.1. Az IM rendelet vitatott szabályai, valamint melléklete a kötelezően elvégzendő közjegyzői feladatok – így
többek között a hagyatéki eljárás – zavartalan, zökkenőmentes ellátása érdekében tartalmaznak az illetékesség körébe eső munkaszervezési normákat. Jogbiztonsági kérdés
ugyanis, hogy az érintettek által törvény kötelező rendelkezése folytán vagy szabad elhatározásuk alapján igénybe
vehető szolgáltatások nyújtására előzetesen megismerhető
és kiszámítható rendben kerülhessen sor. A szabályozás
nem ellentétes a Kjötv. 12. §-ának, az illetékességre vonatkozó rendelkezésével sem, csupán az itt megjelölt illetékességi szabály részletező kibontását jelenti. Erre közvetlenül a 12. § (3) bekezdése is felhatalmazást ad az igazságügyért felelős miniszter számára.
Minderre figyelemmel az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az IM rendelet támadott szabályai és melléklete
sem áll alkotmányjogilag értékelhető kapcsolatban az Alkotmány 70/A. §-ának rendelkezéseivel így állandó gyakorlatának megfelelően [pl. 54/1992. (X. 29.) AB határozat, ABH 1992, 266, 267.; 19/2004. (V. 26.) AB határozat,
ABH 2004, 321, 343.] az indítványt ebben a tekintetben is
elutasította.
3.2. Megjegyzi az Alkotmánybíróság, hogy az indítványozó állította még az IM rendelet és a He. 28. § (1) bekezdése közötti ellentétet is, ezt azonban tartalmilag nem fejtette ki és ezzel összefüggésben – az egyéb vonatkozásban
megjelölt Alkotmány 70/A. §-án felül – nem hívott fel alkotmányi rendelkezést. Nem tekinthető ilyennek (a csupán
az állítása megerősítéseként megjelölt) az általa felhívott
Alk.mód. 38. § (2) bekezdése sem, minthogy annak tartalma az Alkotmány egyes rendelkezéseinek részbeni hatályon kívül helyezése, illetve – szűk körű – módosítása. Az
Alk.mód tartalmát az Alkotmány ott megjelölt rendelkezései – 35. § (2) bekezdés, 37. § (3) bekezdés, 38. §, 43. §
(2) bekezdés – inkorporálták. Ezek viszont az indítványozó által megjelölt alapon szintén nem hozhatók összefüggésbe az IM rendelet támadott szabályaival.
IV. 1. Az indítvány vizsgálata kapcsán hivatalból észlelte
az Alkotmánybíróság, hogy a hagyatéki eljárás szabályozása tekintetében a jogalkotót az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe, illetve a 8. § (2) bekezdésébe ütköző alkotmányellenes mulasztás terheli.
Az Alkotmánybíróság 4/1999. (III. 31.) AB határozatában rámutatott arra, hogy az Alkotmánybíróságról szóló
1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 49. §-a
szerint, mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet állapít meg akkor, „ha a jogalkotó szerv a jogszabályi felhatalmazásból származó jogalkotói feladatát elmulasztotta, és ezzel alkotmányellenességet idézett elő.
Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint a jogalkotó szerv jogalkotási kötelezettségének konkrét felhatalmazás nélkül is köteles eleget tenni, ha az alkotmányellenes helyzet – a jogi szabályozás iránti igény – annak nyomán állott elő, hogy az állam jogszabályi úton avatkozott
bizonyos életviszonyokba és ezáltal az állampolgárok egy
csoportját megfosztotta alkotmányos jogai érvényesítésének lehetőségétől [22/1990. (X. 16.) AB határozat, ABH
1990, 83, 86.]. Az Alkotmánybíróság mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet állapít meg akkor is, ha
alapjog érvényesüléséhez szükséges jogszabályi garanciák hiányoznak [37/1992. (VI. 10.) AB határozat, ABH
1992, 227, 231.].” (ABH 1999, 52, 56.)
2. A hagyatéki eljárást eredetileg az örökösödési eljárásról szóló 1894. évi XVI. törvénycikk, illetve az ennek
módosításáról szóló 1927. évi IV. törvénycikk szabályozta. Ezeket a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi
III. törvény hatálybaléptetése folytán szükséges rendelkezések tárgyában megnevezésű, 105/1952. (XII. 28.) MT
rendelet (a továbbiakban: MT rendelet) 58. §-a helyezte
hatályon kívül, s alkotott helyettük új szabályokat
(46–56. §-ok). A He. megalkotására a polgári perrendtartás egyes rendelkezéseinek módosításáról szóló 1957. évi
VIII. törvény (II. Ppn.) hatálybalépéséről és végrehajtásáról szóló 1958. évi 5. tvr. – eredeti – 21. §-a hatalmazta fel
az igazságügy-minisztert, hatályon kívül helyezve egyben
az MT rendelet több, ide vonatkozó rendelkezését.
A He. – szabályozási tárgyából és rendelkezéseiből
megállapíthatóan – nem törvény végrehajtására szolgáló,
hanem törvényt helyettesítő IM rendelet. Rendelkezései a
hagyatéki eljárás lefolytatását annak megindulásától kezdve a lezárásáig (szükség esetén megismétléséig), teljes körűen szabályozzák. A szabályok között számos olyan van,
amely alapvető jogokat érint, illetve korlátoz. Markánsan
érintik az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében védett tulajdonhoz való jogot mindazon rendelkezések, amelyek a hagyaték leltározására, a tulajdonnal való rendelkezést korlátozó – nem szükségképpen csak az örökösökre kiterjedő – biztosítási intézkedésre, illetve a tulajdon (a hagyaték) átadására, a végrendeleti végrehajtó közreműködésére
vonatkoznak. Az Alkotmány 59. § oltalma alatt álló, a magánlakás sérthetetlenségéhez, a magántitok, a jóhírnévhez
és a személyes adatok védelméhez, illetve az adatvédelemhez és az információs önrendelkezéshez fűződő jogokra
hasonlóképpen számos rendelkezés – úgyszintén korlátozó értelemben – kihat. Így például – az ingatlanban is folytatható – leltározásra vonatkozó mindazon rendelkezések,
amelyek az örökhagyó és az örökös személyes adatainak
(ideértve mindkettőjük jövedelmi viszonyaikat is) teljes
körű, és különleges személyes adatainak (például egészségi állapota miatt gondnokság alá helyezett esetén) részleges megismerésére, felhasználására és kezelésére jogosítják a hagyatéki leltár készítőjét és a közjegyzőt, a biztosítási intézkedés végrehajtóját, a végrendeleti végrehajtót
[3–18. §-ok, 19–26. §-ok, 31–39. §-ok, 51–56. §-ok,
77–80. §-ok]. Ezen adatok egy része ismertté válik a hagyatéki eljárásban különböző jogcímeken alkalmazható
– titoktartásra nem kötelezett – tanúk előtt is [pl. 5. §
(3) bekezdés, 25. §, 37. §]. A 73. § rendelkezései korlátozzák továbbá az Alkotmány 57. § (5) bekezdése szerinti
jogorvoslathoz való jogot is, minthogy csak a hagyatéki eljárás során hozott egyes végzésekkel szemben adnak arra
lehetőséget; ugyanakkor a rendelet semmilyen reparációs
eszközt nem biztosít a foganatosított intézkedések, vagy
azok elmulasztása miatt (pl. a hagyatéki leltár felvétele
során).
3.1. Az Alkotmánybíróság a 27/2002. (VI. 28.) AB határozatában kifejtette, hogy az „államnak az alapjogok biztosítására vonatkozó kötelezettségéből magától értetődően
következik, hogy az alapvető jogokat csak az Alkotmányban megengedett módon korlátozhatja. Erre vonatkozóan
az Alkotmány 8. § (2) bekezdése az irányadó, amely szerint az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg.” (ABH 2002, 143, 146.)
Az alapjogokkal való nem minden összefüggés kívánja
ugyan meg a törvényi szintű szabályozást, de az alapjog
tartalmának, garanciáinak megállapítása és korlátozása
csak törvényben lehetséges [először: 4/1993. (II. 12.) AB
határozat, ABH 1993, 48, 59–60.)].
Az 51/2004. (XII. 8.) AB határozat összefoglalóan állapította meg, hogy „[a]z állami szervek [...] jogalkotó
hatáskörét átfogóan az Alkotmány és a Jat. [a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény] szabályozza. A Jat.
15. §-ának (1) bekezdése szerint a végrehajtási jogszabály alkotására adott felhatalmazásban meg kell határozni a felhatalmazás jogosultját, tárgyát és kereteit. A
Jat. 15. § (2) bekezdése értelmében a szabályozás tárgykörébe tartozó alapvető jogok és kötelezettségek szabályozására nem lehet felhatalmazást adni. Az alapjogok
tartalmát meghatározó szabályozást azért nem lehet
végrehajtási jogszabályba foglalni, mert az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat – az Alkotmány 8. § (2) bekezdése szerint – minden esetben
törvénynek kell megállapítania.”
Ebből következően az alapvető jogok és kötelezettségek tartalmának a szabályozására adott felhatalmazás
maga is ellentétes az Alkotmány 8. § (2) bekezdésével, a
Jat. 15. § (2) bekezdésével; az ennek alapján kiadott jogszabály pedig – a felhatalmazás „jogosultjától” függően – az Alkotmány 35. § (2) bekezdését, illetve a 37. §
(3) bekezdését is sérti. (ABH 679, 688.)
A He. kapcsán a törvényhozási tárgykörbe tartozó kérdéseknek is miniszteri rendelet szintjén történő szabályozására sem törvény, hanem csupán egy MT rendelet adott
felhatalmazást. A szabályozás tehát többszörösen sem felel meg az Alkotmány rendelkezéseinek. Ebben az esetben
nem csupán a Jat. normái sérülnek – ami önmagában irreleváns lenne – hanem a törvényhozási tárgykörök nem
megfelelő szintű szabályozása az Alkotmány 8. § (2) bekezdésében foglaltaknak sem felel meg. [Részletesen: pl.
30/1991. (VI. 5.) AB határozat, ABH 1991, 421, 422.;
50/1998. (XI. 27.) AB határozat, ABH 1998, 387,
395–397.; 30/2000. (X. 11.) AB határozat, ABH 2000,
202, 206.; 2/2002. (I. 25.) AB határozat, ABH 2002, 41,
56.] Az Alkotmánybíróság ugyanis az Alkotmány és a Jat.
összefüggéseit elemezve a 2/2002. (I. 25.) AB határozatában rámutatott, hogy az Alkotmánynak a jogalkotás rendjére vonatkozó „7. § (2) bekezdése [...] önmagában nem
tette alkotmányos szabállyá a jogalkotásról szóló törvény
normáit (496/B/1990. AB határozat, ABH 1991, 493,
496.). [...] [U]gyanakkor az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe foglalt jogállamiságból eredő jogbiztonság védelme érdekében, illetve más alkotmányos rendelkezések alapján
(lásd pl. a jogforrási hierarchiára vonatkozó alkotmányi
szabályokat) egyes jogalkotási (a Jat.-ban is szereplő)
alapelveket alkotmányos védelemben részesít.” (ABH
2002, 41, 56.)
3.2. Tény, hogy az Alkotmánybíróságnak a hatályos
jog kíméletére vonatkozó gyakorlata szerint „[a]z Alkotmánybíróság elkerüli jogszabály, illetőleg jogszabályi rendelkezés megsemmisítését vagy a törvényhozó felhívását
arra, hogy az Alkotmánybíróság által meghatározott határidőn belül alkosson jogot, ha a jogrend alkotmányosságát
és a jogbiztonságot enélkül is biztosítani lehet. Ilyenkor az
Alkotmánybíróság azoknak az értelmezéseknek körét határozza meg általában az alkotmányos követelményekkel,
amelyek esetében a jogszabály az Alkotmánnyal összhangban van.” [pl. 38/1993. (VI. 11.) AB határozat, ABH
1993, 256, 266–267.] Még működése kezdetén, ennek jegyében alakította ki azon elvi állásfoglalását is [2/1991.
(X. 29.) Tü. állásfoglalás], hogy „az 1987. évi XI. törvény
hatálybalépéséig a megalkotásuk időpontjában jogforrástani szempontból nem alkotmányellenes, ám a későbbiek
során alkotmányossági szempontból elégtelenné vált jogforrási szinten megalkotott jogszabályoknak kizárólag
e formai alkotmánysértés címén történő megsemmisítésétől tartózkodik ugyan, ha azonban a formai alkotmánysértés tartalmi alkotmánysértéssel párosul, a jogszabályt az
utólagos normakontroll-eljárás keretében megsemmisíti.
Az Alkotmánybíróságnak ez a gyakorlata vonatkozik
mind a felhatalmazás alapján kiadott, mind pedig a felhatalmazó jogszabályokra.” [58/1991. (XI. 8.) AB határozat,
ABH 1991, 288, 289.]
A fentebb kifejtettek alapján a He. vonatkozásában
megállapítható, hogy az abban foglalt szabályok jelentős
része közvetlenül és jelentős mértékben alapjogokat érint
és korlátoz. A 27/2002. (VI. 28.) AB határozatban foglaltak szerint ilyen esetben „fel sem merülhet [...] a rendeleti
szabályozási szint elégséges volta.” (ABH 2002,
147–148.) Nem tartható fenn tehát az állapot, hogy – bár a
közjegyzők feladataira, szervezetére, hatáskörére, illetékességére vonatkozó rendelkezések teljes mértékben átdolgozásra kerültek – maga a hagyatéki eljárásra vonatkozó szabályozás annak ellenére sem ért el az Alkotmánynak
megfelelő szintre, hogy rendelkezéseit a Jat. hatálybalépését követően is (IM rendelettel, Korm. rendelettel)
többször módosították.
A hagyatéki eljárás az egyik olyan nemperes eljárás,
amely az állampolgárokat szükségképpen, életük során
többször is érinti. Az alapjogi korlátozással érintettek köre
számos esetben szélesebb annál, mint akik az adott eljárásban közvetlenül örökjogi szempontból érdekeltek (hagyatéki adósok és hitelezők, jelzálogjoggal biztosított követelések jogosultjai, biztosítási intézkedéssel érintett közös
követelések jogosultjai, ingatlan esetén a tulajdonostársak
stb.). Mindezen túlmenően a He. szabályai közül szinte
teljes mértékben hiányoznak azok a garanciák, amelyek a
közvetlenül, vagy közvetve az eljárás részesévé válók számára az emberi méltóságuk, személyiségi jogaik, magántitkaik, jóhírnevük, személyes adataik védelmét kellően
biztosítanák. Ugyanígy nincsenek szabályok a tulajdonhoz való jogból levezethető egyes részjogosítványok érvényesülésére és hatékony védelmére sem, s éppen így nincs
meg az alkotmányos alapja a jogorvoslati jog korlátozásának.
Az alapjogok érvényesülésével kapcsolatos garanciák
hiánya sérti a jogbiztonság követelményét, a jogintézmények kiszámítható működéséhez kapcsolódó alkotmányi
követelményt is, ami szintén alkotmányellenes [pl.
9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 59, 64–65.]. Az
Alkotmánybíróság több ízben rámutatott arra, hogy a jogbiztonság a jogállam lényegi ismérve, amely az egyes jogintézmények szabályozása során széles mérlegelési jogot
biztosít ugyan a jogalkotó számára, de megköveteli, hogy
ennek során az Alkotmány rendelkezéseinek megfelelő
tartalommal járjon el. [összefoglalóan: pl. 5/1999.
(III. 31.) AB határozat, ABH 1999, 75, 82–83.]. „A jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által megállapított működési
rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és
kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki
tevékenységüket” [4/1999. (III. 31.) AB határozat, ABH
1999, 52, 61.].
A He. esetében pedig a kiszámítható működési rend is
hiányzik. Az eljárásban részt vevő különböző szervezetekhez tartozó hatósági jogokat is gyakorlók, illetve magán
személyek (hagyatéki leltározást végző, jegyző, ügygondnok, közjegyző, végrendeleti végrehajtó) egymáshoz való
viszonya, intézkedéseik rendje és korlátai, valamint az
ezekkel szemben igénybe vehető jogorvoslati lehetőségek
igénybevételének szabályai vagy tisztázatlanok, vagy hiányoznak. Az eljárás specialitására is figyelemmel kialakított, a hagyatéki tárgyalás lefolytatására vonatkozó, az általános szabályoktól szükségképpen eltérő rendelkezések,
illetve – az eljárás egésze tekintetében – a nyilvánosság
korlátozásával összefüggő szabályok úgyszintén teljes
mértékben hiányoznak.
A He.-vel összefüggő, fentebb jelzett, s a további mulasztásokat az Országgyűlésnek a törvényi szintű szabályozás megteremtésével kell pótolnia. Utal rá az Alkotmánybíróság, hogy a hagyatéki eljárás kapcsán továbbra is lehetnek olyan, az alapjogokat közvetlenül nem
érintő kérdések, amelyek szabályozására elegendő a
rendeleti szint, ugyanakkor a jogalkotás során a megalkotandó törvény és a Kjötv., valamint az IM rendelet
összehangolása sem kerülhető el (pl. a közjegyző illetékessége körében).
Az Alkotmánybíróság a határozat Magyar Közlönyben
való közzétételét a mulasztás megállapítására figyelemmel
rendelte el.
Dr. Bihari Mihály s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
29/2015. (VIII. 25.) NFM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény
38. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben eljárva az alábbi utasítást adom ki:
1. § A  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII. törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38. § (2) bekezdése alapján 2015. augusztus 1. napjától 2016. január 31. napjáig
Kara Ákost miniszteri biztossá nevezem ki.
2. § A  miniszteri biztos az  egyes közlekedésfejlesztési projektekkel összefüggő közigazgatási hatósági ügyek
nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról és az eljáró hatóságok kijelöléséről szóló
345/2012. (XII. 6.) Korm. rendelet [a továbbiakban: 345/2012. (XII. 6.) Korm. rendelet] 1.  melléklet 4.1.  pontjában
foglaltaknak megfelelően nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé minősített és a  Kormány
a Győr-Gönyű Országos Közforgalmú Kikötő fejlesztéséhez kapcsolódó állami infrastruktúra megépítésére vonatkozó
kötelezettségvállalásról szóló 1092/2014. (II. 28.) Korm. határozatával [a továbbiakban: 1092/2014. (II. 28.)
Korm. határozat] támogatott Győr-Gönyű Országos Közforgalmú Kikötő fejlesztése során
a) ellátja az  EU-támogatásra számot tartó, 2007. évi kezdésre ütemezett nagyprojektek előkészítésének
költségvetési támogatásáról szóló 1067/2005. (VI. 30.) Korm. határozat által nevesített nagyprojekt kapcsán
kötött támogatási szerződés szerint a Győr-Gönyű Országos Közforgalmú Kikötő építésének előkészítésével
kapcsolatos koordinációs feladatokat;
b) összehangolja a  Győr-Gönyű Országos Közforgalmú Kikötő fejlesztéséhez kapcsolódó állami infrastruktúraberuházást a befektetői betelepülések elősegítése érdekében.
3. § A  miniszteri biztos munkájába – a  Győr-Gönyű Országos Közforgalmú Kikötő fejlesztésével kapcsolatos feladatok
koordinációjának ellátásában – a MAHART Magyar Hajózási Zrt. (a továbbiakban: MAHART Zrt.), a Magyar Nemzeti
Vagyonkezelő Zrt. (a továbbiakban: MNV Zrt.), az Észak-dunántúli Vízügyi Igazgatóság (a továbbiakban: ÉDUVIZIG),
a  MÁV Magyar Államvasutak Zrt., a  Nemzeti Infrastruktúra Fejlesztő Zrt. (a továbbiakban: NIF Zrt.) és a  Központi
Statisztikai Hivatal vezetőin keresztül az  intézmények munkatársait szakértői közreműködőként – a  szükséges
mértékben – bevonhatja.
4. § (1) A  Nemzeti Fejlesztési Minisztérium által irányított, felügyelt központi költségvetési szervek és a  tulajdonosi
joggyakorlása alá tartozó gazdasági társaságok kötelesek a miniszteri biztost feladatának végrehajtásában segíteni,
a rendelkezésükre álló szükséges információkat, dokumentációkat, szakértői segítséget, illetve eszközöket számára
biztosítani.
(2) A  más minisztériumok irányítása alatt álló – a  345/2012. (XII. 6.) Korm. rendelet hatálya alá tartozó – szervek
vonatkozásában a szükséges egyeztetések lefolytatására a miniszteri biztos jogosult.
5. § A miniszteri biztos feladatát – az 1092/2014. (II. 28.) Korm. határozatban foglaltak szerint – az MNV Zrt., a NIF Zrt.,
az ÉDUVIZIG, valamint a MAHART Zrt. bevonásával látja el.
6. § A miniszteri biztost a Ksztv. 38. § (9) bekezdés a) pontja alapján díjazás és juttatás nem illeti meg.
7. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
8. § Hatályát veszti a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 5/2015. (II. 27.) NFM utasítás.
Dr. Seszták Miklós s. k.,
 nemzeti fejlesztési miniszter


text:
28/2004. (III. 16.) KE határozata büntetés-végrehajtási dandártábornokká történő kinevezésről.
Az igazságügy-miniszter előterjesztésére — a Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény 30/A. §-a
(1) bekezdésének i) pontjában kapott felhatalmazás alapján
— a nemzeti ünnep alkalmából dr. Lőrincz József ny. bv.
ezredest, a Rendőrtiszti Főiskola főigazgatója nyugalmazott
tudományos helyettesét, 2004. március 15-i hatállyal
,,nyugalmazott büntetés-végrehajtási dandártábornokká’’ kinevezem. Budapest, 2004. február 26.
Mádl Ferenc s. k.,
a Köztársaság elnöke


text:
321/2015. (VII. 27.) KE határozata állampolgárság visszavonással történő megszüntetéséről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés i)  pontja, valamint a  magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény
9.  §-a  alapján – a  belügyminiszter BM/11656-2/2015. számú előterjesztésére – Kostic Nina (születési hely, idő:
Beograd [Jugoszlávia], 1983. szeptember 2.) magyar állampolgárságát visszavonom.
Budapest, 2015. július 8. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
90/2015. (XII. 22.) FM rendelete az államot megillető halgazdálkodási jog kijelöléssel történő átengedésének, valamint alhaszonbérbe adásának részletes feltételeiről.
A halgazdálkodásról és a  hal védelméről szóló 2013. évi CII. törvény 72.  § (1)  bekezdés 37.  pontjában kapott felhatalmazás
alapján, a Kormány tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 65. § 6. pontjában meghatározott
feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § (1) A  halgazdálkodásról és a  hal védelméről szóló 2013. évi CII. törvény (a  továbbiakban: Hhvtv.) 24.  § (1)  bekezdés
b)  pont ba)  alpontjában meghatározott, az  államot megillető halgazdálkodási jog átengedésére vonatkozó
haszonbérleti szerződésnek kijelölés útján történő megkötését a  horgászok és a  horgász egyesületek országos
érdekképviseletét és koordinációját ellátó, bírósági nyilvántartásba vett szervezet írásban kezdeményezheti
(a továbbiakban: kezdeményező) a halgazdálkodásért felelős miniszternél (a továbbiakban: miniszter).
(2) Az  (1)  bekezdés szerinti haszonbérleti szerződés az  egymáshoz közvetlenül kapcsolódó, egy víztestet vagy
vízrendszert alkotó, több nyilvántartott halgazdálkodási vízterület államot megillető halgazdálkodási jogára is
megköthető.
(3) A (2) bekezdés szerinti esetekben a kijelölésre irányuló kezdeményezés együttesen is benyújtható.
 (4) A  kezdeményezést elektronikus úton és papír alapon kell benyújtani a  miniszter által vezetett minisztériumhoz
(a  továbbiakban: minisztérium). A  kezdeményezés papír alapú eredeti példányát minden oldalon aláírással kell
ellátni.
(5) A  kezdeményezésről a  minisztérium annak beérkezését követően értesíti az  államot megillető halgazdálkodási
jog vagyonkezelésbe, pályázati úton történő haszonbérbe, valamint alhaszonbérbe adásának egyes szabályairól
szóló 89/2015. (XII. 22.) FM rendelet [a továbbiakban: 89/2015. (XII. 22.) FM rendelet] 1. § (4) bekezdés b) pontjában
meghatározott kiírót (a továbbiakban: kiíró).
2. § (1) A  pályázati eljárásba vont nyilvántartott halgazdálkodási vízterület államot megillető halgazdálkodási jogának
átengedésére a  Hhvtv. 24.  § (1)  bekezdés b)  pont ba)  alpontjában meghatározott kijelölés útján haszonbérleti
szerződés nem köthető.
(2) A  kijelöléssel érintett nyilvántartott halgazdálkodási vízterület államot megillető halgazdálkodási jogának
haszonbérbe adására a Hhvtv. 24. § (1) bekezdés b) pont bb) alpontjában meghatározott pályázat nem írható ki.
(3) A minisztérium a vizsgálata alapján elfogadott kezdeményezésről tájékoztatja a kiírót.
3. § (1) Az 1. § (1) bekezdésében meghatározott kezdeményezésnek legalább a következőket kell tartalmaznia:
a) a kezdeményező teljes és rövid megnevezését, székhelyét, adószámát, cégjegyzék vagy egyéb regisztrációs
számát, bankszámlaszámát, aláírási joggal rendelkező felelős vezetője nevét, címét, telefonszámát és
elektronikus elérhetőségét;
b) a nyilvántartott halgazdálkodási vízterületen tervezett halgazdálkodási hasznosítási koncepciót;
c) a kezdeményező által vállalt szolgáltatásokat és kötelezettségeket;
d) a kezdeményező nyilatkozatát arról, hogy
da) a haszonbérleti szerződésben foglalt hasznosítási feltételeket elfogadja;
db) nem áll csőd- vagy felszámolási eljárás és végelszámolás alatt;
dc) tevékenységét nem függesztette fel, vagy nem függesztették fel;
dd) nincs az  adózás rendjéről szóló törvény szerinti, 60 napnál régebben lejárt esedékességű
köztartozása;
de) a kezdeményezés benyújtását megelőző három évben hamis adatszolgáltatása miatt nem zárták ki
állami vagyon hasznosítására irányuló eljárásból;
df ) a  nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény 3.  § (1)  bekezdés 1.  pontja szerinti átlátható
szervezetnek minősül;
dg) vállalja a Hhvtv. 31. § (2) bekezdésben foglaltak teljesítését.
(2) A kezdeményezés terület-specifikus tartalmi elemei:
a) a nyilvántartott halgazdálkodási vízterület alábbi adatai:
aa) állóvíz esetén területnagyság, víztérkód;
ab) folyóvíz esetén szakaszmegjelölés, a megjelölt szakasz hosszúsága, területnagyság, víztérkód;
b) ha felmerül, a  földtulajdonosi haszonbérleti vagy előhaszonbérleti jogosultsággal való érintettség ténye,
továbbá a földtulajdonosi haszonbérleti vagy előhaszonbérleti jog gyakorlásának módja;
c) a halgazdálkodási hasznosítást érintő lényeges körülmények.
 (3) A  kezdeményező a  minisztérium felhívására, az  abban megjelölt határidőn belül köteles a  kezdeményezésben
foglaltakat igazolni. 4. § Érvénytelen a kezdeményezés, ha
a) nem felel meg e rendeletben foglaltaknak;
b) a kezdeményező a haszonbérleti szerződés megkötésére jogszabály alapján nem jogosult;
c) az abban megjelölt valamely adat, illetve a kezdeményező nyilatkozata nem felel meg a valóságnak;
d) a kezdeményezővel szemben a kezdeményezés benyújtását megelőző három évben legalább kétszer jogerős
halgazdálkodási vagy halvédelmi bírságot szabtak ki;
e) a  kezdeményezővel szemben az  államot megillető halgazdálkodási jog gyakorlásával összefüggésben
a  kezdeményezés benyújtását megelőző öt évben – ideértve a  d)  pont szerinti bírságokat kiszabó
határozatokat is – legalább három kötelezettséget megállapító, jogerős hatósági döntést hoztak;
f ) a kezdeményezőnek a minisztériummal vagy a halgazdálkodási hatóság megyei vagy országos illetékességű
szervével szemben 120 napot meghaladó lejárt tartozása van.
5. § (1) A minisztérium a kezdeményezést a 3. §-ban és 4. §-ban foglaltak figyelembevételével vizsgálja meg.
 (2) A  minisztérium az  (1)  bekezdés szerinti vizsgálatába a  kezdeményezéssel érintett nyilvántartott halgazdálkodási
vízterület terület-specifikus tartalmi elemeinek ellenőrzése, valamint a  kezdeményezéssel kapcsolatos döntés
ténybeli és szakmai szempontú megalapozása érdekében a  Hhvtv. 62.  § szerinti, halgazdálkodási kérdésekkel
foglalkozó testületet bevonja, valamint a 89/2015. (XII. 22.) FM rendelet 2. § (2) és (3) bekezdésében meghatározott
szerveket, szakértőket bevonhatja.
(3) A minisztérium
a) megvizsgálhatja a kezdeményező alkalmasságát a megkötendő szerződés teljesítésére, továbbá ellenőrizheti
a csatolt dokumentumok valódiságát és megalapozottságát,
b) hiánypótlásra, nyilatkozattételre vagy adatszolgáltatásra hívhatja fel a kezdeményezőt.
6. § A kezdeményezésben foglaltak vizsgálatáról a  minisztérium összefoglaló értékelési jegyzőkönyvet készít, amely
tartalmazza:
a) a kezdeményezés érvényességének vagy érvénytelenségének megállapítását;
b) a  kezdeményezéssel érintett nyilvántartott halgazdálkodási vízterületek darabszámát, valamint az  ebből
érvényesnek, illetve érvénytelennek minősítettek darabszámát;
b) a haszonbérleti szerződés megkötésére vagy annak elutasítására vonatkozó javaslatot.
7. § A minisztérium vizsgálata alapján elfogadott kezdeményezés esetén a kezdeményezés benyújtását követő 30 napon
belül a miniszter a kezdeményezővel haszonbérleti szerződést köt.
8. § A Hhvtv. szerinti földtulajdonosi haszonbérleti joggal érintett nyilvántartott halgazdálkodási vízterület esetén
a halgazdálkodási jog haszonbérlete csak abban az esetben adható át kijelölés útján, ha
a) az  1/1 arányú tulajdoni hányaddal rendelkező tulajdonos (a  továbbiakban: tulajdonos) írásban lemond
a földtulajdonosi haszonbérlet igényléséről,
b) a tulajdonos a tervezett kijelölést vele ismertető tájékoztatás kézhezvételétől számított 15 napon belül nem
él a földtulajdonosi haszonbérlet lehetőségével,
c) a  már megkötött földtulajdonosi haszonbérleti szerződés megszűnik és a  tulajdonos új földtulajdonosi
haszonbérleti igényt a megszűnéstől számított 60 napon belül nem jelent be, vagy
d) a tulajdonossal szemben fennállnak a Hhvtv. 29. § (5) bekezdésében foglalt kizáró okok.
9. § (1) Ha a  kezdeményezés olyan nyilvántartott halgazdálkodási vízterületre irányul, amelynek a  a Hhvtv. 26.  §
(3)  bekezdésében foglaltak alapján előhaszonbérletre jogosult tulajdonostársa van, és a  kezdeményezést nem
az  előhaszonbérletre jogosult nyújtotta be, a  kezdeményezés vizsgálatát követően a  minisztérium tájékoztatja
az előhaszonbérletre jogosultat a kezdeményezésről.
(2) Az (1) bekezdés szerinti tájékoztatásnak tartalmaznia kell:
a) a kezdeményezésben foglaltak szerinti elfogadott halgazdálkodási koncepciót;
b) a haszonbérleti díj összegét és megfizetésének módját;
c) ha volt korábbi haszonbérlő, az általa követelhető, a Hhvtv. 31. § (1) bekezdés a) és b) pontja szerinti értékek,
valamint a  haltelepítés meg nem térült költségeinek a 89/2015. (XII. 22.) FM rendelet szerint kiszámítandó
értékét;
d) a  halgazdálkodási jog haszonbérbe vételének elfogadására vonatkozó jognyilatkozat megtételének módját
és határidejét.
(3) Az  (1)  bekezdés szerinti tájékoztatáshoz csatolni kell a  kezdeményezést, valamint az  államot megillető
halgazdálkodási jog haszonbérleti szerződésének minisztérium által előkészített tervezetét. A  kezdeményezésben
és a  haszonbérleti szerződés tervezetében megismerhetetlenné kell tenni a  törvény által védett titkot, a  hivatás
gyakorlásához kötött titkot és a személyes adatokat, ide nem értve a kezdeményező nevét és székhelyét.
(4) Az  előhaszonbérletre jogosult a  tájékoztatás kézhezvételét követő naptól számított 15 napon belül
a  minisztériumhoz címezve elfogadó jognyilatkozatot tehet arról, hogy a  (2)  bekezdésben meghatározott
valamennyi szempont kötelező teljesítésével az államot megillető halgazdálkodási jog átengedésére haszonbérleti
szerződést kíván kötni. Az előhaszonbérleti jogról való lemondásnak kell tekinteni, ha az előhaszonbérletre jogosult
határidőn belül nem nyilatkozik.
(5) Elfogadó nyilatkozat benyújtásának hiányában a  7.  §-ban foglaltak az  irányadók azzal, hogy a  szerződéskötés
határidejének kezdő napja az (4) bekezdésben meghatározott határidő lejártát követő nap.
10. § A kijelölés útján megkötendő haszonbérleti szerződés esetén a 89/2015. (XII. 22.) FM rendelet 6. §-át, 7. §-át, 21. §-át,
25. §-át és 26. §-át megfelelően alkalmazni kell.
11. § (1) A  kijelölés útján haszonbérbe adott nyilvántartott halgazdálkodási vízterületek halgazdálkodási jogára vonatkozó
alhaszonbérleti szerződés nem köthető azzal, aki
a) a Hhvtv. 24. § (2) bekezdésében és 29. § (5) bekezdésében,
b) a 89/2015. (XII. 22.) FM rendelet 3. § (3) bekezdés b) vagy c) pontjában
foglalt feltételeknek nem felel meg.
(2) Ha a  Hhvtv. 29.  § (5)  bekezdés a)  pontja szerinti felszámolási eljárás vagy végelszámolási eljárás, illetve
az  (5)  bekezdés b) vagy d)  pontja szerinti kizáró ok az  alhaszonbérleti szerződés megkötését követően merül fel,
az alhaszonbérbe adó jogosult a szerződést azonnali hatállyal felmondani.
(3) A  kijelölés útján haszonbérbe adott nyilvántartott halgazdálkodási vízterületek halgazdálkodási jogának
alhaszonbérbe adása esetén az  alhaszonbérlő, mint a  halgazdálkodási jog jogosultja, alhaszonbérleti
szerződésének segy eredeti példányát a szerződés hatálybalépésétől számított 15 napon belül köteles megküldeni
a halgazdálkodási hatóságnak.
12. § Kijelölés útján haszonbérbe adott nyilvántartott halgazdálkodási vízterületek halgazdálkodási jogának
alhaszonbérbe adása esetén az alhaszonbérleti díj nem haladhatja meg a haszonbérleti díj 110%-át.
13. § A kijelölés útján haszonbérbe adott nyilvántartott halgazdálkodási vízterületre vonatkozó alhaszonbérleti
szerződésben meg kell határozni:
a) az alhaszonbérlet egész évre számított időtartamát és a  12.  § szerint megállapított alhaszonbérleti díj
megfizetésének szabályait;
b) a haszonbérleti szerződésben előírt, az  alhaszonbérlőnek átadott halgazdálkodási feladatok, valamint
a bevételek és a kiadások kölcsönös elszámolásának szabályait;
c) a 89/2015. (XII. 22.) FM rendelet 1.  mellékletében foglalt táblázat 4.1–5.2. sorában meghatározott
szempontok, valamint 6.1–9. sorában meghatározott vállalások köréből a  nyilvántartott halgazdálkodási
vízterületre előírt konkrét követelményeket azzal, hogy ezen előírásoknak a  halászati őrzés,
a  horgászturisztika, valamint a  halgazdálkodás területein egyaránt fokozatos fejlesztést kell biztosítani,
továbbá azok nem lehetnek ellentétesek a 3. § (1) bekezdés b) és c) pontja szerinti vállalásokkal;
d) a rendes és rendkívüli felmondás szabályait. 14. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Dr. Fazekas Sándor s. k.,
 földművelésügyi miniszter


text:
256/2012. (IX. 28.) KE határozata szolgálati viszony megszüntetéséről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés e) pontja, valamint a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati
viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény 56. § (2) bekezdés c) pontja alapján – a belügyminiszter javaslatára – Kivágó
Tamás tűzoltó dandártábornok hivatásos szolgálati viszonyát 2013. április 16-ai hatállyal felmentéssel megszüntetem.
Budapest, 2012. szeptember 13. Áder János s. k.,
köztársasági elnök


text:
202/2018. (XI. 5.) Korm. rendelete a Magyarország Kormánya és az Ugandai Köztársaság Kormánya közötti oktatási együttműködési egyezmény kihirdetéséről.
1. § A Kormány e rendelettel felhatalmazást ad a Magyarország Kormánya és az Ugandai Köztársaság Kormánya közötti
oktatási együttműködési egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) kötelező hatályának elismerésére.
2. § A Kormány az Egyezményt e rendelettel kihirdeti.
3. § Az Egyezmény hiteles magyar és angol nyelvű szövege a következő:
„Együttműködési Egyezmény Magyarország Kormánya és az Ugandai Köztársaság Kormánya között
az oktatás területén
Magyarország Kormánya és az Ugandai Köztársaság Kormánya, a továbbiakban együtt: a „Felek”, illetve külön-külön:
a „Fél”
ATTÓL AZ ÓHAJTÓL VEZÉRELVE, hogy továbbfejlesszék Magyarország és az  Ugandai Köztársaság közötti
együttműködést, amely által tovább erősödnek a  Magyarország és Uganda közötti szoros és baráti kapcsolatok,
különösen az oktatás területén;
FELISMERVE az  oktatás és a  hallgatói mobilitás hozzájárulását a  gazdasági és társadalmi fejlődésben betöltött
szerephez, valamint azokat az  előnyöket, amelyek a  Felek kiterjedt és szoros együttműködése eredményez
e területeken;
Az alábbiakban állapodnak meg: 1. cikk
A Felek a  kölcsönös tisztelet és partnerség elvei mentén és országaik hatályos jogszabályai alapján ösztönzik és
elősegítik az együttműködés különböző formáit az oktatás területén.
2. cikk
A Felek megállapodnak, hogy létrehoznak egy Magyar–Ugandai Ösztöndíjprogramot (a  továbbiakban: Program)
annak érdekében, hogy támogatást nyújtsanak magyar, illetve ugandai állampolgárságú hallgatók részére alap- és
mesterfokú, valamint doktori és posztdoktori képzésekre a másik Fél országában.
A Program célja az  emberi erőforrások minőségi fejlesztése az  által, hogy a  kiemelkedő hallgatókat arra ösztönzi,
hogy rövid vagy hosszú távú képzéseken, illetve közös kutatásokban vegyenek részt egymás felsőoktatási
intézményeiben, a Felek közötti akadémiai és kutatói hálózatok erősítése érdekében.
3. cikk
A magyarországi és ugandai felsőoktatási intézményekben, széleskörű területeken megvalósuló tanulmányi és
kutatói lehetőségek előmozdítása mellett a Program célja:
a. A két ország népei és kormányai közötti ismeretek, egyetértés és barátság előmozdítása;
b. A nemzetközi felsőoktatási intézményekkel való akadémiai és oktatási kapcsolatok kiterjesztésének lehetővé
tétele;
c. A globális társadalom kihívásainak megfelelő kiváló szakemberek és szakértők képzése;
d. A tudományos kutatás területén történő együttműködések előmozdítása, illetve a  technológiaterjesztés és
innováció lehetőségeinek vizsgálata. 4. cikk
A Program keretében Magyarország lehetőséget biztosít ugandai hallgatók részére, hogy felvételt nyerhessenek
felsőoktatási intézményeibe, illetve ösztöndíjakat és pénzügyi támogatást nyújt számukra.
5. cikk
Uganda megvizsgálja annak lehetőségét, hogy magyar hallgatók és tanárok részére lehetőséget biztosítson
tanulmányi látogatásokra, tanulmányok és kutatások folytatására Uganda vezető egyetemén és felsőoktatási
intézményeiben, bármely kölcsönös érdeklődésre számot tartó területen.
6. cikk
A Felek elősegítik országaik felsőoktatási intézményei, tudományos akadémiái és egyéb tudományos kutatóintézetei
közötti közvetlen kapcsolatok kialakítását.
7. cikk
A Felek megteszik a  szükséges lépéseket a  jelen Együttműködési Egyezmény végrehajtása érdekében, különös
tekintettel a  Program részleteire, amelyről a  Felek külön végrehajtási megállapodásokban, diplomáciai úton
állapodnak meg.
8. cikk
A jelen Együttműködési Egyezmény alkalmazásában a  Felek Magyarország Emberi Erőforrások Minisztériumát,
illetve az  Ugandai Köztársaság Oktatási és Sportminisztériumát jelölik ki kapcsolattartókként annak érdekében,
hogy előmozdítsák és koordinálják a jelen Együttműködési Egyezmény végrehajtását.
9. cikk
A Felek egyetértenek, hogy a  jelen Együttműködési Egyezmény végrehajtásának összhangban kell állnia a  Felek
jogszabályaival, ezért a  jelen Egyezmény nem befolyásolja azokat a  kötelezettségeket, amelyek Magyarország
európai uniós tagságából fakadnak. Következésképpen jelen Egyezmény rendelkezései nem értelmezhetőek úgy,
mint amelyek érvénytelenítik, módosítják vagy bármilyen más módon befolyásolják a Magyarországnak különösen
az Európai Unió alapját képező szerződésekből, valamint az Európai Unió elsődleges és másodlagos jogalkotásából
származó kötelezettségeit.
10. cikk
A Felek a  jelen Együttműködési Egyezményt teljes egészében vagy részben felülvizsgálhatják, módosíthatják vagy
kiegészíthetik. E módosítások vagy kiegészítések a Felek által meghatározott időpontban lépnek hatályba, és nem
lehetnek visszamenőleges hatályúak.
11. cikk
Jelen Együttműködési Egyezmény rendelkezéseinek értelmezése, végrehajtása, illetve alkalmazása során felmerülő
vitás kérdéseket a Felek egyeztetések és tárgyalások útján rendezik.
12. cikk
Jelen Együttműködési Egyezményt a  Felek aláírással erősítik meg, és attól számított harmincadik napon lép
hatályba, hogy Magyarország diplomáciai úton tájékoztatja Ugandát arról, hogy eleget tett a jelen Együttműködési
Egyezmény hatálybalépéséhez szükséges belső jogi követelményeknek. Jelen Egyezmény 5 évig marad hatályban,
és automatikusan meghosszabbodik újabb öt éves időszakokra, kivéve, ha valamelyik fél felmondja azt.
A jelen cikk 1. bekezdésében foglaltak mellett a  jelen Együttműködési Egyezményt bármely szerződő fél bármikor
felmondhatja a másik fél 3 hónappal korábban történő írásos tájékoztatásával.
Jelen Együttműködési Egyezmény felmondása vagy lejárta nem befolyásolja azon folyamatban lévő tevékenységek
végrehajtását, amelyekről a Felek a jelen Együttműködési Egyezmény felmondása előtt állapodtak meg.
Készült Budapesten, 2018. szeptember 14-én két eredeti példányban, magyar és angol nyelven, mindegyik szöveg
egyaránt hiteles. Eltérő értelmezés esetén az angol nyelvű szöveg az irányadó.”
4. § (1) Ez a rendelet – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
 (2) A 2. § és a 3. § az Egyezmény 12. cikk első bekezdésében meghatározott időpontban lép hatályba.
 (3) Az Egyezmény, valamint a 2. § és a 3. § hatálybalépésének naptári napját a külpolitikáért felelős miniszter – annak
ismertté válását követően – a Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett közleményével állapítja meg.
5. § E rendelet végrehajtásához szükséges intézkedésekről az oktatásért felelős miniszter gondoskodik.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
131/2017. (IV. 7.) KE határozata egyetemi tanári kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés c)  pontja, valamint a  nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény
27.  § (3)  bekezdése alapján – az  emberi erőforrások miniszterének a  fenntartóval egyetértésben tett javaslatára –
Dr. Hidas Zoltánt 2017. április 10. napjával egyetemi tanárrá kinevezem.
Budapest, 2017. március 22. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
4/2013. (I. 31.) EMMI utasítása az Emberi Erőforrások Minisztériuma Szervezeti és Működési Szabályzatáról.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény
60. § (2) bekezdésében meghatározott hatáskörömben eljárva, figyelemmel a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. §
(4) bekezdés c) pontjára – a kormányzati tevékenység összehangolásáért felelős miniszter jóváhagyásával – a következő utasítást
adom ki: 1. § Az Emberi Erőforrások Minisztériumának Szervezeti és Működési Szabályzatát (a továbbiakban: Szabályzat) a
Mellékletben foglaltak szerint határozom meg. 2. § (1) A Szabályzatot, valamint a minisztérium belső szabályzatait szükség szerint, de legalább évente felül kell vizsgálni.
(2) Az (1) bekezdés szerinti felülvizsgálat megtörténtéről a közigazgatási államtitkár a felülvizsgálat eredményének
egyidejű továbbításával tájékoztatja a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium közigazgatási államtitkárát.
3. § A 2. § (1) bekezdésétől eltérően a kormányzati tevékenység összehangolásáért felelős miniszter
a) a közigazgatás fejlesztése okán szükséges szervezeti és működési szabályok, valamint
b) jogszabályváltozás miatt bármikor kezdeményezheti a Szabályzat 30 napon belül történő módosítását. A módosítás elmulasztása esetén a
kormányzati tevékenység összehangolásáért felelős miniszter gondoskodik a megfelelő módosítás érvényesüléséről
és az azzal kapcsolatos intézkedés hatálybalépéséről. 4. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
5. § Hatályát veszti a Nemzeti Erőforrás Minisztérium Szervezeti és Működési Szabályzatáról szóló 6/2010. (X. 19.) NEFMI
utasítás. Balog Zoltán s. k.,
emberi erőforrások minisztere


text:
26/2017. (VII. 13.) KKM utasítása a külképviseleteken lévő mobil telekommunikációs eszközök használatának rendjéről.
Az államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 13. § (2) bekezdés g) pontjában kapott
felhatalmazás alapján – figyelemmel a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontjában foglaltakra –
a következő utasítást adom ki:
I. Általános rendelkezések 1. Az utasítás célja és hatálya
1. § A külképviseleteken lévő mobil telekommunikációs eszközök használatának rendjéről szóló utasítás (a továbbiakban:
utasítás) a  tartós külszolgálatra kihelyezett, valamint a  külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló és
a  külképviselet által foglalkoztatott házastárs mobil telekommunikációs eszközzel történő ellátásának, a  mobil
telekommunikációs eszköz használatának, elszámolásának szabályait határozza meg.
2. § Az utasítás hatálya
a) a  Külgazdasági és Külügyminisztérium (a továbbiakban: KKM) által tartós külszolgálatra kihelyezettekre
(a továbbiakban együttesen: kihelyezett), valamint
b) a külképviselet által foglalkoztatott munkavállalókra és
c) a külképviselet által foglalkoztatott házastársra
terjed ki.
2. Értelmező rendelkezések 3. § Jelen utasítás alkalmazásában:
1. alapdíj: lebeszélhetőségétől függetlenül az  a  díj, amelyért a  szolgáltató a  mobil telekommunikációs
szolgáltatást biztosítja;
2. alap mobiltelefon készülék: az  a  mobiltelefon készülék, amely nem rendelkezik olyan operációs rendszerrel,
amelyre külső gyártók alkalmazásai telepíthetők, nem alkalmas internet használatára, nem rendelkezik
helymeghatározó képességekkel, egyéb multimédiás képességei korlátozottak, és nagysebességű adatátvitelre
nem képes, és amely legfeljebb GPRS vagy EDGE adatátviteli technológiával működik;
3. biztonsági sérülékenységet vagy kockázatot jelentő mobilapplikáció: olyan mobiltelefonra fejlesztett alkalmazás,
amely akár véletlen programozási hiba miatt, akár szándékosan a telefon operációs rendszerének, szoftveres
környezetének ismert vagy mindeddig ismeretlen biztonsági réseit kihasználva jogosulatlanul, a felhasználó
céljait megkerülve képes adatokat megszerezni, azokat harmadik félnek továbbítani vagy a  készüléken
a felhasználó szándékától eltérő módosításokat végrehajtani;
4. egyéb szolgáltatási díj: az adott szolgáltatási csomag részét képező további kommunikációs szolgáltatások díja;
5. forgalmi díj: a  mobil telekommunikációs szolgáltatás igénybevételének bruttó díja, amelynek összege
az igénybevétel időtartamától, illetve darabszámától vagy egyéb, más mérhető jellemzőjétől függ;
6. kihelyezett: a  külképviseletekről és a  tartós külszolgálatról szóló 2016. évi LXXIII. törvény (a továbbiakban:
Külszoltv.) 2. § 9. pontjában meghatározott személy;
7. kis értékű eszköz: az a mobil telekommunikációs eszköz, amelynek használati ideje az egy évet meghaladja,
és beszerzési értéke a nettó kettőszázezer forint egyedi értéket nem éri el;
8. külképviselet által foglalkoztatott házastárs: a Külszoltv. 2. § 16. pontjában meghatározott személy;
9. külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló: a Külszoltv. 2. § 15. pontjában meghatározott személy;
10. külképviseleti mobiltelefon: a  kihelyezett számára a  külképviselet által munkavégzés céljából biztosított,
a külképviselet tulajdonát képező mobil telekommunikációs eszköz;
11. mobil telekommunikációs eszköz: közcélú mobil telekommunikációs hálózatokon üzemelő, mobil
telekommunikációs szolgáltatások igénybevételére alkalmas eszköz;
12. tartós külszolgálat: a Külszoltv. 2. § 18. pontjában meghatározott jogviszony;
13. újraelőállítási érték: az  azonos minőségű és árfekvésű mobil telekommunikációs eszköz katalógusban,
árlistában, bolti kereskedelemben szereplő ára. Amennyiben az  egyes szolgáltatók ajánlatai között jelentős
eltérés tapasztalható, az  ezek átlagából számított összeg is elfogadható forgalmi értéknek. Amennyiben
az előzőekben megjelölt összeg nem áll rendelkezésre, illetve azok beszerzése nem lehetséges, elfogadható
a minisztérium központi igazgatás cím eszközanalitikájában az azonos vagy hasonló rendeltetésű és minőségű
eszköz bekerülési értéke alapján megállapított érték. Az újraelőállítási érték meghatározását a KKM Biztonsági-,
Informatikai és Távközlési Főosztálya (a továbbiakban: BITÁF) végzi fentiek alapján.
II. Az elérhetőség biztosítására vonatkozó rendelkezések 3. Általános rendelkezések
4. § A  kihelyezettnek a  tartós külszolgálata időtartama alatt folyamatos mobil telekommunikációs elérhetőséggel kell
rendelkeznie.
5. § A kihelyezettek számára alábbi módon biztosítható mobil telekommunikációs eszköz:
a) a  2017. augusztus 1-jét követően kihelyezésre kerülők számára a  KKM által meghatározott mobil
telekommunikációs eszköz beszerzéséhez hozzájárulás (a továbbiakban: hozzájárulás) biztosításával;
b) a 2017. augusztus 1-jét megelőzően kihelyezésre kerülők számára
ba) amennyiben az  utasítás közzétételének napján rendelkeznek hivatali mobiltelefon eszközzel,
a külképviselet útján;
bb) amennyiben az  utasítás hatálybalépésekor nem rendelkeznek hivatali mobiltelefon eszközzel, és
tartós külszolgálatuk a  kihelyező okiratuk alapján 2018. december 31-ét követően ér véget,
hozzájárulás biztosításával;
bc) amennyiben az  utasítás hatálybalépésekor nem rendelkeznek hivatali mobiltelefon eszközzel, és
tartós külszolgálatuk a  kihelyező okiratuk alapján 2018. december 31-ét megelőzően ér véget,
a külképviselet útján.
6. § A  mobil telekommunikációs eszköz beszerzéséhez nyújtott hozzájárulás a  tartós külszolgálatra történő
kihelyezésenként egy alkalommal biztosítható.
7. § A  mobil telekommunikációs eszköz üzemeltetése során a  kihelyezett köteles figyelembe venni a  BITÁF mobil
kommunikációs szolgáltatásokra vonatkozó biztonsági előírásait, azokat a  mobil telekommunikációs eszköz
használata során alkalmazni, a BITÁF munkatársainak kérése esetén azt vizsgálatra a BITÁF számára átadni.
8. § A BITÁF korlátozhatja vagy megtilthatja a kockázatot jelentő mobilapplikációk használatát.
9. § A  BITÁF biztonsági, műszaki és technikai szempontból évente, valamint a  mobil kommunikációs piac jelentős
változásait, biztonsági eseményeit követve a  jövőre vonatkozóan rendszeresen felülvizsgálja a  mobil
telekommunikációs eszköz típusára vonatkozó elvárásokat.
10. § A mobil telekommunikációs eszköz használata során tapasztalt biztonsági incidensre utaló jelet, valamint a mobil
telekommunikációs eszköz elvesztését vagy eltulajdonításának tényét és annak körülményeit a felhasználó a BITÁF és
a külképviselet gazdasági felelőse felé köteles írásban jelenteni.
11. § A külszolgálat megszűnésekor a kihelyezett köteles elszámolni a gazdasági felelős felé a mobil telekommunikációs
eszközök használatával összefüggésben felmerülő valamennyi költséggel. Amennyiben a  kihelyezett fizetési
kötelezettsége a  kihelyezés megszűnését követően merül fel, köteles azt meghatalmazott útján vagy átutalással
kiegyenlíteni a  telekommunikációs szolgáltatást biztosító által a  külképviselet számára megküldött számla vagy
bizonylat külképviseletre történő beérkezését követő öt munkanapon belül.
12. § A  külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló munkaviszonya megszűnésekor a  munkában töltött utolsó
munkanapon köteles a  külképviselet felé elszámolni a  külképviseleti mobiltelefon használatával összefüggésben
felmerülő valamennyi költséggel.
13. § A külképviselet hordozható személyi számítógépet kizárólag a BITÁF előzetes jóváhagyásával szerezhet be.
4. A hozzájárulás 14. § (1) A 2017. augusztus 1-jét követően kihelyezett az állomáshelyére történő kiutazását követő tíz napon belül, valamint
az  a  2017. augusztus 1-jét megelőzően kihelyezett pedig, aki hivatali mobil telekommunikációs eszközzel nem
rendelkezik, és a tartós külszolgálatának időtartama a kihelyező okirata alapján előreláthatólag a 2018. évben nem ér
véget, az utasítás hatálybalépését követő tíz napon belül köteles a BITÁF által meghatározott, és a Gazdasági Ügyekért
Felelős Helyettes Államtitkár (a továbbiakban: GHÁT) által jóváhagyott típusú mobil telekommunikációs eszközt
a saját nevében megvásárolni.
(2) A  mobil telekommunikációs eszköz vásárlásakor figyelemmel kell lenni arra, hogy a  kihelyezett állomáshelyén
a készülék kompatibilis legyen a helyi szolgáltató által biztosított SIM-kártyával.
15. § (1) A kihelyezett a mobil telekommunikációs eszköz vásárlásáról a saját nevére szóló számla másolati példányát, valamint
az  utasítás 1.  mellékletében található űrlapot haladéktalanul átadja az  állomáshely gazdasági vezetője, annak
hiányában a gazdasági felelőse (a továbbiakban: gazdasági felelős) részére.
(2) A  gazdasági felelős a  számlák másolati példányát és az  utasítás 1.  mellékletében található űrlapot minden hónap
20. napjáig Scriptament iratban felterjeszti a BITÁF Informatikai és Távközlési Osztályára.
(3) A BITÁF ellenőrzi a beszerzett készülék típusát, és a teljesítést igazolja.
16. § (1) A  teljesítésigazolást követő öt munkanapon belül a  BITÁF a  dokumentumokat továbbítja a  KKM Költségvetési
Főosztály Külképviseleti Bérgazdálkodási Osztályára (a továbbiakban: KBGO).
(2) A KBGO a dokumentumok beérkezését követően gondoskodik a hozzájárulás számfejtéséről és annak a kihelyezett
soron következő járandóságának folyósításakor az alapértelmezett bankszámlaszámra történő kifizetéséről.
(3) Tartós külszolgálatonként egy alkalommal biztosítható hozzájárulás. Az áthelyezés nem minősül új külszolgálatnak.
 (4) A hozzájárulás összegéről a GHÁT évente dönt, mely a KKM belső honlapján kerül közzétételre.
17. § A hozzájárulás nem biztosítható és a készülék hivatali levelezésre és adatkapcsolati elérésre nem használható:
a) a kihelyezett nevére szóló számla és az adatszolgáltató melléklet hiányában és
b) a BITÁF által meghatározott típustól eltérő mobil telekommunikációs eszköz beszerzéséhez.
18. § A kihelyezett tartós külszolgálata időtartama alatt a hozzájárulással megvásárolt mobil telekommunikációs eszközt
rendeltetése szerint köteles a munkavégzéséhez használni, folyamatos elérhetőségét, üzemképes állapotát biztosítani.
19. § Ha a mobil telekommunikációs eszköz a kihelyezett tartós külszolgálatának időtartama alatt használhatatlanná válik
vagy elveszik, illetőleg eltulajdonítják, a kihelyezett saját költségén köteles annak javíttatásáról, illetőleg pótlásáról
haladéktalanul gondoskodni.
5. A külképviselet által történő ellátás 20. § A külképviselet külképviseleti mobiltelefonnal köteles ellátni azt a kihelyezettet, aki
a) 2017. augusztus 1-jét megelőzően került kihelyezésre, és
b) tartós külszolgálata a kihelyező okirata alapján 2018. december 31-ét megelőzően megszűnik, feltéve hogy
nem rendelkezik külképviseleti mobiltelefon készülékkel. 21. § A 20. §-ban meghatározott esetben a kihelyezett a külképviseleti mobiltelefont az utasítás közzétételét követő egy
héten belül a  gazdasági felelősnél igényli, aki az  utasítás 2.  mellékletében található űrlap kitöltésével, valamint
átadás-átvételi jegyzőkönyv felvételével biztosítja számára legkésőbb 2017. augusztus 1-ig az eszközt a külképviselet
rendelkezésre álló eszközállományból.
22. § Ha a külképviselet nem rendelkezik a kihelyezett számára biztosítható külképviseleti mobiltelefonnal, a külképviselet
gazdasági felelőse a BITÁF felé hivatalos úton felterjeszti mobiltelefon igényét.
23. § (1) A BITÁF a kihelyezett számára a lehetőségektől függően használt mobiltelefon készüléket biztosít, melyet a félévente
szervezett hivatalos futárút alkalmával továbbít a külképviseletre, ahol azt állományba veszik, és személyes használatra
kiadják a 20. §-ban meghatározott kihelyezett részére.
(2) Abban az esetben, ha a BITÁF raktáraiban nincs kiadható használt mobiltelefon készülék, akkor a más állomáshelyen
felszabaduló feleslegek átcsoportosításával történik meg az ellátás.
24. § Az  a  kihelyezett, aki az  utasítás hatálybalépésekor rendelkezik külképviseleti mobiltelefonnal, továbbra is köteles
a birtokában lévő eszközt rendeltetésének megfelelően, hivatali feladatai ellátásához használni, valamint folyamatos
elérhetőségét biztosítani.
25. § A  kihelyezett a  külképviseleti mobiltelefont köteles rendeltetésének megfelelően használni, állagmegőrzésére
kiemelt figyelmet fordítani, annak tartozékait hiánytalanul megőrizni.
26. § A külképviseleti mobiltelefon meghibásodását a kihelyezett köteles haladéktalanul írásban bejelenteni a gazdasági
felelősnek, aki gondoskodik a készülék külképviselet előirányzata terhére történő javíttatásáról, amennyiben az nem
lehetséges, a külképviselet tulajdonát képező egyéb mobiltelefonnal történő pótlásáról.
27. § Ha a külképviselet nem rendelkezik külképviseleti mobiltelefon készlettel, melyből a hiányzó készüléket pótolhatná,
és a meghibásodott mobiltelefon nem javíttatható, a használhatatlanná vált készülék KKM-be történő hazaküldése
mellett a  BITÁF-tól haladéktalanul pótkészüléket igényel a  kihelyezett számára, ezzel egyidejűleg a  külképviselet
leltárából a készülék a BITÁF szakmai jóváhagyását követően kivezetésre kerül.
28. § A  pótkészülék igénylésekor a  kérelem mellé csatolni kell a  meghibásodás okáról felvett 3.  melléklet szerinti
jegyzőkönyvet.
29. § A külképviseleti mobiltelefon elvesztését vagy eltulajdonítását a kihelyezett azonnal köteles a gazdasági felelősnek
írásban jelezni, aki haladéktalanul
a) gondoskodik a külképviselet nevére szóló előfizetői szerződés esetén a szolgáltatás letiltásáról, valamint
b) tájékoztatja a BITÁF-ot a szükséges biztonsági intézkedések megtétele érdekében.
30. § A külképviseleti mobiltelefont személyre kiadott eszközként kell a külképviselet leltárában nyilvántartani.
6. A munkaszerződéssel foglalkoztatottakra vonatkozó rendelkezések 31. § A  külképviselet vezetőjének döntése alapján a  külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló számára akkor
biztosítható alap mobiltelefon készülék vagy SIM-kártya, ha hivatali feladata vagy munkaköri leírásában rögzített
feladata ellátásához az  eszköz szükséges, és az  a  külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló állandó
elérhetőségéhez hivatali érdek fűződik.
32. § A külképviselet által foglalkoztatott házastárs számára sem a külképviselet költségvetése terhére, sem hozzájárulással
mobil telekommunikációs eszköz nem biztosítható.
33. § A külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló számára alap mobiltelefon készüléket vagy SIM-kártyát a gazdasági
felelős fedezetigazolásával ellátott kérelemmel igényel a  külképviselet vezetőjétől az  utasítás 4.  mellékletében
található űrlappal.
34. § A külképviselet vezetőjének jóváhagyása esetén a gazdasági felelős a külképviselet rendelkezésére álló alap mobil
telekommunikációs eszköz készletből biztosítja a szükséges készüléket. A készülék átadásáról a 2. melléklet szerint
jegyzőkönyvet kell felvenni.
35. § A készülék használatára az utasítás 25–26. § és 29–31. § rendelkezései alkalmazandók.
36. § A külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló számára a BITÁF pótkészüléket nem biztosít.
37. § A  SIM-kártya biztosítása esetén a  külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló köteles nyilatkozni arról, hogy
hivatali elérhetősége érdekében saját költségén és felelősségére biztosítja a mobiltelefon készüléket. A SIM-kártya
átadásáról az utasítás 5. melléklete szerinti jegyzőkönyvet kell felvenni.
III. A telekommunikációs szolgáltatást biztosító előfizetői szerződés, valamint díjfizetési kötelezettség
szabályai
7. Az előfizetői szerződés 38. § A  mobil telekommunikációs eszköz működéséhez szükséges előfizetői szerződést a  kihelyezett közcélú
telekommunikációs szolgáltatást nyújtó szolgáltatóval köteles saját nevében megkötni, külszolgálata befejezésekor
pedig megszüntetni.
39. § (1) A  kihelyezettnek a  szolgáltatói előfizetői szerződése megkötésekor úgy kell eljárnia, hogy a  számára lehető
legelőnyösebb feltételekkel és legrövidebb időtartammal felmondható legyen. A kihelyezett felelőssége a szolgáltatói
előfizetői szerződés megkötésekor figyelembe venni a Külszoltv. 20. § (2) bekezdésében foglaltakat.
(2) Az előfizetői szerződést legfeljebb 12 hónap időtartamra lehet megkötni.
 (3) 12 hónapnál hosszabb, illetve határozatlan idejű szolgáltatói előfizetői szerződés akkor köthető, ha
a) az előfizetői szerződésben legfeljebb 3 hónap a felmondási idő és
b) a kihelyezettnek nem kell a felmondási idő lejártakor az előfizetői szerződés fennmaradó teljes időtartamára
vonatkozó díjat megfizetnie, vagy vele szemben a megszüntetés miatt egyéb kár- vagy megtérítési igény nem
érvényesíthető.
40. § A  külképviselet vezetője az  utasítás közzétételét követő öt munkanapon belül felméri a  külképviselet nevén lévő
előfizetői szerződések kapcsán a kihelyezettek igényeit abban a tekintetben, hogy hivatali hívószámaikhoz tartozó
előfizetéseiket meg szeretnék-e tartani, vállalva egyúttal a hívószámukkal kapcsolatos költségek teljes körű térítését,
vagy saját maguk gondoskodnak új előfizetői szerződés megkötéséről.
41. § Ha a kihelyezett vállalja a hivatali hívószámához tartozó előfizetés megtartását, legkésőbb 2017. augusztus 1-jétől
köteles gondoskodni az előfizetői szerződés saját nevére történő átíratásáról.
42. § Ha a  helyi előírások vagy a  külképviselet előfizetői szerződése nem teszi lehetővé a  szerződő felek személyében
bekövetkezett változás szerződésben történő átvezetését, a külképviselet tulajdonában maradó, megtartani kívánt
előfizetői szerződéshez tartozó SIM-kártyát a gazdasági felelőstől a kihelyezett a 6. melléklet szerinti nyilatkozattal
átveszi. Ezt követően a  külképviselet köteles havonta a  kihelyezett rendelkezésére bocsátani a  hívószáma alapján
kiállított részletező számlát, melynek térítési díját a kihelyezett a számla kiállításának devizanemében, a kézhezvételét
követő 5 munkanapon belül köteles banki átutalással vagy készpénzes befizetéssel megtéríteni a  külképviselet
számára.
43. § A  külképviselet vezetője a  42.  § esetén a  térítési díjak megfizetésének rendjét külképviselet-vezetői utasításban
szabályozza.
44. § Ha a  kihelyezett az  előfizetését nem tartja meg, köteles erről haladéktalanul, írásban nyilatkozni a  külképviselet
gazdasági felelőse felé és 2017. augusztus 1-jétől saját nevére új előfizetői szerződést kötni.
45. § Ha a  kihelyezett az  előfizetést nem tartja meg, a  külképviselet vezetője – amennyiben a  külképviselet által
foglalkoztatott munkavállaló számára szeretne biztosítani hivatalos elérhetőséget – köteles a  leggazdaságosabb
konstrukció kiválasztása érdekében költségkalkulációt végezni és intézkedni alábbi lehetőségek figyelembevételével:
a) a  telekommunikációs szolgáltatást nyújtónál a  hívószámmal kapcsolatos előfizetés azonnali felmondását
kezdeményezni vagy
b) a szerződés módosítása által a havi előfizetés díját mérsékelni a külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló
számára biztosítható nettó 25 EUR mértékére. 8. Díjak elszámolása
46. § A Külszoltv. 25. §-a alapján a kihelyezettet 2017. augusztus 1-jétől meghatározott mértékű átalány költségtérítés illeti
meg, melynek terhére köteles a  telekommunikációs díjak és egyéb költségek teljes körű viselésére, illetve
megtérítésére. Az  átalány költségtérítésen túl a  kihelyezett számára telekommunikációs díjak és szolgáltatások
térítéséhez egyéb juttatás nem biztosítható.
47. § A mobil telekommunikációs eszköz használatával kapcsolatos alapdíj, forgalmi díj és egyéb szolgáltatói díj térítése
a kihelyezett kötelezettsége.
48. § A  külképviselet kizárólag a  külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló számára biztosított alap mobiltelefon
tekintetében téríti a  hivatalos feladatok ellátásának költségét, legfeljebb nettó 25 EUR összegben. Az  euróban
meghatározott összeg átváltása a számla kiállításának devizanemére, a  számla kiállításának hónapjában érvényes,
a KKM belső honlapján közzétett árfolyamon történik.
49. § A nettó 25 EUR feletti összeg megtérítése érdekében a külképviselet köteles havonta a külképviselet által foglalkoztatott
munkavállaló rendelkezésére bocsátani a  hívószáma alapján kiállított részletező számlát, melynek térítési díját
a  külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló a  számla kiállításának devizanemében, a  kézhezvételt követő öt
munkanapon belül köteles banki átutalással vagy készpénzes befizetéssel megtéríteni a külképviselet számára.
IV. Speciális használatú külképviseleti mobiltelefonokra és műholdas készülékekre vonatkozó
rendelkezések
9. Speciális használatú külképviseleti mobiltelefonok 50. § A külképviselet rendkívüli helyzet, állapot, esemény, vészhelyzet tekintetében köteles állandó elérhetősége biztosítása
céljából ügyeleti, készenléti mobil telekommunikációs eszközt üzemeltetni (a továbbiakban: ügyeleti mobiltelefon),
melynek előfizetésével, használatával kapcsolatos alap-, szolgáltatói vagy forgalmi díj a külképviselet költségvetését
terheli.
51. § Az ügyeleti mobiltelefonról az alábbi esetekben kezdeményezhető hívás:
a) hivatali munkaidőn túl beérkező segélykérő hívás esetén a segítséget kérő visszahívása;
b) rendkívüli esemény, vészhelyzet során szükséges intézkedések megtétele.
52. § Az  ügyeleti mobiltelefon kezelőjének személyéről a  biztonsági felelősnek a  7.  melléklet szerint folyamatos
nyilvántartást kell vezetnie.
53. § A  külképviselet gazdasági felelőse köteles havonta ellenőrizni az  ügyeleti mobiltelefon használatával kapcsolatos
számla híváslistáját.
54. § A  nem indokolt hívások költségét az  ügyeleti mobiltelefont használó kihelyezett köteles a  külképviselet számára
megtéríteni a gazdasági felelős felszólítását követő öt munkanapon belül.
55. § (1) A biztonsági rendszerek működéséhez szükséges előfizetés célhoz kötött.
 (2) A biztonsági rendszerek működéséhez szükséges előfizetés a külképviselet költségvetését terheli.
56. § Az  ügyeleti mobiltelefont a  külképviselet mobiltelefon állományából köteles biztosítani, melynek hiányában
a külképviselet a BITÁF-tól köteles haladéktalanul használt, a biztonsági rendszerek működését megfelelően szolgáló
készüléket igényelni.
57. § (1) A  fentiek hiányában kis értékű külképviseleti mobiltelefon beszerzéséről a  külképviselet gondoskodik saját
költségvetése terhére. A beszerzést a gazdasági felelős írásban kezdeményezi a külképviselet vezetőjénél.
(2) A  külképviseleti mobiltelefon típusára a  KKM belső honlapján, a  BITÁF által közzétett aktuális előírásokat kell
figyelembe venni. Amennyiben a  közzétett lista a  beszerezni tervezett eszköz típusát nem tartalmazza, beszerzés
előtt a BITÁF egyedi állásfoglalását szükséges kikérni, és az alapján kell eljárni.
58. § Kis értékű mobil telekommunikációs eszköz biztosítható a biztonsági területtel rendelkező külképviselet biztonsági
szakértői feladatokat ellátó tagjának, akinek folyamatos eléréséhez hivatali érdek fűződik, legfeljebb nettó 25 EUR
havi költségkerettel.
10. A KKM által biztosított műholdas készülékekre vonatkozó rendelkezések
59. § A műholdas telefon a külképviselet rendkívüli helyzetben történő elérhetőségét és hívás kezdeményezését biztosítja.
60. § (1) A műholdas telefon folyamatos működőképességének fenntartása a külképviselet vezetőjének felelőssége.
 (2) A  készülék használatának módját a  külképviselet biztonsági utasításának mellékletében kell szabályozni, melyet
valamennyi kihelyezettnek ismernie kell, elsajátítását a kihelyezett megismerési nyilatkozat aláírásával igazolja.
61. § A  használat során kiemelt figyelmet kell fordítani arra, hogy a  készülék akkumulátora folyamatos feltöltöttséggel
rendelkezzen.
62. § A  műholdas telefon állandó töltöttségének és működésképességének biztosítása a  biztonságtechnikai felelős
feladata, melyért anyagi és kártérítési felelősséggel tartozik.
63. § A telefon működésképességét havi egy alkalommal ellenőrizni kell.
64. § A  műholdas telefonkészülékről havi egy alkalommal, legfeljebb öt perc időtartamú rendszerbiztonsági hívás
kezdeményezésének költsége, továbbá rendkívüli helyzet esetén kezdeményezett hívások költsége a  BITÁF által
meghatározott hívószámra a BITÁF-ot terheli.
65. § Az  utasítás 64.  §-ában meghatározottaktól eltérő módon, valamint időtartamban történő telefonhívás díja
a kihelyezettet terheli.
66. § A műholdas telefonkészülék a rendeltetésének megfelelően használható. A rendeltetéstől eltérő használatból eredő
kár megtérítése a telefonkészüléket használó kihelyezettet terheli.
V. A használat, igénybevétel, kárfelelősség szabályai 67. § A  külképviseleti mobiltelefon a  munkavégzés céljából biztosított, személyhez rendelt tárgyi eszköz, amely más
személy használatába nem adható.
68. § A külképviselet gazdasági felelőse köteles nyilvántartást vezetni arról, hogy a külképviselet tulajdonát képező eszközt
a külképviselet mely tagja, milyen időszakban és milyen célból használja.
69. § A  külképviseleti mobiltelefon meghibásodását a  gazdasági felelősnek és a  rendszergazdának, elvesztését vagy
jogtalan eltulajdonítását a külképviselet gazdasági felelősének és a BITÁF-nak haladéktalanul, írásban be kell jelenteni.
Jogtalan eltulajdonítás esetén a helyi hatóság illetékes szervénél is bejelentést kell tenni és a 3. mellékletben szereplő
jegyzőkönyvet felvenni. A külképviselet a meghibásodott külképviseleti mobiltelefon helyett a javítás időtartamára
a  tartalék mobil telekommunikációs eszközök erejéig csere mobiltelefon készüléket biztosíthat. A  bejelentés
elmulasztásából eredő kár a kihelyezettet terheli.
70. § Az ügyeleti mobiltelefon elvesztése vagy jogtalan eltulajdonítása esetén a felhasználó bejelentése alapján a gazdasági
felelős köteles haladéktalanul gondoskodni a  szolgáltatónál a  szolgáltatás letiltásáról. A  külképviselet köteles
gondoskodni a  szolgáltató felé a  letiltásra jogosult személyének bejelentéséről, változás esetén aktualizálásáról.
A  bejelentés elmulasztásából eredő kár, valamint az  új SIM-kártya kiállításának díja a  felhasználót, a  letiltás
elmulasztásának bejelentéséből eredő kár a  gazdasági felelőst vagy távolléte esetén annak írásban kijelölt
helyettesítőjét terheli.
71. § Ha a kihelyezett vagy a külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló számára biztosított külképviseleti mobiltelefon
meghibásodása annak nem rendeltetésszerű használatából ered, azt jogtalanul eltulajdonították, vagy az elveszett,
a gazdasági felelős az utasítás 3. melléklete szerinti káreseti jegyzőkönyvet vesz fel. A káreseti eljárás lefolytatásáról
a káreseti jegyzőkönyvben foglaltak alapján a külképviselet vezetője hoz döntést.
72. § A kihelyezett vagy a külképviselet által foglalkoztatott munkavállaló köteles a külképviselet tulajdonát képező eszközt
visszaszolgáltatni a  gazdasági felelősnek, továbbá a  mobil telekommunikációs szolgáltatás megszüntetését
kezdeményezni:
a) ha a külképviselet vezetője írásban felszólította az eszköz visszaszolgáltatására;
b) ha a használat indokául szolgáló körülmény, feladat megszűnt;
c) ha az ideiglenes használat időtartama letelt, vagy annak indokául szolgáló körülmény megszűnt;
d) 90 napot meghaladó keresőképtelensége esetén;
e) ha külszolgálata megszűnt, vagy
f ) ha munkaviszonya, közszolgálati jogviszonya megszüntetésre került.
73. § (1) A külképviselet tulajdonát képező eszközök visszavételezését a gazdasági felelős az utasítás 8. mellékletét képező
formanyomtatványon igazolja.
(2) A visszavételezéskor az eszköz használója köteles az eszközökkel, tartozékokkal, továbbá azok használata kapcsán
keletkező költséggel, forgalmi és egyéb díjjal elszámolni.
(3) Ha nem áll rendelkezésre az elszámoláshoz szükséges szolgáltatói számla, a felhasználó nyilatkozik arról, hogy térítési
kötelezettségeinek az utasítás 11–12. §-ának megfelelően eleget tesz.
74. § A külképviseleti mobiltelefon, valamint kapcsolódó szolgáltatás használatára jogosultak a külképviselet tulajdonát
képező eszköz vagy szolgáltatás visszaszolgáltatásáért, a külképviseleti mobiltelefonban vagy annak tartozékaiban
bekövetkezett kárért, valamint a  jogosulatlan vagy az  engedélyezettől eltérő használattal okozott kárért
a foglalkoztatásukra vonatkozó jogviszony szerinti kártérítési felelősség alapján felelnek.
75. § A külképviseleti mobiltelefon újra-előállítási értékét a BITÁF állapítja meg. A felhasználó a külképviselet vezetőjének
írásbeli felszólítására [külképviselet-vezető esetén a  Költségvetési Főosztály (a továbbiakban: KFO) vezetőjének
írásbeli felszólítására] köteles a keletkezett kárt megtéríteni. Igazolható, elháríthatatlan külső körülmény (pl. rendőrségi
jegyzőkönyvvel igazolt lopás, vis maior) esetén a  kártérítés megfizetésétől a  KFO írásbeli engedélyével lehet
eltekinteni. A  vagyoni kár összegét a  külképviseleti mobiltelefon aktuális piaci, forgalmi értéke alapján kell
meghatározni.
76. § Kivételes, egyedi esetben a  GHÁT engedélyével a  BITÁF szakmai jóváhagyását követően a  külképviseleti mobil
telekommunikációs készülék a BITÁF által meghatározott napi piaci középáron értékesíthető a kihelyezett számára.
A  külképviselet az  értékesítés folyamatát dokumentálja, és nyilvántartásából kivezeti az  eszközt. Ha az  előfizetés
magánszemély részére nem írható át, az  előfizetés fennmaradó időtartamára a  külképviseletet terhelő alapdíj
költségének megtérítése a külképviselet részére a kihelyezettet terheli.
VI. Nyilvántartás vezetésére vonatkozó rendelkezések 77. § A külképviselet tulajdonát képező valamennyi vagyontárgy átadás-átvételét a gazdasági felelős köteles nyilvántartani
és nyilvántartását naprakészen vezetni.
78. § A külképviselet a rendelkezésére álló mobil telekommunikációs eszközök tekintetében a 9. melléklet szerinti adatokat
köteles a KFO és BITÁF számára 2017. július 25-ig hivatalos úton megküldeni.
79. § A kihelyezettek mobil elérhetőségét a KKM belső honlapján a külképviseleti VPN-telefonkönyvben a kihelyezett neve
mellett fel kell tüntetni. A hívószámok naprakészen tartásáról a külképviselet vezetője köteles gondoskodni.
VII. Átmeneti és záró rendelkezések 80. § (1) A  gazdasági felelős 2017. július 25-ig ellenőrzi, hogy a  kihelyezett számára átadott külképviseleti mobiltelefon
átadás-átvételi jegyzőkönyv a külképviselet rendelkezésére áll-e.
(2) Amennyiben a jegyzőkönyv nem fellelhető, pótlásáról a gazdasági felelős haladéktalanul gondoskodik.
81. § A  külképviselet vezetője 2017. augusztus 1-jéig felülvizsgálja a  mobil telekommunikációs eszközök használatára
vonatkozó külképviselet vezetői utasítást.
82. § (1) Ez az utasítás – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – a közzétételét követő napon lép hatályba.
 (2) Az 1–20. §, a 22–39. §, a 42–43. §, a 45–79. § és a 83. § 2017. augusztus 1-jén lép hatályba.
83. § Hatályát veszti a  külképviseleteken lévő hivatali mobil telekommunikációs eszközök és szolgáltatások, valamint
hordozható személyi számítógépek használatáról szóló 12/2016. (VI. 24.) KKM utasítás.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter


text:
20/2015. (VI. 8.) KKM közleménye az Európai Közösségek és tagállamaik, valamint Bosznia és Hercegovina közötti Stabilizációs és Társulási Megállapodás kihirdetéséről szóló 2008. LV. törvény 2. és 3. §-ának hatálybalépéséről.
A 2008. évi LV. törvénnyel a Magyar Közlöny 2008. október 10-i 144. számában kihirdetett, az Európai Közösségek és
tagállamaik, valamint Bosznia és Hercegovina közötti, Luxembourgban, 2008. június 16. napján aláírt Stabilizációs és
Társulási Megállapodás 134. cikke az alábbiak szerint rendelkezik a hatálybalépésről:
„Ez a megállapodás azt a dátumot követő második hónap első napján lép hatályba, amikor az utolsó ratifikációs vagy
jóváhagyási okmányt letétbe helyezték.”
Az utolsó ratifikációs vagy jóváhagyási okmány letétbe helyezésének napja: 2015. április 30.
A Megállapodás hatálybalépésének napja: 2015. június 1.
A fentiekre tekintettel, összhangban a  2008. évi LV. törvény 4.  § (3)  bekezdésével, megállapítom, hogy az  Európai
Közösségek és tagállamaik, valamint Bosznia és Hercegovina közötti, Luxembourgban, 2008. június 16. napján aláírt
Stabilizációs és Társulási Megállapodás kihirdetéséről szóló 2008. évi LV. törvény 2. és 3. §-a 2015. június 1-jén, azaz
kettőezer-tizenöt június első napján lépett hatályba.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter


text:
1229/B/2008. AB végzés.  Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában meghozta a következő
v é g z é s t: Az Alkotmánybíróság a magánnyugdíjról és a magánnyugdíjpénztárakról szóló 1997. évi LXXXII. törvény
123. § (6) és (8) bekezdései alkotmányellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló eljárást
megszünteti.
1. Az indítványozó utólagos normakontrollra irányuló
indítványában a magánnyugdíjról és a magánnyugdíjpénztárakról szóló 1997. évi LXXXII. törvény (a továbbiak-
ban: Mpt.) 123. § (6) és (8) bekezdései alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte, mivel a
kifogásolt rendelkezések folytán sérülni vélte az Alkotmány 70/A. §-ába foglalt diszkrimináció tilalmát, valamint
az Alkotmány 70/B. § (2) bekezdése szerinti „egyenlő
munkáért egyenlő bér” elvét.
A kifogásolt rendelkezések folytán a fegyveres szervek
alkalmazottai, valamint a 2012. december 31-ig nyugdíjszolgáltatásra jogosultságot szerző, és 120 hónapot meg
nem haladó tagsági jogviszonnyal rendelkező pénztártagok visszaléphettek a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerbe.
Az indítványozó nézete szerint az Mpt. támadott szabályozása diszkriminációt eredményező különbséget tesz a
magánnyugdíjpénztár-tagok között aszerint, hogy azok a
fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény, illetve a Magyar Honvédség hivatásos és szerződéses állományú katonáinak jogállásáról szóló 2001. évi XCV. törvény hatálya
alá tartoznak-e vagy sem.
Az indítványozó az Alkotmány 70/B. § (2) bekezdésében meghatározott „egyenlő munkáért egyenlő bér” elvének sérelmét abban látja, hogy a kifogásolt rendelkezések
alapján alacsonyabb nyugdíjban részesül, jóllehet nem fizetett kevesebb járulékot a nem magánnyugdíjpénztártagoknál.
2. Az Mpt. 123. § (6) bekezdését a nyugdíjpénztár-választás szabadságáról szóló 2010. évi C. törvény (a továbbiakban: T.) 2010. november 3-ával új szöveggel állapította meg, amely az indítványozó által kifogásolt rendelkezéseket már nem tartalmazza. Míg az Mpt. 123. § (8) bekezdését a T. 13. § l) pontja 2010. november 3-ával hatályon
kívül helyezte.
Az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről és annak
közzétételéről szóló, többször módosított és egységes
szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü határozat (a továbbiakban: Ügyrend, ABK 2009. január, 3.) 31. § e) pontja
alapján az Alkotmánybíróság megszünteti az eljárást, ha
az indítvány okafogyottá vált. Mindezek alapján az Alkotmánybíróság az Mpt. 123. § (6) bekezdése vonatkozásában az eljárást – annak okafogyottságára tekintettel – megszüntette.
Ugyanakkor az Alkotmánybíróság utólagos normakontroll keretében a hatályos jogszabályok alkotmányosságát
vizsgálja, hatályon kívül helyezett jogszabályok alkotmányellenességének vizsgálatára csak kivételesen, az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
38. §-ában foglalt bírói kezdeményezés és a 48. § szerinti
alkotmányjogi panasz esetében [10/1992. (II. 25.) AB határozat, ABH 1992, 72, 76.; 335/B/1990. AB végzés, ABH
1990, 261, 262.], továbbá akkor kerül sor, ha a hatályát
vesztett jogszabály helyébe lépő jogszabály tartalmilag a
korábbival azonos és ezáltal azonos a vizsgálandó alkotmányossági probléma (137/B/1991. AB határozat, ABH
1992, 456, 457.).
A jelen ügyben elbírált indítvány esetében a fentiekben
ismertetett feltételek nem állnak fenn, ezért az Alkotmánybíróság az eljárást az Mpt. 123. § (8) bekezdésére nézve
– az Ügyrend 31. § a) pontja alapján – megszüntette.
Budapest, 2011. március 8. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1707/2013. (X. 8.) Korm. határozata Miskolc és térsége kiemelt fejlesztési központtá nyilvánításáról.
A Kormány
 1. kiemelt fejlesztési központtá nyilvánítja Miskolcot és térségét,
 2. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, a  nemzeti fejlesztési minisztert és az  emberi erőforrások miniszterét, hogy
Miskolc és térsége fejlesztéséhez kapcsolódó intézkedéseket prioritásként kezeljék,
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
 emberi erőforrások minisztere
határidő: folyamatos
3. felhívja a nemzetgazdasági minisztert, a nemzeti fejlesztési minisztert és a Miniszterelnökséget vezető államtitkárt,
hogy a 2014–2020 közötti európai uniós programozási időszakban – különösen az intelligens szakosodási stratégia
tervezésekor – biztosítsák az 1. pont szerinti kiemelt fejlesztési központ fejlődéséhez szükséges feltételek koherens
illeszkedését a kutatás-fejlesztési és innovációs szakpolitikába, valamint a fejlesztéspolitikába.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 nemzeti fejlesztési miniszter
 Miniszterelnökséget vezető államtitkár
határidő: folyamatos
orbán viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
32/2016. (XI. 18.) MvM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 38. §
(1) bekezdésében biztosított jogkörömben eljárva az alábbi utasítást adom ki:
1. § A központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII. törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38. § (2) bekezdése alapján 2016. november 15. napjától 2017. május 14. napjáig
Katona Andrást a  Károlyi-Csekonics Palotaegyüttes átfogó, állagmegóvó felújításáért felelős miniszteri biztossá
nevezem ki.
2. § A miniszteri biztos az  1.  §-ban meghatározott feladatkörében ellátja a  Károlyi-Csekonics Palotaegyüttes átfogó,
állagmegóvó felújításának koordinációját, összefogja a  műemlék kutatásaival, felmérésével, a  beruházás
előkészítésével és szervezésével, valamint az  építészeti tervezéssel és a  kivitelezés lebonyolításával kapcsolatos
szakmai feladatokat. Szakmai szempontból irányítja a tervezési feladatokat. Munkáját a Lechner Lajos Tudásközpont
Területi, Építésügyi, Örökségvédelmi és Informatikai Nonprofit Kft., a  Forster Gyula Nemzeti Örökségvédelmi és
Vagyongazdálkodási Központ, valamint az  ÉMI Építésügyi Minőségellenőrző Innovációs Nonprofit Kft. szakmailag
segíti és támogatja.
3. § A miniszteri biztos tevékenységét a Miniszterelnökséget vezető miniszter irányítja.
4. § A miniszteri biztos tevékenysége ellátásáért díjazásban nem részesül, juttatásai a Ksztv. 38. § (6) bekezdése alapján
kerülnek megállapításra.
5. § A miniszteri biztost tevékenysége ellátásában 2 fős titkárság segíti.
6. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
7. § Hatályát veszti a miniszteri biztos kinevezéséről szóló 12/2016. (VI. 8.) MvM utasítás.
Lázár János s. k.,
 Miniszterelnökséget vezető miniszter