text:
7/2014. (II. 6.) VM rendelete a Tanyafejlesztési Program előirányzat keretében nyújtott támogatás 2014. igénybevételének feltételeiről.
A mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes
kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény 81.  § (3)  bekezdés a)  pontjában kapott felhatalmazás alapján, az  egyes miniszterek,
valamint a  Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 94.  § a) és
b) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva, a következőket rendelem el:
1. Értelmező rendelkezések 1. § E rendelet alkalmazásában:
 1. beruházás: a  számvitelről szóló 2000. évi C. törvény (a  továbbiakban: számviteli törvény) 3.  § (4)  bekezdés
7. pontjában meghatározott tevékenység;
 2. családi gazdaság: a  mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvény
(a továbbiakban: 2013. évi CXXII. törvény) 5. § 4. pontjában meghatározott üzem;
 3. családi gazdálkodó: a 2013. évi CXXII. törvény 5. § 5. pontjában meghatározott személy;
 4. fejlesztés: a beruházás és a felújítás, valamint immateriális javak beszerzése;
 5. felújítás: a számviteli törvény 3. § (4) bekezdés 8. pontjában meghatározott tevékenység;
 6. hátrányos helyzetű kistérség: a  kedvezményezett térségek besorolásáról szóló 311/2007. (XI. 17.)
Korm. rendelet 2. mellékletében felsorolt kistérségek;
 7. készlet: a számviteli törvény 28. § (2)–(4) bekezdésében meghatározott eszköz;
 8. leghátrányosabb helyzetű kistérség: a  kedvezményezett térségek besorolásáról szóló 311/2007. (XI. 17.)
Korm. rendelet 2. mellékletében felsorolt kistérségek;
 9. megújuló energiaforrás: a  villamos energiáról szóló 2007. évi LXXXVI. törvény 3.  § 45.  pontja szerinti
energiaforrás;
10. mezőgazdasági őstermelő: érvényes őstermelői igazolvánnyal rendelkező személy;
11. mezőgazdasági tevékenység: a  gazdasági tevékenységek statisztikai osztályozása NACE Rev. 2. rendszerének
létrehozásáról és a  3037/90/EGK tanácsi rendelet, valamint egyes meghatározott statisztikai területekre
vonatkozó EK-rendeletek módosításáról szóló, 2006. december 20-i 1893/2006/EK európai parlamenti és
tanácsi rendelet I.  melléklete szerinti – az  adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 16.  § (3)  bekezdés
d) pontja alapján az állami adóhatósághoz bejelentett – 01.1, 01.2, 01.3, 01.4, 01.5, 01.6 és 01.7 alágazatba
tartozó tevékenység;
12. mezőgazdasági tevékenységből származó bevétel: a  mezőgazdasági tevékenységet folytató gazdálkodó
gazdaságából kikerült termékek értékesítéséből, a  gazdálkodó által nyújtott szolgáltatásból származó
bevételeknek, valamint az  egységes területalapú támogatás, a  költségek fedezetére és a  fejlesztési célra
folyósított támogatás bevételként figyelembe vett része és az  egyéb mezőgazdasági jogcímen folyósított
támogatások együttes összege;
13. mobil eszköz: olyan eszköz, amely eredetileg felállított helyéről bármikor elmozdítható, leszerelhető és más
helyen eredeti állapotban, működőképesen újra üzembe helyezhető;
14. nehéz helyzetben lévő vállalkozás: az  európai uniós versenyjogi értelemben vett állami támogatásokkal
kapcsolatos eljárásról és a regionális támogatási térképről szóló 37/2011. (III. 22.) Korm. rendelet 6. §-a szerinti
vállalkozás;
15. összes bevétel: a számviteli törvény 72–75. §, és 77. §-a, továbbá a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi
CXVII. törvény VI. fejezet 16. § (1)–(4), a 17. § (1)–(2) bekezdése, valamint a 2. számú melléklet I. fejezet 1., 2., 4.,
5., 6., 9., 10. pontja szerint meghatározott bevételek;
16. saját forrás: a pályázó által a támogatott fejlesztéshez biztosított pénzbeli önrész, amelybe az államháztartás
alrendszereiből pályázati úton nyújtott támogatás nem számít be, kivéve a támogatást igénylő költségvetési
szervnek vagy irányító szervének költségvetésében az adott célra előirányzott összeget;
17. számviteli bizonylat: a számviteli törvény 166. §-ában foglaltaknak megfelelően előállított bizonylat;
18. tanya: a 2013. évi CXXII. törvény 5. § 25. pontjában meghatározott fogalom;
19. tanyagazdaság: állandóan lakott külterületi fekvésű mezőgazdasági birtok, amelynek részei a  lakó- és
gazdasági épületekkel beépített tanyatelek és az  ahhoz közvetlenül vagy közvetetten kapcsolódó (más
helyrajzi számú földrészleten található), a  település közigazgatási területén lévő, vagy – a  közigazgatási
egységtől függetlenül – a  tanya 30 km-es körzetén belül található művelt termőföldterületek, valamint
gazdálkodási funkcióit kiegészíthetik a termékfeldolgozás és a vendégfogadás létesítményei;
20. tanyai termék: a tanyagazdaságban előállított állati vagy növényi termék;
21. tanyai termék feldolgozása: a  tanyagazdaságban előállított tanyai termék első eladásához szükséges,
gazdaságon belül történő előkészítő tevékenység;
22. tanyás település: Bács-Kiskun megye, Békés megye, Csongrád megye, Hajdú-Bihar megye, Jász-Nagykun
Szolnok megye, Szabolcs-Szatmár-Bereg megye összes települése, továbbá Pest megye Ceglédi, Dabasi,
Gyáli, Monori, Nagykátai, Nagykőrösi, Ráckevei, Szigetszentmiklósi, Vecsési járásának települései;
23. tanya-tó: a  tanyagazdaság területéhez kapcsolódó, a  helyi adottságokhoz alkalmazkodó minimum 100 m2,
maximum 5000 m2 alapterületű, multifunkcionális jellegű, elsődlegesen önellátó haltermelő létesítmény;
24. tájfajta: a  regionális, környezeti, helyi ökológiai feltételekhez természetes módon alkalmazkodott, és
génerózió által veszélyeztetett növényfajok honos fajtái; a  szántóföldi növényfajok esetében a  tájfajták
állami elismeréséről, valamint vetőmagvaik előállítási és forgalmazási feltételeiről szóló miniszteri rendelet,
a  zöldségnövény fajok esetében a  zöldségnövény fajok tájfajtáinak és házikerti fajtáinak elismeréséről,
valamint vetőmagvaik előállítási és forgalomba hozatali feltételeiről szóló miniszteri rendelet és
a  gyümölcsnövény fajok esetében a  gyümölcs tájfajták állami elismeréséről, valamint szaporítóanyagaik
előállítási és forgalomba hozatali feltételeiről szóló miniszteri rendelet által meghatározott fajok;
25. tárgyi eszköz: a számviteli törvény 26. § (1) bekezdésében meghatározott eszközök;
26. társadalmi, gazdasági és infrastrukturális szempontból elmaradott, illetve az  országos átlagot jelentősen
meghaladó munkanélküliséggel sújtott település: a  társadalmi-gazdasági és infrastrukturális szempontból
elmaradott, illetve az  országos átlagot jelentősen meghaladó munkanélküliséggel sújtott települések
jegyzékéről szóló 240/2006. (XI. 30.) Korm. rendeletben meghatározott település;
27. védett őshonos és veszélyeztetett mezőgazdasági állatfajta: a  védett őshonos mezőgazdasági állatfajták
és a  veszélyeztetett mezőgazdasági állatfajták körének megállapításáról szóló 4/2007. (I. 18.) FVM–KvVM
együttes rendelet 1. és 2. számú mellékletében szereplő mezőgazdasági állatfajták.
2. A támogatás jellege és célterületei 2. § (1) E rendelet szerinti támogatás pályázati eljárás keretében igényelhető, vissza nem térítendő támogatás.
 (2) Támogatás vehető igénybe
a) a tanyák, valamint a tanyás települések megőrzése, fejlesztése érdekében a tanyagazdaságok fejlesztéséhez
(a továbbiakban: 1. célterület),
b) a  tanyák, valamint a  tanyás települések megőrzése, fejlesztése érdekében a  közcélú villamos-hálózati
csatlakozással és sziget üzemű villamosenergia-termelő berendezéssel sem rendelkező tanyák lakás céljára
használt épületének ellátására, legfeljebb 3,5 kW névleges teljesítményű villamosenergia-termelésére
alkalmas berendezés és belső fogyasztói hálózati berendezések egyéni fejlesztéséhez (a  továbbiakban:
2. célterület).
(3) Az 1. célterület keretében az alábbi célokra igényelhető támogatás:
a) tanyai lakóépület felújítása,
b) gazdálkodási célú épületek felújítása, építése,
c) gazdálkodási gépek, kisgépek, eszközök fejlesztése, beszerzése,
d) karám, kerítés létesítése, felújítása,
e) szaporító anyag vásárlása, beszerzése,
f ) állatállomány kialakítása, bővítése,
g) tanyai termékek feldolgozását biztosító feldolgozó kapacitások létesítése, fejlesztése,
h) tanyagazdaságok energetikai megújítása,
i) egészséges ivóvíz beszerzéséhez szükséges létesítmények beruházása,
j) környezetkímélő, egyedi szennyvíz-kezelést biztosító berendezés beszerzése, rendszer kiépítése,
k) tanyai lakó- és vagyonbiztonsági eszközök, rendszerek, valamint a  biztonságot fokozó kommunikációs
eszközök beszerzése, telepítése, valamint
l) tanya-tó kialakítása, bővítése.
(4) A (3) bekezdésben meghatározott célokra nyújtott támogatás az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a mezőgazdasági
termelőágazatban nyújtott csekély összegű (de minimis) támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2007. december
20-i 1535/2007/EK bizottsági rendelet (a  továbbiakban: mezőgazdasági de minimis rendelet) szerinti csekély
összegű támogatásnak minősül.
3. A támogatás igénybevételének feltételei 3. § (1) A 2. § (3) bekezdésében meghatározott célokra irányuló fejlesztés esetén pályázat benyújtására az a mezőgazdasági
tevékenységet végző őstermelő, egyéni vállalkozó vagy családi gazdálkodó jogosult,
a) aki a pályázat benyújtásának időpontjában nem minősül nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak,
b) aki a  tanyás települések valamelyikén e  rendelet hatálybalépését megelőző időponttól kezdve
életvitelszerűen – az  ingatlan-nyilvántartás szerint – a  saját, a  házastársa, a  testvére, valamely egyenes ági
leszármazottja, egyenes ági felmenője vagy a családi gazdaság valamely tagjának tulajdonában lévő tanyán
mint lakóhelyén él,
c) aki a tanyagazdaságban igazoltan mezőgazdasági tevékenységet folytat, és
d) akinek a 2010., 2011. és 2012. évi összes bevétele átlagának legalább 50%-a mezőgazdasági tevékenységből
származott és a 2010., 2011. és 2012. évi mezőgazdasági tevékenységből származó bevételének átlaga nem
haladta meg a nettó nyolcmillió forintot.
(2) A  2.  § (2)  bekezdés b)  pontjában meghatározott célterületre irányuló fejlesztés esetén pályázat benyújtására
az a tanyán élő lakos jogosult,
a) aki a  tanyás települések valamelyikén e  rendelet hatálybalépését megelőző időponttól kezdve
életvitelszerűen – az  ingatlan-nyilvántartás szerint – a  saját, a  házastársa, a  testvére, valamely egyenes ági
leszármazottja vagy egyenes ági felmenője tulajdonában lévő tanyán mint lakóhelyén él, és
b) akinek az  ingatlan-nyilvántartásban feltüntetett tanyai lakás céljára használt épülete sem közcélú villamos
hálózati csatlakozással, sem sziget üzemű villamosenergia-termelő berendezéssel nem rendelkezik.
(3) A  támogatás igénybevételének előfeltétele, hogy a  pályázó legkésőbb a  pályázat benyújtásáig a  mezőgazdasági,
agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes
kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény (a  továbbiakban: Tv.) szerinti nyilvántartásba vételi kötelezettségének
eleget tegyen, vagy igazolja, hogy kérelmezte nyilvántartásba vételét a  Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal
(a továbbiakban: MVH) által vezetett Egységes Mezőgazdasági Ügyfél-nyilvántartási Rendszerbe.
4. § (1) Támogatás igénybevételére az a 3. § szerinti pályázó jogosult,
a) aki a pályázat benyújtásakor nem rendelkezik lejárt esedékességű adótartozással – kivéve, ha az adóhatóság
számára fizetési halasztást vagy részletfizetést engedélyezett és azt a  vonatkozó döntés hitelesített
másolatával igazolja – vagy adók módjára behajtandó köztartozással,
b) akinek a  pályázat benyújtásakor nincs költségvetési támogatás jogosulatlan igénybevétele miatt jogerős
döntéssel megállapított köztartozása,
c) aki nem áll gazdálkodási tevékenységével összefüggő végrehajtási eljárás alatt,
d) aki a  támogatás tárgyának, a  támogatás összegének, a  fejlesztés megvalósítási helyének, és időpontjának
nyilvánosságra hozatalához hozzájárul,
e) aki az  információs önrendelkezési jogról és az  információszabadságról szóló törvény alapján pályázatában
feltüntetett adatainak kezeléséhez, valamint adatainak monitoring tevékenységhez történő felhasználásához
hozzájárul és
f ) aki az a)–e) pontban foglaltakról a pályázatában nyilatkozik.
(2) A 2. § (2) bekezdés b) pontjában és (3) bekezdésében meghatározott célokra irányuló támogatásigénylés feltétele,
hogy az  adott tanyára vonatkozóan a  2011., 2012. és 2013. évi Tanyafejlesztési Programok egyikében sem
részesültek támogatásban és erről a pályázó a pályázatában nyilatkozik.
(3) A  2.  § (3)  bekezdésben meghatározott célokra irányuló támogatásigénylés esetén a  támogatás igénybevételének
további feltétele, hogy a pályázó
a) a  pályázat benyújtását megelőző kettő és a  folyamatban lévő pénzügyi évben nem használta fel
a mezőgazdasági de minimis rendeletben meghatározott 7500 euró összegű támogatási keretét, és
b) a pályázatában a 3. § (1) bekezdés c) és d) pontjában foglaltakról nyilatkozik.
(4) A  2.  § (2)  bekezdés b)  pontjában meghatározott célterületre irányuló támogatásigénylés esetén a  támogatás
igénybevételének további feltétele, hogy a pályázó a 3. § (2) bekezdés b) pontjában foglaltakról nyilatkozik.
5. § A 4. §-ban foglalt feltételek teljesítése esetén sem jogosult támogatás igénybevételére az a pályázó, aki a pályázat
benyújtását és a  pályázat kiírását megelőző három naptári éven belül az  államháztartás valamely alrendszeréből
támogatásban részesült és az  elnyert támogatásról szóló szerződés rendelkezéseit, feltételeit megszegte,
a szerződésben foglalt kötelezettségét nem teljesítette, kivéve a vis maior esetét.
4. A támogatás forrása és mértéke 6. § (1) A támogatás forrása a Magyarország 2014. évi központi költségvetéséről szóló 2013. évi CCXXX. törvény 1. melléklet
XII. Vidékfejlesztési Minisztérium fejezet 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 3. Agrár célelőirányzatok alcím,
5. Tanyafejlesztési Program jogcímcsoport céljaihoz rendelt, kötelezettségvállalással még nem terhelt, a  pályázati
felhívásban meghatározott keretösszeg.
(2) A 2. § (3) bekezdésében meghatározott célokra igénybe vehető támogatás összegét a pályázati felhívás kihirdetése
hónapjának első napján érvényes, az Európai Központi Bank által közzétett forint/euró átváltási árfolyam alapján kell
euróban meghatározni.
(3) A célterületeken belül igénybe vehető támogatás legmagasabb összegét a pályázati felhívások tartalmazzák.
 (4) Az igényelhető támogatás mértéke
a) az  1. célterület esetén az  összes elszámolható költség – a  támogatási keret lekötésének mértékétől, vagy
a  pályázó által az  előírtnál nagyobb arányú saját forrás vállalásától, vagy pedig a  pályázatban el nem
számolható költségelemek szerepeltetésétől függően – a pályázat benyújtásának időpontjában 40. életévét
betöltött pályázó esetében legfeljebb 75%-a, a  pályázat benyújtásának időpontjában 40. életévét be nem
töltött pályázó esetében legfeljebb 90%-a,
b) a 2. célterület esetében az összes elszámolható költség legfeljebb 100%-a.
 (5) A  támogatás csak abban az  esetben igényelhető az  általános forgalmi adó (a  továbbiakban: ÁFA) összegét
is tartalmazó fejlesztési összköltség alapján, ha a  pályázónak a  támogatásból megvalósított cél kapcsán ÁFA
visszaigénylési joga nincs.
5. A pályázat benyújtása 7. § (1) Az  egyes célterületekre vonatkozóan külön pályázati felhívás és pályázati adatlap készül, amelyeket
az  agrár-vidékfejlesztésért felelős miniszter (a  továbbiakban: miniszter) jóváhagyását követően a  miniszter által
vezetett minisztérium (a  továbbiakban: minisztérium) a  kormányzati portálon és a  Nemzeti Agrárszaktanácsadási,
Képzési és Vidékfejlesztési Intézet (a továbbiakban: NAKVI) a saját honlapján tesz közzé.
(2) A pályázatokat az elektronikus felületen kitöltött pályázati adatlapon – a pályázati felhívásban előírt tartalommal és
mellékletekkel – a NAKVI részére elektronikus úton kell benyújtani.
(3) A  pályázatok elektronikus benyújtására 2014. február 7. 08:00 órától – forráskimerülés esetének kivételével –
2014. március 10. 23:59 óráig van lehetőség.
(4) Forráskimerülés esetén, annak megállapítását követően a  miniszter jogosult felfüggeszteni a  pályázat benyújtási
időszakát. Ebben az  esetben célterületenként külön közleményt tesz közzé a  NAKVI honlapján. Amennyiben
az értékelés során megállapítható, hogy a benyújtott pályázatok támogatási igénye nem meríti ki a  rendelkezésre
álló keretet, a  miniszter a  közleményt visszavonja azzal, hogy további forráskimerülés esetén ismételten jogosult
a  pályázat benyújtási szakaszának felfüggesztésére. A  közlemény visszavonása a  pályázatok benyújtásának
sorrendjét nem érinti.
(5) Egy pályázó kizárólag egy pályázatot nyújthat be.
(6) Egy tanyára kizárólag egy pályázat nyújtható be.
 (7) A  formai vagy tartalmi szempontból hiányosan, vagy hibásan benyújtott pályázatok esetén hiánypótlásra nincs
lehetőség. 6. A pályázat elbírálása 8. § (1) A  miniszter a  pályázatokra vonatkozó döntés előkészítése érdekében véleményező szervként szakértőkből álló
Bíráló Bizottságot állít fel. A Bíráló Bizottság tagjait a miniszter kéri fel, és működési rendjét a miniszter állapítja meg.
(2) A pályázatok értékelése
a) az 1. célterület esetében az 1. mellékletben,
b) a 2. célterület esetében a 2. mellékletben
meghatározott pontozási rendszer szerint történik. Az  értékelést a  NAKVI végzi, amely az  értékelésről tájékoztatja
a Bíráló Bizottságot.
(3) A  NAKVI a  4.  § (3)  bekezdés a)  pontjában foglalt feltétel ellenőrzéséhez szükséges adatok beszerzése érdekében
a pályázatok beérkezését követő tizenöt naptári napon belül az MVH részére továbbítja a pályázó alábbi adatait:
a) pályázó neve, születési neve,
b) pályázó lakóhelye vagy székhelye,
c) pályázó adószáma, vagy adóazonosító jele,
d) pályázó ügyfél-azonosítója.
(4) Az  MVH – a  pályázó hozzájárulása alapján – a  pályázó szabad mezőgazdasági de minimis támogatási keretéről
– a (3) bekezdés szerinti adatok kézhezvételétől számított öt naptári napon belül – tájékoztatja a NAKVI-t.
(5) A  Bíráló Bizottság – a  NAKVI (2)  bekezdés szerinti értékelése alapján – a  pályázatok között rangsort állít fel, és
támogatási javaslatot tesz a miniszter részére.
(6) A  támogatásra vonatkozó döntést a  Bíráló Bizottság javaslata alapján és bevonásával a  miniszter hozza meg, és
döntéséről értesíti a NAKVI-t.
(7) A pályázatokat a benyújtásra rendelkezésre álló utolsó napot követő negyvenöt naptári napon belül kell elbírálni.
A  támogatási döntés az  igényeltnél alacsonyabb összegű támogatás megítélésére is vonatkozhat. Az  igényeltnél
alacsonyabb összegű támogatás megítélése esetén – pályázati céltól függően – a  pályázónak lehetősége van
a pályázati tartalmat az igényelt és az odaítélt támogatás különbségének összegével csökkenteni.
(8) A támogatási döntésről – annak meghozatalát követő tíz naptári napon belül – a NAKVI írásban értesíti a pályázót.
 (9) A  nyertes pályázók névsorát, az  elnyert támogatás összegét és jogcímének megnevezését a  minisztérium
a  kormányzati portálon, a  NAKVI a  saját honlapján a  döntést követő tíz naptári napon belül közzéteszi, és ezzel
egyidejűleg értesítést küld az MVH részére az alábbi adattartalommal:
a) nyertes pályázó neve, születési neve,
b) nyertes pályázó lakóhelye vagy székhelye,
c) nyertes pályázó adószáma, vagy adóazonosító jele,
d) nyertes pályázó ügyfél-azonosítója,
e) a támogatási cél vagy célok megnevezése,
f ) a  nyertes pályázó részére támogatási célonként megítélt támogatás forintban és euróban meghatározott
összege,
g) a támogatási döntés időpontja. 9. § (1) A  nyertes pályázóval a  miniszter – a  támogatási döntésről szóló értesítés megküldését követő harminc naptári
napon belül – hatósági szerződést köt, amelyben meghatározza a támogatás igénybevételének és felhasználásának
részletes feltételeit. A  szerződéskötésre vonatkozó határidő a  nyertes pályázó kérelme alapján egy alkalommal,
legfeljebb harminc naptári nappal meghosszabbítható.
(2) A  nyertes pályázó a  pályázatban foglalt megvalósításra vonatkozó tartalmat a  hatósági szerződés megkötését
követően – a NAKVI felé történő bejelentési kötelezettsége mellett – legfeljebb egy alkalommal, a miniszter előzetes
jóváhagyásával módosíthatja. A módosításra vonatkozó bejelentést az azt kiváltó ok felmerülését követő tíz naptári
napon belül, de legfeljebb a fejlesztés teljes megvalósulását megelőző harmincadik napig lehet bejelenteni.
(3) A pályázati felhívásban előírt feltételeket és a pályázatnak a támogatási döntés alapján elfogadott részét a hatósági
szerződésben foglaltak szerinti megvalósítási határidőn belül, de legkésőbb 2015. április 30-ig kell teljesíteni.
7. Támogatási előleg 10. § (1) A megítélt támogatás legfeljebb 50%-os mértékéig – a szerződésben rögzített feltételek szerint – támogatási előleg
nyújtható.
(2) Az  elnyert támogatás előleg feletti része csak az  előleggel történő teljes, elfogadott elszámolás és a  fejlesztés
megvalósulását követően benyújtott elszámolás elfogadása után folyósítható.
(3) A nyertes pályázónak az előleggel való elszámolást, annak teljes felhasználását követő harminc naptári napon belül
kell benyújtania a NAKVI-hoz.
(4) Az elszámoláshoz mellékelni kell a támogatásra jogosult saját nevére szóló számviteli bizonylatainak és az azokhoz
kapcsolódó mellékleteknek egy, az  eredetivel mindenben megegyező másolati példányát, valamint az  azokhoz
kapcsolódó, a  NAKVI honlapján közzétett számlaösszesítő nyomtatványt. Az  elszámoláshoz szükséges eredeti
számviteli bizonylatokat a  támogatási intenzitás figyelembevételével a  nyertes pályázónak záradékolnia kell,
amelynek tartalmaznia kell a szerződés számát, valamint külön a támogatási előleg terhére és külön a támogatási
előlegen túl fennmaradó támogatás terhére elszámolt összeget. Az  előleggel történő elszámolás elmulasztása
esetén – egyszeri hiánypótlási felhívást követően – az  intézkedésben való jogosulatlan részvételre vonatkozó
szabályokat kell alkalmazni.
(5) Amennyiben a  nyertes pályázó a  támogatási előleg felhasználásával egyidejűleg a  teljes támogatási tartalmat
megvalósította, akkor lehetősége van a  támogatási előleggel történő elszámolás során a  teljes támogatási
összeggel is egyidejűleg elszámolni.
(6) Előlegfizetés esetén a  NAKVI előlegfizetési utasítást küld – a  megkötött hatósági szerződés NAKVI-hoz történő
hiánytalan megérkezését követő nyolc naptári napon belül – az  MVH és a  minisztérium részére az  alábbi
adattartalommal:
a) nyertes pályázó neve, születési neve,
b) nyertes pályázó lakóhelye vagy székhelye,
c) nyertes pályázó adószáma vagy adóazonosító jele,
d) nyertes pályázó ügyfél-azonosítója,
e) a nyertes pályázóval kötött hatósági szerződés iktatószáma,
f ) a támogatási cél vagy célok megnevezése,
g) a  nyertes pályázó részére támogatási célonként összesen megállapított támogatás forintban és euróban
meghatározott összege, valamint
h) a megállapított támogatásból támogatási célonként kifizetendő előleg forintban és euróban meghatározott
összege.
 (7) Az  MVH – a Tv. 60.  §-ában foglaltakra is figyelemmel – az  előlegfizetési utasítás kézhezvételétől számított tizenöt
naptári napon belül, de legkésőbb a  forrás rendelkezésre állását követő tizenöt naptári napon belül gondoskodik
az  előleg – nyertes pályázó Egységes Mezőgazdasági Ügyfél-nyilvántartási Rendszerbe bejelentett fizetési
számlaszámára történő – átutalásáról.
8. A támogatás elszámolása és kifizetése 11. § (1) A támogatás tekintetében azon költségek számolhatók el, amelyek:
a) a támogatott fejlesztés megvalósításához nélkülözhetetlenek, ahhoz közvetlenül kapcsolódnak és a pályázat
összeállításakor a  pályázó azokat, mint költségelemeket szerepeltette a  pályázati adatlapján, valamint azok
összhangban vannak a számviteli törvénnyel;
b) a  nyertes pályázónál ténylegesen felmerült költségként keletkeznek, és amelyek teljesülése számviteli
bizonylattal igazolható és ellenőrizhető;
c) a fejlesztés előkészítésében és megvalósításában résztvevők, kizárólag a fejlesztés előkészítési és megvalósítási
feladatait ellátók munkájához kapcsolódó személyi jellegű költségek (munkabér és annak járulékai, utazási
költségek), valamint az ezen munka során igénybevett anyagi jellegű ráfordítások és anyagköltségek, amelyek
a  munkájukkal összefüggésben – munka- vagy megbízási szerződéssel, munkaköri leírással, munkaidőnyilvántartással, bérkartonnal és számviteli bizonylattal alátámasztva és igazolt módon – keletkeztek;
d) a hatósági szerződés 9. § (1) bekezdése szerinti megkötésének napjától a fejlesztés befejezésének a hatósági
szerződésben foglalt időpontjáig keletkeztek; valamint
e) a 2. § (3) bekezdésben meghatározott célok esetében felmerülő, az állattartó építmények építésügyi hatósági
engedélyezési eljárásában az  ezen építmények környezetre gyakorolt hatásának szakhatósági vizsgálata
során a  környezetvédelmi, természetvédelmi, valamint a  vízügyi hatósági eljárások igazgatási szolgáltatási
díjairól szóló 33/2005. (XII. 27.) KvVM rendelet 1. melléklet VI. táblázatában foglaltak szerinti igazgatási díjként
felmerültek.
(2) Az (1) bekezdés d) pontja alól kivételt képez – a megítélt támogatási összeg legfeljebb 10%-a erejéig – a fejlesztés
előkészítésében résztvevők, kizárólag a  fejlesztés előkészítési feladatait ellátók munkájához kapcsolódó személyi
jellegű költségek (munkabér és annak járulékai, utazási költségek), valamint az  ezen munka során igénybevett
anyagi jellegű ráfordítások és anyagköltségek, amelyek a  munkájukkal összefüggésben – munka- vagy megbízási
szerződéssel, munkaköri leírással, munkaidő-nyilvántartással, bérkartonnal és számviteli bizonylattal alátámasztva
és igazolt módon – a pályázat elektronikus benyújtásának időpontjáig keletkeztek.
12. § (1) A támogatásra jogosultnak a pénzügyi és szakmai elszámolást legkésőbb a  fejlesztésnek a hatósági szerződésben
foglalt befejezési időpontját követő tizenöt naptári napon belül kell benyújtania a  NAKVI-hoz. Az  elszámoláshoz
mellékelni kell a  nyertes pályázó saját nevére szóló számviteli bizonylatainak és az  azokhoz kapcsolódó
mellékleteknek egy, az  eredetivel mindenben megegyező másolati példányát, az  azokhoz kapcsolódó, a  NAKVI
honlapján közzétett számlaösszesítő nyomtatványt és a  szakmai beszámoló nyomtatványt. Az  elszámoláshoz
szükséges eredeti számlákat a  nyertes pályázónak záradékolnia kell, amelynek tartalmaznia kell a  szerződés
számát, valamint külön a  támogatási előleg terhére és külön a  támogatási előlegen túl fennmaradó támogatás
terhére elszámolt összeget. Amennyiben a tevékenység elvégzéséhez hatósági engedély szükséges, a támogatásra
jogosultnak az  elszámoláshoz mellékelni kell az  engedély másolati példányát. Az  elszámolás elmulasztása esetén
– egyszeri hiánypótlási felhívást követően – az  intézkedésben való jogosulatlan részvételre vonatkozó szabályokat
kell alkalmazni.
(2) Ha a  nyertes pályázónak a  támogatásból megvalósított fejlesztés kapcsán ÁFA visszaigénylési joga nincs, akkor
a támogatás alapjának kiszámítása a bruttó költségek alapján történik.
(3) A NAKVI a jogosultságot a nyertes pályázó által benyújtott számlák, bizonylatok és dokumentumok alapján ellenőrzi
és dönt a kifizetésről, vagy, ha a nyertes pályázó a részére teljesített előleggel történő elszámolási kötelezettségének
– a hiánypótlási felhívás ellenére – nem tett eleget, dönt az intézkedésben való jogosulatlan részvételről.
(4) Jogosultság megállapítása esetén a  NAKVI a  hatósági szerződésre hivatkozva – a  döntéshozatalt követő nyolc
naptári napon belül – kifizetési utasítást küld az MVH és a minisztérium részére az alábbi adattartalommal:
a) nyertes pályázó neve, születési neve,
b) nyertes pályázó lakóhelye vagy székhelye,
c) nyertes pályázó adószáma, vagy adóazonosító jele,
d) nyertes pályázó ügyfél-azonosítója,
e) a nyertes pályázóval kötött hatósági szerződés iktatószáma,
f ) a támogatási cél vagy célok megnevezése,
g) a  nyertes pályázó részére támogatási célonként kifizetendő támogatás az  előlegként folyósított támogatás
összege, valamint
h) az összesen megállapított támogatás forintban és euróban meghatározott összege.
(5) A  2.  § (3)  bekezdésében meghatározott célra irányuló fejlesztés támogatása esetén a  hatósági szerződésbe bele
kell foglalni a támogatás összegéről és annak mezőgazdasági de minimis jellegéről szóló tájékoztatást. A hatósági
szerződésben utalni kell a  mezőgazdasági de minimis rendelet 2.  § (5)  bekezdésében feltüntetett címére,
az  Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetése napjára, továbbá meg kell határoznia a  támogatás összegét
támogatástartalomban (euróban) kifejezve.
(6) Az  MVH – a  Tv. 60.  §-ában foglaltakra is figyelemmel – a  kifizetési utasítás kézhezvételétől számított tizenöt
naptári napon belül, de legkésőbb a  forrás rendelkezésre állását követő tizenöt naptári napon belül gondoskodik
a  támogatásnak a  nyertes pályázó Egységes Mezőgazdasági Ügyfél-nyilvántartási Rendszerbe bejelentett fizetési
számlaszámára történő átutalásáról.
9. A támogatás ellenőrzése 13. § (1) E  rendelet szerinti intézkedésekkel összefüggő ellenőrzések lefolytatásáról a  NAKVI gondoskodik. A  NAKVI
a támogatott pályázatok 10%-át 2015. december 31-ig a megvalósulás helyszínén köteles ellenőrizni.
(2) A  NAKVI az  intézkedésben való jogosulatlan részvétel megállapítása esetén – a  visszafizetés elrendeléséről szóló
határozat alapján – tájékoztatja az MVH-t az alábbi adattartalom megküldésével:
a) a nyertes pályázó neve, születési neve,
b) a nyertes pályázó lakóhelye vagy székhelye,
c) a nyertes pályázó ügyfél-azonosítója,
d) nyertes pályázó adószáma vagy adóazonosító jele,
e) a jogosulatlan igénybevételről szóló határozat iktatószáma és kelte,
f ) a támogatási cél vagy célok megnevezése,
g) a  nyertes pályázótól támogatási célonként visszakövetelendő támogatás forintban és euróban
meghatározott összege,
h) a Tv. 69. § (5) bekezdésének megfelelően számított kamat forintban meghatározott összege.
10. Záró rendelkezés 14. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Dr. Fazekas Sándor s. k.,
 vidékfejlesztési miniszter


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
88/2016. (III. 22.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011.  évi
CLXII.  törvény 90.  §-a alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – lemondására tekintettel
dr. Papp Anettet 2016. május 8-ai hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2016. március 2. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
10/2013. (V. 17.) NGM utasítása a Nemzeti Adó- és Vámhivatalnál a használatra kiadott szolgálati lőfegyverek és tartozékaik, valamint a szolgálati lőszerek biztonságos tárolásának, őrzésének, kezelésének és nyilvántartásának szabályairól.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontja alapján a Nemzeti Adó- és Vámhivatalnál alkalmazott,
használatra kiadott szolgálati lőfegyverek és tartozékaik, valamint a szolgálati lőszerek biztonságos tárolásának, őrzésének,
valamint egységes kezelésének és nyilvántartásának rendjét a következők szerint szabályozom:
I. Az utasítás hatálya 1. Jelen utasítás hatálya kiterjed a Nemzeti Adó- és Vámhivatal (a továbbiakban: NAV) szervezetéről és egyes szervek
kijelöléséről szóló 273/2010. (XII. 9.) Korm. rendelet 1. §-ában felsorolt központi-, középfokú- és alsó fokú szervekre,
és azok szolgálati lőfegyverrel és szolgálati lőszerrel egyénileg felszerelt személyi állományára (a továbbiakban:
pénzügyőr).
II. Általános rendelkezések 2. Ezen utasítás alkalmazásában:
2.1. szolgálati lőfegyver, lőszer: a szolgálati feladat végrehajtásához a fegyverzeti normában személyi
alapfelszerelésként, személyhez és munkakörhöz rendelt felszerelésként meghatározott, jogszabály alapján
rendszeresített vagy alkalmazásba vett lőfegyver, lőszer;
2.2. fegyverszoba: 24 órás, fegyveres élőerős védelemmel rendelkező objektumban, a szolgálati lőfegyverek és
a hozzájuk kiadott tartozékok, valamint a szolgálati lőszerek tárolására kialakított, jelen utasításban foglalt
rendelkezések szerint felszerelt helyiség;
2.3. töltő-ürítő hely: a NAV adott szervének objektumán belül kialakított olyan hely vagy helyiség, amelynek
berendezési tárgyai biztosítják a szolgálati lőfegyverek töltésének és ürítésének biztonságos végrehajtását;
2.4. karbantartó helyiség: a szolgálati lőfegyverek, lőszerek karbantartására kijelölt, karbantartó asztallal
berendezett, a fegyverek szétszerelését bemutató oktató táblákat, a karbantartáshoz szükséges eszközöket
tartalmazó, karbantartó anyagokkal és azok tárolására alkalmas szekrénnyel, polccal, tárolóedénnyel ellátott
közös használatú helyiség;
2.5. ügyeleti szolgálat: a NAV szerveinél a NAV munkájának folyamatosságát biztosító, a jelentési, tájékoztatási
kötelezettség rendjét teljesítő, a rendkívüli eseményekkel összefüggésben az elsődleges intézkedéseket
foganatosító, 24 órás váltószolgálatban működő, rendszeresített pénzügyőr létszámmal rendelkező egység;
2.6. ügyeleti helyiség: az ügyeleti szolgálat elhelyezésére szolgáló helyiség;
2.7. csoportos tárolás: az utasítás hatálya alá tartozó szerveknél a rendszeresített használatra kiadott fegyverzet,
valamint a hozzá tartozó lőszerek egységes tárolása;
2.8. fizikailag történő elkülönítés: a lőfegyver és a hozzá tartozó lőszer két különböző, falhoz, padlóhoz vagy
szekrényhez rögzített, biztonsági zárral felszerelt vaslemez dobozban, vagy a lőszer tárolására alkalmas, külön
rekeszes fegyverkazettában történő tárolása, amely esetben a külön rekesz is biztonsági zárral ellátott.
3. Szolgálati lőfegyverrel – a szolgálati eskü letételét és a véglegesítést követően – az a pénzügyőr szerelhető fel,
aki a fegyverhasználatra, valamint a fegyver tárolására és kezelésére vonatkozó szabályok ismeretéből sikeres
elméleti és gyakorlati vizsgát tett, és munkaköre vagy eseti jellegű szolgálati feladata indokolja a fegyverrel történő
szolgálatellátást.
4. Szolgálati lőfegyvert személyi alapfelszerelésként, munkakörhöz kötötten lehet kiadni.
III. A használatra kiadott szolgálati lőfegyverek, lőszerek tárolása
5. A szolgálati lőfegyverek és a hozzájuk kiadott tartozékok, valamint a szolgálati lőszerek olyan, fegyverszobával
rendelkező NAV objektumban tárolhatóak csoportosan, ahol napi 24 órában az őrzés feltételei élőerős, fegyveres
védelemmel biztosítottak.
6. Ahol a követelményeknek megfelelő fegyverszoba kialakítására nem került sor, a személyi felszerelésként kiadott
szolgálati lőfegyverek, lőszerek szolgálati időben és azon kívül is tárolhatóak:
a) ügyeleti helyiségben, csoportosan
aa) biztonsági zárral kialakított páncél- vagy megfelelő erősségű vaslemez szekrényben, illetve rögzített
vaslemezkazettában;
ab) gépkarabélyok, géppisztolyok esetén az ügyeleti helyiségben elhelyezett lezárható és további
mechanikai szerkezet (pl. sátorvason átfűzött és külön zárószerkezettel rögzített lánc, vasrúd)
használatára alkalmas fegyvertámlán;
b) ügyeleti helyiségen kívüli szolgálati helyen (helyiségben) egyénileg vagy csoportosan
ba) biztonsági zárral ellátott páncél- vagy megfelelő erősségű vaslemez szekrényben,
bb) biztonsági zárral felszerelt, megfelelő erősségű, faszekrényben, vagy
bc) rögzített, biztonságosan zárható vaslemez ládában.
7. Azokban a szolgálati helyiségekben, ahol ügyfelek is megjelenhetnek, a 6 pont b) alpontja szerinti tárolás nem
végezhető.
8. Az egyéni tárolás módjára engedély alapján jogosultak körét az adott NAV szerv vezetője határozza meg.
9. Lövészetek alkalmával a lövészetet elrendelő vezető a jelen utasításban foglaltaknak megfelelő módon, a szolgálati
lőfegyverek, lőszerek tárolására fegyversátrat vagy más, biztonságos tároló helyet köteles kijelölni, továbbá köteles
annak őrzését biztosítani.
10. Jogszabály vagy közjogi szervezetszabályozó eszköz eltérő rendelkezésének hiányában szolgálati lőfegyver, lőszer
még ideiglenesen sem tárolható:
a) szolgálati járműben őrizet nélkül, ide nem értve az őrzött telephelyen álló, lezárt gépjárműbe beépített
lőfegyvereket, továbbá
b) olyan objektumban, ahol a 24 órás, fegyveres élőerős védelem nem biztosított.
11. Jogszabály vagy közjogi szervezetszabályozó eszköz eltérő rendelkezésének hiányában azoknál a szerveknél, ahol a
szolgálati lőfegyverek és lőszerek tárolása az 5. pontban foglaltaknak megfelelően nem lehetséges, az adott NAV szerv
vezetőjének engedélye (a továbbiakban: engedély) alapján szolgálati lőfegyver és lőszer szolgálaton kívül, otthon is
tárolható.
12. Az engedély csak akkor adható ki, ha a szolgálati lőfegyver és lőszer tárolására állandóan lakott lakásban:
a) biztonsági zárral ellátott, megfelelő erősségű szekrényben, vagy
b) falhoz, padlóhoz, szekrényhez rögzített, biztonsági zárral ellátott vaslemez dobozban (fegyverkazetta) kerül
sor úgy, hogy ahhoz illetéktelen személy ne férhessen hozzá.
13. Amennyiben az engedéllyel rendelkező személy (a továbbiakban: engedélyes) előreláthatóan 72 órán túl nem
tartózkodik az engedélyben a szolgálati lőfegyver és lőszer tárolásának helyeként megjelölt helyen, úgy ezen idő alatt
a szolgálati lőfegyvert és lőszert a szolgálati helyén kell tárolnia. Az engedélyes akadályoztatása esetén közvetlen
vezetője intézkedik a szolgálati lőfegyver és lőszer beszállítása iránt.
14. Az otthoni tárolási engedély nem adható ki, illetve a kiadott engedélyt haladéktalanul vissza kell vonni, ha
a) az engedélyessel szemben büntetőeljárás indult;
b) a szolgálati lőfegyvert pszichikai alkalmatlanság miatt az engedélyestől bevonták;
c) az engedélyes illetménynélküli szabadságon van;
d) a 12. pontban meghatározott tárolási feltételek nem biztosítottak, illetve megváltoztak;
e) az engedélyest szolgálati viszonyából felfüggesztették, vagy szolgálati viszonya bármilyen okból szünetel.
15. Az otthon tárolás technikai feltételeit az adott NAV szerv vezetője megbízott pénzügyőr útján évente ellenőrzi.
16. Az 5–14. pontokban meghatározott tároló helyeken a szolgálati lőfegyvert ürített, fesztelenített állapotban, a
lőszerektől fizikailag elkülönítetten kell tárolni.
17. Az otthoni tárolásra vonatkozó engedély alapján az otthon tárolt szolgálati lőfegyvert és lőszert egymástól fizikailag
elkülönítve kell tárolni a 12. pont szerinti tárolóeszközök valamelyikében.
18. Az 5. pont szerinti tároló helyeken – jogszabály vagy közjogi szervezetszabályozó eszköz eltérő rendelkezésének,
illetve a NAV szerv vezetője eltérő intézkedésének hiányában – a szolgálati lőfegyvereken és a hozzájuk tartozó
lőszereken kívül kizárólag
a) a rendszeresítési eljárás keretében próbahasználat alá vont lőfegyverek, tartozékaik és a hozzájuk tartozó
lőszer, valamint
b) átmenetileg az elrendelt lőgyakorlatokhoz beszerzett lőszerek tárolhatóak.
19. A fegyverszoba kialakítása során követelmény, hogy vasrácsot kell felszerelni
a) a földszinten lévő fegyverszoba valamennyi ablakára, továbbá
b) az emeleten lévő fegyverszoba utcára nyíló ablakaira.
20. A fegyverszoba ajtajára biztonsági zárat (lakatot) és az ajtókeretre biztonsági zárral (lakattal) ellátott vasrácsot kell
felszerelni.
21. Biztonsági zárral (lakattal) ellátott vasrácsot kell felszerelni az olyan belső ajtókra is, amelyek a fegyverszobából más
helyiségbe nyílnak, ha az adott helyiségnek a fegyverszobán kívül további helyiségbe nyíló ajtaja van.
22. A fegyverszobát a szolgálati lőfegyver, lőszer tárolásához szükséges fegyvertámlával és tároló szekrénnyel
kell berendezni. Ennek hiányában a szolgálati lőfegyver, lőszer tárolására páncélszekrény, vaslemez szekrény,
vaslemezkazetta, biztonsági zárral (lakattal) ellátott faszekrény, illetve – kizárólag fegyver tárolására – szabvány
fegyvercsomagoló láda is alkalmazható.
23. A fegyverszobában
a) a szolgálati lőfegyverhez járó, kiadott mennyiséget meghaladó mennyiségű lőszer – a 18. pontban
meghatározott lőszerek kivételével – ideiglenes jelleggel sem tárolható;
b) tüzet okozó tevékenységet folytatni tilos.
24. A fegyverszobát
a) minden esetben tisztán, rendezett állapotban kell tartani;
b) az ott folyó tevékenység zavartalan végrehajtását biztosító világítással kell ellátni.
25. A fegyverszobában és az ajtajának közelében (kívül) tűzoltó készüléket kell elhelyezni.
26. A fegyverállványokat, páncélszekrényeket, szekrényeket, ládákat be kell számozni, és berendezési tárgyanként
összesítőt kell készíteni, amely tartalmazza a tárolt fegyverek és lőszerek darabszámát.
27. A szekrényeken szekrényrekeszenként, illetve a ládákon fel kell tüntetni az ott elhelyezett szolgálati lőfegyvert
használó nevét, valamint a fegyver típusát és gyártási számát.
28. A csoportos tároló helyen elhelyezett valamennyi szolgálati lőfegyverről fegyvertípusonként összesítést kell
készíteni, amelynek meg kell egyeznie az ügyeleti szolgálatot (kijelölt kezelőt) terhelő, leltári kimutatásban szereplő
mennyiséggel.
IV. A használatra kiadott szolgálati lőfegyverek, lőszerek kezelése
29. A fegyverszobában és az ügyeleti helyiségben csoportosan elhelyezett szolgálati lőfegyverek, lőszerek kezelését
a) az ügyeleti szolgálat, vagy
b) az erre a feladatra kijelölt pénzügyőr
hajtja végre.
30. A szolgálati lőfegyver, lőszer kezelésére kijelölt pénzügyőr feladatait munkaköri leírásban kell meghatározni.
31. A szolgálati lőfegyver, lőszer kezelésére kijelölt pénzügyőr felelős
a) a szolgálati lőfegyverek, lőszerek jogszerű kiadásáért, illetve visszavételéért;
b) a fegyver, lőszer kiadási- és visszavételi okmány pontos, naprakész, hiteles és rendezett vezetéséért;
c) a tárolás általános rendjéért, valamint
d) a tároló hely kulcsainak előírás szerinti kezeléséért.
32. A szolgálati lőfegyverek, lőszerek csoportos tárolására szolgáló helyiségeket, berendezési tárgyakat – a kiadás, illetve
a visszavétel időtartamának kivételével – állandóan zárva kell tartani.
33. A szolgálati lőfegyver és lőszer kiadását, illetve visszavételét a tároló hely kezelésével megbízott pénzügyőr végzi.
34. A kiadást és a visszavételt minden esetben a fegyver és lőszer kiadási és visszavételi okmány aláírásával, a dátum, az
óra és perc rögzítésével kell dokumentálni.
35. A szolgálati lőfegyvert és lőszert a használó – a 13. pontban meghatározott eset kivételével – kizárólag személyesen
veheti át, illetve adhatja vissza.
36. A tároló helyre kizárólag
a) a szolgálati lőfegyver és lőszer kezelésével megbízott,
b) az ellenőrzésre jogosult,
c) a 6. pont a) alpontjában meghatározott esetben az ügyeleti feladatokat ellátó személyek,
d) a helyiségben elhelyezett szolgálati lőfegyverrel és lőszerrel felszerelt pénzügyőr, valamint
e) – az a)–c) pontban meghatározott személy kíséretében – a munkavégzéssel megbízott személy léphet be.
37. A tároló helyen tárolt szolgálati lőfegyver és lőszer mennyiségéről leltárral kell rendelkezni, amit rögzíteni kell a
fegyver és lőszer kiadási- és visszavételi okmányban.
38. A tároló helyen elhelyezett fegyverzeti anyagokról a kezeléssel megbízott pénzügyőrnek bármikor pontosan el kell
tudni számolnia.
39. A tárolásért, kezelésért való felelősség átadásának és átvételének végrehajtását az adott NAV szerv vezetőjének, vagy
az általa megbízott vezetőnek rendszeresen ellenőriznie kell.
40. A szolgálati lőfegyverek
a) karbantartására külön karbantartó helyiséget, valamint
b) töltésének és ürítésének biztonságos végrehajtására töltő-ürítő helyet kell kialakítani.
41. Amennyiben karbantartó helyiség kialakítása nem lehetséges, a szolgálati lőfegyverek karbantartása az irodai
helyiségekben is végrehajtható.
42. Karbantartás a fegyverszobában, illetve a szolgálati lőfegyverek csoportos tárolására kijelölt helyiségben nem
végezhető.
43. A 41. pont szerinti karbantartás során az irodai helyiségben a karbantartást végzőkön kívül más személy nem
tartózkodhat.
44. A szolgálati lőfegyverek karbantartása kötelező
a) használat után azonnal, de legkésőbb az azt követő 72 órán belül;
b) használaton kívüli szolgálati lőfegyverek karbantartása havonta, vagy – a gyártói előírások szerinti időközök
figyelembevételével – az adott NAV szerv vezetője által meghatározott időintervallumban.
45. A lövészetek alkalmával a lőtéren biztosítani kell a lövészet utáni karbantartás végrehajtásának feltételeit.
46. Karbantartás során a szolgálati lőfegyvert csak a kezelési leírásban a használó részére engedélyezett, részleges
szétszerelés mértékéig szabad szétszedni.
V. Vegyes rendelkezések 47. Az adott NAV szerv vezetője, vagy az általa megbízott vezető évente legalább két alkalommal köteles dokumentáltan
ellenőrizni a személyi állomány részére kiadott szolgálati lőfegyverek, lőszerek meglétét.
48. A NAV érintett szerveinek szolgálati lőfegyverek és lőszerek biztonságos tárolásával, őrzésével, kezelésével és
nyilvántartásával kapcsolatos feladatainak végrehajtását országosan a NAV Központi Hivatalának ügyrendje szerint
illetékes szervezeti egysége felügyeli.
VI. Záró rendelkezések 49. Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
50. Hatályát veszti a Vám- és Pénzügyőrség fegyverzeti szabályzatáról szóló 1/1993. (PK. 8.) PM utasítás.
51. A használatra kiadott szolgálati lőfegyverek és lőszerek NAV szerveknél történő biztonságos tárolásával és kiadásával
kapcsolatos részletszabályokat a NAV elnöke jelen utasítás hatálybalépését követő 60 napon belül határozza meg.
Varga Mihály s. k.,
 nemzetgazdasági miniszter


text:
1633/2014. (XI. 7.) Korm. határozata a KEOP-3.1.2/2F/09-11-2012-0001 azonosító számú („Az egykori bombázó lőtér tájrehabilitációja a Hortobágyi Nemzeti Parkban I. ütem” című) és a KEOP-3.1.2/2F/09-11-2012-0002 azonosító számú („Az egykori bombázó lőtér tájrehabilitációja a Hortobágyi Nemzeti Parkban II. ütem” című) projektek összköltségének növeléséről, szakaszolásáról, valamint a projektek második szakaszában felmerülő költségek fedezetének biztosításáról.
A Kormány
 1. jóváhagyja az 1. melléklet szerint
a) a KEOP-3.1.2/2F/09-11-2012-0001 azonosító számú, „Az egykori bombázó lőtér tájrehabilitációja a Hortobágyi
Nemzeti Parkban I. ütem” című projekt összköltségének 1 696 820 326 forintra, és
b) a KEOP-3.1.2/2F/09-11-2012-0002 azonosító számú, „Az egykori bombázó lőtér tájrehabilitációja a Hortobágyi
Nemzeti Parkban II. ütem” című projekt összköltségének 1 748 151 679 forintra
történő növelését,
 2. egyetért az 1. pont szerinti projekteknek (a továbbiakban együtt: projektek) a 2007–2013 programozási időszakban
az Európai Regionális Fejlesztési Alapból, az Európai Szociális Alapból és a Kohéziós Alapból származó támogatások
felhasználásának rendjéről szóló 4/2011. (I. 28.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdés 25b. pontja szerinti szakaszolásával,
3. egyetért a projektek forrásszerkezetének az 1. melléklet szerinti módosításával,
 4. hozzájárul a  projektek támogatási szerződéseinek – a  projektek 1.  melléklet szerinti első szakaszára vonatkozó
tartalmú – módosításához,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal
5. hozzájárul a  projektek 1.  melléklet szerinti első szakaszának megvalósításához szükséges vállalkozási szerződések
1. mellékletben meghatározott kedvezményezett általi megkötéséhez, illetve – szükség esetén – a már megkötött
szerződések módosításához,
6. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert és a  földművelésügyi minisztert, hogy a  2014–2020 programozási időszak
azonos célt szolgáló operatív programjának tervezése során vegyék figyelembe a projektek 1. mellékletben vállalt
költségeit,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 földművelésügyi miniszter
Határidő: folyamatos
7. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy gondoskodjon a 2014–2020 programozási időszak azonos célt szolgáló
operatív programjának Európai Bizottság által történő elfogadása esetén a projektek második szakaszára vonatkozó
támogatási szerződések megkötéséről.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: folyamatos Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
34/2015. (XII. 9.) AB határozata a bányászatról szóló 1993. XLVIII. törvény 50/D. § (3) bekezdése szövegrészének alaptörvény-ellenessége megállapításáról és megsemmisítéséről, valamint folyamatban lévő ügyben történő alkalmazhatóságának kizárásáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Czine Ágnes és dr. Stumpf István
alkotmánybírók párhuzamos indokolásával – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény 50/D.  §
(3)  bekezdésének „illetve a  (2)  bekezdés szerinti megállapítása” szövegrésze alaptörvény-ellenes, ezért azt
megsemmisíti.
A bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény 50/D. § (3) bekezdése a következő szöveggel marad hatályban:
 „A szolgalmi jog (1)  bekezdés szerinti utólagos bejegyzése az  ingatlannal kapcsolatban többlet jogokat és
kötelezettségeket nem keletkeztethet, így nem teremt jogalapot kártalanítási igény érvényesítésére sem.”
2. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény 50/D.  §
(3)  bekezdésének „illetve a  (2)  bekezdés szerinti megállapítása” szövegrésze a  Szegedi Közigazgatási
és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.084/2014/13. számú, valamint a  Kúria mint felülvizsgálati bíróság
Kfv.III.37.830/2014/8. számú ügyében és a folyamatban lévő más ügyekben nem alkalmazható.
3. Az Alkotmánybíróság a bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény 50/D. § (3) bekezdése „[A] szolgalmi jog
(1)  bekezdés szerinti utólagos bejegyzése” szövegrészének alaptörvény-ellenessége megállapítására és
megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt elutasítja.
4. Az  Alkotmánybíróság a  bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény 50/D.  § (2)  bekezdése 2013. december
3. napján hatályban volt rendelkezése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére
irányuló alkotmányjogi panaszt elutasítja.
5. Az  Alkotmánybíróság a  Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.084/2014/13. számú ítélete,
valamint a Kúria mint felülvizsgálati bíróság Kfv.III.37.830/2014/8. számú ítélete alaptörvény-ellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt elutasítja.
6. Az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésével összefüggésben előterjesztett alkotmányjogi
panaszt visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság e határozatát a Magyar Közlönyben közzé kell tenni.
I. [1] 1. Az indítványozó az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 26. § (1) bekezdése és
– tartalmilag – a 27. §-a alapján alkotmányjogi panaszt terjesztett elő. Ebben egyrészt az Abtv. 26. § (1) bekezdésére
alapítottan a  bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény (a  továbbiakban: Bnytv.) átmeneti rendelkezései között
szereplő, az  energetikai tárgyú törvények módosításáról szóló 2011. évi XXIX. törvény (a  továbbiakban: Módtv.)
19. § (2) bekezdésével, valamint a 26. és 36. §-aival a Bnytv.-be beiktatott, 50/D. § (2) és (3) bekezdéseiben foglalt
rendelkezéseknek az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésébe, továbbá a XIII. cikkébe ütközése folytán azok alaptörvényellenességének megállapítását és megsemmisítését, továbbá az  indítványozó ügyében az  alkalmazhatósága
kizárását, illetve tartalmilag az  Abtv. 27.  §-ára alapítottan a  Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
1.K.27.084/2014/13. számú ítéletének alaptörvény-ellenességét ugyanazon alaptörvényi rendelkezések
sérelmére hivatkozással állítva, annak megsemmisítését kérte. Az  indítványozó – bár panaszában felhívja a B) cikk
(1) bekezdését is – érdemben az Alaptörvény tulajdonjogot garantáló, valamint a kisajátítás feltételeit meghatározó
XIII. cikkének sérelmét állítja. Ez utóbbi körben amellett érvel, hogy a strasbourgi bírósági és – ezzel megegyezően –
az  Alkotmánybíróság esetjoga alapján (számos példát megemlítve) az  ügyben tartalmilag ellentételezés nélküli
kisajátítás történt, és a  jogalkotó nem volt figyelemmel az  értékgarancia biztosítására. Az  indítványozó nézete
szerint a  jogalkotó, illetve az  ügyben eljáró bíróság nem tett eleget (1) a  közérdek megfogalmazására, megléte
ellenőrzésére irányadó alkotmányossági követelményeknek és (2) sérült az  alapjog-korlátozáskor irányadó
arányosság – Alaptörvény I. cikk (3) bekezdésében megfogalmazott – követelménye is.
[2] 2. Az  ügy alapjául szolgáló bírósági ügy tényállása szerint az  indítványozó 1993-ban szerezte meg a  szatymazi
061/4. helyrajzi számú ingatlant teher- és korlátozásmentesen, majd 1994-től kezdve beruházásokat hajtott végre
az ingatlanon. Erdőt telepített, továbbá harminc férőhelyes lótenyésztő gazdaság számára építtetett infrastruktúrát,
oktatási és turisztikai központot hozott létre. Az  infrastrukturális beruházás keretében megvalósított istállóépítés
a  Szeged Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatala által kiadott jogerős építési engedély birtokában történt,
az erdőtelepítés az Állami Erdészeti Szolgálattal kötött támogatási szerződés alapján zajlott.
[3] Az ingatlan-nyilvántartás adataival ellenkezően az  ingatlanon 1983-ban földgáz szállítóvezetéket helyeztek el
a  föld alatt, amelyre vonatkozóan szolgalmi jog nem keletkezett. A  valós helyzetről a  jóhiszemű vevő később
szerzett tudomást. 2003-ban és 2007-ben az  FGSZ Földgázszállító Zrt., a  vezeték engedélyese (a  továbbiakban:
engedélyes) kérte az  illetékes földhivataltól a  bányaszolgalmi jog bejegyzését, azonban erre – a  tulajdonosindítványozó hozzájárulásának hiányában – nem került sor. Az indítványozó hivatkozása szerint a Legfelsőbb Bíróság
Pfv.I.21.273/2008/14. számú ítéletével kimondta, hogy tulajdonosi hozzájárulás hiányában visszajegyzésre nem
kerülhet sor.
[4] Az indítványozó több alkalommal, írásban kérte az engedélyestől és az illetékes közigazgatási hatóságtól a helyzet
rendezését. Mivel megállapodás nem jött létre a felek között, ezért többször sürgette az üzemeltetési szolgalmi jog
alapítását célzó hatósági eljárás megindítását, sikertelenül.
[5] Ezt követően, 2008-ban a  Szolnoki Bányakapitányság szabálysértési bírságot szabott ki a  gázvezeték biztonsági
övezetében elhelyezett építményekre és erdőre tekintettel, továbbá kötelezte ezek eltávolítására az  indítványozót.
A  szabálysértési szankció elleni kifogás tárgyában a  Szegedi Városi Bíróság döntött. A  bíróság úgy ítélte meg,
hogy a  beruházásokat az  indítványozó jóhiszeműen és jogszerűen hajtotta végre, ezek szabályszerűen történtek,
és a  tőle elvárható gondossággal járt el. Az  ítélet arra is kitért indoklásában, hogy az  erdő eltávolítása már csak
az  1999  (a  telepítés időpontja) óta eltelt időre tekintettel sem írható elő, mert a  szabálysértési felelősségre
vonásnak két év elteltével nincs helye elévülés miatt. Az  indítványozóra kiszabott bírságot mellőzték, az  eljárást
megszüntették.
[6] A Bnytv. átmeneti rendelkezései között szereplő 50/D.  § (2) és (3)  bekezdéseire hivatkozva a  Bács-Kiskun Megyei
Kormányhivatal kártalanítás nélkül rendelte el az  indítványozó ingatlanán a  bányaszolgalom megalapítását,
2013. december 3-i határozatában „üzemeltetési szolgalmi jogot” állapítva meg az  FGSZ Földgázszállító Zrt. mint
engedélyes javára, amely érintette az  indítványozó ingatlanát. A  hatósági határozat rögzíti, hogy az  ingatlan 1 ha
1761 m2 területét érinti a  szolgalom. A  határozat – a  Bnytv. rendelkezésének megfelelően – kimondja továbbá,
hogy a  tulajdonost a  szolgalmi jog megállapításáért kártalanítás nem illeti meg. A  határozat indokolása szerint
a  földgázszállító vezeték még 1983-ban került megépítésre és üzembe helyezésre, azonban annak kapcsán
bányaszolgalmi jog nem lett megállapítva és az  az ingatlan-nyilvántartásba sincs bejegyezve. A  határozat
2013.  december 20. napján történt közlésével jogerőre emelkedett, és (esetleges bírósági felülvizsgálatának
kérésétől függetlenül) végrehajthatóvá vált. A  bányaszolgalmi jog birtokában és a  bányászatról szóló 1993. évi
XLVIII. törvény végrehajtásáról szóló 203/1998. (XII. 19.) Korm. rendelet 19/A. §-ának megfelelően – a hatáskörrel és
illetékességgel rendelkező Bányakapitányság felszólítására – az engedélyes 2014. január 14-én kitűzte a szolgalmi
terület határait, amely az  indítványozó számára – egyebek mellett – ingatlanja elbontását, erdeje kivágását
jelentette kilencven napos határidővel.
[7] A Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság az  indítvány alapjául szolgáló bányaszolgalmi joggal összefüggő
közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata tárgyában hozott 1.K.27.084/2014/13. számú ítélete az indítványozó
mint felperes keresetét (a Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal mint I. rendű alperes határozatának jogszabálysértés
miatti felülvizsgálatára és akkénti megváltoztatása iránt, hogy a  II. rendű alperes által előterjesztett kérelemnek
azonnali, feltétlen és teljes kártalanítás mellett adjon helyt, illetve másodlagosan a  határozat hatályon kívül
helyezésére és új határozat hozatalára) elutasította. A  jogerős ítélet indokolásában leszögezte, hogy a Bács-Kiskun
Megyei Kormányhivatal mulasztása (nevezetesen: a hatósági eljárásról történő értesítés hiánya) nem eredményezi
a  támadott határozat hatályon kívül helyezését. Hangsúlyozta, hogy a  bányaszolgalmi jog alapítása iránti
eljárás nem azonos a  bányaszolgalmi jog megállapítása iránti, az  előbbihez képest speciális eljárással. Utóbbi
során történhet meg azon bányaszolgalmi jog ingatlan-nyilvántartási bejegyzése, melynek alapítása (és ennek
következtében ingatlan-nyilvántartási bejegyzése) korábban elmaradt – a nem vitásan – 1983 óta létező gázszállító
vezeték kapcsán. A  bíróság álláspontja szerint a  támadott határozatban felsorolt korlátozások a  jövőre nézve
tartalmaznak kötelezéseket, a  múltra nézve nem, így a  korábban telepített növényzet, épületek megszüntetésére
törvényi lehetőség nincs.
[8] A bírósági eljárás ideje alatt – „2014. májusi” keltezéssel – a Szolnoki Bányakapitányság határozatot hozott, amelyben
a kijelölt szolgalmi területre vonatkozó előírásokra figyelemmel kötelezte az indítványozót, hogy az ingatlan érintett
részén álló fákra vonatkozó kivágási engedélyt nyújtsa be, a kérelem érkeztetett példányát a Bányakapitánysághoz
nyújtsa be, majd vágja ki a fákat. Hasonló eljárást írtak elő számára istállója tekintetében. Az indítványozó erdejének
kivágása, illetve istállójának elbontására saját költségén, a  jelenlegi állapot – Bnytv.-beli rendelkezések – szerint
kártalanítás nélkül kerül sor.
[9] Az indítványozó jogi képviselője – az  alkotmánybírósági eljárás ideje alatt, 2015. február 18-án érkezett
tájékoztatásban – arról értesítette az  Alkotmánybíróságot, hogy a  Kúria mint felülvizsgálati bíróság
Kfv.III.37.830/2014/8. számú ítéletével hatályában fenntartotta a  Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
ítéletét. A  kúriai ítélet indokolásában kitért az  Alkotmánybíróság 161/B/2006. AB határozatában foglaltakra,
melyre nézve megállapította, hogy az  a  villamos energiáról szóló 2007. évi LXXXVI. törvényre (a  továbbiakban:
Vet.) vonatkozóan, de az  adott ügyben felmerülő jogkérdésben foglalt állást. Eszerint pedig a  Vet. 172.  §
(3)  bekezdésének rendelkezése nem sértette a  korábbi Alkotmány 13.  § (1)  bekezdését, azzal, hogy már fennálló
vezetékjog megállapítása, illetve annak utólagos bejegyzése nem keletkeztetett kártalanítási igényt.
[10] Az indítványozó – a  közigazgatási és munkaügyi bíróság jogerős ítéletével szemben előterjesztett, a  fentiekben
ismertetett érvek alapján – a kúriai ítélet alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését is kérte.
II. [11] 1. Az Alaptörvény indítvánnyal érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„I.  cikk (3) Az  alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog
más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges
mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan, az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával
korlátozható.”
„XIII. cikk (1) Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.
(2) Tulajdont kisajátítani csak kivételesen és közérdekből, törvényben meghatározott esetekben és módon, teljes,
feltétlen és azonnali kártalanítás mellett lehet.”
[12] 2. A Bnytv. indítvánnyal támadott, az ügy elbírálásakor hatályban volt rendelkezései:
„50/D. § (2) 2004. január 1-je előtt idegen ingatlanon megépült és üzembe helyezett, az 50/C. § szabályozási körén
kívüli, a  törvény hatálya alá tartozó létesítmények tekintetében, amennyiben azok üzemeltetésére a szolgalmi jog
alapítása nem történt meg, vagy az  (1)  bekezdésben meghatározott használatbavételi engedély nem lelhető fel,
a  fővárosi és megyei kormányhivatal az  érintett létesítmények tekintetében a  bányavállalkozó 2014. december
31. napjáig benyújtott kérelmére szolgalmi jogot állapít meg. A  jogerős és végrehajtható határozattal a  fővárosi
és megyei kormányhivatal megkeresi az  ingatlanügyi hatóságot a  szolgalmi jog ingatlan-nyilvántartásba történő
bejegyzése iránt.
(3) A  szolgalmi jog (1)  bekezdés szerinti utólagos bejegyzése, illetve a  (2)  bekezdés szerinti megállapítása
az  ingatlannal kapcsolatban többlet jogokat és kötelezettségeket nem keletkeztethet, így nem teremt jogalapot
kártalanítási igény érvényesítésére sem.”
[13] 3. A Bnytv. jelenleg hatályos rendelkezései szerint:
„50/D. § (2) 2004. január 1-je előtt idegen ingatlanon megépült és üzembe helyezett, az 50/C. § szabályozási körén
kívüli, a  törvény hatálya alá tartozó létesítmények tekintetében, amennyiben azok üzemeltetésére a szolgalmi jog
alapítása nem történt meg, vagy az  (1)  bekezdésben meghatározott használatbavételi engedély nem lelhető fel,
a  fővárosi és megyei kormányhivatal az  érintett létesítmények tekintetében a  bányavállalkozó 2016. december
31. napjáig benyújtott kérelmére szolgalmi jogot állapít meg. A  jogerős és végrehajtható határozattal a  fővárosi
és megyei kormányhivatal megkeresi az  ingatlanügyi hatóságot a  szolgalmi jog ingatlan-nyilvántartásba történő
bejegyzése iránt.
(3) A  szolgalmi jog (1)  bekezdés szerinti utólagos bejegyzése, illetve a  (2)  bekezdés szerinti megállapítása
az  ingatlannal kapcsolatban többlet jogokat és kötelezettségeket nem keletkeztethet, így nem teremt jogalapot
kártalanítási igény érvényesítésére sem.
(4) A (2) bekezdés szerinti eljárásban a kisajátításról szóló törvény eljárási szabályait kell alkalmazni.
(5) A  Módtv2.-vel megállapított (4)  bekezdést a  Módtv2. hatálybalépésekor folyamatban lévő ügyekben is
alkalmazni kell.”
III. [14] Az Alkotmánybíróság teljes ülése az  Abtv.-ben és az  Ügyrendjében foglaltak alapján az  alkotmányjogi panasz
befogadásáról – a befogadhatóság előzetes vizsgálata során – már döntött. Az Alkotmánybíróság a befogadásáról
szóló döntését az alábbiakra alapozta.
[15] 1. Az  indítványozó a  Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.084/2014/13. számú ítéletét 2014. május
14-én vette át, míg alkotmányjogi panaszát 2014. július 11-én – az Abtv. 30. § (1) bekezdésében és az Abtv. 26. §
(1) bekezdése b) pontjában foglaltak szerint, a rendelkezésére álló hatvan napos határidőn belül – terjesztette elő.
[16] Az alkotmányjogi panasz megfelel az  Abtv. 52.  § (1)  bekezdésében támasztott, határozott kérelemre vonatkozó
feltételeknek, mivel tartalmazza az  Alkotmánybíróság Abtv. 26.  § (1)  bekezdésében, valamint az  Abtv. 27.  §-ában
foglalt hatásköreire való hivatkozást, megjelöli a  Bnytv. kifogásolt rendelkezéseit, továbbá az  ügyében hozott
bírósági ítéleteket, és az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésén túl – megjelöli az  Alaptörvény XIII.  cikkébe foglalt
tulajdonhoz való jogának sérelmét, részletesen indokolva, hogy a támadott jogszabályi rendelkezések és a bírósági
ítéletek miért ellentétesek az Alaptörvény sérülni vélt rendelkezésével.
[17] Az Abtv. 56.  § (2)  bekezdése alapján az  Alkotmánybíróság mérlegelési jogkörében vizsgálta továbbá
az  alkotmányjogi panasz befogadhatóságának törvényben előírt tartalmi feltételeit, különösen az  Abtv. 26–27.  §
szerinti érintettséget, a jogorvoslat kimerítését, valamint az Abtv. 29–31. § szerinti feltételeket.
[18] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  indítványozó az  Abtv. 51.  § (1)  bekezdése szerinti jogosultnak
tekintendő, mivel a  bírósági eljárásban az  indítványozó által alaptörvény-ellenesnek állított (és a  konkrét ügyben
alkalmazott) jogszabályokra alapítva az eljáró bíróság az indítványozót ítéletében szankcionálta (illetve fenntartotta
a  kifogásolt állapotot), így az  érintettség kétséget kizáróan fennáll mind az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdése, mind
(az érintettség kérdését vizsgálva) a 27. §-a szerinti kérelem esetén.
[19] Az indítványozó az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdés b)  pontjában és a  27.  §-ában foglaltak szerinti rendes jogorvoslati
lehetőségeit kimerítette, mivel az  alkotmányjogi panaszt az  ügy érdemében hozott jogerős döntéssel szemben
terjesztette elő.
[20] Az Abtv. 29.  §-a alapján az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panaszt a  bírói döntést érdemben befolyásoló
alaptörvény-ellenesség vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be. A  befogadhatóság
e  két követelménye vagylagos jellegű, így az  Alkotmánybíróság külön-külön vizsgálta e  feltételek teljesülését.
Az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint alapvető alkotmányjogi jelentőséggel bír, hogy sérült-e az  Alaptörvény
XIII. cikkébe foglalt tulajdonhoz való jog a Bnytv. kifogásolt rendelkezései folytán azzal, hogy az állam a tulajdonjog
gyakorlásának teljességét egy magánfél javára kártalanítás nélkül akként korlátozta, hogy a  Bnytv. csak absztrakt
módon hivatkozik a  tulajdonkorlátozás alapjaként a közérdek fennálltára. Ugyanakkor az  indítványozó a közérdek
fennálltát nem, csak a tulajdonkorlátozás arányosságát vitatja.
[21] 2. Az  alkotmányjogi panasz az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésének sérelmét is állította, erre vonatkozó
alkotmányjogi érvelést azonban egyáltalán nem terjesztett elő, sőt az  indítvány azt sem jelölte meg, hogy annak
vizsgálatát mely alkotmányjogi panasz hatásköreként kéri lefolytatni.
[22] Ezért az  Alkotmánybíróság az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésének sérelmét állító indítványi elemet – annak
hiányos voltára tekintettel – az Abtv. 64. § d) pontja alapján, érdemi vizsgálat nélkül visszautasította.
IV. [23] Az alkotmányjogi panasz részben megalapozott. [24] 1. Az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdése szerinti, jogszabály alaptörvény-ellenessége megállapítására
irányuló eljárásában először áttekintette a  Bnytv. indítvánnyal érintett, szolgalmi jog utólagos bejegyzésére és
megállapítására vonatkozó szabályait.
[25] A Módtv. 19.  § (2)  bekezdésével beiktatott, Bnytv. 50/D.  §-a 2011. március 30-ától lehetőséget biztosít
a  szállítóvezetékkel, létesítményekkel kapcsolatos szolgalmak ingatlan-nyilvántartásba történő utólagos
bejegyzésére.
[26] A Bnytv. 50/D.  § (1)  bekezdése azon szolgalmi jog ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzését teszi lehetővé,
amely idegen ingatlanon 2004. január 1-je előtt megépült és üzembe helyezett, az  50/C.  § szabályozási körén
kívüli, a törvény hatálya alá tartozó létesítmények (a továbbiakban: létesítmények) üzemeltetését megelőzően már
létrejött a  szolgalmi jog alapítása, azonban az  ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzésük ennek ellenére nem
történt meg.
[27] Míg az indítványozó által kifogásolt 50/D. § (2) bekezdése az ugyanezen időpont előtt idegen ingatlanon megépült
azon létesítmények szolgalmi jogának ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzését teszi lehetővé, amelyek
üzemeltetésére vonatkozóan egyáltalán nem történt meg a  szolgalmi jog alapítása, avagy azokra nézve ugyan
a  szolgalmi jog megalapítása megtörtént, azonban a  bejegyzésre vonatkozó, a  bányafelügyelet által kiadott
jogerős és végrehajtható használatbavételi engedély nem lelhető fel (amely alapján az  ingatlan-nyilvántartásba
való bejegyzés megtörténhetne). A szabályozás alapján a bányavállalkozó 2014. december 31. napjáig ilyen irányú
kérelmére a fővárosi és megyei kormányhivatal megállapítja az érintett létesítmény tekintetében a szolgalmi jogot,
ezt követően pedig az ingatlanügyi hatóság az erről szóló jogerős és végrehajtható határozat alapján a fővárosi vagy
a megyei kormányhivatal megkeresésére bejegyez az ingatlan-nyilvántartásba.
[28] A Bnytv. 50/D. § (3) bekezdése értelmében sem az 50/D. § (1) bekezdésében szabályozott létesítmények szolgalmi
jogának utólagos bejegyzése, sem az  50/D.  § (2)  bekezdésében szabályozott szolgalmi jog megállapítása nem
keletkeztethet az  ingatlannal kapcsolatban többlet jogokat és kötelezettségeket, továbbá kártalanítási igény
érvényesítésére sem teremt jogalapot.
[29] 2. Az Alkotmánybíróság észlelte, hogy a Bnytv. 50/D. § (2) bekezdését a bányászatról szóló 1993. évi XLVIII. törvény
és a  termőföld védelméről szóló 2007. évi CXXIX. törvény módosításáról szóló 2014. évi LXXXVI. törvény
(a  továbbiakban: Módtv2.) 38.  § 25.  pontja 2015. január 11-től – visszaható hatállyal – úgy módosította, hogy
a  bányavállalkozó szolgalmi jog megállapítására vonatkozó kérelmét – 2014. december 31-e helyett – legfeljebb
2016. december 31-ig nyújthatja be az  illetékes kormányhivatalhoz. Míg a  Módtv2. 26.  §-a a  Bnytv. 50/D.  §-át
(4)  bekezdéssel egészítette ki, amely értelmében a  második fordulat szerinti eljárásban (szolgalmi jog nem került
megalapításra, vagy megalapításra került ugyan, de nem lelhető fel róla a használatbavételi engedély) a kisajátítási
törvény eljárási szabályait kell alkalmazni, mégpedig – az  ugyanezen időpontban beiktatott (5)  bekezdés
értelmében – a folyamatban lévő ügyekben is.
[30] Az Alkotmánybíróság jelen ügyben egyedi, konkrét normakontroll indítvány (vagyis a  bírói ítéletben alkalmazott
norma elleni panasz) alapján jár el, ezért az  alkotmányjogi panasszal kifogásolt rendelkezéseknek nem a  jelenleg
hatályos, hanem a  Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal bányaszolgalom alapítására vonatkozó határozata
meghozatala napján (2013. december 3.) hatályban volt rendelkezéseit kell elbírálnia. A támadott ítéletek alapjául
szolgáló ügy tárgya egy közigazgatási határozat, amelynek bírósági felülvizsgálatára a  polgári perrendtartásról
szóló 1952. évi III. törvény (a  továbbiakban: Pp.) XX. fejezete az  irányadó. A  Pp. 339/A.  §-a értelmében a  bíróság
a  közigazgatási határozatot a  meghozatalakor alkalmazandó jogszabályok és fennálló tények alapján vizsgálja
felül. Mivel a  Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal 2013. december 3-án meghozott határozatában „állapított
meg” kártalanítás nélkül „üzemeltetési szolgalmi jogot”, így az  ekkor hatályos jogszabályt kellett a  bíróságnak
alkalmaznia; mely egyúttal meghatározza a  jelen ügyben az  alkotmányjogi panasz tárgyát, a  vizsgált norma
időállapotát is. Tekintettel arra, hogy a  jogszabályváltozás csak a  Bnytv. 50/D.  § (2)  bekezdését érinti (az is csak
a  szolgalmi jog bányavállalkozó általi benyújtási határidejére vonatkozik), ezért az  Alkotmánybíróság a  Bnytv.
50/D. § (2) bekezdésének a 2012. május 30. és 2014. január 11. között hatályban volt szövegét vizsgálta, ugyanakkor
a jogszabályváltozás a Bnytv. 50/D. § (3) bekezdését nem érintette, ezért az Alkotmánybíróság a vizsgálatát a Bnytv.
50/D. § (3) bekezdése jelenleg hatályos rendelkezéseire nézve végezte el.
V. [31] Az Alkotmánybíróság vizsgálatához röviden áttekintette az alkotmányi tulajdonvédelemre vonatkozó gyakorlatát.
 [32] Az Alkotmánybíróság erre vonatkozóan a  20/2014. (VII. 3.) AB határozatában megerősítette az  Alkotmánybíróság
több mint két évtizedes egyöntetű gyakorlatát, mely szerint „»[a]z alkotmányi tulajdonvédelem köre és módja
nem szükségképpen követi a  polgári jogi fogalmakat. A  szükséges és arányos korlátozásnak, illetve a  tulajdonjog
lényeges tartalmának ugyanis nincs polgári jogi megfelelője. A  tulajdonjog részjogosítványai […] nem
azonosíthatók a tulajdonhoz való jog alkotmányi védelmet élvező lényeges tartalmával. […] Az alapjogként védett
tulajdon tartalmát a mindenkori (alkotmányos) közjogi és magánjogi korlátokkal együtt kell érteni. Az alkotmányos
tulajdonvédelem terjedelme mindig konkrét; függ a tulajdon alanyától, tárgyától és funkciójától, illetve a korlátozás
módjától is. A  másik oldalról nézve: ugyanezen szempontoktól függően az  adott fajta közhatalmi beavatkozás
alkotmányos lehetősége a tulajdonjogba más és más.« [64/1993. (XII. 22.) AB határozat, ABH 1993, 373, 379–380.].”
{20/2014. (VII. 3.) AB határozat, Indokolás [154]}
[33] Az Alkotmánybíróság a  3125/2015. (VII. 9.) AB határozatában (Indokolás [29]) – idézve a  64/1993. (XII. 22.)
AB  határozatának alábbi megállapításait – megerősítette arra vonatkozó korábbi következetes gyakorlatát is,
hogy „a kisajátítás a  tulajdon közjogi megterhelésének az  a  szélső esete, amikor a  teherviselés alkotmányossága
elismerésre kerül, és emellett legfeljebb az állaggarancia értékgaranciával való helyettesítésére kerül sor, valamint
hogy az állagelvonás ellen az Alkotmány nem ad feltétlen védelmet. A tulajdonhoz való alkotmányos jog védelme
kapcsán ezért az a kérdés, milyen esetekben kell a tulajdonosnak a közhatalmi korlátozást minden ellenszolgáltatás
nélkül eltűrnie, illetve mikor tarthat igényt kártalanításra tulajdonosi jogai korlátozásáért. Az  Alkotmánybíróság
emellett megállapította azt is, hogy bizonyos esetekben a  tulajdon súlyos megterhelése is megkövetelheti
a kisajátításhoz hasonló védelmet. (ABH 1993, 369, 379–381.)”.
[34] Az Alkotmánybíróság a  20/2014. (VII. 3.) AB határozatában (Indokolás [154]) ismételten hangsúlyozta – először
a  64/1993. (XII. 22.) AB határozatában (ABH 1993, 373, 381–382.) kifejtett – azon következetes álláspontját,
hogy „[A]z alapjogi tulajdonvédelem sajátosságai miatt az  állami beavatkozás alkotmányossága megítélésének
súlypontja, az alkotmánybírósági értékelés voltaképpeni tere a cél és az eszköz, a közérdek és a tulajdonkorlátozás
arányosságának megítélése lett. Az  alapjog-korlátozás szükségessége, illetve elkerülhetetlensége vizsgálatánál itt
eleve figyelembe kell venni, hogy az  Alkotmány 13.  § (2)  bekezdése a  kisajátításhoz csupán a  közérdeket kívánja
meg, azaz, ha az értékgarancia érvényesül, ennél szigorúbb szükségesség nem alkotmányos követelmény.”
[35] A 20/2014. (VII. 3.) AB határozat (Indokolás [154]) megerősítette azt is, hogy „»[A] törvénnyel érvényesített közérdek
alkotmánybírósági vizsgálata ezért nem a törvényhozó választásának feltétlen szükségességére irányul, hanem – még
ha formálisan nem is a közérdek fennállására irányul, hanem a szükségesség-arányosság ismérveit alkalmazza – arra
kell szorítkoznia, indokolt-e a  közérdekre hivatkozás, illetve, hogy a  közérdekű megoldás nem sért-e önmagában
is valamely más alkotmányos jogot […]. A  közérdek és a  tulajdonkorlátozás arányossága vizsgálatánál viszont
az Alkotmánybíróság általában is meghatározhatja azokat az ismérveket, amelyek a beavatkozás alkotmányosságát
eldöntik. Ezzel ellensúlyozhatja azt a  kényszerű veszteséget, amelyet a  jogbiztonság közérdek szükségességének
korlátozott felülvizsgálata miatt szenved. Aránytalannak tekinti például az Alkotmánybíróság a tulajdonkorlátozást,
ha annak időtartama nem kiszámítható. […] Más esetekben a  tulajdonkorlátozás arányosságához szükséges lehet
a kártalanítás.« (ABH 1993, 373, 381–382.)”.
[36] Az Alkotmánybíróság a  20/2014. (VII. 3.) AB határozatában azt is megállapította, hogy „közérdekből
–  az  értékgarancia érvényesítése mellett – akár a  tulajdon teljes elvonása is alkotmányos lehet, ehhez képest
a  szövetkezeti hitelintézetek integrálása, tevékenységük összehangolása az  önállóságukat kisebb mértékben
érintő intézkedés”. Utalt továbbá a  64/1993. (XII. 22.) AB határozatában foglaltakra, mely szerint „[a] jogszabályi
korlátozások sokasodására adott válaszként kitágul a  »klasszikus kisajátítás« fogalma, amelyet az  állam akkor
alkalmazott a  (rendszerint ingatlan-) tulajdon valamely közcélhoz elengedhetetlen megszerzésére, ha azt polgári
jogi ügylettel nem tudta megszerezni. De ahogy egyre több tulajdonkorlátozásért jár a  kisajátításhoz hasonló
védelem, egyre több korlátozást kell minden ellentételezés nélkül elviselni” (ABH 1993, 373, 381.). Kifejtette továbbá,
hogy „[e]z az  alkotmányjogi érvelés felerősödött egyrészt az  Alaptörvény XIII.  cikk (1)  bekezdésének második
mondata (»A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.«) által, másrészt a  gazdasági-pénzügyi válság által fenyegetett
szektorokban szükségessé vált gazdaságpolitikai intézkedéseknek köszönhetően” (Indokolás [174]).
[37] Az Alkotmánybíróság jelenlegi gyakorlata a  tulajdonjog állam általi korlátozásának három csoportját különíti el:
a legsúlyosabb állami beavatkozásként tekinti a tulajdon elvételét (államosítás, kisajátítás), mely a tulajdon minden
részjogosítványát teljes egészében megszünteti. A második csoporthoz tartoznak a tulajdon használatát szabályozó
rendelkezések (tipikusan pl. építési előírások), illetve a  tulajdont terhelő közterhek (pl. adók) fizetésére vonatkozó
szabályok. E  két klasszikus csoport mellett a  harmadik csoportot azok az  állami beavatkozások alkotják, amelyek
nem sorolhatók az  előző két csoportba, és jellemzőjük, hogy a  tulajdonos dologhoz fűződő jogosítványait nem
szüntetik meg teljes egészében, de mégis lényeges – akár a  kisajátításhoz mérhető – módon érintik a  tulajdon
tárgyát, korlátozzák a tulajdonos jogait {lásd: 20/2014. (VII. 3.) AB határozat, Indokolás [157]}.
VI. [38] Az Alkotmánybíróság – a fent ismertetett gyakorlatával összhangban – azt vizsgálta, hogy a Bnytv. indítványozó által
kifogásolt 50/D. § (2) és (3) bekezdései sértik-e az Alaptörvény XIII. cikkébe foglalt tulajdonhoz való jogot azzal, hogy
a  létesítményekre vonatkozó szolgalmi jog ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzésénél az  ingatlan magánfél
tulajdonosának tulajdonjoga korlátozását úgy írják elő, hogy nem teszik lehetővé (kifejezetten megtiltják) arra
vonatkozóan a kártalanítási igény érvényesítését.
[39] 1. Az Alkotmánybíróság jelen ügy vizsgálatával összefüggésben megállapította, hogy több esetben foglalkozott már
azzal a  kérdéssel, sérti-e az  ingatlan-tulajdonosnak – korábban az  Alkotmányba, később pedig az  Alaptörvénybe
foglalt – tulajdonhoz való jogát az, ha meghatározott közüzemi létesítményekre vonatkozó szolgalmi, illetve
használati jog bejegyzését az adott jogszabály kártalanítási jog nélkül teszi lehetővé.
[40] Az Alkotmánybíróság a  161/B/2006. AB határozatában (ABH 2009, 915.) nem találta az  Alkotmány 13.  §
(1)  bekezdésébe ütközőnek a  Vet. 172.  § (3)  bekezdésének és 173.  § (3)  bekezdésének azon rendelkezéseit,
amelyek kártalanítás kizárásával tették lehetővé a tíz éven belül idegen ingatlanon megépült és üzembe helyezett,
vezetékjoggal rendelkező közcélú átviteli és elosztó vezeték, tartószerkezet, és azon elhelyezett átalakító- és
kapcsoló-berendezésekre nézve a  vezetékjog megállapítását, illetve utólagos bejegyzését. A  tulajdonkorlátozás
arányosságát vizsgálva az Alkotmánybíróság ugyanakkor utalt a Vet. 121. § (2) bekezdésének azon rendelkezésére,
amely értelmében a  vezetékjog gyakorlása során az  ingatlan használatának akadályozásával vagy korlátozásával
okozott kárt az engedélyes megtéríteni köteles, továbbá a Vet. azon felhatalmazó rendelkezésére, amely a Kormány
számára előírta a  kártalanítással kapcsolatos szabályok megalkotását. Jelen esetben a  vizsgált szabályozás ilyen
rendelkezéseket nem tartalmaz.
[41] Az Alkotmánybíróság ugyanakkor megállapította, hogy jelen ügy tényállása az  előbbiekben ismertetett,
161/B/2006. számú ügyben foglaltakétól – a  jogszabály látszólagos szövegbeli egyezősége ellenére –
az  előbbiekben említetteken kívül (eltérő jogszabályi környezet, melyben a  kártalanítás szabályozásra került) is
jelentősen eltér, attól megkülönböztethető. Míg ugyanis az  előbbiekben ismertetett ügyben a  vitatott vezetékjog
az  ingatlan-nyilvántartásba való bejegyzése hiányában is a  tulajdonosok számára tudomással bírt [lévén az  a  föld
felett jól látható, mivel az  az ingatlan felszínén, illetve abból kiemelkedve (transzformátor állomás, vagy villamos
vezeték) érzékelhető volt], ezért ez  esetben a  tulajdonosnak hatósági határozat hiányában is tudnia kellett, hogy
az ingatlanon lévő, vagy felette húzódó idegen műtárgy az ingatlanán használati jogot keletkeztet. Ezzel szemben
jelen ügyben az  ingatlan tulajdonosa semmilyen formában, sem az  ingatlan-nyilvántartásból, sem érzékeléssel
nem értesülhetett a  szállítóvezeték által keletkeztetett szolgalmi jogról, mivel az  a  föld felszíne alatt húzódik,
azaz a  tulajdonszerzése során semmilyen formában sem lehetett tudomása arról, hogy esetlegesen szolgalmi jog
terhelné az ingatlant.
[42] Az Alkotmánybíróság ugyanakkor irányadónak tekinti a  18/2015. (VI. 15.) AB határozatában [továbbá ezen
határozatában hivatkozott 25/2006. (VI. 15.) AB határozatában, ABH 2006, 368.] foglaltakat. Az  Alkotmánybíróság
ebben az  elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény 96.  § (4)  bekezdésének az  Alaptörvény XIII.  cikk
(1)  bekezdésébe ütközését annak aránytalan korlátozására tekintettel állapította meg, hivatkozva arra, hogy
az  átjátszóantennák telepítőitől és működtetőitől „elvárható, hogy a  kivétel nélkül, minden egyes telepítéssel
szükségképpen együttjáró zavarás, – amennyiben az  szomszédjog-sértésnek minősül – káros következményeit
méltányos módon enyhítsék az érintettek számára” (Indokolás [44]).
[43] 2. Ezt követően az Alkotmánybíróság azt vizsgálta, hogy előidézték-e az Alaptörvény XIII. cikkének sérelmét a Bnytv.
50/D. § (2) és (3) bekezdései azzal, hogy kifejezetten megtiltották a Bnytv. 50/D. § (2) bekezdése szerinti szolgalmi
jog megállapítására és ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzése esetére az  ingatlanok tulajdonosai számára
a kártalanítási igény keletkezését.
[44] Mint az  jelen határozat Indokolásának [24]–[28] bekezdéseiben már ismertetésre került, az  adott ügy alapjául
szolgáló – a  közigazgatási határozat meghozatalakor hatályos – Bnytv. 50/D.  § (2)  bekezdése azt szabályozza,
hogy milyen feltételek teljesítése esetén volt lehetőség a  2004. január 1-je előtt idegen ingatlanon megépült
létesítményekre nézve a  szolgalmi jog megállapítására és az  ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzésére (azt
szabályozza tehát, hogy a  tulajdonkorlátozás milyen feltételek fennállása esetén lehetséges). Míg a  kártalanítási
igény érvényesítésének jogalapjára vonatkozó kifejezett tilalmat a  Bnytv. 50/D.  § (3)  bekezdése állapítja meg
(miután az a tulajdonkorlátozás arányosságával összefüggésben tartalmaz rendelkezést).
[45] A Bnytv. 50/D. § (2) bekezdése egy olyan szolgalmi jog ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzését teszi lehetővé,
amely (már megépült és üzembe helyezésre is került létesítményekre vonatkozó) szolgalmi jog korábban még
nem került „megalapításra” [szemben az  50/D.  § (1)  bekezdésével, ahol a  szolgalmi jogot már megalapították,
ugyanakkor nem történt meg annak az  ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzése], vagy amennyiben meg is
történt a szolgalmi jog megalapítása, erre vonatkozóan nem lelhető fel használatbavételi engedély, amely alapján
megtörténhetne annak ingatlan-nyilvántartási bejegyzése. A  Bnytv. 50/D.  § (2)  bekezdésében foglalt szolgalmi
jog akár az  (utólag történő) megállapításával, akár a  már meglévő szolgalmi jog bejegyzésével a  tulajdonos
autonómiáját, vagyoni jogi pozícióját, kizárólagos joggyakorlási lehetőségét korlátozza.
[46] Jelen határozat Indokolása V.  pontjában (Indokolás [31]–[37]) már kifejtésre került, hogy az  Alkotmánybíróság
következetes gyakorlata szerint az  Alaptörvény XIII.  cikk (1)  bekezdésébe foglalt tulajdonjog korlátozásának
alkotmányos mércéje – a jogkorlátozás alapját vizsgálva – enyhébb követelményt támaszt az alapjogok Alaptörvény
I. cikk (3) bekezdésébe foglalt szükségességi mércéjénél, mivel ez esetben elegendő a közérdek meglétét igazolni.
[47] 3. Az  Alkotmánybíróság erre figyelemmel azt vizsgálta, hogy volt-e és milyen közérdekű cél indokolta a  Bnytv.
50/D. § (2) bekezdése kifogásolt szabályozását.
[48] A Módtv.-javaslathoz fűzött részletes indokolás hivatkozott a  földgázellátásról szóló 2003. évi XLII. törvényben
megfogalmazott, a  már létesített vezetékekhez kapcsolódó vezetékjogok és szolgalmi jogok ingatlannyilvántartásba történő utólagos bejegyzési kötelezettségére, valamint a  földgázellátásról szóló 2008. évi
XL.  törvényre, mely a  Bnytv. szabályozási körébe vonta az  elmaradt szolgalmak rendezését. Továbbá arra, hogy
ezen ügyek jelentős száma miatt a  bejegyzési kötelezettségre előírt határidőt az  érintettek nem tudták tartani.
Megemlítette továbbá, hogy a Módtv. a Bnytv. új 50/D. § beiktatásával lehetőséget biztosít a vezetékkel kapcsolatos
szolgalmak ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzésére.
[49] Mindezek alapján megállapítható, hogy a  vezetékes közművek lakosság számára történő folyamatos
szolgáltatása, továbbá annak biztosítása érdekében a  vezetékes rendszer biztonságos fenntartása, illetve
biztonságos működtetésének előfeltételéül szolgáló átláthatósága olyan nyomós közérdek, amely a Bnytv. 50/D. §
(2) bekezdésében foglalt tulajdonkorlátozást (jelen esetben a szolgalmi jognak az ingatlan-nyilvántartásba történő
bejegyzését) igazolja.
[50] Az Alkotmánybíróság már a  15/1995. (III. 13.) AB határozatában megállapította, hogy az  ingatlan-nyilvántartás
– mint a  nemzeti ingatlanvagyon leltára – egyebek között csak akkor tudja betölteni rendeltetését, ha
az  a  közhitelesség és a  nyilvánosság elve alapján működik. Az  ingatlan-nyilvántartás közhitelessége
és nyilvánossága az  Alkotmány 13.  § (1)  bekezdésében deklarált tulajdonhoz való jog – közelebbről
az ingatlantulajdonhoz való jog – egyik garanciális biztosítéka (ABH 1995, 90.).
[51] 4. Ezt követően az  Alkotmánybíróság a  Bnytv. 50/D.  § (3)  bekezdése tulajdonkorlátozásra vonatkozó
alkotmányosságát az  arányossági mérce alapján vizsgálta. Nevezetesen, hogy az  adott jogi norma, amely
kifejezetten megtiltotta a kártalanítást a szolgalmi jognak az ingatlan-nyilvántartásba történő utólagos bejegyzése,
illetve a szolgalmi jog megállapítása esetére, megkívánja-e a korlátozás adott terjedelmét.
[52] Az Alkotmánybíróság jelen határozata indokolásában már kifejtette, hogy a Bnytv. kifogásolt 50/D. § (3) bekezdése
a már létesített vezetékek, létesítmények utólagos, ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzési kötelezettségét két
fő esetkörre nézve (okból) írja elő: az egyik eset, amikor az idegen ingatlanra nézve az ott megépült és már üzembe
helyezett létesítményekre korábban megtörtént a szolgalmi jog megalapítása, csak valamilyen egyéb okból annak
ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzése elmaradt, azonban létezik a  bányafelügyelet által kiadott jogerős
és végrehajtható használatbavételi engedély, amely alapján megtörténhet a  bejegyzés [50/D.  § (1)  bekezdés].
A második csoport maga is két esetet tartalmaz. Közös jellemzőjük, hogy nincs jogerős és végrehajtható használatba
vételi engedély, vagy azért, mert nem történt meg a szolgalmi jog alapítása, vagy azért, mert nem lelhető fel erre
vonatkozóan használatbavételi engedély. Mindkét (utóbb felsorolt) esetben először a  szolgalmi jogot (kérelemre)
még meg kell állapíttatni (az illetékes kormányhivatallal), és csak ezt követően történhet meg annak bejegyzése
az ingatlan-nyilvántartásba.
[53] Az utólagos bejegyzés esetében a  szolgalmi jog, s ezzel a  tulajdonkorlátozás tehát már korábban is fennállt
az ingatlan tulajdonosára nézve, melyről a tulajdonos értesülhetett a szolgalmi jog alapításáról szóló határozatból,
és ezért már korábban élhetett – ilyen jogszabályi tilalom hiányában – a  szolgalmi jog alapításakor keletkező,
tulajdonkorlátozása jogalapján kártalanítási igénnyel. [Lásd a  Bnytv. 38. és következő szakaszait, a  Polgári
Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény 108. § (1) bekezdését, 168. §-át, a közérdekű létesítményekre vonatkozó
használati jog alapításra nézve 171.  § (1)  bekezdését, a  Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény 5:25.  §
(1)  és (2)  bekezdéseit, a  közérdekű használatra nézve az  5:27.  § (1)  bekezdését.] Azaz az  ingatlantulajdonos
kártalanítása vélhetően (valószínűleg) már korábban megtörtént.
[54] Ettől eltérően a  Bnytv. 50/D.  § (2)  bekezdése szerinti esetekben a  bejegyzést még meg kell előznie a  szolgalmi
jog hatósági határozatban történő megállapításának, amely jogkövetkezményét tekintve szolgalmi jog alapítás.
Mivel egészen addig nem lehetett a  tulajdonos olyan hatósági határozatnak a  birtokában, amely alapján (annak
ellenére, hogy az érintett létesítmények üzembe helyezése már jóval korábban megtörtént) korábban élhetett volna
kártalanítási igénnyel. Ugyanakkor – annak ellenére, hogy a hatósági határozat hiányában korábban nem élhetett
az ingatlan tulajdonosa kártalanítási igénnyel – a jogalkotó egy megdönthetetlen törvényi vélelmet állít fel, amely
teljesen elzárja az ingatlan tulajdonosát a szolgalmi jog alapítása alapján a kártalanítási igény érvényesítésétől.
[55] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  a  tulajdonkorlátozás, amely a  tulajdonos jogi autonómiáját annak
beleegyezése nélkül egyoldalúan úgy korlátozza, hogy az  a  kártalanítási igény érvényesítésére vonatkozó jogalap
keletkezését kifejezetten megtiltja, aránytalanul tulajdonkorlátozó. Nincs (nem lelhető fel) ugyanis semmiféle indoka
annak, hogy a vizsgált norma célja miért kívánja meg kényszerítően az ilyen mértékű – teljes – tilalmat, s az miért nem
érhető el kevésbé alapjog-korlátozó módon, figyelemmel arra, hogy a jogalkotó a korlátozás során köteles az adott
cél elérésére alkalmas legenyhébb – legkevésbé korlátozó – eszközt alkalmazni. Ezért –  az  Alkotmánybíróság
álláspontja szerint – nem felel meg az  alkotmányos tulajdonkorlátozás arányossági mércéjének a  Bnytv. 50/D.  §
(3)  bekezdésének az  a  rendelkezése, amely az  ingatlan tulajdonosának tulajdonát oly módon korlátozza, terheli
meg egyoldalúan, hogy az  semmiféle értékgaranciával nem párosul. Ezért az  Alkotmánybíróság az  ingatlan
tulajdonosának kártalanítási igényére vonatkozó kifejezett tiltást tartalmazó törvényi rendelkezést alaptörvényellenesnek minősítette, és a  megdönthetetlen vélelemmel (mely szerint a  tulajdonos kártalanítása már korábban
megtörtént) szemben megnyitotta a  kártalanítási igény érvényesíthetőségének lehetőségét a  Bnytv. 50.  §
(2) bekezdése szerinti esetekben, ahol a szolgalmi jog ingatlan-nyilvántartási bejegyzésére a szolgalmi jog hatósági
határozatba foglalás hiányában nem kerülhetett sor. Felhívja a figyelmet azonban az Alkotmánybíróság arra, hogy
ez  a  kártalanítási igény nem szolgál jogcímül kétszeres kártalanítási igény érvényesítésére, azaz a  vezetékesnek
bírósági eljárás keretében lehetősége van bizonyítania, hogy a  szolgalmi jog alapítására figyelemmel keletkezett
kártalanítást az  ingatlanra nézve valamelyik (akár a  korábbi) tulajdonos már érvényesítette, ugyanis ez  esetben
kártalanítás a szolgalmi jog alapítása alapján a tulajdonosnak kétszeresen nem jár.
[56] 5. Ettől eltérően ítélte meg az  Alkotmánybíróság a  Bnytv. 50/D.  § (3)  bekezdésének azt a  fordulatát, amely a  már
fennálló szolgalmi jog utólagos bejegyzésével összefüggésben mondta ki a  kártalanítási igény érvényesítésének
tilalmát. Ez esetben ugyanis nem tekinthető aránytalan tulajdonkorlátozásnak, ha a már régóta fennálló korlátozás
esetében a jogalkotó nem teremti meg ismételten a kártalanítás lehetőségét.
[57] Mindezekre tekintettel az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy a  Bnytv. 50/D.  § (3)  bekezdése „illetve
a  (2)  bekezdése szerinti megállapítása” szövegrésze alaptörvény-ellenes, mivel sérti az  Alaptörvény XIII.  cikk
(1)  bekezdését, ezért azt megsemmisítette, míg ezt meghaladóan a  Bnytv. 50/D.  § (3)  bekezdése vonatkozásában
az Abtv. 26. § (1) bekezdése szerinti indítványt elutasította.
[58] Az Alkotmánybíróság az  Abtv. 41.  § (1)  bekezdése alapján rendelte el az  alkotmányjogi panasszal támadott
– az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésébe ütközés folytán alaptörvény-ellenes – Bnytv. 50/D. § (3) bekezdése „illetve
a  (2)  bekezdés szerinti megállapítása” szövegrésze ex nunc hatállyal történő megsemmisítését. Így e  rendelkezés
a határozat kihirdetését követő napon veszti hatályát.
[59] Az Alkotmánybíróság – a  3147/2012. (VII. 26.) AB határozatában foglaltakhoz {3147/2012. (VII. 26.)
AB  határozat, ABH  2012, 700.}, valamint a  10/2014. (IV. 4.) AB határozatában (ABH 2014, 239.), és a  18/2015.
(VI. 15.) AB  határozatában {18/2015. (VI. 15.) AB határozat, Indokolás [47]} foglaltakhoz hasonlóan –, mivel
az  alkotmányossági vizsgálat eredményeként meghozott döntés jogkövetkezményeként a  jogszabály
megsemmisítése nem feltétlenül érinti az  egyéni jogvédelem körét, az  egyéni jogvédelem céljait szolgáló
eljárásokban az Abtv. 45. §-a alapján a jogszabály alkalmazását is kizárhatja.
[60] Az Alkotmánybíróság a  3147/2012. (VII. 26.) AB határozatában általános megállapításokat fogalmazott meg
az  Abtv. 45.  § (2)  bekezdésében található alkalmazási tilalom vonatkozásában, melyek irányadóak mind a  bírói
kezdeményezés, mind az  alkotmányjogi panasz alapján indult eljárásokra: „[A]z Alkotmánybíróság az  egyéni
jogvédelem céljait szolgáló konkrét normakontroll eljárásokban az Abtv. alapján az alkotmányellenesnek minősített
jogszabály megsemmisítése mellett a  jogszabály alkalmazását is kizárhatja. Ebben a  körben a  megsemmisítést és
az alkalmazási tilalmat kimondó határozat két következménnyel jár: az alkotmányellenes jogszabály főszabályként
ex nunc, generális jelleggel veszti hatályát (az absztrakt normakontroll eljárásokkal azonos következmény) és
– az  Alkotmánybíróság jelenlegi gyakorlata szerint – a  határozatban megjelölt egyedi jogvita nem dönthető el
az alkotmányellenesnek minősülő norma alapján. Az alkotmányellenesség megállapítása és az alkalmazási tilalom
kimondása lényegében azt jelenti, hogy a létrejött jogviszonyokból származó jogok és kötelezettségek megítélése,
érvényesíthetősége az  érintett jogszabály alapján a  perben kétségessé válik. A  konkrét normakontroll eljárásban
kimondott alkalmazási tilalom tehát általában – az  Alkotmánybíróság jelenleg alkalmazott jogértelmezése
mellett is – visszamenőleges hatályú a  már létrejött jogviszonyokat illetően, hiszen kizárja a  már létrejött
jogviszonyokból származó jogok és kötelezettségek érvényesítését a  jogviszony keletkezésekor hatályos – utóbb
alkotmányellenesnek minősülő – jog alapján” {Indokolás [35]}.
[61] Az Alkotmánybíróság az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdése alapján benyújtott alkotmányjogi panasz (mint a  konkrét
normakontroll speciális fajtája) alapjául szolgáló bírósági eljárásban a  Bnytv. 50/D.  § (3)  bekezdése „illetve
a  (2) bekezdés szerinti megállapítása” szövegrésze alkalmazhatóságának kizárását az Abtv. 45. § (2) bekezdésében
foglaltakra tekintettel rendelte el. Emellett az  Alkotmánybíróság – az  Abtv. 45.  § (4)  bekezdésében foglaltakra
tekintettel – az  Alaptörvény védelme, a  jogbiztonság érdekében elrendelte a  Bnytv. 50/D.  § (3)  bekezdése „illetve
a  (2)  bekezdés szerinti megállapítása” szövegrésze alkalmazhatóságának általános kizárását. A  jelen ügyben
alkotmányossági vizsgálat tárgyát képező jogszabály perbeli alkalmazhatóságára nézve tehát maga is két döntést
tartalmaz: egyrészt megteremti a lehetőségét, hogy a konkrét ügyben az alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazási
tilalma révén a peres fél igényérvényesítési joga újra megnyíljon, mivel a Pp. 262/A. §-a alapján ez esetben a panasz
benyújtója perújítással élhet. Amennyiben ugyanis az  Alkotmánybíróság anyagi jogszabályt vagy rendelkezést
semmisített meg [Pp. 361.  § a)  pont], és az  ügyben kizárólag per (vagy nemperes eljárás) volt folyamatban –,
a  Kúria köteles értesíteni a  panasz indítványozóját, hogy harminc napon belül perújítási kérelemmel élhet, ennek
határidőben történő benyújtása teremti meg az igényérvényesítés lehetőségét.
[62] Másrészt annak érdekében – nem érintve a már korábban befejeződött bírósági ügyeket és az ebből teljesedésbe
ment, korábban létrejött jogviszonyokból származó jogokat és kötelezettségeket –, hogy a  még folyamatban
lévő jogviták bírói/állami megítélésére azonos jogi környezetben kerüljön sor, az Alkotmánybíróság az Abtv. 45. §
(4) bekezdése alapján az általános alkalmazási tilalom megállapításával az indítványozóval hasonló helyzetben lévő
peres felek számára is megteremtette a  lehetőséget az  Alaptörvény XIII.  cikk (1)  bekezdésében biztosított jogaik
érvényesíthetőségére. Ennek alkalmazását továbbá az is indokolta, hogy a folyamatban lévő közigazgatási bírósági
eljárásokban – a  Pp. 339/A.  §-ában foglaltak értelmében – a  bíróság a  közigazgatási határozatot a  közigazgatási
határozat meghozatalakor alkalmazandó jogszabályok alapján vizsgálja felül; így az  általános alkalmazási tilalom
megállapításának hiányában előfordulhatna olyan eset, hogy a jelen alkotmánybírósági határozatban megállapított
jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítása és megsemmisítése ellenére a még folyamatban
lévő közigazgatási bírósági eljárásokban a  bíróságnak alkalmaznia kellene az  alaptörvény-ellenes jogszabályi
rendelkezést.
[63] 6. Az  indítványozó álláspontja szerint a bírói döntések az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésébe ütközésük folytán
alaptörvény-ellenesek, ezért kérelmezte azok megsemmisítését is. Mivel a  bírói döntés alaptörvény-ellenességét
az  indítványozó a  jogszabály alaptörvény-ellenessége folytán állította, az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 27.  §-a
szerinti hatáskörében eljárva az  erre irányuló indítványt elutasította. Ugyanakkor az  Alkotmánybíróság az  Abtv.
26. § (1) bekezdése szerinti hatáskörében jogkövetkezményként az Abtv. 45. § (2) bekezdés alapján jelen esetben
alkalmazási tilalmat állapított meg, ezért a  bírósági ítéletek megsemmisítését mint jogkövetkezményt már nem
vizsgálta.
[64] 7. Az Alkotmánybíróság e határozatát az Abtv. 44. § (1) bekezdésének első mondata alapján közzé kell tenni.
Budapest, 2015. december 7. Dr. Lenkovics Barnabás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke