text:
2014. II. törvény a Magyarország Kormánya és az Oroszországi Föderáció Kormánya közötti nukleáris energia békés célú felhasználása terén folytatandó együttműködésről szóló Egyezmény kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés e törvénnyel felhatalmazást ad a Magyarország Kormánya és az Oroszországi Föderáció Kormánya
között a  nukleáris energia békés célú felhasználása terén folytatandó együttműködésről szóló Egyezmény
(a továbbiakban: Egyezmény) kötelező hatályának elismerésére.
2. § Az Országgyűlés az Egyezményt e törvénnyel kihirdeti.
3. § Az Egyezmény hiteles magyar és orosz nyelvű szövege a következő:
„EGYEZMÉNY
Magyarország Kormánya és az Oroszországi Föderáció Kormánya között a nukleáris energia békés célú
felhasználása terén folytatandó együttműködésről
Magyarország Kormánya és az Oroszországi Föderáció Kormánya, a továbbiakban együttes nevükön a Felek, illetve
külön-külön a Magyar Fél és az Orosz Fél, vagy a Fél,
megállapítva a Magyar Népköztársaság Forradalmi Munkás-Paraszt Kormánya és a Szovjet Szocialista Köztársaságok
Szövetsége közötti, a  Magyar Népköztársaság területén létesítendő atomerőmű építése során folytatandó
együttműködésről szóló, 1966. december 28-án kelt Egyezmény sikeres végrehajtását,
ismerve, hogy mindkét állam tagja a  Nemzetközi Atomenergia Ügynökségnek (NAÜ) és részesei a  Nukleáris
fegyverek elterjedésének megakadályozásáról szóló 1968. július 1-én kelt szerződésnek,
figyelembe véve, hogy Magyarország és az  Oroszországi Föderáció is részese Az  atomkárokért való polgári jogi
felelősségről szóló 1963. május 21-i Bécsi Egyezménynek, a  Nukleáris anyagok fizikai védelméről szóló 1979.
október  26-i Egyezménynek, a  Nukleáris balesetekről adandó gyors értesítésről szóló 1986. szeptember  26-i
Egyezménynek, a  Kiégett fűtőelemek kezelésének biztonságáról és a  radioaktív hulladékok kezelésének
biztonságáról szóló 1997. szeptember 5-i Közös Egyezménynek, valamint a  Nukleáris biztonságról szóló 1994.
június 17-i Egyezménynek,
figyelembe véve, hogy az Oroszországi Föderáció a Vámunió tagja, figyelembe véve, hogy Magyarország az Európai
Unió és az Európai Atomenergia Közösség tagállama;
számításba véve a Felek jogszabályait és nemzetközi kötelezettségeit, ideértve Magyarországnak az Európai Unió és
az Európai Atomenergia Közösség jogából fakadó kötelezettségeit;
tekintettel a Felek azon szándékára, hogy tovább fejlesszék, segítsék elő a Felek közti, kölcsönös előnyökön alapuló
gazdasági együttműködést, amint azt többek között a  Magyar Köztársaság és az  Oroszországi Szovjet Szövetségi
Szocialista Köztársaság között 1991. december 6-án aláírt, a  baráti kapcsolatokról és együttműködésről szóló
Szerződés, a  Magyar Köztársaság Kormánya és az  Oroszországi Föderáció Kormánya között 1995. március 6-án
aláírt, a  beruházások ösztönzéséről és kölcsönös védelméről szóló megállapodás, továbbá egyrészről az  Európai
Közösségek és azok tagállamai, másrészről az Oroszországi Föderáció közötti partnerség létrehozásáról szóló 1994.
június 24-i partnerségi és együttműködési megállapodás is előirányozza;
A törvényt az Országgyűlés a 2014. február 6-i ülésnapján fogadta el.
az energiaipar területén folytatott kölcsönösen előnyös együttműködés szándékával, különösen az  erőművek
teljesítményének fenntartásában és fejlesztésében és a  nukleáris energia területén folytatott együttműködésben,
amint azt a  Magyar Köztársaság Kormánya és az  Oroszországi Föderáció Kormánya között a  gazdasági
együttműködésről szóló, 2005. február 16-án aláírt gazdasági megállapodás előirányozza;
tekintettel arra, hogy a Paksi Atomerőmű teljesítményének fenntartása és fejlesztése, valamint az ilyen elképzelések
megvalósításához megfelelő pénzügyi alap létrehozása Magyarország alapvető nemzeti érdekeit képezik és
érintik Magyarország nemzetbiztonsági érdekeit, továbbá arra, hogy az  Oroszországi Föderáció technológiai és
tudományos támogatást, valamint a pénzügyi alapok alapvető részét kívánja nyújtani;
és elkötelezte magát a  nukleáris energia békés felhasználása során a  lehető legteljesebb biztonság biztosítása
mellett;
tekintettel arra, hogy az  összes technikai, pénzügyi és más szempontok és körülmények alapján Magyarország és
az Oroszországi Föderáció közösen szándékozik végrehajtani a projektet;
a kölcsönös gazdasági előnyök elvére alapozva az alábbiakban állapodott meg:
1. cikk
Az együttműködés tárgya 1. A  Felek együttműködnek a  Magyarország területén lévő Paksi Atomerőmű teljesítményének fenntartásában és
fejlesztésében, beleértve két új 5–6. blokk tervezését, megépítését, üzembe helyezését és üzemen kívül helyezését,
VVER (vízhűtéses vízmoderátoros) típusú reaktorral, mindkét blokkra vonatkozóan legalább 1000 MW beépített
kapacitással, amint arról jelen Egyezmény a  későbbiekben rendelkezik, a  jövőben leállításra kerülő 1–4. blokk
teljesítményének kiváltására.
2. A  Felek a  Paksi Atomerőmű működő 1–4. blokkjainak üzemeltetése, modernizációja, felújítása és üzemen kívül
helyezése terén a következő témákban működnek együtt:
(1) új berendezések szállítása;
(2) a rendszerek és a berendezések karbantartása, javítása és modernizációja;
(3) a blokkok üzemidejének hosszabbítási munkálatai;
(4) tanácsadás műszaki kérdésekben;
(5) a blokkok üzemen kívül helyezésére irányuló munkák kivitelezése az üzemidő lejártát követően.
3. A  Felek együttműködnek a  Paksi Atomerőmű teljesítményének fenntartása és fejlesztése érdekében esetleg
szükségessé váló további blokkok tervezésében, megépítésében, üzembe helyezésében és üzemen kívül
helyezésében.
4. A Felek együttműködnek a nukleáris létesítmények működtetésében, ideértve a tudományos-technikai támogatást,
mint például mindkét Fél részvétele a  reaktortechnológia fejlesztésében; mindkét Fél részvétele a  karbantartást
és működtetést Magyarországon, az  Oroszországi Föderációban és harmadik országokban végző személyzet
képzésére nemzetközi képzési központként működtetett Paksi Karbantartási Gyakorló Központ fejlesztésében
és közös működtetésében; és mindkét Fél részvétele a  nukleáris teret illető alkalmazások fejlesztésében,
a  nukleárisfűtőanyag-ellátásban, a  használt fűtőanyag kezelésében (beleértve az  újrafeldolgozást) és a  nukleáris
hulladék kezelésében, valamint a  személyzet képzésében és továbbképzésében a  Magyar Fél által igényelt
mértékben.
5. A  Felek együttműködnek az  atomenergia békés célú felhasználását célzó alap- és alkalmazott kutatás
megvalósításában.
6. A Felek együttműködnek a radioizotópok előállításában és ipari, orvosi és mezőgazdasági célú felhasználásában.
2. cikk
Az együttműködés résztvevői 1. Jelen Egyezmény teljesítése érdekében mindkét fél kijelöli saját illetékes hatóságát, a  továbbiakban Illetékes
Hatóság:
(1) az  Orosz Fél részéről: „Roszatom” Állami Atomenergia Ügynökség, (a  továbbiakban az  Orosz Illetékes
Hatóság);
(2) a Magyar Fél részéről: Nemzeti Fejlesztési Minisztérium; (a továbbiakban a Magyar Illetékes Hatóság.)
2. Amennyiben bármelyik Fél Illetékes Hatóságát megváltoztatja, a változtatásról írásban értesíti a másik Felet.
 3. Az Illetékes Hatóságok koordinálják a jelen Egyezményben rögzített együttműködést, ellenőrzik a jelen Egyezmény
hatékony végrehajtására irányuló intézkedések betartását. 4. A  jelen Egyezmény végrehajtásához szükséges intézkedések ellenőrzése érdekében az  Illetékes Hatóságok
koordinációs vegyes bizottságot állítanak fel, melynek társelnökei az  Illetékes Hatóságok képviselői, tagjai pedig
a Magyar Kijelölt Szervezet és az Orosz Kijelölt Szervezet képviselői közül kerülnek ki (ahogy ezekről az alábbi, 3. cikk
rendelkezik).
3. cikk
Együttes végrehajtás 1. Az Orosz Illetékes Hatóság vállalatcsoportja köréből kijelöl egy, szükséges tapasztalatokkal rendelkező, orosz állami
irányítás alatt álló szervezetet (a továbbiakban Orosz Kijelölt Szervezet), amely vállalkozóként pénzügyi és technikai
szempontból alkalmas arra, hogy a  jelen Egyezményben rögzített együttműködésből fakadó tevékenységekkel
kapcsolatos kötelezettségeit végrehajtsa, és erről írásban értesíti a Magyar Illetékes Hatóságot.
2. A  Magyar Illetékes Hatóság létrehoz vagy kijelöl egy magyar állami entitást, vagy állami irányítás alatt álló
szervezetet, (a  továbbiakban Magyar Kijelölt Szervezet), amely pénzügyi és technikai szempontból alkalmas arra,
hogy a  jelen Egyezményben rögzített együttműködésből fakadó tevékenységekkel kapcsolatos kötelezettségeit
végrehajtsa, és erről írásban értesíti az Orosz Illetékes Hatóságot.
3. A jelen Egyezmény alkalmazásában az állami irányítás alatt álló kifejezés nem kevesebb, mint 95%-os közvetett vagy
közvetlen állami tulajdont (vagy azzal egyenértékűt) és szavazati jogot (vagy azzal egyenértékűt) jelent.
4. A  Kijelölt Szervezetet az  azt kijelölő Illetékes Hatóság a  másik Illetékes Hatóság írásbeli beleegyezésével másikra
cserélheti.
5. A Magyar Illetékes Hatóság és/vagy a Magyar Kijelölt Szervezet valamint az Orosz Illetékes Hatóság és/vagy az Orosz
Kijelölt Szervezet, Megvalósítási Megállapodásokat (továbbiakban – megvalósítási megállapodások) köt. (ahogy
erről az alábbi 8. cikk rendelkezik)
6. Az  Orosz Kijelölt Szervezet a  jelen Egyezmény keretein belül folytatott együttműködésbe bevon további
szervezeteket (a  továbbiakban Alvállalkozók). Az  Orosz Kijelölt Szervezet köteles a  beszerzési eljárásokat
az átláthatóság (ideértve az ajánlati felhívás előzetes közzétételét az EU-ban angol nyelven), az egyenlő bánásmód
és a diszkrimináció-mentesség, valamint a független ellenőrzés elveivel és általános követelményeivel összhangban
lefolytatni. További beszerzési követelményekről a Megvalósítási Megállapodások rendelkezhetnek.
7. Az  Orosz Kijelölt Szervezet közvetlen szerződést köthet Alvállalkozókkal, amennyiben azok részvényeinek vagy
tulajdonrészeinek (vagy azzal egyenértékű jogoknak) legalább 95%-a az Orosz Illetékes Hatóság tulajdonában van
és amennyiben az Orosz Illetékes Hatóság közvetlenül vagy közvetve rendelkezik az azokra jutó szavazatokkal.
4. cikk
A Felek kötelezettségei 1. Az  Orosz Illetékes Hatóság minden tőle telhetőt megtesz annak biztosítására, hogy az  Orosz Kijelölt Szervezet
a  jelen Egyezmény keretében folyó együttműködés kapcsán eleget tegyen kötelezettségeinek. A Magyar Illetékes
Hatóság minden tőle telhetőt megtesz annak biztosítására, hogy a  Magyar Kijelölt Szervezet a  jelen Egyezmény
keretében folyó együttműködés kapcsán eleget tegyen kötelezettségeinek.
2. A  Felek minden tőlük telhetőt megtesznek, hogy amennyiben ez  a  jelen Egyezményben foglalt együttműködés
teljesítése érdekében megvalósítható és a  jogszabályok által meghatározott keretek lehetővé teszik, hogy elérjék
a 40%-os minimális lokalizációs szintet.
3. A Paksi Atomerőmű fizikai védelmének biztosítása a Magyar Fél feladata.
 4. Az  Orosz Kijelölt Szervezet a  vonatkozó Megvalósítási Megállapodások értelmében az  üzleti gyakorlattal
összhangban megfelelő garanciákat ad. A  Felek minden tőlük telhetőt megtesznek annak érdekében, hogy
a  Megvalósítási Megállapodások szerinti ellenérték olyan módon kerüljön megállapításra, amely lehetővé teszi,
hogy a  villamos áram-termelésre vonatkozó árak kereskedelmi szempontból hosszú távon versenyképesek és
egyúttal az  Orosz Kijelölt Szervezet számára elfogadhatóak legyenek. A  Felek minden tőlük telhetőt megtesznek
annak érdekében, hogy a Megvalósítási Megállapodások árképzésébe szabad betekintést biztosítsanak.
5. A  Felek minden tőlük telhetőt megtesznek annak érdekében, hogy biztosítsák annak feltételeit, hogy a  Felek
jogszabályainak megfelelő, a  Paksi Atomerőmű blokkjainak tervezéséhez, megépítéséhez, üzembe helyezéséhez,
működtetéséhez, üzemen kívül helyezéséhez, modernizálásához, rekonstrukciójához, valamint az  atomenergiahasználat területén szükséges export és import berendezésekhez, felszerelésekhez, technológiákhoz, nukleáris és
radioaktív anyagokhoz, speciális nem nukleáris anyagokhoz és szolgáltatásokhoz az engedélyek (licenszek) időben
rendelkezésre álljanak.
5. cikk
Az Orosz Fél kötelezettségei
A jelen Egyezményben foglalt együttműködés érdekében az Orosz Fél teljesíti vagy biztosítja, hogy a Megvalósítási
Megállapodások alapján az  Orosz Illetékes Hatóság és/vagy az  Orosz Kijelölt Szervezet teljesítsék az  alábbi
kötelezettségeket:
 (1) a Paksi Atomerőmű teljesítményének fenntartására és fejlesztésére vonatkozó megvalósíthatósági tanulmány
kidolgozása, és helyszíni szemle lefolytatása;
 (2) az  erőmű fő- és kisegítő létesítményeire vonatkozó tervezési és technikai dokumentáció elkészítése
számítógépes tervezőprogram (CAD) és dokumentációs eszközök segítségével, valamint a  tervezési
dokumentáció és a valós beépítés közti változtatások kezelése;
(3) az  erőmű biztonsági jelentésének elkészítése az  Oroszországi Föderáció és Magyarország jogrendjében
és a  NAÜ ajánlásaiban foglalt biztonsági követelmények, valamint az  erőmű környezetvédelmi
hatástanulmányának figyelembe vételével;
(4) építő-szerelő munkálatok kivitelezése az erőmű létesítményeiben;
 (5) helyszíni tervezői ellenőrzés és az erőműépítés követelményeinek felügyelete az erőmű építésének minden
szakaszában;
 (6) minőségbiztosítási program kidolgozása az erőmű építkezés minden szakaszára;
 (7) a  nukleáris sziget számára szükséges főbb berendezések, valamint műszaki, elektromos, irányítástechnikai
rendszerek, műszerek, készülékek, eszközök és anyagok biztosítása az  erőmű blokkjainak üzembe
helyezéséhez szükséges mennyiségben, a szükséges ütemezésben és biztonsági osztályba sorolás szerint;
(8) technikai karbantartási szolgáltatások nyújtása a  leszállított berendezésekhez, beleértve a  konzultációkat,
pótalkatrészek szállítását, a berendezések állagmegőrzési és tárolási technológiájának ismertetését;
(9) segítségnyújtás az erőmű javítási munkálatainak megszervezésében;
(10) próbaüzem, a  beüzemelési munkálatok megszervezése és kivitelezése, az  új erőmű blokkok üzembe
helyezése;
(11) mérnöki és konzultációs szolgáltatás nyújtása a  fizikai védelemre vonatkozó programok és intézkedések
kidolgozásában;
(12) segítségnyújtás a  Magyar Illetékes Hatóság és/vagy a  Magyar Kijelölt Szervezet részére a  jelen Egyezmény
alapján megvalósítandó projektekhez szükséges különleges engedélyek (licenszek) megszerzéséhez,
beleértve a  szükséges információk és dokumentáció átadását, és a  szükséges módosításokat a  szabályozó
hatóságok által támasztott követelményeknek való megfelelés érdekében;
(13) az atomerőmű személyzete és a Magyar Fél szakemberei számára képzések, átképzések, és továbbképzések
szervezése;
(14) segítségnyújtás az  atomenergetikai ágazat tudományos, műszaki és technológiai fejlesztési programjának
kidolgozásában, ideértve az  atomenergia elemeinek lokalizálását, a  nukleáris- és sugárbiztonságot
az oroszországi tapasztalatok és a megfelelő fejlett technológiák alkalmazásával;
(15) az üzemeltetési, technikai karbantartási és javítási dokumentáció összeállítása;
(16) műszaki segítségnyújtás a  Magyar Kijelölt Szervezet számára a  Paksi Atomerőmű 1–4. blokkjainak
üzemeltetésében, modernizációjában és rekonstrukciójában, valamint a  Paksi Atomerőmű blokkjainak
üzemen kívül helyezésében tervezett üzemidejük lejártával;
(17) a Felek részvétele a Paksi Atomerőmű működtetésével kapcsolatos alkalmazások és létesítmények alapvető
tudományos támogatását célzó alapkutatásban és fejlesztésben;
(18) a  Felek részvétele a  magyar és orosz diákok és/vagy tudósok képzésében a  Paksi Atomerőmű
működtetéséhez kapcsolódóan az  atomenergia békés felhasználására vonatkozó műszaki-technikai
kérdésekben;
(19) a nukleáris fűtőanyag-ellátás biztosítása és a használt üzemanyag kezelése (beleértve az újrafeldolgozást is)
és a nukleáris hulladék kezelése a jelen Egyezmény 7. cikkelyében rögzítettek alapján.
6. cikk
A Magyar Fél kötelezettségei
A jelen Egyezményben foglalt együttműködés megvalósítása érdekében a  Magyar Fél teljesíti vagy biztosítja,
hogy külön megállapodások (szerződések) alapján a Magyar Illetékes Hatóság és/vagy a Magyar Kijelölt Szervezet
teljesítsék az alábbi kötelezettségeket:
 (1) a Paksi Atomerőmű új blokkjainak tervezéséhez és megépítéséhez szükséges pontos kiinduló adatok átadása;
(2) a Paksi Atomerőmű új blokkjaihoz szükséges építési terület átadása az Orosz Kijelölt Szervezetnek, belépés
biztosítása a területre az Orosz Kijelölt Szervezet és az Alvállalkozók személyzete számára;
(3) a  Paksi Atomerőmű fejlesztésére vonatkozó tervdokumentáció benyújtása állami szakértői vizsgálatra,
az ezeket követő szakvélemények beszerzése;
(4) a jelen Egyezményben foglalt projekt megvalósításához szükséges, a magyar és az Európai Uniós jogrendnek
megfelelő speciális engedélyek beszerzése;
(5) segítségnyújtás az Orosz Illetékes Hatóság és/vagy az Orosz Kijelölt Szervezet és/vagy az Alvállalkozók részére
a  Megvalósítási Megállapodásokban rögzített kötelezettségeik teljesítéséhez szükséges magyarországi
speciális engedélyek (licenszek) beszerzésében;
(6) a  tervdokumentáció saját részének elkészítése az  Orosz Kijelölt Szervezettel egyeztetett témákban és
időkeretekben;
(7) részvétel az  Paksi Atomerőmű biztonsági jelentésének és a  környezetvédelmi hatástanulmányának
az elkészítésében az Orosz Kijelölt Szervezet segítségével;
(8) a műszaki dokumentáció kidolgozása és a berendezések legyártása, a Megvalósítási Megállapodások szerint;
 (9) a berendezések elemeinek és anyagoknak a szállítása a Megvalósítási Megállapodások és az abban szereplő
műszaki specifikáció szerint;
(10) a  berendezések alkatrészeinek, gyorsan kopó részeinek, javítóeszközöknek legyártása és szállítása
a Megvalósítási Megállapodások és az azok által meghatározott műszaki dokumentáció szerint;
(11) a  berendezések, a  készülékek, az  eszközök és az  anyagok ellenőrzése és átvétele a  Megvalósítási
Megállapodások szerint;
(12) az  infrastrukturális létesítmények tervezése és megépítése a  Paksi Atomerőmű területén, beleértve a  víz
és elektromos áramellátást, az  odavezető utakat, valamint a  kisegítő létesítményeket, a  Megvalósítási
Megállapodások szerint;
(13) víz- és áramellátás biztosítása az  infrastruktúra létesítményei számára a  Paksi Atomerőműre vonatkozó
Projektek megvalósításának minden szakaszában;
(14) a  Magyar Kijelölt Szervezet által végrehajtandó minőségbiztosítási programok elkészítése és koordinációja
az  Orosz Kijelölt Szervezettel a  Paksi Atomerőműre vonatkozó projekt megvalósításának minden
szakaszában;
(15) annak biztosítása, hogy az  Orosz Kijelölt Szervezet és az  Alvállalkozók javára eljáró személyek a  magyar
szabályozások alapján tartózkodhassanak és dolgozhassanak Magyarországon a  munkavégzésükhöz
szükséges időszakban;
(16) a  jelen Egyezményben foglalt projektek megvalósításához szükséges berendezések, anyagok, munkák
és szolgáltatások importengedélyeinek beszerzése, valamint az  áruk vámkezelésének megszervezése
a kialakított eljárásrend szerint;
(17) a jelen Egyezmény szerinti projektek megvalósításához szükséges kiképzett személyzet biztosítása;
(18) részvétel a  beüzemelést megelőző munkálatokban és a  Paksi Atomerőmű új blokkjainak üzembe
helyezésében, a Megvalósítási Megállapodások szerint;
(19) a  Magyarország területén gyártott berendezések előállításával és szállításával kapcsolatos munkálatok
koordinálása; (az Illetékes Hatóságok megegyeznek a  berendezések listájáról, és azok gyártási és szállítási
feltételeiről);
(20) a  Paksi Atomerőmű új blokkjai építési területének fizikai védelméhez szükséges biztonsági intézkedések
kidolgozása és végrehajtása;
(21) a Paksi Atomerőmű területén elhelyezett berendezések, eszközök és anyagok biztonsági védelme;
(22) a  jelen Egyezményben foglalt projektek megvalósításához szükséges összes munka, szállítás és szolgáltatás
folyamatos és szükséges mértékű finanszírozása;
(23) egyeztetés az Orosz Féllel a Paksi Atomerőmű számára szükséges munkaerő képzéséről és átképzéséről;
(24) a Felek részvétele a Paksi Atomerőmű működtetésével kapcsolatos alkalmazások és létesítmények alapvető
tudományos támogatását célzó alapkutatásban és fejlesztésben;
(25) a  Felek részvétele a  magyar és orosz diákok és/vagy tudósok képzésében a  Paksi Atomerőmű
működtetéséhez kapcsolódóan az  atomenergia békés felhasználására vonatkozó műszaki-technikai
kérdésekről.
7. cikk
Fűtőanyag ellátás és a használt fűtőanyag kezelése
1. A  Felek biztosítják, hogy Meghatalmazott Szervezeteik megállapodást (szerződést) kötnek a  Paksi Erőmű új
blokkjainak nukleáris fűtőanyag ellátására, kész fűtőelem-kazetta formájában és a  kezdeti feltöltéshez, valamint
a  további újratöltésekhez szükséges mennyiségben, valamint szabályozó rudak rendelkezésre bocsátására
az  üzemeltetéséhez szükséges mennyiségben. Az  ellátási kötelezettség legalább 20 (húsz) évig áll fönn,
a meghosszabbítás lehetőségével.
2. A  Felek biztosítják, hogy Meghatalmazott Szervezeteik megállapodást (szerződést) kötnek a  Megvalósítási
Megállapodás alapján (összes alkotóelemükkel együtt) átadott használt fűtőelem-kazetták kezeléséről. Kezelés
alatt az  értendő, hogy a  használt fűtőelem-kazettákat az  Oroszországi Föderáció területére szállítják ideiglenes
technológiai tárolás vagy technológiai tárolás és reprocesszálás céljából. A  használt fűtőelem-kazettákat, vagy
reprocesszálás esetén a  nukleáris hulladékot Oroszországi Föderáció területén tárolják ugyanannyi időn keresztül,
amely időtartamot a 7. cikk 1. bekezdésében említett megállapodás (szerződés) előír a nukleáris fűtőanyag ellátásra,
ezt követően visszaszállítják Magyarországra.
8. cikk
Megvalósítási Megállapodások 1. A jelen Egyezmény 3., 4., 5., 6. és 7. cikkeinek rendelkezéseit a jelen Egyezmény végrehajtása érdekében megkötésre
kerülő külön megállapodások (szerződések) részletezik (Megvalósítási Megállapodások).
2. Amennyiben a jelen Egyezmény és a Megvalósítási Megállapodások között ellentmondás mutatkozna, akkor a jelen
Egyezmény rendelkezései elsőbbséget élveznek.
3. A  Megvalósítási Megállapodásokból származó vagy azokkal kapcsolatban kialakuló bármilyen vita, nézeteltérés
vagy igény, vagy bármely Megvalósítási Megállapodás megszegése, lejárta vagy érvénytelensége esetén a  Felek
által a Megvalósítási Megállapodásokban megjelölendő jó nevű, harmadik országbeli, nemzetközi választottbíróság
hoz döntést. A  választottbírósági döntés végleges és a  Megvalósítási Megállapodásokban részes Felek számára
kötelező érvényű.
4. A  Megvalósítási Megállapodások, valamint az  azokban részes felek közt azokból származó vagy azokkal
összefüggésben létrejövő jogviszonyokat a Felek által a Megvalósítási Megállapodásokban megjelölendő harmadik
ország jogszabályaival összhangban alakítják vagy értelmezik.
9. cikk
Finanszírozás
A jelen Egyezmény 1.  cikkének 1. és 3.  pontjában rögzített együttműködés megvalósítása érdekében az  Orosz
Fél a  Felek külön megállapodásában meghatározott összegben és feltételekkel állami hitelt biztosít a  Magyar
Fél számára a  Paksi Atomerőmű teljesítménye fenntartásának és fejlesztésének finanszírozásához. Amely állami
kölcsönszerződés megkötése a jelen szerződés implementálásának feltétele.
10. cikk
Adók és illetékek 1. A  jelen Egyezménybe foglalt együttműködés végrehajtása céljából az  adókat, díjakat (illetékeket) a  Felek
államaik törvényei szerint fizetik meg, figyelembe véve a Magyar Köztársaság és az Oroszországi Föderáció között
a jövedelem- és a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről 1994. április 1-jén aláírt Egyezményt.
2. Amennyiben bármely Fél adó- és/vagy vámszabályainak változása kedvezőtlenül érinti a  jelen Egyezmény
végrehajtása során a  másik Felet vagy a  másik fél Meghatalmazott Szervezetét, akkor a  Felek jóhiszemű
tárgyalásokat kezdenek annak érdekében, hogy az  érintett másik Fél, vagy Meghatalmazott Szervezet olyan
helyzetbe kerüljön, mintha a változás nem következett volna be.
11. cikk
Alkalmazandó jognak való megfelelés 1. A  jelen Egyezményben foglalt együttműködés Magyarország és az  Oroszországi Föderáció vonatkozó
jogszabályaival, valamint azokkal a  nemzetközi egyezményekkel összhangban kerül végrehajtásra, amelyeknek
a  Felek részesei, figyelembe veszi továbbá a  nukleáris- és sugárzásbiztonság valamint a  környezetvédelem
általánosan elismert nemzetközi alapelveit és ajánlásait. Magyarország jogszabályai alatt a  Magyarországra és
Magyarországon alkalmazandó összes jogszabály értendő.
2. Jelen Egyezmény nem érinti a Felek vagy/és az  Illetékes Hatóságok, vagy/és az Meghatalmazott Szervezetek, más,
a Felek által korábban megkötött nemzetközi szerződésekből fakadó jogait és kötelezettségeit.
3. A  Felek elismerik, hogy a  Magyar Félnek, a  Magyar Illetékes Hatóságnak és a  Magyar Kijelölt Szervezetnek
kötelezettségei vannak az  Európai Unióval és az  Európai Atomenergia Közösséggel szemben. A  Felek mindent
megtesznek annak érdekében, hogy a  jelen Egyezmény végrehajtása során az  említett kötelezettségekkel
összhangban járjanak el.
A Felek jóhiszeműen együttműködnek annak érdekében, hogy Magyarországot segítsék abban, hogy megfeleljen
az  Európai Unió intézményei és az  Európai Atomenergia Közösség részéről felmerülő ellenvetéseknek és
döntéseknek.
4. A  Felek együttműködnek annak érdekében, hogy biztosítsák az  atomenergia békés felhasználásához a  lehető
legnagyobb biztonságot összhangban mindazokkal a  biztonsági követelményekkel, melyeket Magyarország és
az  Oroszországi Föderáció vonatkozó törvényei, valamint a  NAÜ ajánlásai és az  Európai Atomenergia Közösség
törvényei előírnak.
12. cikk
Szellemi tulajdon 1. A  Felek megtesznek minden, a  saját államuk jogrendje által előírt ésszerű lépést a  jelen Egyezmény végrehajtása
során megszerzett és/vagy használt szellemi tulajdon, ideértve a gyártási titkokat (know-how) védelmére.
2. A  Felek, Illetékes Hatóságaik, a  Magyar Kijelölt Szervezet, az  Orosz Kijelölt Szervezetek és Alvállalkozók időben
tájékoztatják egymást a szellemi tevékenység minden, a Felek jogrendje alapján jogi oltalom alá eső eredményéről,
és haladéktalanul együttműködnek az oltalom biztosítását célzó megfelelő hivatalos eljárás megindítása érdekében.
3. A  jelen Egyezmény alapján létrejövő együttműködés nem érinti a  Felek kormányainak, Illetékes Hatóságainak,
a  Magyar Kijelölt Szervezetnek, az  Orosz Kijelölt Szervezetek és az  általuk alkalmazott Alvállalkozóknak szellemi
tevékenységéhez kapcsolódó azon jogait, amelyeket az  Egyezményben foglalt közös tevékenység megkezdése
előtt szereztek, vagy amelyek önálló tevékenységük, önálló kutatásuk eredményei, és amelyek gyakorlása
elengedhetetlen az  Egyezmény szerinti munka teljesítéséhez (a  továbbiakban: Korábbi Szellemi Tulajdon).
A  kizárólagos jogok átadását vagy a  korábbi szellemi tulajdon használati jogának megadását a  Felek jogrendje
szabályozza.
4. A szellemi tevékenység eredményeit tartalmazó dokumentumok, illetve az  ilyen eredményekről szóló információk
átadása nem vonja maga után az ilyen eredményekre vonatkozó kizárólagos jog megszerzését.
5. A Magyar Kijelölt Szervezet és Orosz Kijelölt Szervezetek az Illetékes Hatóságokkal való megegyezés szerinti eljárás
alapján, írásban egyeznek meg az  Egyezmény alapján folytatott közös szellemi tevékenység eredményeinek
felhasználási feltételeiről, valamint a jogok használatáról. Az ilyen megállapodások aláírásáig az Egyezmény alapján
folytatott szellemi tevékenység közös eredményei kizárólag a  jelen Egyezmény céljaira használhatók, a  Feleknek,
Illetékes Hatóságaiknak, a  Magyar Kijelölt Szervezetnek, az  Orosz Kijelölt Szervezeteknek és az  Alvállalkozóknak
nincs joguk önállóan felhasználni azokat és/vagy nem gyakorolhatnak jogokat ezekre az  eredményekre
vonatkozóan.
6. Semmilyen, a jelen Egyezmény alapján végzett közös munka során keletkezett információ nem adható át harmadik
félnek a két Fél Illetékes Hatóságának előzetes írásbeli hozzájárulása nélkül.
7. A Magyar Fél kizárólag a jelen Egyezmény céljaira használhatja a szellemi tevékenység azon eredményeit, valamint
azokat a  dokumentált információkat, melyeket az  Orosz Fél adathordozókon bocsát a  Magyar Fél rendelkezésére
a berendezések alkatrészeinek, a gyorsan kopó munkadaraboknak, a javítóeszközöknek előállítása kapcsán.
13. cikk
Titoktartás 1. Jelen Egyezmény keretei között nem valósul meg az  Oroszországi Föderáció államtitkát, vagy Magyarország
minősített adatát képező információ átadása.
2. Jelen Egyezmény keretei között nem valósul meg olyan információk átadása, amelyek továbbítását valamelyik Fél
államának jogrendje tiltja, vagy amelyek átadása ellentmond a Felek által aláírt nemzetközi egyezményeknek. Nem
hozható nyilvánosságra és nem adható át harmadik félnek a két Fél előzetes írásbeli beleegyezése nélkül egyetlen
olyan információ sem, amelyet jelen Egyezmény keretein belül átadnak egymásnak, vagy amely annak végrehajtása
eredményeként keletkezik.
3. Pontosan meg kell határozni és meg kell jelölni az  olyan információkat, amelyeket jelen Egyezmény keretein
belül adnak át egymásnak, vagy amely annak végrehajtása eredményeként keletkezik, és amelyet mindkét
Fél bizalmasnak tekint. Az  ilyen információt az  átadó Fél magyar nyelven „Bizalmas”, vagy orosz nyelven „Для
служебного пользования”, vagy vagy angol nyelven „Confidential” megjelöléssel látja el. A  felek minimálisra
korlátozzák azon személyek körét, akiknek hozzáférésük van az  ilyen jellegű információkhoz és biztosítják, hogy
csak a  jelen Egyezményben rögzített célok érdekében használják azokat. Az  ilyen információkat nem hozzák
nyilvánosságra és nem adják át harmadik félnek. Az  ilyen információkat mindkét Fél jogszabályainak megfelelően
védik.
4. A jelen Egyezményben foglaltak alapján egyik Fél, Illetékes Hatóság vagy Meghatalmazott Szervezet sem tagadhatja
meg az  adott Félre, Illetékes Hatóságra vagy Meghatalmazott Szervezetre nézve kötelező erejű jogszabályban
megszabott vagy hatáskörrel rendelkező bíróság által elrendelt információ átadását. Az  információt átadó Fél,
Illetékes Hatóság vagy Meghatalmazott Szervezet az  ilyen esetekben jóhiszeműen együttműködik a  másik Féllel,
Illetékes Hatósággal vagy Meghatalmazott Szervezettel annak érdekében, hogy az átadás olyan formában történjék,
amelynek révén az  átadott információ mennyisége a  vonatkozó törvény vagy az  illetékes bírósági határozat
által megkövetelt minimális, valamint a  másik Fél, Illetékes Hatóság vagy Meghatalmazott Szervezet számára
elfogadható mértékű legyen.
14. cikk
Export ellenőrzés 1. A  nukleáris anyagok, berendezések, speciális nem-nukleáris anyagok és a  megfelelő technológia exportja
jelen Egyezmény keretein belül a  Feleknek a  Nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozásáról szóló
1968.  július  1-jei Egyezményből, valamint egyéb olyan, az  exportellenőrzést szabályzó többoldalú mechanizmus
keretein belüli nemzetközi egyezményekből és megállapodásból eredő nemzetközi szerepvállalásának megfelelően
zajlik, amelyeknek a Felek államai részesei.
2. A  Magyar Fél által a  jelen Egyezmény alapján megkapott nukleáris anyagokat, berendezéseket, speciális
nem-nukleáris anyagokat és a  megfelelő technológiát, valamint az  azokból, illetve azok felhasználása során
előállított nukleáris anyagokat, berendezéseket, speciális nem-nukleáris anyagokat és a megfelelő technológiát:
(1) nem használják fel atomfegyver illetve más nukleáris robbanóeszköz előállítására, illetve katonai célra;
(2) a  Belga Királyság, a  Dán Királyság, a  Németországi Szövetségi Köztársaság, Írország, az  Olasz Köztársaság,
a  Luxemburgi Nagyhercegség, a  Holland Királyság, az  Európai Atomenergia Közösség és a  Nemzetközi
Atomenergia-ügynökség között a  nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozásáról szóló szerződés
III.  cikke (1) és (4) bekezdésének végrehajtásáról szóló megállapodásnak és az Osztrák Köztársaság, a Belga
Királyság, a Dán Királyság, a Finn Köztársaság, a Németországi Szövetségi Köztársaság, a Görög Köztársaság,
Írország, az  Olasz Köztársaság, a  Luxemburgi Nagyhercegség, a  Holland Királyság, a  Portugál Köztársaság,
a  Spanyol Királyság, a  Svéd Királyság, az  Európai Atomenergia Közösség és a  Nemzetközi Atomenergiaügynökség között a  nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozásáról szóló szerződés III.  cikke (1) és
(4)  bekezdésének végrehajtásáról szóló megállapodáshoz tartozó kiegészítő jegyzőkönyvnek megfelelően
a NAÜ biztosítékok alkalmazásáról rendelkező szabályok vonatkoznak rájuk;
(3) olyan fizikai védelmet biztosítanak számukra, amelynek szintje nem alacsonyabb a NAÜ „Nukleáris anyagok
és nukleáris berendezések fizikai védelme” című dokumentuma (INFCIRC/225/Rev.5) által ajánlott szintnél;
(4) kizárólag a  jelen cikk által szabályozott feltételekkel reexportálhatók, illetve adhatók át Magyarország
jogi fennhatósága alól harmadik ország részére, és a  NAÜ biztosítékai vonatkoznak rájuk, amennyire
ez megvalósítható a biztosítékokat szabályozó vonatkozó szerződések alapján.
3. A Magyar Félnek a jelen Egyezmény keretei között átadott urán-235 nukleáris anyag nem dúsítható 20%-ig és afölé,
valamint nem dúsítható és nem reprocesszálható az Oroszországi Föderáció előzetes írásbeli hozzájárulása nélkül.
4. Az Oroszországi Föderációtól a jelen Egyezmény értelmében kapott, nukleáris célokra használt kettős rendeltetésű
berendezések és anyagok és a hozzájuk tartozó technológia, valamint bármely utángyártott változatuk:
(1) csak az  előre megfogalmazott célokra használhatók, amelyek nem kötődnek nukleáris robbanótöltetek
előállításához;
(2) nem használhatók fel a  nukleáris fűtőanyag-ciklus terén végzett olyan tevékenységhez, melyekre nem
vonatkoznak a NAÜ biztosítékai;
(3) nem másolhatók, nem módosíthatók, nem exportálhatók illetve nem adhatók át másnak az  illetékes
oroszországi szervezetnek a  Műszaki- és Exportellenőrzési Szövetségi Szolgálattal egyeztetett írásbeli
engedélye nélkül.
5. A  Felek együttműködnek a  nukleáris anyagok, berendezések, speciális nem-nukleáris anyagok és a  kapcsolatos
technológiák exportellenőrzésének kérdéseiben.
15. cikk
Nukleáris felelősségvállalás
A jelen Egyezmény keretein belül folytatott együttműködés kapcsán esetlegesen bekövetkező nukleáris károkért
vállalt polgári felelősséget a  Felek az  Atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló 1963. május 21-i Bécsi
Egyezménnyel összhangban szabályozzák.
16. cikk
Vitarendezés 1. A  Feleknek a  jelen Egyezmény alkalmazásából és (vagy) értelmezéséből eredő vitáit a  Felek Illetékes Hatóságai
közötti egyeztetések és tárgyalások útján rendezik, amennyiben a Felek nem állapodnak meg másban.
2. Szükség esetén a  Felek Illetékes Hatóságai egyikőjük javaslatára találkozót szerveznek a  jelen Egyezmény
végrehajtásának biztosítására vonatkozó ajánlások áttekintésére.
17. cikk
Módosítások
Jelen Egyezmény a Felek közös egyetértésével módosítható.
18. cikk
Általános rendelkezések 1. Jelen Egyezmény azon a  napon lép hatályba, amikor diplomáciai csatornákon megérkezik az  utolsó írásos
tájékoztató arról, hogy a  Felek eleget tettek a  hatályba lépéshez szükséges hazai eljárásoknak. Magyarország
vonatkozásában a  „hazai” úgy értendő, hogy Magyarországra vagy Magyarországon kötelező és a  „hazai”
az  Oroszországi Föderáció esetében úgy értendő, hogy az  Oroszországi Föderációra vagy az  Oroszországi
Föderációban kötelező.
2. Jelen Egyezmény határozatlan időre jön létre.
 3. Bármelyik Fél felmondhatja jelen Egyezményt oly módon, hogy erről írásos értesítést küld a  másik Félnek. Ebben
az esetben az Egyezmény az értesítés kézhezvételét követő egy év elteltével megszűnik.
 4. Miután az  egyik Fél kézhez kapta a  másik Fél értesítését jelen Egyezmény felmondásáról, a  Felek haladéktalanul
egyeztetnek a jelen Egyezmény szerinti projektek megvalósításának lehetőségéről.
 5. Amennyiben jelen Egyezmény megszűnik, az Egyezmény 7, és 13–16. cikkeiben rögzített kötelezettségek érvényben
maradnak.
 6. Jelen Egyezmény megszűnése jogi szempontból nem érinti az  egyes, a  jelen Egyezménnyel összhangban, annak
hatálya alatt kötött Megvalósítási Megállapodásokat vagy bármilyen más megállapodást (szerződést) vagy az azok
végrehajtása kapcsán vállalt kötelezettségek teljesítését.
7. A Magyar Népköztársaság és a Szovjetunió között az atomenergia békéscélú felhasználását célzó együttműködésről
szóló 1959. december 22 i Megállapodás a jelen Egyezmény hatályba lépését követően hatályát veszti.
8. Készült Moszkvában, 2014. január 14-én két példányban, magyar és orosz nyelven. Mindkét nyelvű szöveg hiteles.
Magyarország Kormánya az Oroszországi Föderáció Kormánya
 nevében nevében
За Правительство Венгрии За Правительство Российской Федерации” 4. § (1) Ez a törvény – a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
 (2) A 2. § és a 3. § az Egyezmény 18. cikk 1. pontjában meghatározott időpontban lép hatályba.
 (3) Az Egyezmény, valamint a 2. § és a 3. § hatálybalépésének naptári napját a külpolitikáért felelős miniszter – annak
ismertté válását követően – a Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett közleményével állapítja meg.
 (4) E törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről az energiapolitikáért felelős miniszter gondoskodik.
Áder János s. k., Kövér László s. k.,
 köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
6/2018. (X. 11.) ITM utasítása miniszteri biztos kinevezéséről.
A központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény
38. § (1) bekezdésében meghatározott jogkörömben eljárva a következő utasítást adom ki:
1. § A  központi államigazgatási szervekről, valamint a  Kormány tagjai és az  államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi
XLIII. törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 38. § (2) bekezdése alapján 2018. október 1. napjától 2019. március 31. napjáig
Fülöp Józsefet a kreatív iparért felelős miniszteri biztossá nevezem ki.
2. § (1) A miniszteri biztos – megbízatásának keretei között – felel a feladatkörébe tartozó jogszabálytervezetek és vezetői
döntések szakmai előkészítéséért és végrehajtásáért, összehangolja az  abban közreműködő szervezeti egységek
munkáját, ellenőrzi a kiadott feladatok végrehajtását.
(2) A miniszteri biztos tevékenységét a feladatköre szerint illetékes állami vezetőkkel szoros együttműködésben látja el.
3. § A  miniszteri biztos tevékenységéért a  Ksztv. 38.  § (9)  bekezdés a)  pontja szerint bruttó 400  000 Ft/hó összegű
díjazásra  jogosult. A  miniszteri biztos az  állami vezetői juttatásokról szóló 275/2015. (IX. 21.) Korm. rendelet
3. § (1) bekezdés 6. pontjában meghatározott juttatásokra nem jogosult.
4. § A miniszteri biztost tevékenysége ellátásában a Ksztv. 38. § (8) bekezdése szerinti titkárság nem segíti.
5. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
Dr. Palkovics László s. k.,
 innovációért és technológiáért felelős miniszter


text:
155/2014. (IV. 18.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3.  § (2)  bekezdése alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Nagy Zsófiát
2014. május 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2014. április 9. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
11/2011. (III. 9.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában
meghozta a következő határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 57/B. § (1) és
(2) bekezdései alkotmányellenesek, ezért azokat 2011. május 31. napjával megsemmisíti.
2. Az Alkotmánybíróság a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 57/A. § (1) és (2) bekezdése
alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló eljárást megszünteti. 3. Az Alkotmánybíróság az egyes munkaügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2009. évi CXXVI. törvény 54. §
(1) bekezdés j) pontja alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló eljárást megszünteti.
4. Az Alkotmánybíróság az egyes munkaügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2009. évi CXXVI. törvény 54. §
(1) bekezdése a)–i) pontjai, továbbá k)–n) pontjai alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére
irányuló indítványt visszautasítja. Az Alkotmánybíróság e határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. Az Alkotmánybírósághoz több indítvány érkezett a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvénynek
(a továbbiakban: Kjt.) a magasabb vezető megbízású közalkalmazottak, a vezető megbízású közalkalmazottak, illetve
a magasabb vezető munkakörre kinevezett és a vezető munkakörre kinevezett közalkalmazottak (a továbbiakban
együttesen: vezető állású közalkalmazottak) pótszabadságára vonatkozó rendelkezései alkotmányellenességének
megállapítására és megsemmisítésére. 1. Az egyik indítványozó alkotmányellenesnek véli a Kjt. 57/A. § (2) bekezdésében foglalt azon szabályozást, amely
szerint a magasabb vezető, valamint a vezető munkakörre kinevezett közalkalmazott a Kjt. 57. § (1)–(4) bekezdése
szerinti pótszabadságra nem jogosult. Nézete szerint több szempontból is alkotmányellenes a 2008. évi CX. törvénnyel
hatályba léptetett, a magasabb vezető, illetve a vezető munkakörre kinevezett közalkalmazottak szabadságának új
szabályozása, amely a Kjt. korábbi, a vezetői pótszabadságot biztosító rendelkezéseit megszüntette.
Az indítványozó szerint a kifogásolt rendelkezés sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdését, 70/A. §-át, továbbá
az Alkotmány 70/B. § (4) bekezdését. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésének sérelmére vonatkozó alkotmányos indokot
azonban nem terjesztett elő. Hivatkozik a Kjt. 57/A. § (1) bekezdésére (bár az alkotmányellenesség megállapítását erre
vonatkozóan számszerűen nem jelölte meg), amely szerint – a Kjt. 56. §-tól eltérően – a magasabb vezető munkakörre
kinevezett közalkalmazottat naptári évenként 35, a vezetői munkakörre kinevezett közalkalmazottat 30 munkanap
alapszabadság illeti meg. Érvelésében kifejti, a szabályozás alkotmányellenessége abban áll, hogy (összehasonlítva
a besorolás alapján részükre járó rendes szabadság mértékével a vezető állású közalkalmazottak részére járó
szabadságuk mértékét) az a közalkalmazottakat koruk alapján indokolatlanul diszkriminálja, ugyanis a vezetők
szabadságát úgy határozza meg, hogy a „fiatalabbak” esetében (pontosabban: azoknál, akik a besorolás alapján nem
érik el a 9-es fizetési fokozatot) a besorolásnál több, míg az ennél „idősebbek” (a besorolás alapján a 9-es fizetési
fokozatnál magasabba sorolandók) számára kevesebb szabadságot állapít meg a Kjt. hatályos rendelkezése. Bár
az indítvány az alkotmányellenesség megállapítását csupán a Kjt. 57/A. § (2) bekezdésére nézve kérte, az indítvány
tartalma szerint valójában a Kjt. 57/A. §-ának egészét támadja, ezért az Alkotmánybíróság az utólagos normakontrollra
irányuló vizsgálatát erre tekintettel végezte el. 2. Egy másik indítványozó az egyes munkaügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2009. évi CXXVI. törvény 54. §
(1) bekezdése (a továbbiakban: Mttvmód.), tartalma alapján valójában az 54. § (1) bekezdés j) pontja, továbbá az egyes
szociális és munkaügyi tárgyú törvényeknek az új Polgári Törvénykönyv hatálybalépésével összefüggő módosításáról
szóló 2010. évi XXXIX. törvény 37. § (1) bekezdése (a továbbiakban: Szttvmód.) alkotmányellenességének
megállapítását és megsemmisítését kérte. Indoklásként kifejti, hogy a nem oktató magasabb vezető beosztású és a vezető beosztású közalkalmazottak a Kjt.
alapján 2010. január 1-jét megelőzően alapszabadságra, valamint a fizetési fokozatukkal egyenlő számú
pótszabadságra, továbbá vezetői pótszabadságra voltak jogosultak. Az Mttvmód. támadott rendelkezése a nem
oktató magasabb vezető beosztású és a vezető beosztású közalkalmazott vezetői pótszabadságáról szóló
rendelkezéseket 2010. január 1-jével hatályon kívül helyezte; az Szttvmód. 37. § (1) bekezdése megszüntette a nem
oktató magasabb vezető beosztású és a vezető beosztású közalkalmazott fizetési fokozatával egyenlő számú
munkanapnak megfelelő pótszabadságot. Ennek következtében a nem oktató magasabb vezető, valamint a vezető
beosztású közalkalmazottat kizárólag alapszabadság illeti meg: a magasabb vezető beosztásúakat naptári évenként
35 nap, míg a vezető beosztásúakat naptári évenként 30 nap.
Nézete szerint az új szabályozás ellentétes a szabadság eredeti rendeltetésével, amely a közalkalmazott hosszabb
időtartamú pihenését, kikapcsolódását, regenerálódását hivatott biztosítani. A pótszabadság mértéke ugyanis
a korábbi szabályozás értelmében a vezető beosztású közalkalmazottak nagyobb leterheltségéhez igazodott. Az új
szabályozás (amely a pótszabadság intézményét eltörölte) hátrányosan tesz különbséget a különböző korosztályhoz
tartozó vezető állású közalkalmazottak között, mivel a hosszabb idejű közalkalmazotti jogviszonnyal rendelkező
vezető beosztású közalkalmazottnak kevesebb alapszabadság jár, mint a korábbi besorolása szerinti éves rendes
szabadsága, míg a rövidebb közalkalmazotti jogviszonnyal rendelkező vezető állású közalkalmazott alapszabadsága
nagyobb, mint a besorolás alapján neki járó évi rendes szabadsága. Az indítványozó állítása szerint az új szabályozás
különbséget tesz továbbá a különböző korosztályhoz tartozó közalkalmazottak között is, erre nézve azonban
alkotmányos érvet nem jelölt meg. 3. Egy további indítványozó a Kjt. 57/A–57/B. §-ait tartja alkotmányellenesnek. Az indokolásban kifejti, hogy a korábban
ismertetett, a magasabb vezetői, de különösen a vezetői szabadságok szabályozása hátrányos a hosszabb ideje
a pályán lévő vezetőkre nézve, mivel „csökken a pótszabadsággal együtt kinevezésükig elért magasabb mértékű
szabadságuk, miközben ezt semmi nem indokolja, nem ellentételezi”. Véleménye szerint ugyanis semmiféle
társadalmi érdek nem indokolja, hogy a vezetőknek a közszférában kevesebb szabadságuk legyen „egyébként azonos
feltételek mellett, mint beosztottaiknak, vagy saját maguknak vezetői kinevezésük előtt”. Szerinte a támadott
rendelkezések sértik a jogállamiság elvét, mivel már megszerzett munkavállalói jogokat indokolatlanul vonnak el,
továbbá azzal is, hogy nincs szabályozás arra nézve, hogy a megbízott vezetőknél a nem vezetői munkájuk után őket
megillető pótszabadság hogyan viszonyul a vezetői pótszabadságához. Szintén a jogállamiság elvének sérelmét látja
az indítványozó abban, hogy míg minden más munkavállalónál vagy együttesen alkalmazhatóak a munkavállalót
különféle jogcímeken megillető pótszabadságok, vagy a többféle közül a kedvezőbb illeti meg őket, addig a vezetőket
ezek a lehetőségek – kivéve a Kjt. 57. § (3) bekezdése szerinti pótszabadságot – nem illetik meg.
Az indítványozó a támadott rendelkezéseket egyben az Alkotmány 70/B. § (4) bekezdésével is ellentétesnek tartja.
Nézete szerint ugyanis a pihenéshez való jog sérelmét eredményezi, hogy a magasabb vezető és a vezető állású
közalkalmazottak fizetett szabadsága elfogadható indok nélkül kisebb, mint az ugyanolyan szolgálati idővel,
ugyanolyan (vagy akár kevésbé) kvalifikált munkát végző beosztott munkatársaiké. Ezért visszamenőleges hatállyal
kérte a Kjt. 57/A. § (2) bekezdése alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését.
4. Több indítványozó a Kjt. 57/A. § (2) bekezdése, valamint az 57/B. § (2) bekezdése visszamenőleges hatállyal történő
megsemmisítését, az Alkotmány 70/B. § (4) bekezdésének sérelmére hivatkozással azért kérte, mert álláspontjuk
szerint a jogalkotó indokolatlanul vonta meg a közalkalmazotti jogviszonnyal rendelkező kinevezett és megbízott
vezetőktől a fizetési fokozathoz kapcsolódó szabadságot. Ez különösen a rendes munkakörük mellett vezető feladattal
is megbízott vezetőket sújtja jelentős hátránnyal, ami az azonos munkahelyen foglalkoztatott közalkalmazottak
fizetett szabadságának megállapításakor indokolatlan hátrányos különbségtételt eredményez. 5. Több indítványozó a Kjt. 57/A. § (2) bekezdését, valamint az 57/B. § (2) bekezdését azért véli az Alkotmány 70/A. §-ába
ütközőnek, mert a magasabb vezetők és a vezetők esetében egységes alapszabadságot állapít meg, szemben a rendes
besorolás szerinti közalkalmazottakkal, ahol a szabadság mértéke a besorolástól függ. Ezért a szabályozás
diszkriminatív a hosszabb közalkalmazotti viszonnyal rendelkező vezetőkkel és a magasabb vezetőkkel szemben,
mivel ellentétes a vezetők számára megállapított szabadság céljával. Ráadásul a vezetőktől közalkalmazotti
jogviszonyuk időtartamával, illetve az életkorukkal fordított arányban vonja el a nem vezetőkhöz képest őket
megillető többletszabadságot. Hátrányos megkülönböztetés áll fenn az indítványozók szerint továbbá „a vezetők és
magasabb vezetők között is, azzal, hogy a rövidebb közalkalmazotti jogviszonnyal rendelkező vezetők, magasabb
vezetők több szabadságot kapnak, mint a hosszabb közalkalmazotti jogviszonnyal rendelkező vezetők, ahhoz képest,
mintha nem lennének vezető beosztásban.” 6. Egy további indítványozó az Szttvmód. 37. §-ával 2010. március 31-én hatályba lépett, a Kjt. 57/B. § (2) bekezdése
alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte. Az alkotmányellenességet egyrészt abban látja,
hogy a jogszabályváltozás a korábbi vezetői pótszabadság intézményét év közben, március 31-ével szüntette meg.
Mivel a jogszabályváltozás év közben történt, ezért véleménye szerint az az adott évre szerzett jogot érintett negatív
módon. Kifogásolta másrészt, hogy a jogalkotó nem állapított meg átmeneti rendelkezést, illetve nem szabályozta,
hogy az év elejére (azaz az új szabályozás hatálybalépéséig) a pótszabadság megilleti-e a vezetőket.
Alkotmányellenesnek vélte továbbá, hogy a támadott jogszabályváltozást a jogalkotó az új Polgári Törvénykönyv
hatálybalépésével összefüggésben, a szociális tárgyú törvények módosításai között helyezte el, mely
jogszabályváltozás nem igazodott a jogszabály tárgyához, ami véleménye szerint önmagában is sérti a demokratikus
jogállamiságból eredő jogbiztonság elvét. Az indítványozó szerint a kifogásolt szabályozás az Alkotmány 70/B. § (2) és (3) bekezdését sérti, mert a megbízott
vezetők munkakörük mellett többletfeladatokat vállalva látják el a vezetői megbízásukat, így rájuk nézve sérelmes,
hogy több feladatot vállalva kevesebb rekreációra és pihenésre ad lehetőséget az új szabályozás. Mindezek alapján
az indítványozó az emberi méltósághoz való jog sérelmét is állította. Az indokolás továbbá arra vonatkozóan tartalmaz
– az indítványozó által becsült – adatokat országos nagyságrendben, hogy a jogszabályváltozás az ágazat dolgozóitól
megközelítőleg hány nap szabadságot vont el. 7. Egy további indítványozó a Kjt. 57/B. § (2) bekezdése folytán sérülni véli az Alkotmány 2. § (1), valamint a 70/B. §
(2)–(4) bekezdéseiben foglaltakat. Érvelésében kifejti, hogy a szabadság, mint jogintézmény vizsgálható a bérrel
összefüggő, és attól független elemként. Az első esetben – álláspontja szerint – a munkáért járó bér és a munka után
járó pihenés nem választható el. A fizetett szabadság annak fizetett jellegénél fogva, szerinte indirekt munkabérként
funkcionál, ezért sérül az Alkotmány 70/B. § (4) bekezdése szerinti pihenéshez, fizetett szabadsághoz való jog, de
megvalósul a munkabér védelméhez fűződő alkotmányos jog sérelme is. Kifejti: a jogszabálymódosítás folytán azzal,
hogy az érintett közalkalmazotti kör szabadsága kevesebb lett, a megbízott vezetők jóhiszeműen szerzett jogai
sérültek, amely a jogállamisághoz szervesen kapcsolódó jogbiztonság elvének sérelmét eredményezi.
Nézete szerint az új szabályozás jogalkotói célja a kinevezett és a megbízott vezetők azonos mértékű szabadságának
megteremtése volt. Azonban – álláspontja szerint – a két vezetői kör a jogviszony létrejöttének módjában, illetve
tartalmában is eltér egymástól. A kinevezett vezető összefogja az alá tartozó, beosztott közalkalmazottak munkáját,
ugyanakkor a beosztottak munkakörébe tartozó feladatokat nem végez; ezzel szemben a megbízott vezető a saját
munkaköre mellett látja el a vezetői megbízással rá háruló további feladatokat is. Hivatkozása szerint, amennyiben
a szabadságot az elvégzett munka honoráriumának tekintjük, úgy az az Alkotmány 70/B. § (2) bekezdésébe ütközik.
Mindezek alapján hangsúlyozza, hogy a megbízott és a kinevezett vezetők nem egyenlő, hanem több munkát
végeznek, így – álláspontja szerint – jövedelme és szabadsága sem lehet azonos a kinevezett vezetőjével az Alkotmány
sérelme nélkül, figyelemmel az Alkotmány 70/B. § (3) bekezdésére.
Egyben – vagylagos utólagos normakontrollra irányuló kérelmében – a kifogásolt rendelkezések
alkotmányellenességének megállapítását az Alkotmány 2. § (1) bekezdésébe foglalt, jogállamiságból fakadó
jogbiztonság követelményének sérelmére hivatkozással állította. Hivatkozott a jogalkotásról szóló 1987. évi
XI. törvény 12. § (2)–(3) bekezdésére, mely szerint a jogszabály hatálybalépésének időpontját úgy kell megválasztani,
hogy a jogszabály alkalmazására kellő felkészülési idő maradjon. Ez nézete szerint azzal is járhat, hogy a fizetett
szabadnapok számára vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket nem lehet év közben változtatni, a kifogásolt jogszabály
ezzel szemben április 1-jével lépett hatályba. Kifejti továbbá, hogy az évközbeni jogszabályváltozás két eltérő
értelmezési módra ad lehetőséget, amely szintén a jogbiztonság elvének sérelmét eredményezi. Mindezek alapján
a kifogásolt rendelkezések visszamenőleges hatállyal történő megsemmisítését kérte.
Az Alkotmánybíróság a kérelmeket – tárgyi összefüggésükre tekintettel – az Alkotmánybíróság ideiglenes
ügyrendjéről és annak közzétételéről szóló, többször módosított és egységes szerkezetbe foglalt 2/2009. (I. 12.) Tü.
határozat (ABK 2009. január, 3.; a továbbiakban: Ügyrend) 28. § (1) bekezdése alapján egyesítette és egy eljárásban
bírálta el. II. 1. Az Alkotmány indítvánnyal érintett rendelkezései:
„2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”
„70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve
az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más
vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.”
„70/B. § (2) Az egyenlő munkáért mindenkinek, bármilyen megkülönböztetés nélkül, egyenlő bérhez van joga.
(3) Minden dolgozónak joga van olyan jövedelemhez, amely megfelel végzett munkája mennyiségének és
minőségének. (4) Mindenkinek joga van a pihenéshez, a szabadidőhöz és a rendszeres fizetett szabadsághoz.”
2. A Kjt. indítványok benyújtásakor hatályos rendelkezései: „56. § A közalkalmazottat
a) az „A”, „B”, „C” és „D” fizetési osztályban évi húsz munkanap,
b) az „E”, „F”, „G”, „H”, „I”, „J” fizetési osztályban és a 79/C. §-ban említett munkakör betöltése esetén évi huszonegy
munkanap alapszabadság illeti meg. 57. § (1) A közalkalmazottnak a fizetési fokozatával egyenlő számú munkanap pótszabadság jár. Az 1. fizetési
fokozatban a közalkalmazottat e címen pótszabadság nem illeti meg.
(2) (3) A bölcsődékben, a csecsemőotthonokban, az óvodákban, továbbá az alsó-, közép- és felsőfokú oktatás keretében,
valamint az egészségügyi ágazatban az oktató, nevelő munkát végző közalkalmazottakat évi huszonöt munkanap
pótszabadság illeti meg, amelyből legfeljebb tizenöt munkanapot a munkáltató oktató, nevelő, illetőleg az oktatással,
neveléssel összefüggő munkára igénybe vehet. Az oktatással és neveléssel kapcsolatos munkák körét végrehajtási
rendelet állapítja meg. (4) (5) A föld alatt állandó jelleggel dolgozó, illetve az ionizáló sugárzásnak kitett munkahelyen naponta legalább három
órát töltő munkavállalót évenként öt munkanap pótszabadság illeti meg. Ha a közalkalmazott ilyen munkahelyen
legalább öt évet eltöltött, évenként tíz munkanap pótszabadságra jogosult.
(6) A jogszabályban meghatározott egészségkárosító kockázatok között munkahelyen eltöltött napi munkaidőtől
függetlenül az (5) bekezdésben meghatározott pótszabadság megilleti azt a közalkalmazottat is, akit rendszeresen
kettős egészségkárosító kockázatnak kitett munkakörben foglalkoztatnak, feltéve, hogy az egyik kockázat nem
ionizáló sugárzással függ össze. 57/A. § (1) Az 56. §-tól eltérően a magasabb vezető munkakörre kinevezett közalkalmazottat naptári évenként
harmincöt, a vezetői munkakörre kinevezett közalkalmazottat harminc munkanap alapszabadság illeti meg.
(2) A kinevezett vezető az 57. § (1)–(4) bekezdése szerinti pótszabadságra nem jogosult.
57/B. § (1) A magasabb vezető beosztású és a vezető beosztású közalkalmazottat az 57/A. §-ban meghatározott
mértékű alapszabadság illeti meg, kivéve a bölcsődében, csecsemőotthonban, óvodában, továbbá az alsó-, közép- és
felsőfokú oktatás keretében, valamint az egészségügyi ágazatban oktató, nevelő munkát végző megbízott vezetőket,
akik az 56. §-ban meghatározott alapszabadságra és az 57. § (3) bekezdése szerinti pótszabadságra jogosultak.
(2) A megbízott vezető az 57. § (1) bekezdése szerinti pótszabadságra nem jogosult.
58. § (1) A pótszabadság a közalkalmazottat alapszabadságán felül – a (3) bekezdésben foglalt kivételekkel – egyszerre
többféle jogcímen is megilleti. (2) A fizetési fokozathoz kapcsolódó [57. § (1) bekezdés] és a munkakör [57. § (3) bekezdése] alapján járó pótszabadság
közül a magasabb mértékű pótszabadság jár. (3)” 3. A Kjt. indítványok elbírálásakor hatályos rendelkezései:
„23. § (1) A magasabb vezetői, illetve vezetői feladat ellátása magasabb vezető, illetve vezető beosztásra történő
megbízással (a továbbiakban: megbízott vezető) történik. A magasabb vezetői, illetve vezetői megbízás feltétele, hogy
a közalkalmazott – a kinevezés szerinti munkaköre mellett – látja el a magasabb vezetői, illetve vezetői beosztásból
eredő feladatait. A megbízást és annak elfogadását írásba kell foglalni. Magasabb vezető – a 90. §-ban foglalt
kivétellel – csak felsőfokú iskolai végzettséggel rendelkező közalkalmazott lehet. Nem lehet megbízott vezető
a közalkalmazott a gyakornoki idő tartama alatt. (2) A munkáltató vezetője és helyettese, valamint a munkáltató működése szempontjából meghatározó jelentőségű
feladatot ellátó vezető magasabb vezetőnek minősül. A magasabb vezetői, valamint vezetői megbízások körét,
továbbá a megbízás feltételeit a végrehajtási rendelet határozza meg.”
„57/A. §” „57/B. § (1) A magasabb vezető beosztású közalkalmazottat naptári évenként harmincöt, a vezető beosztású
közalkalmazottat harminc munkanap alapszabadság illeti meg, kivéve a bölcsődében, csecsemőotthonban,
óvodában, továbbá az alsó-, közép- és felsőfokú oktatás keretében, valamint az egészségügyi ágazatban oktató,
nevelő munkát végző megbízott vezetőket, akik az 56. §-ban meghatározott alapszabadságra és az 57. § (3) bekezdése
szerinti pótszabadságra jogosultak. (2) A megbízott vezető az 57. § (1) bekezdése szerinti pótszabadságra nem jogosult.”
4. A közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény módosításáról szóló 2010. évi CLXXV. törvény
(a továbbiakban: újKjtmód.) indítványokkal érintett rendelkezései: „6. § (1) Ez a törvény 2011. január 1. napján lép hatályba.
(2) E törvény – a 7. § kivételével – a hatálybalépését követő napon hatályát veszti.
7. § (1) E törvény hatálybalépésével egyidejűleg a) a határozatlan idejű magasabb vezetői, vezetői megbízás e törvény erejénél fogva 2011. január 1-jétől kezdődő öt
évre szóló határozott idejű magasabb vezetői, vezetői megbízássá alakul át,
b) a határozatlan idejű magasabb vezetői, vezetői kinevezés e törvény erejénél fogva 2011. január 1-jétől kezdődő öt
évre szóló magasabb vezetői, illetve vezetői megbízássá alakul át, egyidejűleg a közalkalmazottat határozatlan időre,
a 2008. december 31-én hatályos kinevezése szerinti nem vezetői (a továbbiakban: szakmai) munkakörébe, vagy
ennek hiányában, a legmagasabb iskolai végzettségének megfelelő szakmai munkakörbe kell kinevezni,
c) a határozott idejű magasabb vezetői, vezetői kinevezés e törvény erejénél fogva a határozott idő lejártáig tartó
magasabb vezetői, illetve vezetői megbízássá alakul át, ezzel egyidejűleg a közalkalmazottat a határozott időből
hátralévő időre a 2008. december 31-én hatályos kinevezése szerinti szakmai munkakörébe, vagy ennek hiányában,
a legmagasabb iskolai végzettségének megfelelő szakmai munkakörbe kell kinevezni.”
III. Az indítványok megalapozottak. 1. Az indítványok benyújtása óta a Kjt. kifogásolt rendelkezései az alábbiak szerint módosultak:
Az újKjtmód. 4. §-a 2011. január 1-jével a Kjt. 57/B. § (1) bekezdését új szöveggel állapította meg, míg annak 5. §
(1) bekezdése a Kjt. 57/A. §-át 2011. január 1-jével hatályon kívül helyezte.
Az Alkotmánybíróság az indítványok tartalmi vizsgálata előtt utal arra, hogy az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata
szerint, „ha az indítványozó egy új rendelkezés tartalmának alkotmányellenességét állítja, akkor az Alkotmánybíróság
nem az új rendelkezést hatályba léptető, hanem a módosítás révén az új rendelkezést magába foglaló (inkorporáló)
jogszabály alkotmányellenességét vizsgálja meg”. [8/2003. (III. 14.) AB határozat, ABH 2003, 74, 81.; 67/2006. (XI. 29.) AB
határozat, ABH 2006, 971, 977.] Az Alkotmánybíróság erre tekintettel a jelen ügyben sem az Szttvmód. indítványozók
által támadott rendelkezésére, hanem az ezt inkorporáló Kjt. 57/B. § (2) bekezdése törvényi rendelkezésére nézve
folytatta le az alkotmányossági vizsgálatot. Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata az is, hogy a módosított vagy hatályon kívül helyezett jogszabályi
rendelkezés alkotmányellenességét főszabály szerint az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
(a továbbiakban: Abtv.) 38. §-ában foglalt bírói kezdeményezés és az Abtv. 48. §-a szerinti alkotmányjogi panasz
esetében [10/1992. (II. 25.) AB határozat, ABH 1992, 72, 76.] vizsgálja.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint ugyancsak sor kerül a hatályon kívül helyezett rendelkezések érdemi
vizsgálatára akkor is, ha az indítványozó által támadott jogszabály az új törvényben is változatlan tartalommal jelenik
meg. [Erre vonatkozó gyakorlatát az Alkotmánybíróság összefoglalóan az 1266/B/1997. AB határozatban (ABH 2002,
838, 840.) fejtette ki.] Tekintettel arra, hogy jelen ügyben valamennyi indítvány utólagos normakontrollra irányul, az Alkotmánybíróság
az elbíráláskor hatályos jogszabályszöveget vizsgálta. A jogalkotó a Kjt. 57/A. §-át 2011. január 1-jével hatályon kívül helyezte, ezért az Alkotmánybíróság – állandó és
következetes gyakorlata alapján – az Ügyrend 31. § a) pontja értelmében az eljárást e jogszabályi rendelkezések
vonatkozásában megszüntette. 2. Az Alkotmánybíróság érdemi vizsgálata során először röviden áttekintette a Kjt. magasabb vezető állású és a vezető
állású közalkalmazottak rendes szabadsága szabályozásának főbb változásait a Kjt. hatálybalépése óta.
2.1. 1992. július 1-jei hatálybalépésekor mind az Mt., mind a Kjt. ismerte a „rendes szabadság” fogalmát, amely alap és
pótszabadságból állt. A Kjt. 56–59. §-ai tartalmazták az általános besorolás szerinti, valamint a magasabb vezető állású
és a vezető állású közalkalmazottak rendes szabadságára vonatkozó rendelkezéseket. A közalkalmazott rendes
szabadsága egyrészt alapszabadságból állt, amelynek mértéke – attól függően, hogy a közalkalmazott milyen
közalkalmazotti osztályba tartozott – évi húsz munkanap (Alsó és Közép közalkalmazotti osztályban), illetve
huszonegy munkanap (Felső és Kiemelt közalkalmazotti osztályban) [Kjt. 56. §] volt. A közalkalmazottat
az alapszabadság mellett megillette továbbá – szintén a rendes szabadsága részeként – a fizetési fokozatával egyenlő
számú munkanap pótszabadság. Emellett a Kjt. 58. §-a szerint a közalkalmazottak (bizonyos kivételekkel) további
jogcímeken pótszabadságra is lehettek jogosultak. A több pótszabadságra való együttes jogosultság alóli fontos
kivétel volt a Kjt. 58. § (2) bekezdése, amelynek értelmében a közalkalmazott a fizetési fokozathoz kapcsolódó és a Kjt.
57. § (3) és (4) bekezdése szerinti munkakör alapján járó pótszabadság közül csak a magasabb mértékű
pótszabadságra válhatott jogosulttá. A Kjt. hatálybalépésekor a magasabb vezető állású és a vezető állású munkavállaló rendes szabadsága az előbbiekben
ismertetettől eltérően alakult, ugyanis az egyrészt a Kjt. 56. § a), illetve b) pontja alapján járó alapszabadságból és
a fizetési fokozatához tartozó pótszabadságból, valamint a Kjt. 57. § (2) bekezdése alapján vezetői pótszabadságból
állt. Ennek mértéke magasabb vezető állású közalkalmazott esetében tíz munkanap, vezető állású közalkalmazott
esetében öt munkanap volt. A Kjt. 58. § (3) bekezdése azt is lehetővé tette, hogy az oktató, nevelő munkát végző
közalkalmazottak, valamint a Kjt. 57. § (4) bekezdése szerint a tudományos munkatársak esetében a munkakör és
a vezetői beosztás alapján járó pótszabadságot évi tizenöt munkanap mértékéig össze lehessen számítani. A vezető
állású és a nem vezető állású közalkalmazottat egyaránt megillette az Mt.-ben biztosított valamennyi – pl.:
a gyermeket nevelő szülőnek járó, a vak munkavállalót megillető – pótszabadság.
2.2. A Magyar Köztársaság 1997. évi költségvetésről szóló 1996. évi CXXIV. törvény 1997. február 1-jével a korábbi
közalkalmazotti osztályokat megszüntette, és a közalkalmazottak besorolásánál a munkakör ellátásához szükséges
iskolai végzettséget, illetve szakképzettséget, doktori címet, tudományos fokozatot vette figyelembe: ezúttal nem
számmal, hanem „A”–„J” betűvel jelölt fizetési osztályok szerint. Ennek megfelelően az alapszabadság is ezen új fizetési
osztályokra nézve került megállapításra: így a közalkalmazottat „A”–„D” fizetési osztályban évi húsz munkanap, míg
„E”–„J” fizetési osztályban (illetve a Kjt. 79/C. §-ában említett oktatói, kutatói, tanári vagy az ott meghatározott más
munkakör betöltése esetén) évi huszonegy munkanap pótszabadság illette(ti) meg.
2.3. A 2008. évi LXI. törvény 2009. január 1-jével a korábbi vezető állású és magasabb vezető állású munkavállalók csoportja
mellett különbséget tett a vezető állású közalkalmazottak között is: a kinevezett, valamint megbízott vezető
közalkalmazottak között. A törvény 5. §-ával kiegészítette a Kjt. 23. § (1)–(4) bekezdéseit, ennek értelmében kinevezett
vezető az, aki a magasabb vezetői, illetve vezetői feladatát önálló munkakörben látja el, míg a megbízott vezető
a vezetői feladatát a rendes közalkalmazotti munkakörének ellátása mellett, megbízás alapján végzi. A Kjt. említett
rendelkezései megállapítják továbbá a vezetői megbízás részletes feltételeit. Az említett törvény 16. §-a a kinevezett
vezetőkre a „vezetői munkakör bevezetésével összefüggésben” külön szabályozta a rendes szabadság mértékét. A Kjt.
új 57/A. §-ának (1) bekezdése szerint a magasabb vezető munkakörre kinevezett közalkalmazottat naptári évenként
harmincöt, a vezetői munkakörre kinevezett közalkalmazottat harminc munkanap alapszabadság illeti meg;
ugyanakkor a (2) bekezdés szerint a kinevezett vezető a Kjt. 57. § (1) és (2), valamint (4)–(6) bekezdései szerinti
pótszabadságra nem jogosult. Ezzel szemben a megbízott vezetők rendes szabadságának szabályozása változatlan
maradt, azaz továbbra is jogosultak a Kjt. 56. §-a szerinti huszonegy munkanap alapszabadságra, továbbá a Kjt. 57. §
(1) bekezdése szerinti fizetési fokozat szerinti pótszabadságra, valamint a Kjt. 57. § (2) bekezdése szerinti vezetői
megbízás szerint járó pótszabadságra is. 2.4. Az egyes munkaügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2009. évi CXXVI. törvény 13. §-a 2010. január 1-jével a Kjt.-t
új, 57/B. §-sal egészítette ki. Eszerint a magasabb vezető beosztású és a vezető beosztású közalkalmazottakat
a kinevezett magasabb vezető, illetve a vezető közalkalmazottak alapszabadságával azonos mértékű (azaz harmincöt,
illetve harminc munkanap) alapszabadság illeti meg. Így az említett módosítás megszüntette a megbízott és
a kinevezett vezetők alapszabadsága közötti különbséget. Ugyanakkor az oktatásban és egészségügyben dolgozó
oktató, nevelő munkát végző megbízott vezetők számára megmaradtak a korábbi szabályok, ezen megbízott vezetők
változatlanul az 56. §-ban meghatározott alapszabadságra és az 57. § (3) bekezdése szerinti pótszabadságra
jogosultak. 2.5. Az Szttvmód. 37. § (1) bekezdése 2010. március 31-ével a Kjt. 57/B. §-át (2) bekezdéssel egészítette ki, mely szerint
a megbízott vezető a Kjt. 57. § (1) bekezdése szerinti pótszabadságra nem lett jogosult.
2.6. Az újKjtmód. 1. §-a a Kjt. 23. §-át új szöveggel állapította meg. 2011. január 1-jével a kinevezett vezető állású
közalkalmazott státusza megszűnt, a magasabb vezetői, illetve vezetői beosztás kizárólag megbízással látható el. A Kjt.
23. § (1) bekezdése értelmében a magasabb vezetői, illetve vezetői megbízás feltétele, hogy a közalkalmazott
– a kinevezés szerinti munkaköre mellett – látja el a magasabb vezetői, illetve vezetői beosztásból eredő feladatait.
Az újKjtmód. 7. § (1) bekezdésében rögzíti továbbá, hogy 2011. január 1-jével a határozatlan idejű magasabb vezetői,
illetve vezetői megbízások a törvény erejénél fogva öt évre szóló határozott idejű magasabb vezetői, illetve vezetői
megbízásokká alakulnak át. A határozatlan idejű magasabb vezetői, illetve vezetői kinevezések a törvény erejénél
fogva szintén ettől az időponttól kezdődően öt évre szóló magasabb vezetői, illetve vezetői megbízássá alakulnak át.
A törvény azt is előírja, hogy ezzel egyidejűleg a közalkalmazottat határozatlan időre, a 2008. december 31-én hatályos
kinevezése szerinti nem vezetői (azaz szakmai) munkakörébe, illetve, ennek hiányában a legmagasabb iskolai
végzettségének megfelelő szakmai munkakörbe kell kinevezni. A határozott idejű magasabb vezetői, illetve vezetői
kinevezés a törvény erejénél fogva a határozott idő lejártáig tartó magasabb vezetői, illetve vezetői megbízássá alakul
át. Ebben az esetben a vezetői megbízássá alakulással egyidejűleg a közalkalmazottat ki kell nevezni a határozott
időből hátralévő időre a 2008. december 31-én hatályos kinevezése szerinti szakmai munkakörébe, vagy ennek
hiányában a legmagasabb iskolai végzettségének megfelelő szakmai munkakörbe. Az újKjtmód. 5. § (1) bekezdése
hatályon kívül helyezte a Kjt.-nek az indítványozók által kifogásolt, a kinevezett magasabb vezető, illetve vezető
alapszabadságára vonatkozó 57/A. §-át. A törvényjavaslat indokolása kiemeli: nem állapítható meg, hogy a jogalkotó
az egyes ágazati vezetőket milyen indok alapján osztotta be kinevezett, illetve megbízott vezetői pozíciókba.
Ugyanakkor a határozatlan időtartamra szóló kinevezett vezetői megbízás kevésbé hat ösztönzőleg a folyamatos,
magas színvonalú munkavégzésre, mint a megbízott vezetői pozíció, amely maximálisan 5 év határozott időre szól.
Az új szabályozás elősegíti, hogy a vezető meghatározott időközönként értékelje munkavégzését, bemutathassa
további terveit, céljait, azaz ösztönözze a vezetőt magas színvonalú munkavégzésre.
A jelenleg hatályos – és itt vizsgált – szabályozás a magasabb vezető beosztású közalkalmazottak alapszabadságát
egységesen harmincöt munkanapban, míg a vezető beosztású közalkalmazottakét harminc munkanapban határozza
meg. A bölcsődében, csecsemőotthonban, óvodában, továbbá az alsó-, közép- és felsőfokú oktatás keretében,
valamint az egészségügyi ágazatban oktató, nevelő munkát végző megbízott vezetők évi rendes szabadsága viszont
változatlanul a Kjt. 56. §-ban meghatározott alapszabadságból és az 57. § (3) bekezdése szerinti pótszabadságból áll,
ugyanakkor ez a kivétel szabály nem vonatkozik a bölcsődében, csecsemőotthonban, óvodában, továbbá az alsó-,
közép- és felsőfokú oktatás keretében, valamint az egészségügyi ágazatban oktató, nevelő munkát nem végző
megbízott vezetők évi rendes szabadságára, amely a főszabály szerint a magasabb vezetőnél harmincöt, míg vezető
beosztásban harminc munkanap. IV. Több indítványozó szerint az Alkotmány 70/B. § (4) bekezdésébe ütközik a Kjt. 57/A., valamint 57/B. §-a, mivel
a magasabb vezető és a vezető állású közalkalmazottak (akár kinevezett, akár megbízott vezetőként) a Kjt. 57. §
(1)–(4) bekezdései szerinti pótszabadságra nem jogosultak. Az indítványozók – az Alkotmány 70/B. § (4) bekezdésének
sérelmét állítva – azért tartják alkotmányellenesnek a Kjt. 57/A. és 57/B. §-ait, mivel a magasabb vezető és a vezető
állású közalkalmazottak fizetett szabadsága elfogadható indok nélkül kisebb, mint az „ugyanolyan szolgálati idővel
ugyanolyan kvalifikált munkát végző beosztott munkatársaiké”, illetve a vezetők is több szabadságra lennének
jogosultak, amennyiben besorolás szerinti munkakört látnának el. 1. Az indítványok a támadott rendelkezések alkotmányellenességét elsősorban az Alkotmány 70/B. §-ának
(4) bekezdésére alapították, ezért az Alkotmánybíróság röviden áttekintette az Alkotmány 70/B. § (4) bekezdésével
kapcsolatos eddigi gyakorlatát. Az Alkotmánybíróság az Alkotmány 70/B. § (4) bekezdéséről már az 1403/B/1991. AB határozatában kifejtette, hogy
az Alkotmány alapvető jogként fogalmazza meg a pihenéshez, a szabadidőhöz és a fizetett szabadsághoz való jogot
(ABH 1992, 493, 494.). Az 1030/B/2004. AB határozatában az Alkotmánybíróság a pihenéshez való jogot a munkához
való jog lényeges összetevőjeként értelmezte, megismételte továbbá több határozatában tett azon megállapítását,
amely szerint – az Alkotmány a pihenéshez való jog konkrét tartalmát, illetve feltételeit közelebbről nem határozza
meg (ABH 2005, 1307, 1311.). Mint az Alkotmánybíróság a 74/2006. (XII. 15.) AB határozatában rögzítette, a munkavégzéshez közvetlenül
kapcsolódó pihenést elsősorban a munkaközi szünet, a napi és a heti pihenőidő szolgálja; míg a „rendes szabadság”
ettől eltérően a munkavállaló tartós pihenésének biztosítására szolgál. Az Alkotmánybíróság a 74/2006. (XII. 15.) AB
határozatában (ABH, 2006, 870, 875.; – Fizetett szabadság kiadása) kiemelte, hogy az Alkotmány 70/B. § (4) bekezdése
az indítványozó által megjelölt pihenéshez való jog mellett, önálló jognak tekinti a rendszeres fizetett szabadsághoz
való jogot is. Az Alkotmánybíróság a 849/B/1992. AB határozatában – a köztisztviselőket megillető pótszabadság
intézményének alkotmányossági vizsgálata során – minden munkavégzésre irányuló jogviszony közös elemeként
határozta meg a rendszeres fizetett szabadság biztosításának kötelezettségét (ABH 1996, 391, 393.). A határozat
hangsúlyozza, hogy e jog – a pihenéshez való joghoz hasonlóan – a munkához való jog lényeges összetevője, egyben
a pihenéshez való jog egyik aspektusának a munka világára vonatkoztatott konkretizálása. Sajátossága, hogy tipikusan
a megélhetést, a létfenntartást szolgáló jövedelem megszerzése érdekében létesített ún. nem-önálló munka
végzésére irányuló, jellemzően tartós jogviszonyokban állók számára meghatározott időszakonként viszonylag
hosszabb időtartamú szabadságot jelent a munkatevékenység ellátására irányuló kötelezettségek teljesítése alól
anélkül, hogy az a jogviszonyok fennállását érintené. A rendszeres fizetett szabadsághoz való jog tehát
a munkavégzésre irányuló jogviszonyokban állók számára a pihenéshez való jog biztosítéka, célja a rendszeres
munkavégzés során elhasznált fizikai és szellemi energia pótlásának, a munkavállalók regenerálódásának biztosítása.
E jog alkotmányi szabályozása – a pihenéshez való joghoz képest – szigorúbb követelményeket állít a törvényhozó elé.
A pihenéshez való jog biztosításában (garanciáinak meghatározása során) a jogalkotó szabadsága ugyanakkor
nagyobb, ezért ez utóbbi jog a munkavégzésre irányuló jogviszonyokban állók számára többféle módon is érvényre
juttatható, lényege szerint a munkavégzési kötelezettség időbeni korlátainak a munkaidőt, pihenőidőt, valamint
a különböző munkaidő-kedvezményeket meghatározó szabályok ésszerű tartalmát kívánja meg [74/2006. (XII. 15.) AB
határozat, ABH 2006, 870, 875–876.]. 2. A fizetett szabadsághoz való jog biztosításával kapcsolatos, a „rendszerességet” előíró alkotmányos szabályból fakadó
követelmény, hogy a törvényhozó meghatározott hosszabb időszakonként visszatérően biztosítsa az Alkotmány
70/B. § (1) bekezdésében foglalt munkához való jogot – a tágabb értelemben vett – munkajogviszony keretében
gyakorló jogalanyok számára. Követelmény ezen túl, hogy a pihenés érdekében biztosított szabadidő díjazott legyen,
azaz a fenti jogalanyi kör a jogviszonyban töltött idő alatt munkavégzési kötelezettség hiányában is jogosult legyen
pénzben meghatározott javadalmazásra. [A 74/2006. (XII. 15.) AB határozat ugyanakkor azt is hangsúlyozta, hogy
az Alkotmány 70/B. § (4) bekezdésében meghatározott rendszeres fizetett szabadsághoz való jog biztosítása nem
kötelezi a törvényhozót arra, hogy akár a jogosultságot, akár a kiadást, ezáltal az igénybevétel lehetőségét feltétlenül
a naptári évhez kötve kellene szabályoznia a jogalkotónak (ABH 2006, 870, 876.).]
A fizetett szabadságról részletesebb, a jogalkotót kötelező, de nem alkotmányos szintű szabályokat tartalmaz
a 2000. évi LXVI. törvénnyel kihirdetett, A fizetett éves szabadságról szóló, a Nemzetközi Munkaügyi Konferencia
1970. évi 54. ülésszakán elfogadott 132. számú Egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) 3. Cikk 2. pontjához
Magyarországnak a ratifikációs okmányhoz kötelezően csatolt nyilatkozata, amely húsz munkanapban jelöli meg
az éves szabadság minimális időtartamát. Hasonlóan közelebbről meghatározza a fizetett szabadság tartamát
a munkaidő-szervezés egyes szempontjairól szóló, 2003. november 4-i Európai Parlament és Tanács 2003/88/EK
irányelve 7. cikkének (1) bekezdése, amely legalább négy hétben jelöli meg az éves szabadság minimális időtartamát
(ami kb. 20 munkanap). 3. Az indítványozók a Kjt. azon rendelkezéseit kifogásolták, amelyek a magasabb vezető, illetve a vezető állású
közalkalmazottak tartós pihenésének biztosítására szolgáló, a Kjt. elnevezése szerint „alapszabadság”, tartalmában
valójában azonban a vezetői „rendes” szabadság intézményét szabályozzák, az Alkotmány 70/B. § (4) bekezdésében
foglalt rendszeres fizetett szabadsághoz való jog sérelmét állítva.
A Kjt. 57/B. §-ának alkotmányossági vizsgálatához szükséges az Alkotmány 70/B. § (4) bekezdése szerinti rendszeres
fizetett szabadsághoz való jog tartalmának közelebbi meghatározása. A fizetett szabadsághoz való jog – ahogyan azt az Alkotmánybíróság már a 74/2006. (XII. 15.) AB határozatában is
kifejtette és az előzőekben ismertette – alanya nem más, mint a munkajogviszony keretében (munkaviszonyban,
illetve munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonyban álló) munkát végző személy, aki nem maga dönt munkaideje
felhasználásáról (lásd: Kjt. 55. §). További fontos tartalmi elem a szabadság „rendszeressége”: a munkát végzők meghatározott időszakonként
visszatérően válnak a fizetett szabadságra jogosulttá [bár a jogalkotó jellemzően egy éves munkavégzésre
vonatkozóan határozza meg a szabadság mértékét, ugyanakkor ennél rövidebb időtartalmú munkavégzés esetén
a munkavállaló arányos mértékű fizetett szabadság kiadására válik jogosulttá (Mt. 133. §)]. Szintén fontos elem
a szabadidő díjazottsága, azaz a fenti jogalanyi kör a jogviszonyban töltött idő alatt munkavégzési kötelezettség
hiányában is jogosulttá válik a pénzben meghatározott javadalmazásra; melynek másik oldala, hogy a munkavállaló
a szabadság időtartamára a munkavégzési kötelezettség alól tartósan mentesül.
4. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a rendszeres fizetett szabadsághoz való jog további sajátossága, hogy nem
szabadságjog, hanem elsősorban egy jogintézmény alkotmányos garanciája. A rendszeres fizetett szabadsághoz való
jog kapcsán nem állítható, ahogyan a klasszikus alapjogok (mint a szólásszabadság) esetében, hogy minden embert
egyedül ember mivoltánál fogva egyenlően megillető jogosultság. Egyrészt azért, mert az az emberek meghatározott
csoportját, nevezetesen a tág értelemben vett munkavállalókat illeti meg, akik munkájukat „önállótlan (ún. függő)
munkavégzés” – a tág értelemben vett munkaviszony – keretében végzik; ugyanakkor a jogosultság konkrét mértéke
nem, csupán annak minimális mértéke határozható meg. A rendszeres fizetett szabadsághoz való jogból ugyanis
a jogosultság konkrét mértéke nem vezethető le. A fizetett szabadság alapjogi védelmét elismerő 74/2006. (XII. 15.) AB határozatban a fizetett szabadság mint
a munkavállaló alanyi joga volt a vizsgálat tárgya. A fizetett szabadsághoz való jog gyakorlása esetében – a szabadság
kiadását korlátozó szabályokra nézve indokolt volt az alapjogi mérce alkalmazása, mivel ott az egyén jogainak
közvetlen korlátozásáról volt szó. A szabadság kiadása nem a szabadság mértékének kérdése, hanem annak, hogy
alanyi jogként a törvény alapján járó fizetett szabadság milyen feltételekkel gyakorolható (illetve veszíthető el egy
bizonyos idő után). Az itt vizsgált alkotmányjogi kérdés ugyanakkor az említett határozatban foglaltaktól eltér. Mivel
az indítványozók által felvetett alkotmányjogi probléma nem az, hogy mennyinek kell lennie abszolút értelemben
az éves fizetett szabadságnak (ezt maguk az indítványok sem vitatják), hanem csak az, hogy az egyik vagy másik
közalkalmazotti munkavállalói csoportnak a törvény alapján járó szabadsága több-e vagy kevesebb, mint egy másik,
hasonlónak vélt csoporté. Az alapjog-korlátozás szükségesség-arányosság mércéje jelen vizsgálat során nem alkalmazható, mert a vizsgált
szabályozás nem korlátozza senki fizetett szabadsághoz való alapjogát, mivel mindegyik csoport fizetett szabadsága
kielégít egy lehetséges alkotmányosan garantált minimumot (a IV. 2. pont szerinti húsz munkanapot); nem korlátozza
továbbá a szabadság (mint alanyi jog) gyakorlását sem. Meghatározott időtartamú (konkrét mértékű) fizetett
szabadságra ugyanis senkinek nincs alanyi joga – ezt az indítványok sem állították.
Az egyes közalkalmazotti csoportok eltérő – de a fizetett szabadság alkotmányos jogát nem korlátozó – fizetett
szabadságát tartalmazó szabályozás alkotmányos mércéje ezért nem az alapjogi, hanem a 70/A. § (1) bekezdésének
általános egyenlőségi mércéje. V. Az Alkotmánybíróság már több határozatban értelmezte az Alkotmány 70/A. §-ában foglalt tilalom alkotmányos
tartalmát, az emberi méltósághoz való joggal [Alkotmány 54. § (1) bekezdés] szoros összefüggésben. Megállapította,
hogy „a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság
alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű
figyelembevételével kell a jogosultságok és a kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni” [9/1990.
(IV. 25.) AB határozat, ABH 1990, 46, 48.]. Rámutatott arra is, hogy „az alapjognak nem minősülő egyéb jogra vonatkozó,
személyek közötti hátrányos megkülönböztetés vagy más korlátozás alkotmányellenessége akkor állapítható meg, ha
a sérelem összefüggésben áll valamely alapjoggal, végső soron az emberi méltóság általános személyiségi jogával és
a megkülönböztetésnek, illetve korlátozásnak nincs tárgyilagos mérlegelés szerint ésszerű indoka, vagyis önkényes”
[35/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994, 197, 200.]. Nem minden személyek közötti jogi megkülönböztetés minősül
az Alkotmánybíróság gyakorlata alapján alkotmányellenesnek (108/B/1992. AB határozat, ABH 1994, 523, 526.).
A megkülönböztetés alkotmányossága csakis a mindenkori szabályozás tárgyi és alanyi összefüggéseiben vizsgálható.
Nem minősül megengedhetetlen megkülönböztetésnek, ha a jogi szabályozás eltérő jogi helyzetben lévő, eltérő
szabályozási körbe tartozó jogalanyi körre vonatkozóan állapít meg eltérő rendelkezéseket (881/B/1991. AB határozat,
ABH 1992, 474, 477.). Ennek megfelelően alkotmányellenes megkülönböztetés csak összehasonlítható jogosultak
vagy kötelezettek között vethető fel [4/1993. (II. 12.) AB határozat, ABH 1993, 48, 65.].
Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság azt vizsgálta, hogy az indítványozó által megjelölt, besorolás szerinti
munkakörben munkát végző nem vezető közalkalmazottak a rendes szabadságukra nézve összehasonlíthatóak-e
a megbízott vezető, illetve a megbízott magasabb vezető közalkalmazottak csoportjával.
A megbízott vezető, illetve a megbízott magasabb vezető állású közalkalmazottak napi törvényes munkaidejük alatt
ellátják a rendes besorolás szerinti munkakörükből adódó feladataikat, továbbá ugyanezen munkaidőben, rendes
munkakörük szerinti feladataik elvégzése mellett látják el a vezetői megbízással járó feladataikat is. Tekintettel arra,
hogy a Kjt. 23. § (1) bekezdése alapján a megbízott vezetők és magasabb vezetők – a kinevezésük szerinti szakmai
munkakörük mellett – látják el a vezetői feladataikat, azaz munkavégzésük során a nem vezető állású munkakört
betöltő közalkalmazottak munkakörébe tartozó feladatok elvégzésére is kötelesek; ezért az Alkotmánybíróság
megállapította, hogy az indítványozó által megjelölt közalkalmazotti csoportok összehasonlíthatóak.
Ezt igazolja a törvényjavaslat indokolása is, amely szerint a megbízott vezetők, illetve magasabb vezetők a vezetői
feladataikat a saját (beosztotti, rendes besorolás szerinti) munkakörük szerinti munkájuk elvégzése mellett, azzal
egyidejűleg látják el. Mint ahogyan a jelen határozat Indokolása III.1. pontja már kifejtette, 2010. április 1-jével a magasabb vezető
beosztású közalkalmazottat [a Kjt. 57/B. § (1) bekezdése alapján] évi 35 munkanap alapszabadság illeti meg rendes
szabadságként; míg a vezető beosztású közalkalmazott [a Kjt. 57/B. § (1) bekezdése alapján] rendes szabadságként évi
30 munkanapra válik jogosulttá. Így helytálló az indítványozók azon állítása, hogy előfordulhat olyan eset, amikor akár
a magasabb vezető beosztású közalkalmazottak esetében rendes szabadságuk nagysága azonos, illetve a vezető
beosztású közalkalmazottak esetében rendes szabadságuk nagysága azonos, vagy akár alacsonyabb lehet, mint a Kjt.
besorolása alapján nekik nem vezető beosztásban járó évi rendes szabadság.
Mind a vezető, mind a magasabb vezető beosztású munkavállalók a vezetői és a rendes közalkalmazotti
munkakörüket kötött munkaidőben látják el, a Kjt. 55. §-a szerint. A törvényhozó 2011. január 1-jével hatályon kívül
helyezte a Kjt. 55/A. § (1) bekezdését, amely a kinevezett magasabb vezetők számára lehetővé tette, hogy
a munkaidejük beosztását, valamint a pihenőidejük (szabadság) igénybevételét maguk állapítsák meg. Eszerint
ugyanazon munkaidő alatt a vezető, valamint magasabb vezető beosztású közalkalmazottak – a rendes besorolás
szerint munkát végzőkhöz képest – munkaköri feladataik elvégzése mellett, ugyanazon munkaidőben látják el
a vezetői teendőiket is, így munkaterhük – többlet munkavégzési kötelezettségük miatt – lényegesen nagyobb, mint
az azonos, rendes besorolás szerinti munkakört betöltő, de vezető feladatot el nem látó közalkalmazottaké.
Az Alkotmánybíróság megállapította, nincs ésszerű indoka annak, hogy a magasabb vezető, illetve vezető állású
közalkalmazottak rendes szabadsága (amely a munkavégzés alatt elhasználódott fizikai, illetve szellemi energia
pótlását szolgálja) miért csak bizonyos esetekben tükrözi a fentiekben említett, a rendes besorolású közalkalmazotti
munkakörökéhez képest – a fokozottabb munkateher pótlásaként – nagyobb mértékű szabadságot. Nincs ésszerű
alkotmányos indoka annak sem, hogy egyes nem vezető beosztású, de azonos fizetési osztályban és fizetési
fokozatban lévő közalkalmazottak rendes szabadsága miért azonos a vezető és magasabb vezető beosztású
közalkalmazottakéval; ahogy az sem, hogy más esetekben meghatározott azonos fizetési osztályban és fizetési
fokozatban lévő rendes besorolású közalkalmazottakhoz képest a vezető, illetve magasabb vezető beosztású
közalkalmazottak – a megnövekedett munkateher ellenére – miért jogosultak kevesebb rendes szabadságra.
Az Alkotmánybíróság mindezek alapján megállapította: a Kjt. 57/B. § (1) és (2) bekezdései az Alkotmány 70/A. §
(1) bekezdésébe ütközésük folytán alkotmányellenesek, ezért az Alkotmánybíróság ezen rendelkezéseket
megsemmisítette. A megsemmisítés időpontját az Abtv. 43. § (4) bekezdése alapján – pro futuro hatállyal – úgy állapította meg, hogy
a jogalkotónak megfelelő időt hagyott a Kjt. 57/B. §-ának módosítására.
Mivel az Alkotmánybíróság a Kjt. 57/B. § (1) és (2) bekezdései alkotmányellenességét az Alkotmány 70/A. §
(1) bekezdésébe ütközése miatt megállapította, az Alkotmány 2. § (1) bekezdésének, valamint a 70/B. § (2) és
(3) bekezdéseinek sérelmére alapított vizsgálatára az eddigi gyakorlatát követve [31/1991. (VI. 5.) AB határozat, ABH
1991, 133, 136.] már nem volt szükség. A határozatnak a Magyar Közlönyben való közzététele az Abtv. 41. §-án alapul.
VI. 1. Az egyik indítvány tartalma alapján az Mttvmód. 54. § (1) bekezdés j) pontja alkotmányellenességének megállapítása
iránt terjesztett elő kérelmet, amely a Kjt. 57. § (2) és (4) bekezdését helyezte hatályon kívül 2010. január 1-jével, azaz
az indítvány kifejezetten a hatályon kívül helyező rendelkezés alkotmányossági vizsgálatát kérte. Ugyanakkor
az Mttvmód. 54. § (1) bekezdését az Mttvmód. 51. § (5) bekezdésének f) pontja 2010. március 31-ével hatályon kívül
helyezte. A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 10. § (1) bekezdésének a) pontja alapján a hatályos jogszabály vagy
jogszabályi rendelkezés hatályát veszti, ha a hatályon kívül helyezendő jogszabályt vagy jogszabályi rendelkezést
tételesen megjelölő, a hatályon kívül helyezést kimondó jogszabályi rendelkezés hatályon kívül helyezi.
Az Alkotmánybíróság Abtv. 1. § b) pontja szerinti hatásköre – főszabályként – hatályos jogszabályok elbírálására terjed
ki. Hatályát vesztett jogszabály alkotmányellenességének vizsgálatára csak kivételesen, a konkrét normakontroll
eseteiben: az Abtv. 38. §-a szerinti bírói kezdeményezés és az Abtv. 48. §-ában szabályozott alkotmányjogi panasz
alapján kerülhet sor. Mivel az indítvány az utólagos normakontroll hatáskörben érkezett, ezért az Alkotmánybíróság
az eljárást az Ügyrend 31. § a) pontja alapján megszüntette.
2. Az egyik indítványozó az Mttvmód. 54. §-a (1) bekezdésének alkotmányossági vizsgálatát kérte, az indítvány azonban
nem tartalmazott releváns jogi érvelést az említett törvényhely a)–i) pontjai, továbbá k)–n) pontjai alkotmányosságára
nézve, amelyek a Kjt. különböző tárgyú rendelkezéseit helyezték hatályon kívül.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata során kialakította a minimális tartalmi és formai kritériumokat, amelyeknek – az Abtv.
22. § (2) bekezdésére figyelemmel – az indítványnak meg kell felelnie. Érdemi alkotmányossági vizsgálat elvégzésének
feltétele, hogy az indítvány, illetve az alkotmányjogi panasz tartalmazza a támadott jogszabály pontos megnevezését,
és az Alkotmány megfelelő rendelkezésének megjelölése mellett a benyújtás alapjául szolgáló okot, valamint
az Alkotmánybíróság döntésére vonatkozó határozott kérelmet. Nem elegendő továbbá az Alkotmány, illetve
a támadott jogszabály egyes rendelkezéseire hivatkozni, meg kell indokolni, hogy a megsemmisíteni kért jogszabály
miért és mennyiben sérti az alaptörvény felhívott rendelkezését [pl. 654/H/1999. AB határozat, ABH 2001, 1645.;
472/B/2000. AB végzés, ABH 2001, 1655.; 494/B/2002. AB végzés, ABH 2002, 1783.].
Az indítvány ezen pontban ismertetett részében e feltételeket nem elégíti ki: a kérelem ugyanis az Mttvmód. 54. §
(1) bekezdése a)–i) pontjai, valamint k)–n) pontjai alkotmányellenességére nézve alkotmányjogi érvelést nem
tartalmaz. A fenti tartalmi hiányosságok miatt az indítvány ebben a részében érdemben nem bírálható el, ezért azt
az Alkotmánybíróság az Ügyrend 29. § d) pontja alapján visszautasította.
Budapest, 2011. március 7. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
346/2018. (VII. 16.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel dr. Magyar Erzsébetet 2018. november 30-ai hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2018. július 4. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
126/2017. (III. 30.) KE határozata bírói kinevezésről.
Az Alaptörvény 9. cikk (3) bekezdés k) pontja, valamint a bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 3. § (2) bekezdése alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – dr. Margitics Istvánt
2017. április 1. napjától határozatlan időtartamra bíróvá kinevezem.
Budapest, 2017. március 22. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
143/2003. (VIII. 22.) KE határozata rendőr dandártábornok kinevezéséről.
A belügyminiszter előterjesztésére dr. Bálint Ferenc
r. ezredest, a BM Felügyeleti és Ellenőrzési Hivatal hivatalvezető-helyettesét, a rendőri munka végzésében és irányításában kifejtett eredményes tevékenysége elismeréseként hazánk állami ünnepe alkalmából, 2003. augusztus
20-i hatállyal
,,rendőr dandártábornokká’’ kinevezem. Budapest, 2003. július 16. Mádl Ferenc s. k.,
a Köztársaság elnöke