text:
37/2012. (VIII. 22.) KIM rendelete a címert vagy a zászlót tartalmazó védjegy és formatervezési minta oltalmának megadásához szükséges engedélyről.
A Magyarország címerének és zászlajának használatáról, valamint állami kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény
24. § (4) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár
feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdés a) pontjában meghatározott feladatkörömben
eljárva a következőket rendelem el:
1. A címer és a zászló védjegy- vagy formatervezési minta-elemként való használatára vonatkozó
engedély megadásának részletes feltételei
1. § (1) A Magyarország címere (a továbbiakban: teljes címer) vagy annak elkülöníthető elemei (Szent Korona és címerpajzs),
valamint Magyarország zászlaja (a továbbiakban: zászló) védjegy vagy formatervezési minta részeként való
használatára szóló engedély (a továbbiakban: engedély) iránti kérelem elbírálása során a kormányzati tevékenység
összehangolásáért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter) a megszerezni kívánt oltalom által érintett áru vagy
szolgáltatás sajátos nemzeti jellegének mérlegelésekor különösen az alábbi szempontokat veszi figyelembe:
a) az áru vagy szolgáltatás igazolhatóan a magyar történelmi múlthoz, a magyar kultúrához köthető-e, vagy ha
Magyarországon, illetve a magyar nemzethez kapcsolódóan a közelmúltban jött létre, akkor hazai vagy
nemzetközi elismeréssel bír-e;
b) az árut vagy szolgáltatást belföldön a magyarságra jellemzőnek és közismertnek fogadják-e el, az áru vagy
szolgáltatás külföldön is magyar sajátosságként ismerhető-e meg, vagy az árut vagy szolgáltatást a külföldiek is
a magyarságra jellemzőnek és közismertnek fogadják-e el;
c) az áru gyártása magyar eredetű alapanyagokból, Magyarországon történik-e, összetételében, tulajdonságaiban,
előállításában a magyar nemzeti hagyományokhoz kapcsolódik-e.
(2) Az engedély iránti kérelem elbírálása során a kérelmező tevékenysége nemzetgazdasági jelentőségének
mérlegelésekor a miniszter különösen az alábbi szempontokat veszi figyelembe:
a) a kérelmezőnek az adott gazdasági ágazatban betöltött meghatározó szerepe;
b) a kérelmező által foglalkoztatottak száma;
c) a kérelmező vagy annak jogelődei fennállásának (működésének) időtartama;
d) a kérelmező – a kérelem benyújtását közvetlenül megelőző három üzleti évben elért – éves nettó árbevétele;
e) a kérelmező által benyújtott tárgyévi vagy tárgyévet követő évre vonatkozó üzleti terv tartalma;
f) a kérelmező által igazolt nyertes pályázatok száma, az elnyert támogatások összege.
(3) Az engedély iránti kérelem elbírálása során a kiviteli nagyságrend tekintetében a miniszter a kérelmező – a kérelem
benyújtását közvetlenül megelőző három üzleti évben elért, illetve a kérelmező tárgyévi vagy tárgyévet követő évre
vonatkozó üzleti tervében előirányzott – exportból vagy külföldön nyújtott szolgáltatásából származó bevételének
nagyságát mérlegeli, és figyelembe veszi a külföldre irányuló értékesítésnek a kérelmező teljes kereskedelmi
tevékenységéhez viszonyított arányát is.
2. § Az engedély iránti kérelmet a miniszter elutasítja, ha a címernek vagy elkülöníthető elemeinek védjegy vagy
formatervezési minta részeként való használata megtévesztő módon az államiság vagy a hivatalosság látszatát kelti.
3. § A védjegybejelentésben megjelölt árujegyzék szerinti áruk, szolgáltatások, illetve a minta szerinti termék tekintetében
feladatkörrel rendelkező miniszter a Magyarország címerének és zászlajának használatáról, valamint állami
kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény (a továbbiakban: Címertv.) 10. § (1) bekezdése szerinti véleményének
kialakítása során az 1–2. §-ban meghatározott szempontokat is mérlegeli.
4. § A Címertv. 1. § (1) bekezdésében felsorolt személyek és intézmények a címert, annak elkülöníthető elemeit vagy
a zászlót védjegy vagy formatervezési minta elemeként a Címertv. 10. §-a szerinti engedéllyel használhatják.
2. Az engedélyezés eljárási szabályai 5. § (1) A kérelmező kérelméhez csatolja azokat a bizonyítékokat, amelyekkel igazolni kívánja, hogy a kérelemmel érintett áru
vagy szolgáltatás sajátos nemzeti jellege, a kérelmező tevékenységének nemzetgazdasági jelentősége, illetve kiviteli
nagyságrendje indokolttá teszi a teljes címer, annak elkülöníthető eleme vagy a zászló védjegy vagy formatervezési
minta részeként való használatát. A kérelmező szükség szerint csatolhatja éves beszámolóit, üzleti terveit, a nyertes
pályázatok, elnyert támogatások igazolására vonatkozó iratokat, valamint bármely olyan iratot, amelyet a kérelem
elbírásához szükségesnek ítél.
(2) A kérelmező a kérelemben megjelöli:
a) a védjegyoltalomban részesíteni kívánt megjelölést, vagy az oltalomban részesíteni kívánt formatervezési mintát,
továbbá
b) azon áruk és szolgáltatások felsorolását, illetve a minta szerinti terméket, amelyek vonatkozásában védjegy-,
illetve formatervezési minta-oltalmat kíván szerezni.
(3) Az engedély csak a (2) bekezdés szerinti megjelölésre és árujegyzékre, illetve mintára tett bejelentés esetén minősül
az illetékes szerv hozzájárulásának a védjegyek és a földrajzi árujelzők oltalmáról szóló 1997. évi XI. törvény
(a továbbiakban: Vt.) 3. § (3) bekezdése, illetve a formatervezési minták oltalmáról szóló 2001. évi XLVIII. törvény
(a továbbiakban: Fmtv.) 8. § (2) bekezdése értelmében.
(4) Ha a kérelmező a kérelem benyújtása előtt a kérelem szerinti megjelölésre vagy mintára már megtette a védjegyvagy formatervezési minta-oltalmi bejelentést, a kérelemben – a (2) bekezdésben foglaltak helyett – elegendő
a bejelentés ügyszámát megjelölnie.
6. § (1) Az 1–4. §-t és az 5. § (1)–(3) bekezdését kell alkalmazni a teljes címert, annak elkülöníthető elemeit vagy a zászlót
tartalmazó megjelölésekre és formatervezési mintákra az ipari tulajdon oltalmáról szóló Párizsi Egyezmény
(a továbbiakban: PUE) részes államaiban vagy a Kereskedelmi Világszervezet tagjaiban nemzeti vagy nemzetközi
bejelentés alapján megszerezni kívánt oltalomhoz, valamint a közösségi védjegy- vagy formatervezési
minta-oltalomhoz szükséges engedély iránti kérelem elbírálása esetén is, azzal, hogy az 5. § (3) bekezdése
alkalmazásában a Vt. 3. § (3) bekezdése és az Fmtv. 8. § (2) bekezdése helyett az alkalmazandó külföldi jogszabálynak
vagy európai uniós aktusnak a PUE 6ter cikk (1) bekezdés a) pontját végrehajtó rendelkezését kell érteni. Az e bekezdés
szerinti kérelmek esetén a kérelmezőnek azt is meg kell jelölnie a kérelemben, hogy milyen földrajzi területre nézve
kíván oltalmat szerezni.
(2) Az (1) bekezdés szerinti kérelemben, ha a kérelmező annak benyújtása előtt a kérelem szerinti megjelölésre vagy
mintára már megtette a védjegy- vagy formatervezési mintaoltalmi bejelentést, meg kell jelölni a nemzeti, nemzetközi
vagy közösségi bejelentés azonosítására alkalmas adatokat is.
3. Záró rendelkezések 7. § Ez a rendelet a kihirdetését követő tizenötödik napon lép hatályba.
Dr. Navracsics Tibor s. k.,
közigazgatási és igazságügyi miniszter


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1172/2018. (III. 27.) Korm. határozata a Magyarország Kormánya és Malajzia Kormánya közötti kétoldalú gazdasági együttműködésről szóló egyetértési megállapodás szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A Kormány
 1. egyetért a  Magyarország Kormánya és Malajzia Kormánya közötti kétoldalú gazdasági együttműködésről szóló
egyetértési megállapodás (a továbbiakban: Megállapodás) bemutatott szövegével;
 2. felhatalmazza a  külgazdasági és külügyminisztert vagy az  általa kijelölt személyt a  Megállapodás bemutatott
szövegének – a jóváhagyás fenntartásával történő – végleges megállapítására;
 3. felhívja a külgazdasági és külügyminisztert, hogy a Megállapodás szövegének végleges megállapításához szükséges
meghatalmazási okiratot adja ki;
 4. jóváhagyja a  Megállapodás kihirdetéséről szóló kormányrendelet tervezetét, és elrendeli a  Megállapodás
szövegének végleges megállapítását követően annak a Magyar Közlönyben történő kihirdetését.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
3/2019. (III. 7.) AB határozata a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. C. törvény 353/A. § (1) bekezdésével kapcsolatos alkotmányos követelmény megállapításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr.  Stumpf István és dr.  Szívós Mária
alkotmánybírók párhuzamos indokolásával, valamint dr.  Czine Ágnes, dr.  Pokol Béla és dr.  Salamon László
alkotmánybírók különvéleményével meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja: a  Büntető Törvénykönyvről szóló 2012.  évi C.  törvény 353/A.  §
(1)  bekezdése értelmezésénél és alkalmazásánál – az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (4)  bekezdése alapján  –
alkotmányos követelmény, hogy az  nem terjedhet ki az  elesettek és a  szegények megsegítésének
kötelességét teljesítő, önzetlen, a tényállásban tiltott céllal összefüggésben nem álló magatartásokra.
2. Az  Alkotmánybíróság a  Büntető Törvénykönyvről szóló 2012.  évi C.  törvény 353/A.  §-a alaptörvényellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának közzétételét a Magyar Közlönyben.
I. [1] 1. A  Dr. Karsai Dániel Ügyvédi Iroda (1056 Budapest, Nyáry Pál utca 10., ügyintéző dr.  Karsai Dániel András
ügyvéd) által képviselt Amnesty International Magyarország (1064 Budapest, Rózsa utca 44., nyilvántartási
szám: 01-01-00011273, képviseli: Fülöp Ágnes) indítványozó az  Alkotmánybíróságról szóló 2011.  évi
CLI.  törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 26.  § (2)  bekezdése alapján alkotmányjogi panaszt terjesztett elő. Kérte
az  Alkotmánybíróságtól annak megállapítását, hogy a  Büntető Törvénykönyvről szóló 2012.  évi C.  törvény
(a  továbbiakban: Btk.) 353/A.  §-a ellentétes az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdése (jogállamiság elve, különös
tekintettel a normavilágosságra), az  I. cikk (3) bekezdése (szükségesség-arányosság elve), a VIII. cikk (2) bekezdése
(egyesülési jog), a IX. cikk (1) bekezdése (szólásszabadság), valamint a XXVIII. cikk (4) bekezdése (nullum crimen sine
lege) rendelkezéseivel, és ezért semmisítse meg azt. Az Alkotmánybíróság az indítványt a tartalma szerint bírálta el.
[2] 1.1. A panasz az indítvány alátámasztására részletesen foglalkozik az általános háttérrel az indítvány szóhasználata
szerint, és az  indítványozó bemutatásával. Ennek keretében említést tesz a  civil szervezeteknek a  jelenkor
közbeszédében és jogalkotásában való mikénti megjelenéséről hazánkban, a  támadott szabály módosításának
előzményeiről, az állam és egyes civil szervezetek kapcsolatáról.
[3] 1.2. Az  indítványozó utal arra, hogy a  panaszt az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdése alapján terjesztette elő, ilyen esetben
igazolni kell egyebek között az indítványozó érintettségét és a támadott szabály közvetlen hatályosulását.
[4] A panasz az  érintettség körében (nemzetközi példák mellett) az  Alkotmánybíróság gyakorlatára hivatkozik:
eszerint az  érintettség abban az  esetben is megállapítható, ha jogszabály alkalmazására, érvényesítésére
szolgáló cselekmények még nem történtek meg, de jogszabály erejénél fogva olyan jogi helyzet keletkezett,
amelyből egyértelműen következik, hogy a  panaszolt jogsérelem közvetlenül belátható időn belül kényszerítően
bekövetkezik. Utalva a  32/2013. (XI. 22.) AB határozatban megállapítottakra, arra hivatkozik, hogy a  jogszabály
olyannyira tág körben és elmosódott definíciót ad a  bűncselekményre, hogy annak gyakorlatilag bármikor bárki
az alanya lehet, így – hasonlóan a titkos megfigyeléshez – jelen esetben is megállapítható az érintettség. Utal arra,
hogy a személyes érintettség el nem ismerése estén meg kellene várnia, hogy valaki ellen konkrét büntetőeljárás
induljon, és ekkor már valószínűleg nem lenne mód az  alkotmányjogi panasz benyújtására, elkésettség miatt,
hanem be kellene várni a  büntetőeljárás végét és az  esetleges büntetőjogi szankciókat, ami jogállamban
elfogadhatatlan. Az  indítvány tartalma értelmében az  olyan büntető anyagi jogi szabálynál, ahol a  norma nagy
fokú homályossága miatt – mint jelen ügyben is – nem lehet bizonyossággal meghatározni, hogy az kire és milyen
cselekményre lesz alkalmazandó, nem lehet megtagadni az  indítványozói jogot. A  Btk. kifogásolt szövege olyan
tág fogalmakat használ, amelyekbe szinte minden és mindenki belefér, a jogszabály értelmezhetetlen, tág teret ad
a rosszhiszemű értelmezésnek.
[5] A panasz szerint ugyanilyen okból nincs akadálya a közvetlenség (közvetlen hatályosulás) követelménye teljesülése
megállapításának sem. A  büntetőjogi normák abszolút szerkezetűek, amennyiben a  bennük foglalt tényállás
megvalósul, azt az  elkövetőre alkalmazni fogják, kibúvó nincs. Az  említett homályosság miatt nincs lehetősége
a panaszosnak arra, hogy előzetesen felmérje, rá alkalmazni fogják-e ezt a normát.
[6] 2. Az  indítványozó szerint a  jelen beadvány egyértelműen az  Abtv. 29.  §-a szerinti alapvető alkotmányjogi
jelentőségű kérdést fogalmaz meg, mert az  Alkotmánybíróságnak állást kell foglalnia a  jelen ügyben
megtámadotthoz hasonló, teljesen kiszámíthatatlan büntetőjogi normák alkotmányosságáról, valamint arról is,
hogy lehetséges-e egy jogállamban a  szólásszabadság és az  egyesülési jog korlátozása büntetőjogi eszközökkel
a migráció témakörében, és annak mik az alkotmányos határai.
[7] 2.1. A  panasz szerint a  Btk. 353/A.  §-a nem büntetőjogi norma, az  alkotmányos büntetőjog egyik elemének sem
felel meg. A  diszpozíció ugyanis nem világos, nem előrelátható, nem határozott, és nem körülhatárolt. Büntetni
rendel minden olyan „szervező tevékenységet”, mely menedékjogi eljárás kezdeményezését teszi lehetővé
„üldöztetésnek” ki nem tett személyek számára, illetve ilyen személyek számára tartózkodási jogcím szerzésére.
A  jogszabály a  szervező tevékenységre példálózó felsorolást ad. Ez  önmagában a  normavilágosság és főként
az alkotmányos büntetőjogi értelemben vett határozottságnak a sérelme – büntetőjogi felelősséget ugyanis zártan
kell meghatározni, amire egy példálózó felsorolás per definitionem gyakorlatilag sohasem alkalmas. Nem véletlen,
hogy a Btk. mindösszesen egy helyen (a közösség tagja elleni erőszak – Btk. 216. §) használja a „különösen” kifejezést
a példálózó felsorolás eszközeként, egyébként ettől mereven elzárkózik.
[8] A jogszabály példálózó felsorolásának egyik eleme is („határmegfigyelés szervezése”) nyelvtani szempontból
magyartalan és nem értelmezhető. A  jogrendszer egyéb normái sem adnak erről eligazítást, kapcsolódó bírói
gyakorlat nem létezik. Ugyanilyen értelmezhetetlen az „információs anyagot készít, terjeszt vagy ilyenre megbízást
ad” fordulat. Az  információs anyag kifejezést a magyar jog eddig nem ismerte. Információs anyag bármi lehet, így
ez  a  fogalom megengedhetetlenül tág, büntetőjogi felelősség alapjául nem szolgálhat. A  „hálózatot épít vagy
működtet” kifejezés sem világos, nem lehet tudni, hogy pontosan milyen hálózat és milyen építésére gondolt
a jogalkotó.
[9] 2.2. A panasz értelmében a Btk. 353/A. §-a nem felel meg a büntetőjog ultima ratio-jellegének sem. A szándékosan
homályos és két-vagy többértelmű jogszabályból egyvalami világos: célja azoknak a  megfélemlítése, akik
a  menekültügy területén dolgoznak, vagy csupán nem mindenben értenek egyet az  ebben a  körben folytatott
kormányzati stigmatizációs kampánnyal. A jogszabály olyan, teljesen legális tevékenységeket fenyeget büntetőjogi
szankcióval, mint a  jogi képviselet nyújtása, vagy a  humanitárius szolgáltatások nyújtása Magyarországon
menedéket kérőknek. A  jogszabály abszurditását és alaptörvény-ellenességét az  is jól mutatja, hogy a menedéket
kérő kérelme megalapozatlanságát előre kellene tudni – hiszen, ha utóbb pl. egy ügyvéd ügyfelének kérelmét
a  menekültügyi hatóság elutasítja, úgy könnyen ezen büntetőjogi előírás fenyegetettségében találhatja magát.
A  szabály kriminalizálja áttételesen magát a  menedék-kérelmet is. Egy jogállamban – de még egy mérsékelt
autoriter rendszerben is – a  jogi képviselet mindenkinek jár; az  ebben való részvételt sem magánszemélyek sem
szervezetek tekintetében büntetni nem lehet.
[10] 2.3. A  panasz értelmében a  törvény sérti az  indítványozónak az  Alaptörvény IX.  cikke által is biztosított szabad
véleménynyilvánítás jogát, azzal, hogy vele szemben a  büntetőjogi szankció alkalmazását helyezi kilátásba,
ezzel szükségtelen és aránytalan módon beavatkozik abba, hogy miképpen vehet részt a  demokratikus közéleti
vitákban, ún. dermesztő hatást váltva ki. Az  indítványozó több alkotmánybírósági határozat felhívása mellett
hivatkozik arra, hogy az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint a  közügyekben történő véleménynyilvánítás
tekintetében a  büntetőjogi védelem – mint ultima ratio – a  szélsőséges magatartások szankcionálására
korlátozódik, a  védett véleménynyilvánítás dekriminalizációja az  európai országok körében régóta érvényesülő
tendencia. Az alkotmányos védelem büntetőjogi intenzitását elemezve az Alkotmánybíróság már korán rögzítette,
hogy az  európai országokban egyértelműen tapasztalható trend a  büntetőjogi eszközök háttérbe szorulása
a  közügyek területén történő véleménynyilvánítás tekintetében. A  büntetőjogi szankció elrettentő, stigmatizáló
hatása a  véleménynyilvánítás tekintetében komoly visszatartó hatást gyakorolhat. Ennek következtében
az  Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint a  közügyekben történő véleménynyilvánítás büntetőjogi
eszközökkel történő korlátozásának fenntartása kizárólag azokkal a  legsúlyosabb esetekkel szemben nyújthat
oltalmat, amikor a  közölt vélemény alkotmányos jogot sért vagy a  jogsérelem veszélye közvetlenül jelen van
{13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [30], 3328/2018. (XII. 8.) AB határozat, Indokolás [78]}.
[11] Az Alaptörvény I.  cikk (3)  bekezdése értelmében alapvető jog más alapvető jog érvényesülése vagy valamely
alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan,
az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával korlátozható. A  panasz értelmében a  törvény
célja egyértelmű: megfélemlítés. Más célja valójában nincsen, más alapvető jog érvényesülését nem segíti elő,
más alkotmányos értéket nem véd, habár felmerülhet, hogy az  Alaptörvény XIV.  cikk (1)  bekezdésében foglalt
„Magyarországra idegen népesség nem telepíthető be” fordulat érvényesülésének szolgálatában áll. Hogy egy
adott alaptörvényi szakasz valóban közvetít-e ilyen értéket, mindig az  adott, szabályozni kívánt életviszony teljes
kontextusában kell megvizsgálni. Magyarországon „idegen népesség betelepítésének” vagy betelepülésének
veszélye objektíven alátámasztható bizonyítékokkal kimutathatóan nem létezik. Az  Alaptörvény XIV.  cikk
(1) bekezdésének első mondata puszta deklaráció csupán, valódi, értelmezhető tartalommal csak egy szűk körben
bír ténylegesen. Ez  a  tartalom nem más, mint propaganda. Az  Alaptörvény ezen szakasza propagandacélt és
nem alkotmányos célt tételez. Az alapjogi teszt alkalmazása tehát meg is állhatna ezen a ponton, hiszen védendő
alapvető jog vagy érték hiányában a szükségesség és arányosság vizsgálata már fel sem merülhet.
[12] Az Alaptörvény B)  cikke deklarálja a  jogállamiság elvét, mely minden jogszabályt átható szabály. A  jogállamiság
elvének része a  normavilágosság elve is, melynek részeleme az  előreláthatóság. A  támadott büntetőjogi
norma olyan általános megfogalmazású, hogy nem látható előre, hogy kire – és kire nem – fogják alkalmazni.
Szólásszabadság alkotmányosan elfogadható korlátjául tehát már ezen okból sem szolgálhat.
[13] A törvény összes tényállása „szólás”-nak minősül, hiszen kiállás egy eszme mellett: nevezetesen az  emberi jogok
(jelen esetben eljárási jogosultságok) mellett. A  törvény ezen kiállást kívánja ellehetetleníteni, de legalábbis
megnehezíteni. Ez a dermesztő hatás sem a bemutatott alkotmánybírósági sem a strasbourgi sztenderdeknek nem
felel meg. Idegen népesség magyarországi betelepülése nem valós veszély. A norma csak látszólagosan büntetőjogi,
valójában tetszés szerint bárkire ráhúzható. Egy olyan norma, melyről egy kiemelt közügyekben való megszólalást
szankcionál büntetőjogi eszközökkel úgy, hogy csak egy dolog bizonyos vele kapcsolatban: a kiszámíthatatlansága,
olyan visszatartó erőt jelent, mely nem tekinthető sem feltétlenül szükségesnek, sem az  elérni kívánt céllal
arányosnak, sem a szólásszabadság lényegét tiszteletben tartónak.
[14] A migráció csökkentésére számos egyéb eszköz is van, ideértve magát a  büntetőjogot is, hiszen a  Btk. 353.  §-a
büntetni rendeli az  embercsempészést, 354.  §-a a  jogellenes tartózkodás elősegítését, a  355.  §-a a  családi
kapcsolatok létesítésével való visszaélést, a 356. §-a a harmadik országbeli állampolgár jogellenes foglalkoztatását.
Az  illegális bevándorlás elleni küzdelemre tehát már jelenleg is bőségesen rendelkezésre állnak büntetőjogi
eszközök, újabb büntetőjogi tényállásra „feltétlenül” tehát nincsen szükség.
[15] A panasz értelmében az arányosság követelménye nyilvánvalóan nem megtartott. Ebben a körben már egy törlési
kötelezettség és eljárási költségek megfizetésére kötelezés sem állta ki az emberi jogi próbát – ami relatíve enyhe
szankció polgári jogi értelemben. Ennek fényében szinte indokolást sem igényel az, hogy adott esetben akár
szabadságvesztéssel is fenyegető büntetőjogi tényállás/szankció jogi sorsa mi lenne Strasbourgban – illetve minek
kell lennie, a korábban ismertetett alkotmánybírósági esetjog alapján.
[16] A panasz értelmében a  törvény egyik fordulata minimálisan bizonyosan „szólás”-nak minősül, nevezetesen
a  353/A.  § (5)  bekezdés b)  pontjában szereplő „információs anyagot készít, terjeszt vagy ilyenre megbízást ad”
fordulat. Az  információáramlásban való részvétel a  szólás maga. A  migráció témájában és témájáról információs
anyagok útján kommunikálni az  ebben a  nagyon aktuális kérdésről folyó diskurzusban való részvétel. Az  ilyen
információs anyagokkal lehet vitatkozni, elvetni, készítőjével vitatkozni.
[17] 2.4. A  panasz hivatkozik arra is, hogy a  törvény az  indítványozónak az  Alaptörvény VIII.  cikk (2)  bekezdésében
biztosított jogait is sérti, azzal ellentétes.
[18] Bár az Alaptörvény nevesítve csak a szervezetek létrehozását és az azokhoz való csatlakozást nevesíti, e jog tartalma
szélesebb: magában foglalja azt is, hogy a szervezetek törvényes céljaik elérése érdekében szabadon működhetnek.
Az egyesülési jog mindenkit – természetes személyeket és jogi személyeket is – megillető alapvető szabadságjog;
az  egyesülési jog alapján létrehozott szervezet célját sem az  alkotmányozó, sem a  jogalkotó nem határozza meg
konkrétan, tehát minden olyan célra alapítható szervezet, amely összhangban áll az  Alaptörvénnyel, és amelyet
törvény nem tilt. Az  egyesülési jog tartalma az  Alkotmánybíróság gyakorlatában az  jelenti, hogy mindenkinek
joga van arra, hogy másokkal szervezeteket, illetőleg közösségeket hozzon létre, vagy azok tevékenységében részt
vegyen. Az érintett személytől függ, hogy milyen szervezet, közösség megalakításában, illetőleg tevékenységében
vesz részt.
[19] Az alapjogok nem feltétlenül csak természetes személyeket illetnek meg, egyes jogok sérelmére hivatkozhatnak
jogi személyek is. „Cselekvési autonómiával” a  társadalmi szervezetek és a  gazdasági társaságok is rendelkeznek.
Döntéseiket alapszabályuk, alapító okiratuk, vagy a  létrehozásukról, alapításukról készített társasági szerződésben
foglalt célkitűzéseik alapján gazdaságossági vagy más, pl. közérdekű rendeltetésük figyelembevételével kell
megalkotniuk. Az  Alkotmánybíróság álláspontja szerint e  szervezetek cselekvési autonómiája is védelmet élvez.
Ez  a  védelem nem azonos a  természetes személyek alkotmányos jogait megillető védelemmel. Az  Alaptörvény
mindenki számára biztosítja, hogy a  törvény által nem tiltott célra szervezetet hozzon létre, illetve ahhoz
csatlakozzon. Ez  a  jog elsősorban az  egyesülés célja megválasztásának a  szabadságát jelenti, és e  célra rendelt
szervezet alapításának szabadságát, továbbá az ehhez való csatlakozás és a kilépés önkéntességét.
[20] A szabadon létesített egyesület és ennek önkéntessége garantálja a  meggyőződés, szólás, lelkiismeret és
véleménynyilvánítási szabadságot is. Az alkotmányos demokráciákban az egyesületek a civil társadalom autonóm
szerveződései. Az  Alaptörvény e  szerveződések alakításának és működésének szabadságát erős alapjogi
védelemben részesíti. Az  Alkotmánybíróság esetjoga pedig elismeri az  egyesületek cselekvési autonómiáját,
amely alapján az  egyesületek az  általuk meghatározott közérdekű rendeltetésüknek megfelelően állapítják meg
alapszabályukat és hoznak egyedi döntéseket. Az egyesületi autonómia tehát a szervezet céljához, rendeltetéséhez
kötött. Az  egyesületek tevékenysége feletti, a  szervezeti autonómiát korlátozó állami kontroll kizárólag akkor
tekinthető alkotmányosnak, ha az  elkerülhetetlenül szükséges valamely kiemelkedően fontos alkotmányos cél
elérése érdekében, és a kontroll mértéke e cél elérésével arányos mértékű.
[21] Jelen alkotmányjogi panasz indítványozójának a  civil szervezetek közhiteles nyilvántartásából kiolvasható
cél szerinti leírása azt rögzíti, hogy az  Amnesty International Magyarország arra törekszik, hogy a  világban
minden egyes ember egyenlően élhessen az  Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatában és más emberi
jogi egyezményekben foglalt jogokkal. Az  Amnesty lnternational Magyarország célja, hogy kutatásaival,
tevékenységével megakadályozza, illetve megelőzze ezen jogok megsértését. A  Magyarországon 1990 óta
bejegyzett és törvényesen működő civil szervezet célja tehát a  minden embert megillető emberi jogok
előmozdítása, törvényes keretek között és törvényes eszközökkel történő elérése. Nem politikai párt, nem követ
direkt politikai célokat. Az  indítványozó tehát már céljában is túlterjeszkedik a  magyar állampolgárokat illető
jogok érvényesítésének szándékán, és azokat egyetemes szinten, származásra, állampolgárságra tekintet nélkül
mindenki számára kívánja biztosítani. Az  indítványozó törvényes célja elérése érdekében működik, ez a  törvényes
cél pedig kiterjed a Magyarország területére érkező, saját hazájából menekülő emberek jogvédelmére és segítésére
is. A  törvényes cél elérése érdekében való működést a  fenti gyakorlat értelmében alkotmányos védelem illeti, így
a jelen beadványban támadott Btk. tényállás tulajdonképpen az alkotmányos védelmi igénnyel illetett tevékenység,
a törvényes cél érdekében való működést támadja és lehetetleníti el dermesztő hatásával.
[22] A támadott büntetőjogi norma olyan általános megfogalmazású, hogy nem látható előre, hogy kire – és kire
nem – fogják alkalmazni. Egyesülési szabadság alkotmányosan elfogadható korlátjául tehát már ezen okból sem
szolgálhat. Az indítványozó álláspontja szerint másik alapjog nem hozható fel az egyesülési jog korlátozása mellett
a  jelen esetben, így csupán az alkotmányos érték az, ami felmerülhet (pl. nemzetbiztonság, közrendvédelem stb.).
A  panasz azzal a  kérdéssel kapcsolatban, hogy létezik-e valójában védendő alkotmányos érték a  korlátozással
kapcsolatban, utal a  szólásszabadság körében kifejtett érveire, melyek az  egyesülési jog kapcsán is irányadók –
nincsen ilyen valóban védendő alkotmányos érték. Ha abból kell kiindulni, hogy alkotmányos érték elegendő
érv a  korlátozás szükségessége mellett, úgy az  arányosság kapcsán a  panasz értelmében három, egymást követő
kérdést kell megválaszolni. Ezek: a) alkalmasság, avagy a  logikai összefüggés az  elérni kívánt cél és az  eszköz
között; b) szükségesség, avagy létezik-e alternatív korlátozási lehetőség vagy elengedhetetlen az  alapjogba való
beavatkozás; c) szűk értelemben vett arányosság, vagyis az  okozott sérelem és az  elérni kívánt cél arányban áll-e
egymással.
[23] Általánosságban nem lehet azt mondani, hogy egy cselekmény kriminalizálása visszatartó hatással bírna. Jelen
ügyben pedig különösen nem lehet erre következtetni, hiszen az  indítványozó egyesülési joga keretében
kitűzött célja elérésének immanens eleme az  a  tevékenység, amely törvényi szinten büntetőjogi tilalom alá esne.
Összességében nem alkalmas eszköz a  kriminalizáció az  alkotmányos érték védelmének elérésére. Ha valóban
léteznek olyan okok, amelyek az  indítványozó egyesülési jogát korlátozni rendelik, úgy a  jelenleg hatályos
jogrendszer ismeri a  működés ellenőrzését törvényességi szempontból, amely legsúlyosabb esetben akár
az  egyesület bíróság általi megszüntetéséhez is vezethet. Tehát amennyiben a  jogalkotó valamely, az  egyesülési
jog égisze alatt végzett tevékenységet károsnak vagy jogellenesnek vél, nincs oka párhuzamos szabályozást
kialakítani, hiszen a büntetőjogi beavatkozás nélkül is létezik már eszköz az ilyen típusú egyesületek elleni fellépésre.
Összességében tehát nincs olyan ok, amely indokolná a „legerősebb fegyver”, a  büntetőjog alkalmazását a  jelen
ügyben. Nemzetbiztonsági és közrendvédelmi érdekre hivatkozással olyan súlyú szankció kilátásba helyezését,
amely az  indítványozó egyesülési jogának gyakorlását tulajdonképpen teljesen kiüresíti, nem lehet arányossági
kérdés tárgyává tenni.
II. [24] 1. Az Alaptörvény indítványban felhívott rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„I.  cikk (3) Az  alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog
más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges
mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan, az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával
korlátozható.”
„VIII. cikk (2) Mindenkinek joga van szervezeteket létrehozni, és joga van szervezetekhez csatlakozni.”
„IX. cikk (1) Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához.”
„XXVIII.  cikk (4) Senki nem nyilvánítható bűnösnek, és nem sújtható büntetéssel olyan cselekmény miatt,
amely az  elkövetés idején a  magyar jog vagy – nemzetközi szerződés, illetve az  Európai Unió jogi aktusa által
meghatározott körben – más állam joga szerint nem volt bűncselekmény.”
[25] 2. A Btk. érintett rendelkezései:
„Jogellenes bevándorlás elősegítése, támogatása
353/A. § (1) Aki szervező tevékenységet folytat annak érdekében, hogy
a) Magyarországon menedékjogi eljárás kezdeményezését tegye lehetővé olyan személy részére, aki hazájában vagy
a szokásos tartózkodási helye szerinti országban vagy olyan más országban, amelyen keresztül érkezett, nincs faji,
nemzeti hovatartozása, meghatározott társadalmi csoporthoz tartozása, vallási, illetve politikai meggyőződése miatt
üldözésnek kitéve, vagy a közvetlen üldöztetéstől való félelme nem megalapozott, vagy
b) a Magyarországra jogellenesen belépő vagy jogszerűtlenül tartózkodó személy tartózkodási jogcímet szerezzen,
ha súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg, vétség miatt elzárással büntetendő.
(2) Egy évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő, aki az  (1)  bekezdésben meghatározott bűncselekmény
elkövetéséhez anyagi eszközöket szolgáltat vagy a szervező tevékenységet rendszeresen folytatja.
(3) A (2) bekezdés szerint büntetendő, aki az (1) bekezdésben meghatározott bűncselekményt
a) vagyoni haszonszerzés végett,
b) több személynek segítséget nyújtva, vagy
c) a személyek határátlépésére irányadó szabályok uniós kódexéről szóló, 2016. március 9-i (EU) 2016/399 európai
parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: Schengeni határ-ellenőrzési kódex) 2. cikk 2. pontjának megfelelő
Magyarország külső határának határvonalától, illetve a határjeltől számított 8 km-es sávon belül követi el.
(4) A  büntetés korlátlanul enyhíthető – különös méltánylást érdemlő esetben mellőzhető – az  (1)  bekezdésben
meghatározott bűncselekmény elkövetőjével szemben, ha az  elkövető a  vádemelésig az  elkövetés körülményeit
feltárja.
(5) E § alkalmazásában szervező tevékenységnek minősül különösen, ha az (1) bekezdésben meghatározott célból
a) Magyarország területének Schengeni határ-ellenőrzési kódex 2. cikk 2. pontjának megfelelő külső határ szerinti
határvonalán, illetve határjelénél határmegfigyelést szervez,
b) információs anyagot készít, terjeszt vagy ilyenre megbízást ad,
c) hálózatot épít vagy működtet.”
III. [26] 1. Az  Abtv. 29.  §-a alapján az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panaszt a  bírói döntést érdemben befolyásoló
alaptörvény-ellenesség vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be. Az  Ügyrend 31.  §
(6) bekezdése azonban lehetővé teszi, hogy az előadó alkotmánybíró a panasz befogadásáról szóló döntés helyett
a panasz érdemi elbírálását tartalmazó határozat-tervezetet terjesszen a testület elé.
[27] 1.1. A panasz megfelel az Abtv. 52. § (1b) bekezdésében támasztott – a határozott kérelemre vonatkozó – törvényi
feltételeknek.
[28] Az indítvány megjelölte az  indítványozó jogosultságát és az  Alkotmánybíróság hatáskörét megalapozó törvényi
rendelkezést [Abtv. 51.  § (1)  bekezdés és 52.  § (1b)  bekezdés a)  pont]; az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdésében foglalt
hatáskörben kérte az  Alkotmánybíróság eljárását. Az  indítványozó megjelölte továbbá az  Alkotmánybíróság által
vizsgálandó törvényi rendelkezést [Abtv. 52. § (1b) bekezdés c) pont], valamint az Alaptörvény sérelmet szenvedett
rendelkezéseit [Abtv. 52. § (1b) bekezdés d) pont]. Az indítványozó indokát adta az eljárás megindításának, kifejtette
az  Alaptörvényben foglalt és az  indítványban felhívott jogok sérelmének a  lényegét [Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés
b)  pont], indokolta továbbá azt is, hogy a  támadott törvényi rendelkezés miért ellentétes az  Alaptörvény általa
felhívott rendelkezéseivel [Abtv. 52.  § (1b)  bekezdés e)  pont]. Az  indítványozó kifejezett kérelmet terjesztett elő
a támadott törvényi rendelkezés megsemmisítésére [Abtv. 52. § (1b) bekezdés f ) pont].
[29] A törvény 2018. július 1-jén lépett hatályba, az  alkotmányjogi panaszt 2018. október 16-án, határidőben
nyújtották be.
[30] Az Abtv. 56.  § (2)  bekezdése alapján az  Alkotmánybíróság mérlegeléssel állapítja meg, hogy az  indítványozó
teljesítette-e az  alkotmányjogi panasz befogadhatóságának törvényben előírt tartalmi feltételeit, így különösen
az Abtv. 26–27. §-ai szerinti érintettséget, a jogorvoslat kimerítését, valamint az Abtv. 29–31. §-ai szerinti feltételeket.
[31] 1.2. Az indítványozó az Abtv. 26. § (2) bekezdés szerinti hatáskörben kérte az Alkotmánybíróság eljárását.
 [32] Az Abtv. 26. § (2) bekezdése szerint az Alkotmánybíróság eljárása kivételesen kezdeményezhető, abban az esetben,
ha az  alaptörvény-ellenes jogszabály rendelkezésének alkalmazása vagy hatályosulása folytán közvetlenül,
bírói döntés nélkül következett be a  jogsérelem, és nincs a  jogsérelem orvoslására szolgáló jogorvoslati eljárás.
Az  Alkotmánybíróságnak különös figyelmet kell fordítania a  kivételesség feltételének megállapíthatóságára, mert
ez  a  panaszfajta nem válhat popularis actio-vá (a közvetlen érintettséget mellőző, jogalkalmazás eredményeként
bekövetkező jogsérelem nélküli eredményes indítvánnyá). „Az Alaptörvény 24.  cikk (2)  bekezdés c) és d)  pontja
szerinti alkotmányjogi panasz jogintézményének egyaránt elsődleges célja […] az  egyéni, szubjektív jogvédelem:
a  ténylegesen jogsérelmet okozó alaptörvény-ellenes jogszabály, illetve alaptörvény-ellenes bírói döntés által
okozott jogsérelem orvosolása. […] a  panasz befogadhatóságának feltétele az  érintettség, nevezetesen az, hogy
a  panaszos által alaptörvény-ellenesnek ítélt jogszabály a  panaszos személyét, konkrét jogviszonyát közvetlenül
és ténylegesen, aktuálisan érintő rendelkezést állapít meg, s ennek következtében a  panaszos alapjogai sérülnek.
{33/2012. (VII. 17.) AB határozat, Indokolás [61]–[62], [66]}” {3367/2012. (XII. 15.) AB végzés, Indokolás [13], [15]}.
[33] Tehát „[a] kivételes panasz esetében, mivel az  közvetlenül a  norma ellen irányul, különös jelentősége van
az  érintettség vizsgálatának, hiszen a  panaszos alapjogában való személyes, közvetlen és aktuális sérelme
különbözteti meg a kivételes panaszt az utólagos normakontroll korábbi, bárki által kezdeményezhető változatától”
{3105/2012. (VII. 26.) AB végzés, Indokolás [3]}. A  kivételes alkotmányjogi panasz kapcsán az  Alkotmánybíróság
töretlen gyakorlata szerint az  érintettségnek személyesnek, közvetlennek és aktuálisnak kell lennie {3110/2013.
(VI. 4.) AB határozat, Indokolás [27], 3120/2015. (VII. 2.) AB végzés, Indokolás [55]}.
[34] Nem állapítható meg az indítványozó érintettsége akkor, ha a támadott jogszabályi rendelkezést az indítványozóval
szemben nem alkalmazták, vagy annak hatályosulása őt közvetlenül nem érintette (vagyis a  jogsérelem nem
következett be, nem aktuális) {3170/2015. (VII. 24.) AB végzés, Indokolás [11]}. „Ha a  jogszabály érvényesüléséhez
konstitutív hatályú végrehajtási aktus szükséges, az  indítványozónak először a  jogsértést közvetlenül megvalósító
államhatalmi aktust kell megtámadnia, amelyet követően lehetővé válik a  norma közvetett vizsgálata is. […]
Az  aktuális érintettség követelménye azt jelenti, hogy az  érintettségnek az  alkotmányjogi panasz benyújtásakor
fenn kell állnia” {először 3110/2013. (VI. 4.) AB határozat, Indokolás [30]–[31], legutóbb megerősítette: 3123/2015.
(VII. 9.) AB végzés, Indokolás [12]}.
[35] Az általános követelmények részben eltérő módon érvényesülhetnek a  büntető anyagi jog szabályainak
vizsgálatakor, fokozottan figyelemmel kell ugyanis lenni arra, hogy a büntetőjog végső eszköz (ultima ratio) a  jogi
felelősség rendszerében; a  legsúlyosabb jogkövetkezmények a  büntetőjogban alkalmazandók. Az  Abtv. 26.  §
(2)  bekezdésén alapuló panasz természetesen a  Btk. vonatkozásában sem fogadható be a  kivételesség vizsgálata
nélkül. Akkor merülhet fel a  befogadás, ha egy új büntető tényállás olyan magatartást nyilvánít büntetendővé,
amely a  hatálybalépése előtt megengedett, törvényes volt. Még inkább indokolt lehet a  befogadás, ha
a  büntetendővé nyilvánított magatartás közvetlenül valamely alapjog korlátozását jelenti. Mivel az  Alaptörvény
R)  cikk (2)  bekezdése alapján a  jogszabályok betartása mindenkire kötelező, ezekben az  esetekben a  büntető
tényállás hatálybalépése azzal jár, hogy az érintett személyeknek a korábbi, törvényesen folytatott megatartásukat
azonnal abba kell hagyniuk, ellenkező esetben büntetőeljárás indul ellenük. A büntetőeljárás ultima ratio jellegéből,
stigmatizáló, és más jogviszonyokra azonnal kiterjedő hatásából adódóan nem várható el, hogy egy ilyen tilalom
esetén az érintett személy vállalja a büntetés kockázatát.
[36] 1.3. A  Btk. 353/A.  §-a büntető anyagi jogi tényállás. Büntetni rendeli a  jogellenes bevándorlás elősegítését,
támogatását, ezáltal a  hatálya alá tartozó magatartásokat illetően visszatartó hatása van, közvetlen hatályosul,
további jogalkalmazói döntés közbejötte nélkül érvényesül. A  kifogásolt törvény jelenvaló módon és közvetlenül
érinti azokat a  természetes személyeket, akik a  tényállás hatálybalépése előtt az  abban tilalmazott magatartást
törvényesen folytatták, a  sérelmezett rendelkezések tehát további végrehajtó aktus nélkül változtatják meg
a  természetes személyek jogi pozícióját. Az  indítvány részletesen tartalmazza, hogy az  indítványozó szervezet
–  nyilván tagjai és munkatársai cselekményeként – olyan tevékenységek folytatására jött létre, amelyek az  új
tényállás eredményeként tiltottá, büntetéssel fenyegetetté válhatnak. Az  Alkotmánybíróság tehát megállapította,
hogy a  Btk. 353/A.  §-a az  indítványozó szervezet tevékenységét végző magánszemélyek vonatkozásában
közvetlenül hatályosulhat, ami a kivételesség feltételének fennállását alátámasztja.
[37] 1.4. A  Btk. 353/A.  §-a címzettje ugyanakkor a  természetes személy. Elkövetője lehet, „aki” a  tényállást tettesként
vagy részesként megvalósítja. Jogi személlyel szemben a tényállás nem alkalmazható közvetlenül, az indítványozó
pedig jogi személy. Az Alkotmánybíróságnak ezért vizsgálnia kellett, hogy egyrészt a kivételesség feltétele, másrészt
a közvetlen érintettség a jogi személy tekintetében is megállapítható-e.
[38] A Btk. 63.  § (1)  bekezdése az  intézkedések között nevesíti a  jogi személlyel szemben alkalmazható büntetőjogi
intézkedésekről szóló törvény szerinti intézkedéseket. A  sérelmezett rendelkezések további végrehajtó aktus
közbejöttével változtathatják meg az  indítványozó jogi pozícióját. A  jogi személlyel szemben alkalmazható
büntetőjogi intézkedésekről szóló 2001.  évi CIV.  törvény (a  továbbiakban: Tv.) az  intézkedések alkalmazását
feltételekhez köti (2.  §). Ezek között szerepel, hogy az  intézkedések akkor alkalmazhatók a  jogi személlyel
szemben, ha a  bűncselekmény elkövetése a  jogi személy javára előny szerzését célozta vagy eredményezte, vagy
a  bűncselekményt a  jogi személy felhasználásával követték el, és a  bűncselekményt a  jogi személy a) vezető
tisztségviselője vagy a  képviseletre feljogosított tagja, alkalmazottja, illetve tisztségviselője, cégvezetője, valamint
felügyelőbizottságának tagja, illetve ezek megbízottja a  jogi személy tevékenységi körében követte el, b) tagja
vagy alkalmazottja a  jogi személy tevékenységi körében követte el, és a  vezető tisztségviselő, a  cégvezető, illetve
a  felügyelőbizottság irányítási vagy ellenőrzési kötelezettségének teljesítése a  bűncselekmény elkövetését
megakadályozhatta volna.
[39] Ezeknek a feltételeknek a fennállását általában a jogalkalmazás során lehet vizsgálni és észlelni.
 [40] A Btk. 353/A.  §-a ugyanakkor új jogszabály. Nincs az  egyes tényállási elemeinek értelmezéséhez tapadó olyan
bírói gyakorlat, amelyet figyelembe lehetne venni a közvetlen alkotmányjogi panasz Abtv. 26. § (2) bekezdésében
foglalt feltételei teljesülésének ellenőrzésekor. Az  indítványozó olyan szervezetnek tartja magát, amely a  tagjain
és önkéntesein keresztül segítséget nyújt egyebek között azoknak a  személyeknek, akik bevándorlónak vallják
magukat anélkül, hogy ennek illegális voltát elismernék. A  Btk. tényállásai, a „jogellenes tartózkodás elősegítése”
(Btk. 354. §-a) és az „embercsempészés” (Btk. 353. §-a) a Tanács 2002/90/EK irányelvét (2002. november 28.) hajtják
végre (a  továbbiakban: Irányelv), ez  utóbbinál az  előkészülete is büntetendő. Az  Irányelv alapján büntetni kell
a  jogellenes be- és átutazáshoz, valamint a  jogellenes tartózkodáshoz történő segítségnyújtást az  irányelvben
meghatározott körben, a felbujtót vagy bűnsegédi elkövetést, valamint a kísérletet is; az Irányelv említést tesz a jogi
személyek felelősségéről is.
[41] A 3110/2013. (VI. 4.) AB határozat indokolásának [28] bekezdése értelmében, habár a  személyes érintettség
az  érintett saját alapjogában való sérelmét jelenti, az  indítványozó nem csak akkor személyesen érintett, ha ő
a norma címzettje. Ha a norma címzettje harmadik személy, a személyes érintettség követelménye akkor teljesül, ha
az indítványozó alapjogi pozíciója és a norma között szoros kapcsolat áll fenn. A jelen esetben a szoros kapcsolatot
támasztja alá az, hogy az  indítványozó saját állítása szerint „részt vesz abban a  kampányban, melynek célja, hogy
a menekülőket emberségesebb körülmények között fogadják és olyan globális rendszer alakuljon ki, ahol minden
ország arányosan részt vállal a feladatok ellátásából.”
[42] A Btk. 353/A.  §-a szervező tevékenységre vonatkozik és büntetendővé nyilvánítja azt is, aki a  bűncselekmény
elkövetéséhez anyagi eszközöket szolgáltat. Továbbá a  Tv. 3.  § (2)  bekezdése értelmében a  jogi személlyel
szemben alkalmazható intézkedéseknél nem feltétel, hogy az elkövető kilétét a nyomozásban megállapítsák, vagy
a bűncselekmény elkövetése miatt elítéljék.
[43] Az Alkotmánybíróság kiemelt jelentőséget tulajdonított az  alábbi körülményeknek is. 2019. január 1-jével
hatályba lépett az  Alaptörvény 28.  cikkének az  Alaptörvény hetedik módosításával kiegészített szövege. Eszerint
a bíróságoknak a jogszabályok célja megállapítása során elsősorban a jogszabály preambulumát, illetve a jogszabály
megalkotására vagy módosítására irányuló javaslat indokolását kell figyelembe venniük. Az új tényállást alkalmazó
bíróság annak értelmezése során tehát köteles a miniszteri indokolásból kiindulni.
[44] A 353/A. §-t az egyes törvényeknek a jogellenes bevándorlás elleni intézkedésekkel kapcsolatos módosításáról szóló
2018.  évi VI.  törvény 11.  §-a iktatta a  Btk.-ba. A  11.  §-ához kapcsolt miniszteri indokolás értelmében az  új szabály
kifejezetten szervezetek (és nem csak természetes személyek) fenyegetésére irányul: „gyakorlati tapasztalatok
igazolják, hogy a  Magyarországra jogellenesen belépő, a  Magyarországon jogellenesen tartózkodó személyek
a  magyar területre történő bejutásukhoz segítséget, támogatást kapnak nem csak nemzetközi, hanem magyar
szervezetektől is, amellyel szemben indokolt büntetőjogi eszközzel fellépni. Az  új tényállás bevezetésével az  ilyen
tevékenységnek szervezeti, személyi, tárgyi kereteket biztosító jogi személyek felelőssége is vizsgálható, és
azok –  a  jogi személlyel szemben alkalmazható büntetőjogi intézkedésekről szóló 2001.  évi CIV.  törvény szerinti
feltételek fennállása esetén – szankcionálhatók lesznek.” Az  indítvány pedig utal arra, az  indítványozó szervezeti,
személyi, tárgyi kereteket biztosít a  menekülők fogadása érdekében, vagyis a  jogi személy szervezet (és tagjai)
humanitárius tevékenységük részeként formálisan olyan tevékenységet folytatnak, amely a miniszteri indokolásban
hivatkozott tevékenységre emlékeztet, így a  Btk. módosítása e  tevékenységük beszüntetésére kényszeríti őket, ha
vonatkozik rájuk. Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Abtv. 26. § (2) bekezdésében
foglalt feltételek fennállást – ebben a szabályozási környezetben – a panasz megfelelő mértékben igazolja. A  jogi
személy, az  adott esetben az  egyesület szervezője vagy vezetője magatartására figyelemmel a  Btk. 353/A.  §-ának
a  hatóköre – értelmezéstől függően – a  jogi személy indítványozót közvetlenül, és további jogalkalmazás nélkül
érintheti. Bár a  jelen ügyben vizsgált bűncselekmény elkövetője természetes személy lehet, de nem lehet kizárni,
különösen a Tv.-re figyelemmel, hogy kivételesen szervezetre is kiterjedhetnek jogkövetkezmények. Összességében
tehát az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Abtv. 26. § (2) bekezdésében megkövetelt kivételesség ebben
a vonatkozásban is az Alkotmánybíróság érdemi vizsgálatának szükségessége mellett szól.
[45] 1.5. Az  érdemi vizsgálat szükségességének legfontosabb okát azonban az  Alkotmánybíróság megítélése szerint
a  jogellenes tömeges bevándorlás 2015 óta bekövetkezett eseményeinek az  Abtv. 26.  § (2)  bekezdésének
alkalmazása szempontjából mint kétségtelenül kivételes helyzet, a Btk. új tényállására vonatkozó, ma még esetjog
nélküli bírósági jogalkalmazás az  Alaptörvény 28.  cikkével összhangban lévő kialakításának az  igénye határozza
meg, amelyben az Alkotmánybíróságnak – az Alaptörvény 24. cikke (1) bekezdésében, valamint az Abtv. 2. §-ában
foglaltakra tekintettel – alkotmányvédő funkciójánál fogva alapvető és meghatározó szerepe van.
[46] Az Alaptörvény már hatálybalépésekor – az  értelmezési keretét biztosító Nemzeti hitvallás szerint (így különösen
annak második, ötödik, hatodik és tizennyolcadik fordulatában) – tartalmazta azokat a  sajátosságokat, amelyek
a  szuverenitás védelmét és megóvását szolgálták. A  2015 óta bekövetkezett események, az  Európai Unió
külső határain rövid időn belül ellenőrizhetetlenül és jogellenesen belépő tömegek, ennek következtében
a  határellenőrzés schengeni rendszerét ért kihívások, valamint az  e  jelenségekkel szembeni védekezés mindenkit
kielégítő közös rendszerének hiánya új megoldásokat igényelt. Ennek részeként Magyarország a  hetedik
alaptörvény-módosítással a  Nemzeti hitvallás jelenleg tizenkilencedik fordulatában a  magyar szuverenitás és
alkotmányos identitás védelmét egyértelmű és meghivatkozandó követelménnyé tette. Kimondta ugyanis:
„[v]alljuk, hogy a  történeti alkotmányunkban gyökerező önazonosságunk védelmezése az  állam alapvető
kötelessége”. Ez  alapozta meg azokat az  új sarkalatos törvényeket, illetőleg már meglévő törvények, mint jelen
ügyben a  Btk. további szigorítását az  állam alapvető kötelességének céljából, amely az  Alaptörvény mellett
összhangban van Magyarország európai uniós tagságából származó, különösen a  schengeni határok védelmére
vonatkozó kötelezettségeivel is.
[47] 1.6. Az  Abtv. 29.  §-ában meghatározottak értelmében az  alkotmányjogi panasz befogadhatóságának további
feltétele az Abtv. 26. § (2) bekezdése alapján indult eljárásban, hogy az alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést
vessen fel.
[48] Az alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés a  panasz alapján az, hogy a  nem megengedett bevándorláshoz
kapcsolódó szervező tevékenység büntetendővé nyilvánítása a  Btk. 353/A.  §-a szerint a  nullum crimen sine lege
elve, továbbá a véleményszabadság és az egyesülési szabadság tükrében az Alaptörvénnyel összhangban áll-e.
[49] 1.7. Az Alkotmánybíróság európai uniós eljárásokkal összefüggésben saját eljárását több esetben is felfüggesztette,
ha ugyanazon tárgyban az  Európai Unió Bírósága előtt eljárás volt folyamatban [3198/2018. (VI. 21.) AB végzés,
3199/2018. (VI. 21.) AB végzés, 3200/2018. (VI. 21.) AB végzés, 3220/2018. (VII. 2.) AB végzés]. A jelen alkotmányjogi
panasszal érintett tárgykörben Magyarországgal szemben kötelezettségszegési eljárás van ugyan folyamatban
(Európai Bizottság, 20182247 számú eljárás, IP-19-469. számú közlemény), de ez  még nem került bírósági
szakaszba, az Európai Bizottság az EUMSZ 258. cikke alapján indokolással ellátott véleményt küldött Magyarország
Kormányának. Az  Alkotmánybíróság ezért nem látta akadályát ebből az  okból sem az  alkotmányjogi panasz
elbírálásának.
IV. [50] Az Alkotmánybíróság áttekintette az új büntető tényállás közjogi összefüggéseit.
[51] 1. Magyarország Alaptörvényének hetedik módosítása kiegészítette az Alaptörvény XIV. cikkét. A jelenleg hatályos
rendelkezés szerint Magyarország – ha sem származási országuk, sem más ország nem nyújt védelmet – kérelemre
menedékjogot biztosít azoknak a nem magyar állampolgároknak, akiket hazájukban vagy a szokásos tartózkodási
helyük szerinti országban faji, nemzeti hovatartozásuk, meghatározott társadalmi csoporthoz tartozásuk, vallási,
illetve politikai meggyőződésük miatt üldöznek, vagy a  közvetlen üldöztetéstől való félelmük megalapozott.
Nem jogosult menedékjogra az a nem magyar állampolgár, aki Magyarország területére olyan országon keresztül
érkezett, ahol üldöztetésnek vagy üldöztetés közvetlen veszélyének nem volt kitéve.
[52] Az Alaptörvény XIV.  cikk (4)  bekezdése rögzíti a  menedékjog biztosításának anyagi jogi – pozitív és negatív  –
feltételeit, amit a  menedékjogról szóló 2007.  évi LXXX.  törvény (a  továbbiakban: Met.) részletez, illetve eljárási
feltételekkel és szabályokkal kiegészít. A menekültként való elismerését kérő e státuszához kapcsolódóan – többek
között – jogosult a Met.-ben meghatározott feltételek szerint Magyarország területén való tartózkodásra, valamint
Magyarország területén való tartózkodásra jogosító – külön jogszabályban meghatározott – engedélyre [5.  §
(1) bekezdés]. Ez a szabályozás adja azt a keretet, mely szoros kapcsolatot mutat az Alaptörvény XIV. cikkében, illetve
más rendelkezéseiben foglaltakkal, vagyis alapjogi védelem a  menekültként való elismerésben (illetve kiegészítő
védelemben) részesült személyeket, továbbá korlátozottan azokat a személyeket illeti meg, akik az elismerési eljárás
résztvevői. Az  alapjogi védelem nem terjed ki ugyanakkor a  menedékjog hatálya alá nem tartozó, illetve ahhoz
szorosan nem kapcsolódó tevékenységekre, így az  illegális bevándorlásra, illetve tartózkodásra és értelemszerűen
nem áll fenn alapjogi védelem azokban az  esetekben sem, amikor a  menedékjogi eljárással visszaélve legalizálja
valaki a  magyarországi tartózkodását. A  védelem az  alaptörvény-módosítást követően egyértelműen nem terjed
ki azokra sem, akik Magyarország területére olyan országon keresztül érkeztek, ahol üldöztetésnek vagy üldöztetés
közvetlen veszélyének nem voltak kitéve. A felsorolt esetekre vonatkozó szabályozásra ekként nem kell alkalmazni
az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdésének az alapvető jogok korlátozására vonatkozó követelményeit a menedékjog
vonatkozásában.
[53] Mindemellett a  jogalkotó új Btk. tényállást is alkotott. A  támadott rendelkezést a  Btk.-ba iktató, az  egyes
törvényeknek a jogellenes bevándorlás elleni intézkedésekkel kapcsolatos módosításáról szóló 2018. évi VI. törvény
indokolása szerint „a jogellenes bevándorláshoz kapcsolódó szervezői, támogató tevékenység jellegének
megváltozása és hatásainak fokozott veszélye indokolja a Btk. módosítását és az új tényállás beiktatását. Az illegális
migrációhoz kapcsolódóan a  menedékjogi eljárás visszaélésszerű igénybevétele, illetve a  hazánk területén való
tartózkodást elősegítő szervezői tevékenység közrendet és közbiztonságot fokozottan veszélyeztető volta igazolja,
hogy akár a legszigorúbb közhatalmi eszközökkel, azaz büntetőjogi szankcionálás útján is szembe kell szállni ezen
magatartásokkal. Erre figyelemmel a Btk.-nak a közigazgatás rendje elleni bűncselekményeket tartalmazó fejezete
kiegészül egy új tényállással, a jogellenes bevándorlás elősegítésével.”
[54] 2. A szabályozási környezet vizsgálatához szükséges áttekintetni az Irányelv rendelkezéseit is. Az Európai Unió céljai
közé tartozik az illegális bevándorlás elleni küzdelem. Az Irányelv preambuluma ennek jegyében kimondja:
„(2) Következésképpen az illegális bevándorláshoz történő segítségnyújtás leküzdéséhez intézkedéseket kell hozni
nemcsak a  szigorú értelemben vett jogellenes határátlépéssel összefüggésben, hanem akkor is, ha ennek célja
az emberek kizsákmányolására szolgáló hálózatok fenntartása.
(3) Ebből a  célból feltétlenül közelíteni kell a  meglévő jogszabályi rendelkezéseket, különösen egyrészt a  szóban
forgó bűncselekmény és a kivételek eseteinek pontos meghatározását, amely ennek az irányelvnek a tárgyát képezi,
másrészt pedig a  szankciókra, a  jogi személyek felelősségére és a  joghatóságra vonatkozó minimális szabályokat,
amelyek a  jogellenes be- és átutazáshoz, valamint a  jogellenes tartózkodáshoz történő segítségnyújtás elleni
küzdelem büntetőjogi keretének megerősítéséről szóló, 2002. november 28-i 2002/946/IB tanácsi kerethatározat
tárgyát képezik.”
[55] Az Irányelv a  jogellenes be- és átutazáshoz, valamint a  jogellenes tartózkodáshoz történő segítségnyújtás
meghatározásáról szól. Ennek keretében az  Irányelv 1.  cikk (1)  bekezdése arra kötelezi a  tagállamokat, hogy
szankciókat állapítsanak meg az alábbiakkal szemben:
„a) bárki, aki szándékosan segítséget nyújt olyan személynek, aki nem állampolgára egyik tagállamnak sem,
abban, hogy az érintett állam külföldiek be-, illetve átutazásáról szóló jogszabályainak megsértésével egy tagállam
területére beutazzon, illetve azon átutazzon;
b) bárki, aki anyagi haszonszerzés céljából szándékosan segítséget nyújt olyan személynek, aki nem állampolgára
egyik tagállamnak sem, abban, hogy az  érintett állam külföldiek tartózkodásáról szóló jogszabályainak
megsértésével egy tagállam területén tartózkodjon.”
[56] Az Irányelv kimondja azt is, hogy „[B]ármely tagállam határozhat úgy, hogy az  (1)  bekezdés a)  pontjában
meghatározott magatartást nem szankcionálja, hanem saját nemzeti jogszabályait és gyakorlatát alkalmazza
azokban az  esetekben, amelyekben e  magatartás célja az  érintett személy számára történő humanitárius
segítségnyújtás” [1. cikk (2) bekezdés].
[57] Az Irányelv büntetni rendeli a felbujtót, a bűnsegédet, a kísérletet is (2. cikk).
 [58] Az Irányelv a be- és átutazáshoz nyújtott segítség szankcióit nem köti anyagi haszonszerzési célhoz, míg a jogellenes
tartózkodáshoz segítségnyújtást akkor kell büntetni, ha az „anyagi haszonszerzés céljából” történik. Az  Irányelvet
közvetlenül végrehajtó szabály hazánkban az  embercsempészés és a  jogellenes tartózkodás elősegítése.
Ez  utóbbiak segítségnyújtást jelentenek más személyek jogellenes alapcselekményeihez (az alapcselekmény
a tagállam területére jogellenes beutazás, átutazás, jogellenes tartózkodás).
[59] Az Irányelv hatálya elvileg kiterjed a  humanitárius tevékenység képében megjelenő, a  jogellenes beutazást,
átutazást szándékosan támogató segítségnyújtásra vonatkozó szankciók megállapításának kötelezettségére is
[1. cikk (2) bekezdés], kivéve, ha a  tagállam úgy határozott, hogy nemzeti jogszabályait és gyakorlatát alkalmazza
azokban az esetekben, amikor e magatartás célja humanitárius segítségnyújtás.
[60] Az Irányelv és a Btk. 353/A. §-ának viszonyát a jelen eljárásban nem szükséges részletesen meghatározni. Elég annyit
megállapítani, hogy az  Irányelv szankciókra kötelezi a  tagállamokat a  jogellenes be- és átutazáshoz, jogellenes
tartózkodáshoz történő segítségnyújtást illetően az  ott meghatározott körben, de nem zárja ki, hogy a  tagállam
további intézkedéseket hozzon.
[61] 3. „A jogellenes bevándorlás elősegítése, támogatása” elnevezésű bűncselekmény az  „embercsempészés” és
a „jogellenes tartózkodás elősegítése” bűncselekményektől eltér. Az  új tényállás további védelmet jelent ezekhez
a  régebbiekhez képest, mert nem kívánja meg, hogy az  új bűncselekmény a  jogellenes bevándorlás vagy
tartózkodás alapcselekményéhez (ti. az  illegális bevándorlók cselekményéhez) olyan közvetlen és feltétlen módon
kapcsolódjon, mint az  embercsempészésnél és a  jogellenes tartózkodás elősegítésénél. Az  embercsempészés
magában az  embercsempészés tényállásában megfogalmazott alapcselekményhez (az államhatár jogszabályi
rendelkezések megszegésével történő átlépéséhez) nyújtott segítséget szankcionálja. A  jogellenes tartózkodás
elősegítése pedig a tagállam területén való jogellenes tartózkodás alapcselekményéhez nyújtott segítséget rendeli
büntetni. A  jogellenes tartózkodás összefügg az  adott tagállam államhatárán történő átlépéssel; ha az  adott
ország területére való belépés feltételei a  belépéskor nincsenek meg, akkor a  külföldi tartózkodása jogellenes
lesz. (Ebben az  esetben az  ország területére való belépés, az  államhatár átlépése is jogellenes, függetlenül
attól, hogy az  államhatáron van-e ellenőrzés, vagy nincs. Vagyis ez  utóbbiaknál alapcselekmény vagy legalább
a  megkísérlése, előkészítése nélkül nincs bűncselekmény sem). A  Btk. 353/A.  §-ának alapesete megvalósulhat
hasonló alapcselekmény nélkül; alapesetének elkövetési magatartása a  tiltott cél érdekében végzett szervező
tevékenység, és nem a  segítségnyújtás valamely más jogellenes alapcselekményhez. Az  új tényállás ugyanakkor
az  előbbi bűncselekményekhez tapad, az  új tényállás lényege az  olyan szervező tevékenység, amely ösztönző,
támogató hatású a  másik két bűncselekmény alapcselekményeinek (az illegális bevándorlásnak) a  lehetséges
elkövetői számára. Annak tudata, hogy hazánkban természetes személyek szervező tevékenységet végezhetnének
annak érdekében, hogy a  nem megengedett bevándorlás megvalósítói ennek ellenére menedékjogi eljárást
kezdeményezhessenek, és a  jogszerűtlenül tartózkodók mégis tartózkodási jogcímet szerezzenek, bíztató lehet
a jogellenes be- vagy átutazásban, jogellenes tartózkodásban gondolkodó külföldiek számára (szívóhatás). Valamely
cselekmény bűncselekményé minősítése, ezzel kapcsolatban a  társadalomra veszélyességének a  mérlegelése
a törvényhozásra tartozik (más kérdés, hogy konkrét tényállás Alaptörvénnyel való összhangja felülvizsgálható). Ezt
fejezi ki a Btk. 4. § (1)–(2) bekezdése: bűncselekmény az a szándékosan vagy – ha e törvény a gondatlan elkövetést
is büntetni rendeli – gondatlanságból elkövetett cselekmény, amely veszélyes a társadalomra, és amelyre e törvény
büntetés kiszabását rendeli. Társadalomra veszélyes cselekmény az  a  tevékenység vagy mulasztás, amely mások
személyét vagy jogait, illetve Magyarország Alaptörvény szerinti társadalmi, gazdasági, állami rendjét sérti vagy
veszélyezteti.
[62] A jogellenes belépés vagy a  jogellenes tartózkodás elősegítése a  közigazgatás rendje elleni cselekmény. Az  ilyen
cselekményeknek a  támogatása mint szervező tevékenység általánosságban büntetendővé nyilvánítható.
[A külső határ átlépésének feltételeit rövid idejű tartózkodás esetén az  562/2006/EK rendelet (2006. március 15.),
a  Határellenőrzési Kódex 4.  cikk (1)  bekezdése határozza meg. Valamennyi schengeni tagállam külső határán
ugyanazok a belépés feltételei. „A külső határokat csak a határátkelőhelyeknél és azok hivatalos nyitvatartási ideje
alatt lehet átlépni.”
[63] A Btk. 353/A.  §-a a  gondatlan elkövetést nem bünteti. A  bűncselekmény csak szándékosan követhető el.
A jogellenes bevándorlás elősegítése, támogatása nemcsak szándékos, hanem célzatos bűncselekmény is, a törvény
a  célzatot is a  cselekmény tényállási elemévé teszi. Ezt fejezi ki az  (1)  bekezdésében az, hogy a  tiltott szervező
tevékenységet „annak érdekében” kell folytatni, hogy menedékjogi eljárás kezdeményezése váljék lehetővé olyan
személy számára, aki Magyarországon menedékjogra nem jogosult; a  szervező tevékenységet „annak érdekében”
kell folytatni, hogy jogellenesen belépő vagy jogszerűtlenül tartózkodó személy Magyarországon tartózkodási
jogcímet szerezzen. Az  (5)  bekezdés kifejezetten utal a  célzatra, amikor a  szervező tevékenység értelmezéséhez
ad támpontokat: szervező tevékenységnek minősül, ha „az (1)  bekezdésben meghatározott célból” szerveznek
a  schengeni külső határ határhatárvonalon vagy határjelénél határmegfigyelést, vagy készítenek információs
anyagot.
[64] A Btk. 353/A.  § (1)  bekezdés a)  pontja vonatkozásában nem annak van jelentősége, hogy a  bűncselekményt
elkövető személy képes-e előre látni a  hatósági eljárás eredményét. A  menekültügyi eljárásban számtalan elem
vizsgálandó, amely alapján végül döntés születik a státusz megadásáról vagy a kérelem elutasításáról. Ide tartozik
az, hogy a  kérelmező képes-e igazolni vagy legalább valószínűsíteni az  ún. öt ok valamelyike miatt való üldözést
vagy az  attól való megalapozott félelmet, azt, hogy származási országa vagy szokásos tartózkodása szerinti
országa nem tudja, vagy nem akarja védelemben részesíteni; a  hatóság vizsgálja az  elfogadhatatlansági okok
fennállását (pl. biztonságos országból érkezett-e a  kérelmező, itt helye van ellenbizonyításnak), vannak kizáró
okok (pl. terrorcselekmény, Met. 8.  §), vizsgálják a  kiegészítő védelemre való jogosultságot, a  visszaküldés
tilalmának fennállását stb. E  kérdések megítélése bizonyítási eljárás tárgya. A  bűncselekmény elkövetéséhez ezzel
szemben a célzat vonatkozásában azt és csak azt kell az elkövető tudatának átfognia, vagyis arról kell tudnia, hogy
olyan személy érdekében folytat szervező tevékenységet, aki nincs az  ún. öt ok valamelyike miatt üldözésnek
kitéve (pl. maga a  későbbi kérelmező mondja el neki, hogy valójában nem üldözik, csak Magyarország, vagy
az  Európai Unió valamely más állama területén kíván letelepedni, de ehhez nem rendelkezik engedéllyel), vagy
a közvetlen üldözéstől való félelme nem megalapozott. E tudomás fennállását pedig a nyomozó hatóságoknak kell
bizonyítaniuk.
[65] A Btk. 353/A.  § (1)  bekezdés b)  pontja vonatkozásában az  elkövető tudatának át kell fognia a  törvényi tényállás
alapján, hogy az  a  személy, akinek a  számára tartózkodási jogcím szerzése érdekében végez szervező
tevékenységet, jogellenesen lép be Magyarországra, vagy Magyarországon jogszerűtlenül tartózkodó. A  353/A.  §
(1)  bekezdés b)  pontjában az  első fordulat a  jogszerűtlenül belépőkre vonatkozik, akik között olyan személyek
lehetnek, akikről később megállapítják menedékjogra jogosultságukat. Azonban a tényállás a szervező tevékenység
folytatásáról szól, amelyet egyenes szándékkal, a tiltott céllal összefüggésben lehet megvalósítani. A jogi képviselet
ellátása nem szervező tevékenység folytatását jelenti önmagában.
[66] A vétség szubszidiárius bűncselekmény, az elkövetési magatartása az előkészület egyes elkövetési magatartásainak
elemeire emlékeztet. Az általános hatáskörű bíróságokra tartozik elhatárolása az „embercsempészés” és a „jogellenes
tartózkodás elősegítése” elnevezésű bűncselekményektől. Megvalósulásához nem szükséges, hogy az  elkövetési
magatartások következtében menedékjogi eljárást kezdeményezzenek, vagy tartózkodási jogcímet szerezzenek
arra nem jogosult személyek. A bűncselekmény a szervezési tevékenység körében többféle módon elkövethető, de
az elkövetés minden tényállási elemében szándékos és célzatos.
V. [67] Az indítvány nem megalapozott. [68] 1. Az Alkotmánybíróság egy korábbi ügyben azt hangsúlyozta, hogy „[a] nullum crimen sine lege és a nulla poena
sine lege elveket megfogalmazó alkotmányos szabály a  jogállamok egyik legnagyobb múltra visszatekintő
garanciáját jeleníti meg: az  állami büntetőhatalom gyakorlásának korlátját és gyakorolhatóságát övező
feltételek előre megismerhetőségének követelményét. Ebből az  is következik, hogy az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(4)  bekezdéséből fakadó követelmények, így a  visszaható hatályú büntetőjogi jogalkotás és jogalkalmazás
tilalmának védelmi körébe tartozik a büntetőjog valamennyi olyan szabálya, amely az egyéni büntetőjogi felelősség
megállapítása szempontjából jelentős.” Az  Alkotmánybíróság e  határozatában rámutatott arra is, hogy „[e]zzel
egyező álláspontot képvisel az Alkotmánybíróság korábbi gyakorlata is, amely[nek] […] értelmében a nullum crimen
sine lege és a  nulla poena sine lege elvek által nyújtott védelem nem szűkíthető le a  büntetőjog különös részi
törvényi tényállás elemeire és az abban foglalt büntetési tételekre, hanem felöleli a büntetőjogi felelősségre vonás
valamennyi releváns szabályát [lásd például: 35/1999. (XI. 26.) AB határozat, ABH 1999, 310, 316.]. Így az alkotmányos
jog által garantált védelem kiterjed a büntethetőség, a büntetéskiszabás és ezen kívül valamennyi olyan büntetőjogi
szabályra, amely a  büntetőjog alkalmazása során az  egyén alkotmányos szabadságjogait érinti” {16/2014. (V. 22.)
AB határozat, Indokolás [33]}.
[69] Minden norma értelmezésre szorul, a jogszabályok egyre növekvő száma és bonyolultsága ezt az értelmezési igényt
folyamatosan növeli.
[70] A norma megszövegezéséből fakadó nehézségek csak ott vetik fel a  jogbiztonság sérelmét, és válik
elkerülhetetlenné a  norma megsemmisítése, ahol a  jogszabály eleve értelmezhetetlen, és ez  alkalmazását
kiszámíthatatlanná, a  norma címzettjei számára előreláthatatlanná teszi {3106/2013. (V. 17.) AB határozat,
Indokolás [10]}. Ugyanakkor a  Btk.  törvényi tényállásainál nemcsak az  a  követelmény, hogy azok ne legyenek
értelmezhetetlenek, hanem az  alkotmányossághoz hozzátartozik az  is, hogy az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(4)  bekezdése szerinti „cselekmény” bűncselekménnyé nyilvánítása ne tartalmazzon határozatlan jogfogalmakat.
A  határozatlan diszpozíció a  nullum crimen sine lege elvével nem egyeztethető össze, mert a  törvényi tényállás
címzettjei ilyen esetben nem dönthetik el, milyen magatartástól kell tartózkodniuk, illetve milyen magatartás az,
amely a törvény rendelése szerint büntetést vonhat maga után. A  jogalkalmazó nem alkalmazhat büntetést olyan
cselekmény miatt is, amelyet a  jogalkotó egyetlen különös részi tényállásba sem foglalt. Hazánk büntetőjogának
forrása a törvény, az Alaptörvény XXVIII. cikk (4) bekezdése alapján, az egyes bűncselekmények tényállási ismérveit
a törvénynek kell meghatároznia.
[71] 1.1. A  jelen ügyben az  új Btk. tényállással kapcsolatban nincs kellő következtetési alap annak megállapítására,
hogy az  abban szereplő egyes maghatározások – szervező tevékenység, határmegfigyelés szervezése, hálózat
építése vagy működtetése – eleve értelmezhetetlenek és ezért alkalmazhatatlanok lennének. A  Btk. más
tényállásai tartalmaznak szervezésre, szervező tevékenységre utaló elemeket. Az  ezekhez kapcsolódó bírói
gyakorlat támpontot nyújthat annak megítélésénél, mi minősül szerevező tevékenység folytatásának; az  általános
hatáskörű bíróság juthat arra a  következtetésre, hogy szervezésnek minősülhet egyebek között a  toborzás vagy
a közvetítés az embercsempészés, a jogellenes tartózkodás elősegítése elkövetői és ezeknél a bűncselekményeknél
az alapcselekmények megvalósítói között. Az, hogy a törvény „különösen” szervező tevékenységnek minősít néhány
elkövetési magatartást, a  tényállás sajátosságainak tudható be: a  jogellenes bevándorlás elősegítése, támogatása
megvalósulhat a  törvényhozó szerint információs anyagok felhasználásával vagy emberek kizsákmányolására
szolgáló hálózatok fenntartásával.
[72] 1.2. A  Btk. 353/A.  §-a a  célzatos szervező tevékenység körében tartalmaz előírásokat. A  közéleti viták tartalmára,
valamely eszme puszta terjesztésére vagy a  mellette való kiállásra nem tartalmaz korlátozást. Az  Alaptörvény
a  véleménynyilvánítás szabadságát a  sajtó szabadságához, sokszínűségéhez, a  demokratikus közvélemény
kialakulásához szükséges szabad tájékoztatáshoz köti. A  Btk. 353/A.  §-a önmagában az  olyan véleménynek
a  hangoztatását sem tiltja, amely a  jogellenes bevándorlás vagy tartózkodás mikénti megítéléséről szól.
A  közbeszédben szabadon kifejthető az  állásfoglalás arról a  jelenségről, amit általánosságban migrációnak
neveznek. Véleményt lehet nyilvánítani arról is, hogy a közbeszédben migránsoknak nevezett személyekhez hogyan
kívánatos viszonyulni.
[73] A Btk. 353/A.  §-a nem önmagában ezt, hanem a  szervező tevékenység körében megnyilvánuló olyan tartalmú
véleménynyilvánítást tiltja, amelynek célja más személyek jogellenes magatartásra indítása. A  korlátozást a  jelen
esetben törvény tartalmazza.
[74] A szólás korlátozásának indoka a közigazgatás rendjének védelme, közvetve az illegális migráció visszaszorításához
fűződő társadalmi érdek, a  közrend védelme, a  szervezett bűnözés elleni harc eredményessége. A  Btk. 353/A.  §-a
az embercsempészéshez, a jogellenes tartózkodás elősegítéséhez kapcsolódó, célzatos magatartásokat vesz célba.
[75] A szólásszabadság a szavakat (beszédet) védi elsősorban, az egyéb cselekményekre, így az olyan célzatos szervező
tevékenységre, amely a jogellenes bevándorlást elősegíti, támogatja, lehet tiltó szabályt alkotni a Btk. 353/A. §-ában
meghatározott módon. A  Btk. 353/A.  § (5)  bekezdése szervező tevékenységnek minősíti, ha az  (1)  bekezdésben
meghatározott célból (vagyis az  illegális bevándorlás elősegítése érdekében) információs anyagot készítenek,
terjesztenek, vagy ilyenre megbízást adnak. A  veszély vagy sérelem, amit a  jelen ügyben a  korlátozás elhárítani
igyekszik, nem pusztán a  kommunikációra vonatkozik, hanem a  kommunikáció által megszólított, az  elkövető
által megcélzott, bátorított, kiváltani kívánt magatartásra, a  személyek feltételezett reakciójára (menedékjogi
eljárás megalapozatlan kezdeményezése, jogszerűtlen tartózkodásnál tartózkodási jogcím szerzésére törekvés).
A  szankciója a  büntetőjog rendszerén belül viszonylag enyhe, alapesetben elzárás. A  büntetés mellőzhető
vagy korlátlanul enyhíthető a  bűncselekmény alapesete elkövetőjével szemben, ha az  elkövető a  vádemelésig
az  elkövetés körülményeit feltárja. Nem lehet a  fenti körülményekre figyelemmel ezért megállapítani, hogy az  új
szabály, amelynek még nincs semmilyen gyakorlata, a  véleményszabadságot szükségtelenül vagy aránytalanul
korlátozza. Az  Alkotmánybíróság alkotmányjogi panasz eljárásban, indítvány alapján felülvizsgálhatja majd, hogy
a Btk. 353/A. §-a konkrét tényállásra alkalmazása összhangban van-e az Alaptörvénnyel.
[76] 1.3. Az  Alaptörvény értelmében mindenkinek joga van szervezeteket létrehozni, és joga van szervezetekhez
csatlakozni. Az egyesüléshez való jognak a gyakorlása nem korlátlan. Az egyesülési jogról, a közhasznú jogállásról,
valamint a civil szervezetek működéséről és támogatásáról szóló 2011. évi CLXXV. törvény 3. § (3) és (4) bekezdése
kimondja, hogy az  egyesülési jog gyakorlása nem sértheti az  Alaptörvény C)  cikk (2)  bekezdését, nem valósíthat
meg bűncselekményt vagy bűncselekmény elkövetésére való felhívást, valamint nem járhat mások jogainak
és szabadságának sérelmével. Az  egyesülési jog alapján szervezet minden olyan tevékenység végzése céljából
alapítható, amely összhangban áll az Alaptörvénnyel, és amelyet törvény nem tilt.
[77] A Btk. 353/A.  §-a nem szervezetek létrehozását vagy a  szervezetekhez csatlakozás jogát tiltja, hanem pontosan
meghatározott célra irányuló szervező tevékenységet. Ennek a  szervező tevékenységnek a  büntetni rendelése
– a  jelen határozatban az  előzőekben kifejtett érvek alapján – nem alaptörvény-ellenes az  Alaptörvény nullum
crimen sine lege szabálya tükrében, sem az  alkalmazott tényállási elemek indítványban állított határozatlansága
miatt, sem a  tényállás legitim céljának az  állított hiánya miatt; továbbá nem alaptörvény-ellenesen korlátozza
a  Btk. 353/A.  §-a a  véleményszabadságot. Minthogy az  egyesülési jognak a  védelmi köre nem terjed ki az  olyan
tevékenység végzésére, amelyet törvény tilt, és a  jelen esetben ez  a  tilalom nem ütközik az  Alaptörvénybe,
a  támadott szabály nem ellentétes az  egyesüléshez való joggal. A  Btk. 353/A.  §-a nem zárja ki, hogy természetes
személyek és szervezetek arra törekedjenek, hogy a világban minden egyes ember egyenlően élhessen az Emberi
Jogok Egyetemes Nyilatkozatában és más emberi jogi egyezményekben foglalt jogokkal. Nem tiltja az  ennek
érdekében végzett kutatást, az emberi jogok megsértésének megakadályozását, ezeknek a jogoknak a megsértése
megelőzését.
[78] A támadott szabály nem tiltja azt sem, hogy bárkinek célja legyen a  minden embert megillető emberi jogok
előmozdítása, az  emberi jogok származásra, állampolgárságra tekintet nélkül mindenki számára biztosítása,
a  Magyarország területére érkező, saját hazájából menekülő emberek jogvédelmének segítése azzal, hogy
az ügyvédi tevékenységről szóló 2017. évi LXXVIII.  törvény 1. § (5) bekezdése értelmében az ügyvédi tevékenység
gyakorlása nem irányulhat jogszabály megkerülésére, jogszabályba ütköző célra, vagy ilyen jogügyletben való
közreműködésre.
[79] 2. Az indítvány abból indul ki, hogy a Btk. rendelkezései – annak ellenére, hogy a tényállás célzatot is megfogalmaz –
értelmezhetők és alkalmazhatók úgy is, hogy azok kiterjednek az  olyan esetekre, amikor a  szervező tevékenység
célja humanitárius segítségnyújtás, vagyis a  szervező tevékenység a  segítségre szorulók szenvedésének
csökkentésére, a  rászorulókkal való emberséges bánásmódra irányul más érdek nélkül. Ez  a  lehetőség visszatartó
hatást gyakorolhat azoknak a szervezeteknek a segítőire, akik feladatuknak tekintik, hogy kikérdezés nélkül segítsék
a látókörükbe került elesetteket, a szegényeket.
[80] Az Alkotmánybíróság az  egyes hatásköreiben eljárva alkotmányértelmezést végez, akkor is, ha ez  nem elvont,
mint az  Abtv. 38.  § (1)  bekezdése szerinti hatáskörben, hanem jogszabály vagy bírói döntés vizsgálatához
kapcsolódik. Jogszabály alaptörvény-ellenességének vizsgálatánál értelmezi a  jogszabályt is. Ez  minden esetben
szükségszerű, mert meg kell állapítania a  jogszabály hatókörét. Új jogszabálynál, amelyhez nem tapad bírói
gyakorlat, az  Alkotmánybíróság csak a  saját értelmezésére támaszkodhat. A  jogszabály és valamely történeti
tényállás egymásra vonatkoztatása, ezzel kapcsolatban a  jogszabály értelmezése elsősorban az  általános
hatáskörű bíróságokra tartozik; az  Alkotmánybíróság a  jogszabály vizsgálatánál az  Alaptörvény és a  jogszabály
egymásra vonatkoztatását, ezzel kapcsolatban a  jogszabály értelmezését végzi el. A  Nemzeti hitvallás szerint
–  amely az  Alaptörvény R)  cikk (3)  bekezdése értelmében az  Alaptörvény értelmezésének kötelező kerete –
„[v]alljuk az  elesettek és a  szegények megsegítésének kötelességét.” Az  Alaptörvény 28.  cikke szerint a  bíróságok
a  jogalkalmazás során a  jogszabályok szövegét elsősorban azok céljával és az  Alaptörvénnyel összhangban
értelmezik. Az Alaptörvény és a jogszabályok értelmezésekor azt kell feltételezni, hogy a józan észnek és a közjónak
megfelelő, erkölcsös és gazdaságos célt szolgálnak. Az  elesettek és a  szegények megsegítésének alaptörvényi
kötelességével, a  józan ésszel, a  közjónak megfelelő erkölcsös céllal összeegyeztethetetlen lenne büntetéssel
fenyegetni az  elesettek és a  szegények megsegítésének kötelességét teljesítő, önzetlen szervező tevékenységet.
A vizsgált tényállás szövege erre nem utal, és az Alaptörvényben megkövetelt észszerű értelmezés mellett bíróság
nem is juthat ilyen következtetésre.
[81] 3. A  Btk. 353/A.  §-a (1)  bekezdése vizsgálatának eredményeként az  Alkotmánybíróság megállapította, hogy
az  indítványozó által felvetett aggály tehát teljes mértékben alaptalan, evidencia, hogy a  Btk. új tényállása
csak az  abban foglalt célzatos magatartásokat rendeli büntetni, és nem mást, vagyis az  új tényállás hatálya
nem terjedhet ki az  elesettek és a  szegények megsegítésének kötelességét teljesítő, önzetlen, a  tényállásban
tiltott céllal összefüggésben nem álló magatartásokra. Az  új szabállyal kapcsolatban a  bírói gyakorlatra tartozik
annak meghatározása, hogy milyen körülmények között lehet valamely szervező tevékenységet humanitárius
segítségnyújtásnak tekinteni, a  segítségnyújtás milyen formáit nem lehet büntetni, és mikor lépi át az  ennek
a kereteit.
[82] Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt elutasította.
[83] 4. Az  Alkotmánybíróság ugyanakkor a  büntetőjogi büntetéssel fenyegetés súlyára tekintettel a  jogbiztonság
érdekében, az Abtv. 46. § (3) bekezdésében írtak alapján, hivatalból eljárva szükségesnek látta az új Btk. tényállás
és az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (4)  bekezdésével összhangban álló értelmezésének megerősítését alkotmányos
követelmény formájában.
[84] A követelmény megfogalmazása során az  alkotmányos párbeszédre vonatkozó gyakorlata {22/2016. (XII. 5.)
AB határozat, Indokolás [33]} alapján figyelembe vette, hogy más Európai Uniós tagállam bírósága hasonló ügyben
milyen következtetésre jutott. Megállapította, hogy Franciaországban a  Conseil constitutionnel 2018/717-718-as
számú ügyében a  Cour de cassation büntetőjogi tanácsa kezdeményezésére a  2012-1560. számú törvényben
található (a Btk.-hoz hasonló tényállású) külföldiek irreguláris belépésének, közlekedésének és tartózkodásának
segítése bűncselekmény vonatkozásában több szempontból hasonló következtetésre jutott. A  Conseil
constitutionnel – esetjogában először – a francia alkotmány preambulumában és 2. cikkében olvasható „testvériség”
jelszavának tulajdonított alkotmányos jelentőséget. Megállapította, hogy „semmilyen elv illetve alkotmányos
értékkel bíró szabály sem jelenti azt, hogy a külföldieknek általános és abszolút joguk lenne a Franciaországban való
tartózkodásra. Egyebekben, az  illegális bevándorlás elleni harc célja, hogy a  közrendet védje, amely alkotmányos
értékű cél”. Megállapította továbbá, hogy a  francia törvény kizárta az  önkéntes alapon, humanitárius okokból
történő segítségnyújtást, ezért a Conseil constitutionnel a jogszabályt mozaikosan megsemmisítette.
[85] A hazai Btk. vizsgált tényállása vonatkozásában ilyen túl tág megfogalmazás nincs, és a  már kifejtettek alapján
a  tényállás észszerűen nem is értelmezhető így. Ugyanakkor a  szegények és elesettek megsegítése Nemzeti
hitvallásban foglalt kötelességének, valamint az  Alaptörvény I.  cikk (3) és a  XXVIII.  cikk (4)  bekezdésének feltétlen
érvényesülése a rendelkező részben megfogalmazott alkotmányos követelménnyel biztosítható.
VI. [86] Az Alkotmánybíróság az  ügy jelentőségére tekintettel az  Abtv. 44.  § (1)  bekezdésének utolsó fordulata alapján
elrendelte határozatának közzétételét a Magyar Közlönyben.
Budapest, 2019. február 25. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
1677/2018. (XII. 13.) Korm. határozata a járműipari tesztpálya-projekt második szakaszának megvalósításához szükséges forrásbiztosításról.
A Kormány Magyarország járműiparban betöltött szerepének további erősítése céljából, a  zalaegerszegi járműipari tesztpályaprojekt (a továbbiakban: Beruházás) kiemelt, stratégiai fontosságára és a Beruházás nemzeti stratégiai kutatási infrastruktúraként
történő létrehozásának szándékára figyelemmel
 1. egyetért azzal, hogy a  Beruházást megvalósító Autóipari Próbapálya Zala Korlátolt Felelősségű Társaság
a  2019.  évben legfeljebb 21 500  000  000 forint összegű tőkeemelésben részesüljön a  Beruházás finanszírozása
érdekében,
2. felhívja a  pénzügyminisztert, hogy az  innovációért és technológiáért felelős miniszterrel együttműködve
gondoskodjon az  1.  pont szerinti tőkeemeléshez szükséges 2019.  évi 21 500  000  000 forint költségvetési fedezet
biztosításáról a  központi költségvetés XVII. Innovációs és Technológiai Minisztérium fejezete javára, a  következő
ütemezésben:
a) legfeljebb 8 500 000 000 forint tőkeemelés 2019. március 31-ig,
b) legfeljebb 13 000 000 000 tőkeemelés 2019. szeptember 30-ig,
Felelős: pénzügyminiszter
innovációért és technológiáért felelős miniszter Határidő: az a) és b) alpontban meghatározottak szerint
 3. felhívja az  innovációért és technológiáért felelős minisztert, hogy a  tulajdonosi joggyakorlása alá tartozó
Autóipari Próbapálya Zala Korlátolt Felelősségű Társaság tekintetében gondoskodjon a 2018–2019-ben biztosított
költségvetési forrás rendelkezésre állását követően, azzal megegyező összegű tőkeemelés végrehajtásának
megvalósításáról,
Felelős: innovációért és technológiáért felelős miniszter
Határidő: folyamatos
4. felhívja az  innovációért és technológiáért felelős minisztert, hogy a  pénzügyminiszter bevonásával dolgozza ki és
mutassa be a Kormány számára a zalaegerszegi járműipari tesztpálya piaci jellegű működésének modelljét.
Felelős: innovációért és technológiáért felelős miniszter
pénzügyminiszter Határidő: 2019. február 15.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
65/2017. (XII. 22.) FM rendelete a 2017. októberi viharkár által a fóliás növénykultúrák termesztésére szolgáló építményekben keletkezett károk kompenzálására igénybe vehető mezőgazdasági csekély összegű támogatásról.
A mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes
kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény 81.  § (5)  bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, a  Kormány tagjainak feladat- és
hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 65.  § 1.  pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva – a  Kormány
tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 4. § 7. pontjában meghatározott feladatkörében eljáró
Miniszterelnökséget vezető miniszterrel egyetértésben – a következőket rendelem el:
1. Értelmező rendelkezések 1. § E rendelet alkalmazásában:
 1. állami támogatás: az európai uniós versenyjogi értelemben vett állami támogatásokkal kapcsolatos eljárásról
és a regionális támogatási térképről szóló 37/2011. (III. 22.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Atr.) 2. § 1. pontja
szerinti támogatás;
2. átlátható formában nyújtott támogatás: olyan támogatás, amelynél előzetesen, kockázatértékelés nélkül
kiszámítható a bruttó támogatástartalom;
3. egy és ugyanazon vállalkozás: az  európai uniós versenyjogi értelemben vett állami támogatásokkal
kapcsolatos eljárásról és a  regionális támogatási térképről szóló 37/2011. (III. 22.) Korm. rendelet
[a továbbiakban: 37/2011. (III. 22.) Korm. rendelet] 2. § 5a. pontja szerinti vállalkozás;
4. elszámolható költség: az Atr. 2. § 6. pontja szerinti költség;
 5. jövedelempótló támogatás: a  fóliás növénykultúrák termesztésére szolgáló építményben (a  továbbiakban:
építmény) okozott viharkár kompenzálására szolgáló, egyszeri, vissza nem térítendő mezőgazdasági csekély
összegű támogatás;
6. mezőgazdasági csekély összegű támogatás: az  Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és
108. cikkének a mezőgazdasági ágazatban nyújtott csekély összegű támogatásokra való alkalmazásáról szóló,
2013. december 18-i 1408/2013/EU bizottsági rendelet (a  továbbiakban: 1408/2013/EU bizottsági rendelet)
alapján nyújtott támogatás;
7. mezőgazdasági termelő: a  viharkárral érintett területen gazdálkodó, mezőgazdasági termékek elsődleges
előállításával foglalkozó természetes személy vagy jogi személy;
8. mezőgazdasági termék: az  Európai Unió működéséről szóló szerződés I.  mellékletében felsorolt termékek,
a  halászati és akvakultúra-termékek piacának közös szervezéséről, az  1184/2006/EK és az  1224/2009/EK
tanácsi rendelet módosításáról, valamint a  104/2000/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló,
2013. december 11-i 1379/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet I. mellékletében felsorolt halászati
és akvakultúra-termékek kivételével;
9. támogatási intenzitás: az Atr. 2. § 15. pontja szerint;
10. támogatástartalom: az Atr. 2. § 19. pontja szerint;
11. viharkár: a  mezőgazdasági termelést érintő időjárási és más természeti kockázatok kezeléséről szóló
2011. évi CLXVIII. törvény 2.  § 34.  pontja szerinti vihar által a  fóliás növénykultúrák termesztésére szolgáló
építményekben (a továbbiakban: építmény) okozott anyagi kár;
12. viharral érintett település: az a település, amelyen a vihar bekövetkezését az Országos Meteorológiai Szolgálat
(a továbbiakban: OMSZ) által üzemeltetett agrometeorológiai honlapon közzétett adatok alátámasztják.
2. A jövedelempótló támogatás jellege 2. § (1) E  rendelet alapján a  mezőgazdasági termelő a  2017. október 15. és 31. közötti időszakban elszenvedett
viharkár kompenzálása céljából vissza nem térítendő mezőgazdasági csekély összegű támogatásnak minősülő
jövedelempótló támogatást vehet igénybe.
(2) A csekély összegű támogatások nyújtásával kapcsolatos eljárásokra az Atr. 11–11/A. §-ában foglaltak az irányadóak.
 (3) A mezőgazdasági csekély összegű rendelet hatálya alá tartozó támogatás kizárólag átlátható formában nyújtható.
 (4) A mezőgazdasági csekély összegű támogatás odaítélése során az adott üzleti évben, valamint az azt megelőző két
üzleti évben odaítélt mezőgazdasági csekély összegű támogatások bruttó támogatástartalmának összegét kell
figyelembe venni.
(5) Az 1408/2013/EU bizottsági rendelet hatálya alá tartozó támogatás esetén, a mezőgazdasági termékek elsődleges
előállításával foglalkozó ágazatban, valamint az  Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és 108.  cikkének
a csekély összegű támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2013. december 18-i 1407/2013/EU bizottsági rendelet
(a  továbbiakban: 1407/2013/EU bizottsági rendelet) hatálya alá tartozó egy vagy több ágazatban egyaránt
tevékenységet folytató vállalkozások esetében a  mezőgazdasági termelőágazatra tekintettel az  1408/2013/EU
bizottsági rendelet alapján nyújtott támogatások az  1407/2013/EU bizottsági rendelet 3.  cikk (2)  bekezdésében
rögzített felső határig halmozhatók az  utóbbi tevékenységre vagy tevékenységekre tekintettel nyújtott
támogatással, feltéve, hogy a tevékenységek szétválasztása vagy a költségek megkülönböztetése révén biztosított,
hogy az elsődleges mezőgazdasági termelőtevékenység ne részesüljön az 1407/2013/EU bizottsági rendelet alapján
nyújtott támogatásban.
(6) A  mezőgazdasági termékek elsődleges előállításával foglalkozó ágazatban, valamint a  halászati és akvakultúraágazatban egyaránt tevékenységet folytató vállalkozások esetében a  mezőgazdasági termelőágazatra tekintettel
az  1408/2013/EU bizottsági rendelet alapján nyújtott támogatások az  Európai Unió működéséről szóló
szerződés 107. és 108.  cikkének a  halászati és akvakultúra-ágazatban nyújtott csekély összegű támogatásokra
való alkalmazásáról szóló, 2014. június 27-i 717/2014/EU bizottsági rendelet (a  továbbiakban: 717/2014/EU
bizottsági rendelet) 3.  cikk (2)  bekezdésében rögzített felső határig halmozhatók az  utóbbi tevékenységre vagy
tevékenységekre tekintettel az 1408/2013/EU bizottsági rendelettel összhangban nyújtott támogatásokkal, feltéve,
hogy a  tevékenységek szétválasztása vagy a  költségek megkülönböztetése révén biztosított, hogy az  elsődleges
mezőgazdasági termelőtevékenység ne részesüljön a  717/2014/EU bizottsági rendelet alapján nyújtott
támogatásban.
(7) A  mezőgazdasági csekély összegű támogatás nem halmozható azonos támogatható költségek kapcsán vagy
azonos kockázatfinanszírozási célú intézkedés kapcsán nyújtott állami támogatással, ha a támogatások halmozása
túllépi az  Európai Bizottság által elfogadott határozatban vagy csoportmentességi rendeletben az  egyes
esetek meghatározott körülményeire vonatkozóan rögzített maximális támogatási intenzitást vagy összeget.
A  nem konkrét elszámolható költségekre nyújtott vagy azokhoz hozzá nem rendelhető támogatás halmozható
más, az  Európai Bizottság által elfogadott csoportmentességi rendelet vagy határozat alapján nyújtott állami
támogatással.
(8) A  forintban meghatározott összegek euróra történő átszámításánál a  támogatási kérelem benyújtási hónapjának
utolsó napján érvényes, az  Európai Központi Bank által közzétett, két tizedes jegy pontossággal meghatározott
devizaárfolyam alkalmazandó.
(9) Nem nyújtható mezőgazdasági csekély összegű támogatásként
a) olyan támogatás, amelynek összege a  piacon forgalmazott termékek ára vagy mennyisége alapján kerül
rögzítésre,
b) a  harmadik országokba vagy tagállamokba irányuló exporttal kapcsolatos tevékenységekhez
nyújtott támogatás, különösen az  exportált mennyiségekhez, az  értékesítési hálózat kialakításához és
működtetéséhez vagy az  exporttevékenységgel összefüggésben felmerülő egyéb folyó kiadásokhoz
közvetlenül kapcsolódó támogatás, valamint
c) az importáruval szemben belföldi áru használatához kötött támogatás.
 (10) Az egy és ugyanazon vállalkozásnak minősülő vállalkozások részére az 1408/2013/EU bizottsági rendelet hatálya alá
tartozó, a folyó üzleti évben, valamint az azt megelőző két üzleti év során Magyarországon odaítélt mezőgazdasági
csekély összegű támogatás bruttó támogatástartalma nem haladhatja meg a  15 000 eurónak megfelelő
forintösszeget, figyelembe véve az 1408/2013/EU bizottsági rendelet 3. cikk (3) bekezdésében foglalt felső határt.
3. A jövedelempótló támogatás igénybevételének feltételei 3. § (1) A jövedelempótló támogatás igénybevételére jogosult az a mezőgazdasági termelő, aki vagy amely
a) nyilatkozik
aa) arról, hogy a fóliás növénykultúra termesztését a viharral érintett településen folytatja,
ab) a viharkárral érintett építmény alapterületének nagyságáról,
ac) arról, hogy az építményt 2017. október 15–31. közötti időszakban viharkár érte;
b) rendelkezik a  Magyar Agrár-, Élelmiszergazdasági és Vidékfejlesztési Kamarának a  viharkárral érintett
építmény fekvése szerint illetékes megyei szervezete (a  továbbiakban: NAK) által kiállított, 1.  melléklet
szerinti igazolással;
c) a jövedelempótló támogatás iránti kérelem benyújtásának időpontjában
ca) megfelel az  államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 50.  § (1)  bekezdés a) és c)  pontjában
meghatározott feltételeknek, valamint
cb) nem áll felszámolási, végelszámolási vagy adósságrendezési eljárás alatt; és
d) a  jövedelempótló támogatás iránti kérelméhez csatolja a  37/2011. (III. 22.) Korm. rendelet 11/A.  §-ában
meghatározott nyilatkozatokat.
(2) A NAK az (1) bekezdés b) pontja szerinti igazolást a mezőgazdasági termelő által rendelkezésre bocsátott, a viharkár
bekövetkezését alátámasztó dokumentum (különösen hatósági bizonyítvány, biztosító által felmért károkról
szóló jegyzőkönyv), képi bizonyíték vagy a  2.  melléklet szerinti nyilatkozat alapján állítja ki abban az  esetben, ha
az építmény viharral érintett településen helyezkedik el.
4. Jövedelempótló támogatás iránti kérelem 4. § (1) A mezőgazdasági termelő a jövedelempótló támogatás iránti kérelmét (a továbbiakban: támogatási kérelem) 2018.
február 15. és március 15. között nyújthatja be a Magyar Államkincstárhoz (a továbbiakban: Kincstár) a 3. melléklet
szerinti adattartalmú, a Kincstár által rendszeresített és a honlapján közzétett nyomtatványon. Egy mezőgazdasági
termelő csak egy támogatási kérelmet nyújthat be.
(2) A támogatási kérelemhez mellékelni kell a NAK 3. § (2) bekezdése szerinti igazolását.
 (3) Hiányosan benyújtott támogatási kérelem esetén a Kincstár egyszeri alkalommal – tíznapos határidő kitűzésével –
hiánypótlásra szólítja  fel a mezőgazdasági termelőt. 5. A jövedelempótló támogatás mértéke és keretösszege
5. § (1) A Kincstár a jövedelempótló támogatás összegét
a) viharkárt szenvedett építmények alapterülete (m2),
b) a mezőgazdasági termelő és a vele egy és ugyanazon vállalkozás rendelkezésére álló szabad csekély összegű
támogatási keret, valamint
c) a 3. és 4. §-ban meghatározott feltételek fennállása
alapján állapítja meg.
(2) A  jövedelempótló támogatás mértéke legfeljebb 2000 forint/m2 a  viharkárt szenvedett építmény alapterülete
alapján.
(3) Ha a  támogatási kérelemben igényelt támogatás összegével a  mezőgazdasági termelő a  37/2011. (III. 22.)
Korm. rendelet 11. § (8) bekezdésében meghatározott összeget túllépi, akkor a támogatási kérelemben feltüntetett
igénynek a csekély összegű támogatási keretet meghaladó része elutasításra kerül.
(4) Ha a  benyújtott támogatási kérelmekben foglalt összes jogos igény meghaladja a  6.  § (1)  bekezdése szerinti
keretösszeget, akkor a  mezőgazdasági termelő részére legfeljebb megállapítható támogatás összege a  túllépés
mértékével arányosan csökken.
(5) A Kincstár a forrás rendelkezésre állását követően intézkedik a támogatás folyósításáról.
 (6) A támogatáshoz kapcsolódó iratokat a mezőgazdasági termelő köteles az odaítéléstől számított tíz évig megőrizni.
6. § (1) Az e rendeletben foglalt jövedelempótló támogatás finanszírozására a 2018. évben 100 millió forint keretösszeg áll
rendelkezésre.
(2) A  jövedelempótló támogatás forrása az  agrárpolitikáért felelős miniszter által vezetett minisztérium 1003200001220191-51200002 számú, nemzeti agrártámogatások előirányzat-felhasználási keretszámla.
6. Záró rendelkezés 7. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
8. § Ez a  rendelet az  Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és 108.  cikkének a  mezőgazdasági ágazatban
nyújtott csekély összegű támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2013. december 18-i 1408/2013/EU bizottsági
rendelet hatálya alá tartozó támogatást tartalmaz.
Dr. Fazekas Sándor s. k.,
 földművelésügyi miniszter