text:
2003. CX. törvény a regisztrációs adóról.
Az államháztartás feladatainak ellátásához szükséges
bevételek biztosítása érdekében, figyelemmel az állam
intézményvédelmi kötelezettségére a környezetvédelem
terén, a személygépkocsik és a lakóautók után fizetendő
fogyasztási adó ellentételezésére az Országgyűlés a következő törvényt alkotja:
Általános rendelkezések 1. § (1) E törvény rendelkezései alapján regisztrációs
adót (a továbbiakban: adó) kell fizetni a Magyar Köztársaság területén (a továbbiakban: belföld) forgalomba helyezendő személygépkocsi és lakóautó (a továbbiakban: személygépkocsi) után.
(2) Az adóból befolyó bevétel a központi költségvetést
illeti.
2. § E törvény alkalmazásában
1. forgalomba helyezés: a személygépkocsi belföldön
első ízben történő nyilvántartásba vétele, átalakítás esetében az átalakítás tényének nyilvántartásba vétele, és a
forgalmi engedélybe történő bejegyzése, valamint a
12. §-ban meghatározott mentesség megszűnése esetén az
ismételt forgalomba helyezés;
2. átalakítás: a közúti jármű olyan műszaki megváltoztatása, amelynek eredményeként az e törvény hatálya alá
nem tartozó gépjárműből személygépkocsi jön létre, illetőleg a személygépkocsi más adókategóriába kerül;
3. személygépkocsi: a Kereskedelmi Vámtarifának az
adózás rendjéről szóló törvényben (a továbbiakban: Art.)
szereplő időpont szerinti állapota alapján a 8703 vámtarifaszám alá tartozó jármű;
A törvényt az Országgyűlés a 2003. december 8-i ülésnapján
fogadta el.
4. új személygépkocsi: az a személygépkocsi, amely az
adó alanya által történt megszerzésének időpontjában legfeljebb 6000 kilométert futott, vagy amelynek első külföldi
forgalomba helyezésétől számítva a megszerzés időpontjáig
legfeljebb 6 hónap telt el;
5. muzeális jellegű személygépkocsi: a gépjárműadóról
szóló 1991. évi LXXXII. törvény 18. § 14. pontjában
meghatározott személygépkocsi;
6. gyári vezérképviselet: olyan kizárólagos joggal rendelkező, belföldön nyilvántartásba vett jogi személy, amely a
személygépkocsi gyártóját belföldön teljeskörűen képviseli;
7. adóhatóság: a Vám- és Pénzügyőrség Országos
Parancsnoksága és szervei;
8. import: a személygépkocsinak az Európai Közösség
(a továbbiakban: Közösség) területén kívülről belföldre
történő behozatala, vagy egyéb módon való bejuttatása;
9. Közösség területe: az Európai Gazdasági Közösséget
létrehozó Szerződés 227. cikke szerinti terület.
Az adó alanya 3. § (1) Az adót a (2)—(4) bekezdésekben meghatározott adóalany fizeti, aki az adóhatósággal szembeni kötelezettségének, valamint az adózással összefüggő egyéb kötelezettségeinek (a továbbiakban együtt: adókötelezettség)
— a 4—5. §-okban megfogalmazott eltéréssel — közvetlenül tesz eleget.
(2) Az adó alanya — a (4) bekezdésben meghatározott
eset kivételével — a tulajdonjog megszerzését igazoló
okiratban szereplő természetes személy, jogi személy vagy
jogi személyiség nélküli szervezet.
(3) Közös tulajdon esetén a tulajdonostársak tulajdoni
hányaduk arányában minősülnek adóalanyoknak.
(4) Ha a forgalomba helyezés a személygépkocsi importjának közvetlen következményeként valósul meg, az adó
alanya az importáló.
Az adó megfizetésére kötelezett 4. § (1) Közös tulajdon esetén az adó megfizetéséért a
tulajdonostársak egyetemlegesen felelősek.
(2) Ha az adóalany székhelye, állandó telephelye vagy
lakóhelye, illetve szokásos tartózkodási helye külföldön
van, és az 5. § szerint adóelőleg fizetésére kötelezett személy nincs, az adó alanya köteles az adókötelezettség teljesítése érdekében belföldön lakóhellyel vagy székhellyel
rendelkező, az Art.-ban meghatározott pénzügyi képviselőt meghatalmazni (a továbbiakban: képviselő). A képviselő az adókötelezettség teljesítéséért az adóalannyal
egyetemlegesen felelős.
Adóelőleg fizetésére kötelezett személy 5. § (1) Ha a forgalomba helyezés belföldön, az általános
forgalmi adó alanya által teljesített személygépkocsiértékesítés közvetlen következményeként valósul meg, a
teljesítésre kötelezett általános forgalmi adó-alany adóelőleget köteles fizetni.
(2) Az (1) bekezdés szerinti adóelőleg fizetésére kötelezettel kötött megállapodás alapján az adóelőleget a gyári
vezérképviselet is megfizetheti.
Az adófizetési kötelezettség keletkezése, az adóelőleg
fizetésének szabályai
6. § (1) Az adófizetési kötelezettség a) a személygépkocsi belföldön történő forgalomba
helyezése esetén a tulajdonjog megszerzésének napján,
b) a személygépkocsi átalakítása esetén az átalakítás
napján keletkezik.
(2) Az adófizetési kötelezettség teljesítésére az adó alanya halasztást kap. A halasztás a forgalmi engedély kiadását megelőző napon lejár. Lejár a halasztás azon a napon
is, amelyen — külön jogszabály szerint — a végleges forgalomba helyezést kezdeményezni kellett volna.
7. § (1) Az 5. § szerinti adóelőleg fizetésére kötelezett
adóelőleg-fizetési kötelezettsége a belföldön teljesített
vagy teljesítendő személygépkocsi-értékesítés érdekében
történt import vagy beszerzés napján keletkezik. Az adóelőleg összege az importált vagy beszerzett személygépkocsi várható adója.
(2) Az adóelőleggel az adóelőleg fizetésére kötelezett
negyedévente, a negyedévet követő hónap 20. napjáig számol el az adóhatósággal. Az elszámolási időszakban a személygépkocsira megfizetett adóelőleg abban az időszakban minősül megfizetett adónak, amelyben a személygépkocsit forgalomba helyezték.
Az adó összege 8. § (1) Az adó összegét a személygépkocsik egyes kategóriájában e törvény melléklete határozza meg.
(2) Ha a személygépkocsit átalakították, az átalakított
személygépkocsi forgalomba helyezésekor az adó összegét
az átalakítás utáni és az átalakítás előtti állapot közti adó
különbözeteként kell megállapítani.
(3) Ha a különbözet előjele pozitív, az adót az adóalany
köteles az adóhatóságnak megfizetni.
Eljárási és adó-megállapítási szabályok 9. § (1) Az adót — a (2) bekezdésben meghatározott
eltéréssel — az adóhatóság állapítja meg (kivetéses adózás).
(2) Az adóelőleget az adóelőleg fizetésére kötelezett
maga állapítja meg (önadózás).
(3) A 3. § (4) bekezdése szerinti esetben az adót az
adóhatóság a vámeljárás során állapítja meg.
(4) Ha az adókötelezettség átalakítás miatt keletkezik,
az adó alanya köteles a területileg illetékes közlekedési
felügyelethez benyújtott előzetes engedély iránti kérelemmel egyidejűleg értesíteni az adóhatóságot az átalakítás
szándékáról, bejelentve minden, az e törvény szerinti adókötelezettség megállapításához szükséges adatot (az eredeti és az átalakított személygépkocsi motortérfogatának
és környezetvédelmi kategóriába tartozásának, valamint az
e törvény szerinti adó alanyának beazonosításához szükséges adatokat).
(5) A közlekedési igazgatási hatóság a személygépjárműnek az adóigazolásban szereplő alvázszámáról,
gyártmányáról, típusáról és a motor egyedi azonosító jeléről, illetve kódjáról, valamint az adóigazolás sorszámáról
az adategyezőség ellenőrzésének céljából adatokat kérhet
az adóhatóságtól.
(6) Az e törvényben nem szabályozott, az adózással
kapcsolatos egyéb eljárásban az Art. rendelkezéseit kell
alkalmazni.
10. § A 3. § (4) bekezdése szerinti esetben az importált
személygépkocsi, az 5. § szerinti esetben pedig az értékesítés után fizetendő általános forgalmi adó alapjába az e törvény szerinti adó is beletartozik.
Az adóigazolás 11. § (1) Az adókötelezettség megfizetéséről az adóhatóság adóigazolást állít ki. Adóigazolást akkor is ki kell
állítani, ha az adókötelezettség negatív előjelű.
(2) Az adóigazolás az 5. § szerinti adóelőleg fizetésére
kötelezettnek az adóelőleg megfizetésekor adható ki.
(3) Új személygépkocsinak a Közösség területén belül
történő beszerzésekor, ha az általános forgalmi adót is az
e törvény szerinti természetes személy adóalanynak kell
megfizetnie, adóigazolás csak akkor adható ki, ha az általános forgalmi adóról szóló törvény szerint fizetendő általános forgalmi adó megfizetése is megtörtént.
Adómentességek 12. § Az adót nem kell megfizetni a
a) Magyarországon működő diplomáciai és konzuli
képviseletek, valamint nemzetközi szervezetek s ezek nem zetközi szerződés alapján mentességet élvező tagjai és családtagjaik DT betűjelű rendszámmal ellátandó személygépkocsijának forgalomba helyezése esetén;
b) az a) pontban említett képviseletek, szervezetek
igazgatási, műszaki és kisegítő személyzetének nem
magyar állampolgárságú tagjai és családtagjaik CK betűjelű rendszámmal ellátandó személygépkocsijának forgalomba helyezése esetén;
c) Magyarországon működő tiszteletbeli konzulok által
használt hivatali, HC betűjelű rendszámmal ellátandó személygépkocsijának forgalomba helyezése esetén;
d) külföldre szállítási céllal belföldön vásárolt személygépkocsi kivitelére, illetve érvényes forgalmi engedély
nélkül Magyarországon tartózkodó személygépkocsi
reexportjára, vagy Magyarországon elvesztett, illetve megrongálódott, vagy érvénytelen külföldi rendszámtábla
ideiglenes pótlására Z betűjelű rendszámmal ellátandó
személygépkocsi forgalomba helyezése esetén, vagy
e) CD betűjelű rendszámmal ellátandó, az a)—c) pontban meghatározott olyan személygépkocsi forgalomba
helyezése esetén, amelynek magyar forgalmi engedélyét és
rendszámtábláját az ország területének végleges elhagyása
miatt beszolgáltatják, valamint külföldi hatóság által kiadott forgalmi engedélye és rendszámtáblája nincs.
Az adó visszafizetése 13. § (1) Az adóhatóság visszafizeti, vagy kérelemre az
adóelőlegbe beszámítja az adót, amennyiben a személygépkocsit az adóelőleg fizetésére kötelezett belföldről kiszállítja. A kiszállítás tényét a Közösség területén kívülre történő kiszállítás esetén a kiléptetést igazoló okmánnyal,
egyéb esetben nemzetközi fuvarlevéllel, vagy — saját fuvareszközzel történő kiszállításnál — belső elszámolással kell
igazolni.
(2) A megfizetett adóelőleget az adóhatóság visszafizeti,
vagy kérelemre az adóelőlegbe beszámítja, ha — az adóelőleg megfizetése után, de még forgalomba helyezés
előtt — az adóelőleg fizetésére kötelezett igazolja, hogy a
személygépkocsi műszaki állapota miatt forgalomba helyezésre alkalmatlanná vált.
(3) A befizetett adó visszajár, ha az adó alanya igazolja,
hogy a személygépkocsi forgalomba helyezése annak ellopása, elrablása (eltulajdonítása) vagy megsemmisülése
miatt lehetetlenné vált.
(4) Az (1)—(3) bekezdésekben meghatározott esetekben a személygépkocsi adóigazolását haladéktalanul vissza
kell vonni.
(5) Ha utóbb az (1)—(3) bekezdésekben meghatározott
esetekben a személygépkocsit mégis forgalomba helyezik,
újból adókötelezettség keletkezik.
(6) A 8. § (2) bekezdésében meghatározott esetben ha a
különbözet negatív előjelű, az adóalany kérheti az adó
hatóságtól a különbözet visszafizetését. Kérelméhez csatolnia kell az átalakítás változásait tartalmazó forgalmi
engedély másolatát.
Illetékesség 14. § Az adóztatás során az illetékes adóhatóságot a
közösségi vámjog végrehajtásáról szóló törvény végrehajtására kiadott külön jogszabály tartalmazza.
Környezetvédelmi osztályba sorolás 15. § A környezetvédelmi osztályba sorolás a közúti járművek forgalomba helyezésének és forgalomban tartásának műszaki feltételeiről szóló 6/1990. (IV. 12.) KöHÉM
rendelet 5. számú melléklete II. pontjának 2003. augusztus
30-i állapota szerint történik.
Módosuló jogszabály 16. § (1) A közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (a továbbiakban: Kkt.) 5. §-a a következő (4) bekezdéssel egészül ki:
,,(4) A külföldi hatóság engedéllyel és jelzéssel ellátott
járművel belföldi közúti forgalomban a külön jogszabályban meghatározott feltételek szerint lehet részt venni.’’
(2) A Kkt. 9/B. §-ának (1) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
,,(1) Az állam a kizárólagos tulajdonát képező, az országos közúthálózatba tartozó autópályák, autóutak — illetőleg azok egyes szakaszai — és a műtárgyaik létesítése,
fejlesztése, felújítása, fenntartása és üzemeltetése
(a továbbiakban együtt: működtetés) céljából költségvetési szervet alapíthat, vagy e célra olyan gazdálkodó szervezetet hozhat létre, amelyben többségi részesedéssel, szavazati joggal vagy tartós kisebbségi állami tulajdoni részesedés esetén szavazatelsőbbségi részvénnyel rendelkezik,
vagy a működtetést koncesszióba adhatja.’’
(3) A Kkt. 23. §-ának (1) bekezdése helyébe a következő
rendelkezés lép:
,,(1) Jármű — a (3) bekezdésben meghatározott vizsgálatot követően — abban az esetben helyezhető forgalomba,
ha a tulajdonos a tulajdonjog megszerzésének jogszerűségét, a kötelező gépjármű-felelősségbiztosítás fedezetének
meglétét és a külön jogszabályban meghatározott regisztrációs adó megfizetését a közlekedési igazgatási hatósági
eljárásban igazolta.’’
(4) A Kkt. 23. §-a a következő (2) bekezdéssel egészül ki
és a jelenlegi (2)—(4) bekezdés számozása (3)—(5) bekezdésre változik:
,,(2) A jármű forgalomba helyezése a hatósági jelzés és
engedély kiadásával és az országos járműnyilvántartásba
bejegyezésével valósul meg.’’
(5) A Kkt. 23. §-a a következő (6) bekezdéssel egészül ki:
,,(6) A belföldön üzemeltetni kívánt, külföldi rendszám
mal ellátott jármű forgalomba helyezését a jármű belföldi
üzembentartója a tulajdonszerzést, illetőleg a jármű behozatalát követő legfeljebb 30 napon belül köteles kezdeményezni.’’
(6) A Kkt. 47. §-a a következő t) ponttal egészül ki:
[E törvény alkalmazásában:]
,,t) Belföldi üzembentartó: az az üzembentartó akinek
(amelynek) lakó-, szokásos tartózkodási, illetve székhelye
a Magyar Köztársaság területén van.’’
Záró és átmeneti rendelkezések 17. § (1) E törvény — a (2) bekezdésben és a 18. §-ban
megfogalmazott eltéréssel — 2004. február 1. napján lép
hatályba, rendelkezéseit a hatálybalépést követően forgalomba helyezett gépjárművek esetén kell alkalmazni.
(2) A Kkt.-nek az e törvénnyel megállapított 9/B. §-ának
(1) bekezdése 2004. január 1. napján lép hatályba.
18. § (1) E törvény hatálybalépésével egyidejűleg a
fogyasztási adóról és fogyasztói árkiegészítésekről szóló
1991. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Fat.) 6. §-a,
illetve az 1. számú melléklet 2/a), 2/b), 2/c) és 2/d) pontja
hatályát veszti azzal, hogy a 2004. február 1. napja előtt
keletkezett fogyasztásiadó-kötelezettséget a Fat. 2004.
január 31. napján hatályos előírásai szerint kell teljesíteni.
(2) A Magyar Köztársaság Európai Unióhoz történő
csatlakozásáról szóló nemzetközi szerződést kihirdető törvény hatálybalépésének napján a Fat. hatályát veszti azzal,
hogy a nemzetközi szerződést kihirdető törvény hatálybalépésének napja előtt keletkezett fogyasztásiadó-kötelezettséget az Art. előírásai szerint kell teljesíteni.
(3) E törvény 2. §-ának 4. pontja és 11. §-ának (3) bekezdése a Magyar Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozásáról szóló nemzetközi szerződést kihirdető törvény
hatálybalépésének napján lép hatályba.
(4) E törvény 2. §-a 8. pontjának alkalmazásában 2004.
február 1. napjától a Magyar Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozásáról szóló nemzetközi szerződést
kihirdető törvény hatálybalépésének napjáig ,,az Európai
Közösség területén kívülről’’ kifejezés alatt külföldet kell
érteni.
(5) E törvény 9. §-a (6) bekezdésében foglalt rendelkezéstől eltérően 2004. február 1. napjától a Magyar Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozásáról szóló nemzetközi szerződést kihirdető törvény hatálybalépésének
napjáig az adózással kapcsolatos egyéb eljárásban a vám
jogról, a vámeljárásról valamint a vámigazgatásról szóló
1995. évi C. törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.
(6) E törvény 13. §-a (1) bekezdésének alkalmazásában
2004. február 1. napjától a Magyar Köztársaság Európai
Unióhoz történő csatlakozásáról szóló nemzetközi szerződést kihirdető törvény hatálybalépésének napjáig ,,az
Európai Közösség területén kívülre történő kiszállítás’’
kifejezés alatt külföldre történő kiszállítást kell érteni.
(7) A 14. §-tól eltérően 2004. február 1. napjától a Magyar Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozásáról szóló nemzetközi szerződést kihirdető törvény
hatálybalépésének napjáig illetékes adóhatóságnak a vámjogról, a vámeljárásról valamint a vámigazgatásról szóló
1995. évi C. törvény szerinti illetékes vámhatóság minősül,
vagy minősülne akkor, ha az adókötelezettség megállapítása vámeljárás keretében történne.
19. § (1) Az a természetes személy, jogi személy, vagy
jogi személyiség nélküli szervezet, aki (amely) az általános
forgalmi adóról szóló törvény szerint adóalany, és 2004.
február 1. napja előtt a Fat. alapján a fogyasztási adó
alanyaként a személygépkocsit terhelő fogyasztási adót
megfizette, de a személygépkocsit 2004. február 1. napjáig
nem helyezték forgalomba, jogosult arra, hogy a személygépkocsi 2004. február 1. napját követően történő forgalomba helyezésekor a befizetett fogyasztási adót — a forgalomba helyezés időpontja szerinti általános forgalmi
adó-megállapítási időszakáról készített általános forgalmi
adó bevallásában — adókötelezettséget csökkentő tételként elszámolja.
(2) Mentesül az adó megfizetése alól az a természetes
személy, aki az általános forgalmi adóról szóló törvény
szerint nem adóalany, és 2004. február 1. napja előtt a Fat.
alapján a fogyasztási adó alanyaként a személygépkocsit
terhelő fogyasztási adót a nevére szóló vámhatósági határozat alapján megfizette, de a személygépkocsit e törvény
hatálybalépését követően helyezteti forgalomba.
(3) A 8. § (3) bekezdését akkor is alkalmazni kell, ha a
személygépkocsit 2004. február 1. napja előtt helyezték
forgalomba, de 2004. február 1. napját követően alakították át. Ha az átalakítás révén különbözeti vámteher is
keletkezik, a 8. § (3) bekezdésében foglaltakat akkor
is alkalmazni kell azzal, hogy a különbözeti vámteher megállapítása során az e törvényben megállapított regisztrációs adót is figyelembe kell venni.
(4) A 13. § (6) bekezdése alapján az adó visszafizetése
kizárólag olyan személygépkocsi átalakítása során történhet, amelynek a forgalomba helyezésekor az e törvény
szerinti adót fizették meg.
Mádl Ferenc s. k., Dr. Szili Katalin s. k.,
a Köztársaság elnöke az Országgyűlés elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
23/2017. (V. 5.) FM rendelete az egyes barlangok védettségének feloldásáról.
A természet védelméről szóló 1996. évi LIII. törvény 85. § (2) bekezdés 19. pontjában foglalt felhatalmazás alapján, a Kormány
tagjainak feladat- és hatásköréről szóló 152/2014. (VI. 6.) Korm. rendelet 65.  § 9.  pontjában meghatározott feladatkörömben
eljárva a következőket rendelem el:
1. § Feloldom a védettségét az 1. mellékletben felsorolt barlangoknak.
2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba.
Dr. Fazekas Sándor s. k.,
 földművelésügyi miniszter


text:
23/2017. (X. 31.) OGY határozata a magyar jelnyelv napjáról.
1. Az Országgyűlés
– elismerve a  hallássérült és siketvak emberek információhoz és kommunikációhoz, így a  magyar jelnyelv
használatához való alapvető jogát, hogy ezáltal képessé váljanak valamennyi emberi jog és alapvető
szabadság teljes gyakorlására;
– felismerve a magyar jelnyelv kulturális és közösségformáló erejét, valamint fejlesztésének és megőrzésének
fontosságát;
– figyelembe véve azt az  Alaptörvénybe foglalt alapvetést, amely szerint Magyarország védi a  magyar
jelnyelvet mint a magyar kultúra részét;
a következő határozatot hozza:
Az Országgyűlés a  magyar jelnyelv mint elismert önálló, természetes nyelv előtti tiszteletből november 9-ét
a magyar jelnyelv napjának nyilvánítja.
2. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Kövér László s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
1541/2013. (VIII. 15.) Korm. határozata a 2012. kötelezettségvállalással nem terhelt előirányzat-maradványok egy részének felhasználása a Nemzeti Védelmi Szolgálat személyi állományának megerősítése érdekében.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (1) bekezdésében, valamint az államháztartásról
szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 152.  § (5)  bekezdésében biztosított
jogkörében engedélyezi a további intézkedésig fel nem használható 2012. évi kötelezettségvállalással nem terhelt
előirányzat-maradványokból a  Honvédelmi Minisztériumnál 105 800 ezer forintnak a  felhasználását és elrendeli
az 1. melléklet szerinti átcsoportosítást.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1728/2014. (XII. 5.) Korm. határozata a KÖZOP-3.5.0-09-11-2014-0045 azonosító számú („Integrált úthálózat-üzemeltetés megvalósítás” című) projektjavaslat támogatásának jóváhagyásáról és akciótervi nevesítéséről.
A Kormány
 1. jóváhagyja a KÖZOP-3.5.0-09-11-2014-0045 azonosító számú, „Integrált úthálózat-üzemeltetés megvalósítás” című,
egymilliárd forintot meghaladó támogatási igényű projektjavaslatot (a továbbiakban: projekt) az 1. melléklet szerint,
 2. elfogadja a projekt kiemelt projektként történő nevesítését az 1. melléklet szerint,
 3. hozzájárul a projekt támogatási szerződésének megkötéséhez.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: a forrás rendelkezésre állását követően azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1730/2018. (XII. 18.) Korm. határozata az „Ovis labdaprogram” megvalósítása érdekében szükséges kormányzati intézkedésekről.
A Kormány
 1. egyetért az óvodás gyermekek egészséges életmódra és a mozgás szeretetére történő nevelése érdekében az „Ovis
labdaprogram” (a továbbiakban: Program) megvalósításával;
 2. felhívja a  pénzügyminisztert, hogy – az  emberi erőforrások minisztere bevonásával – gondoskodjon a  Program
megvalósításához a 2019. évben szükséges 1 000 000 000 forint központi költségvetési többletforrás rendelkezésre
állásáról a  Magyarország 2019. évi központi költségvetéséről szóló 2018. évi L. törvény 1.  melléklet XX. Emberi
Erőforrások Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 23. Sporttevékenység támogatása alcím,
25. Sport népszerűsítésével összefüggő kiadások jogcímcsoport javára;
Felelős: pénzügyminiszter
emberi erőforrások minisztere Határidő: a 2019. évi költségvetés végrehajtása során, a felmerülés ütemében
 3. felhívja az emberi erőforrások miniszterét, hogy a Program megvalósítása érdekében, a 2. pont szerinti forrás terhére
adjon ki támogatói okiratot a BMSK Sport Közhasznú Nonprofit Korlátolt Felelősségű Társaság részére elszámolási
kötelezettség, a fel nem használt támogatási összeg tekintetében pedig visszafizetési kötelezettség rögzítésével.
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: a költségvetési támogatás biztosítását követően azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
20/2007. (III. 14.) OGY határozata dr. Lázár János országgyűlési képviselő mentelmi ügyében.
A Magyar Köztársaság Országgyűlése dr. Lázár János
országgyűlési képviselő mentelmi jogát a Legfőbb Ügyész
KF. 4359/2006/3-I. számú megkeresésével érintett ügyben
felfüggeszti.
Dr. Szili Katalin s. k.,
az Országgyűlés elnöke


text:
5/2014. (II. 12.) KüM közleménye a Magyarország Kormánya és az Oroszországi Föderáció Kormánya közötti nukleáris energia békés célú felhasználása terén folytatandó együttműködésről szóló Egyezmény kihirdetéséről szóló 2014. II. törvény 2. és 3. §-ának hatálybalépéséről.
A 2014. évi II. törvénnyel a Magyar Közlöny 2014. február 11-i, 18. számában kihirdetett, a Magyarország Kormánya
és az  Oroszországi Föderáció Kormánya között a  nukleáris energia békés célú felhasználása terén folytatandó
együttműködésről szóló Egyezmény 18. cikk 1. bekezdése a hatálybalépésről az alábbiak szerint rendelkezik:
„Jelen Egyezmény azon a napon lép hatályba, amikor diplomáciai csatornákon megérkezik az utolsó írásos tájékoztató
arról, hogy a Felek eleget tettek a hatálybalépéshez szükséges hazai eljárásoknak.”
Az utolsó írásos tájékoztató kézhezvételének napja: 2014. február 12.
Az Egyezmény hatálybalépésének napja: 2014. február 12.
A fentiekre tekintettel, összhangban a 2014. évi II. törvény 4. § (3) bekezdésével megállapítom, hogy a Magyarország
Kormánya és az Oroszországi Föderáció Kormánya közötti nukleáris energia békés célú felhasználása terén folytatandó
együttműködésről szóló Egyezmény kihirdetéséről szóló 2014. évi II. törvény 2. és 3. §-a 2014. február 12-én, azaz
kettőezer-tizennégy február tizenkettedikén lép hatályba.
Martonyi János s. k.,
 külügyminiszter


text:
11/2016. (IV. 7.) KKM közleménye Magyarország Kormánya és a Francia Köztársaság Kormánya közötti Filmkoprodukciós Megállapodás kihirdetéséről szóló 1/2016. (I. 20.) Korm. rendelet 2. és 3. §-ának hatálybalépéséről.
Az 1/2016. (I. 20.) Korm. rendelettel a Magyar Közlöny 2016. január 20-i 24. számában kihirdetett, Magyarország
Kormánya és a Francia Köztársaság Kormánya közötti Filmkoprodukciós Megállapodás (a továbbiakban: Megállapodás)
13. cikk 1. pontja az alábbiak szerint rendelkezik a hatálybalépésről:
„Jelen Megállapodás harminc nappal azon utolsó diplomáciai jegyzék kézhezvételét követően lép hatályba, amelyben
a Szerződő Felek a Megállapodás hatálybalépéséhez szükséges eljárások teljesítéséről kölcsönösen tájékoztatják
egymást.”
A Megállapodás hatálybalépéséhez szükséges utolsó diplomáciai jegyzék kézhezvételének napja: 2016. január 26.
A Megállapodás hatálybalépésének napja: 2016. február 25.
A fentiekre tekintettel, összhangban az 1/2016. (I. 20.) Korm. rendelet 4. § (3) bekezdésével megállapítom, hogy
Magyarország Kormánya és a Francia Köztársaság Kormánya közötti Filmkoprodukciós Megállapodás kihirdetéséről
szóló 1/2016. (I. 20.) Korm. rendelet 2. és 3. §-a 2016. február 25-én, azaz kettőezer-tizenhat február huszonötödikén
lépett hatályba.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter


text:
54/2013. (VII. 26.) EMMI rendelete az oktatási esélyegyenlőséget szolgáló támogatásokról.
A Magyarország 2013.  évi központi költségvetéséről szóló 2012.  évi CCIV.  törvény 77.  § (2)  bekezdés l)  pontjában kapott
felhatalmazás és az  államháztartásról szóló 2011.  évi CXCV.  törvény 109.  § (5)  bekezdésében kapott felhatalmazás alapján,
az  egyes miniszterek, valamint a  Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm.
rendelet 41.  § i)  pontjában és az  államháztartásról szóló törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet
1. melléklet 15. pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva – az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető
államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 73.  § b)  pontjában meghatározott feladatkörében
eljáró nemzetgazdasági miniszter egyetértésével – a következőket rendelem el:
1. Az oktatási esélyegyenlőséget szolgáló támogatás megállapításának és folyósításának feltételei
1. § (1) A  Magyarország 2013.  évi központi költségvetéséről szóló 2012.  évi CCIV.  törvény (a  továbbiakban: költségvetési
törvény) 35. § (1) bekezdése szerinti köznevelési feladatot ellátó nem állami intézmény fenntartója (a továbbiakban:
fenntartó) a (2) bekezdés szerinti kiegészítő támogatásokra jogosult.
(2) A fenntartó a 2012/2013. nevelési év, tanév 2013. január 1-jétől 2013. augusztus 31-éig tartó időszakára képességkibontakoztató, integrációs felkészítés, óvodai fejlesztő program szervezésének támogatására (a  továbbiakban
együtt: kiegészítő támogatás) és az  integrációs rendszerben részt vevő intézményekben dolgozó pedagógusok
anyagi támogatására fordítható támogatást (a továbbiakban: kiegészítő illetmény) igényelhet.
(3) A  kiegészítő támogatást és a  kiegészítő illetményt (a  továbbiakban együtt: támogatás) az  a  fenntartó igényelheti
a  2012/2013-as nevelési év, tanév feladatainak ellátására, aki a  2012. évben a  2012/2013. nevelési év, tanév
2012. szeptember 1-jétől 2012. december 31-ig terjedő időszakra támogatásban részesült.
(4) A  támogatás akkor igényelhető, ha a  fenntartott intézmény a  támogatási időszakban a  nevelési-oktatási
intézmények működéséről és a köznevelési intézmények névhasználatáról szóló 20/2012. (VIII. 31.) EMMI rendelet
171–173.  §-ában meghatározott követelményeknek megfelelő, az  oktatásért felelős miniszter által kiadott
integrációs pedagógiai program szerinti képesség-kibontakoztató, integrációs felkészítést, illetve óvodai fejlesztő
program szerinti foglalkozást biztosít.
2. § (1) A  kiegészítő támogatás az  oktatásért felelős miniszter által kiadott óvodai, iskolai integrációs pedagógiai
programban meghatározott tevékenységekre, feladatok ellátására, illetve az  ott meghatározott célok
megvalósítására az 5. melléklet szerinti mértékben használható fel.
(2) A  kiegészítő támogatás nem fordítható olyan tevékenység finanszírozására, amelynek pénzügyi fedezetét
a kiegészítő illetmény biztosítja.
3. § (1) A kiegészítő támogatás összege képesség-kibontakoztató, integrációs felkészítés és óvodai fejlesztő program esetén
legfeljebb 20 000 Ft/fő.
(2) A kiegészítő illetmény összege
a) általános iskolai pedagógus esetén, ha a halmozottan hátrányos helyzetű tanulók aránya
aa) az 5%-ot eléri vagy meghaladja, de legfeljebb 20%, tanulónként legfeljebb 9000 forint,
ab) a 20%-ot meghaladja, de legfeljebb 40%, tanulónként legfeljebb 12 500 forint,
ac) a 40%-ot meghaladja, de legfeljebb 60%, tanulónként legfeljebb 15 000 forint, vagy
ad) a 60%-ot meghaladja, tanulónként legfeljebb 19 000 forint,
b) óvodapedagógusok esetén, ha a halmozottan hátrányos helyzetű gyermekek aránya
ba) a 15%-ot eléri vagy meghaladja, de legfeljebb 50%, gyermekenként legfeljebb  12 500 forint, vagy
bb) az 50%-ot meghaladja, gyermekenként legfeljebb 15 000 forint.
(3) A kiegészítő illetmény összegét
a) általános iskola esetében a  halmozottan hátrányos helyzetű tanulók és a  halmozottan hátrányos helyzetű
tanulók 30%-át meg nem haladó mértékű, integrációs pedagógiai programba bevont hátrányos helyzetű
tanulók,
b) óvoda esetén a halmozottan hátrányos helyzetű gyermekek és a halmozottan hátrányos helyzetű gyermekek
15%-át meg nem haladó mértékű, óvodai integrációs pedagógiai programba bevont hátrányos helyzetű
gyermekek
2012. október havi statisztikai létszámadatai alapján, a  programban résztvevők létszámának megfelelően kell
meghatározni. A  százalékos arány kiszámításánál törtszám esetén a  százalékos érték egész számra történő felfelé
kerekítésével kell az arányokat megállapítani.
4. § (1) A  támogatás igénylésének lebonyolításában az  Emberi Erőforrás Támogatáskezelő (a  továbbiakban: lebonyolító)
vesz részt.
(2) A  kiegészítő támogatás igényléséhez az  1.  melléklet, a  2.  melléklet és a  3.  melléklet, a  kiegészítő illetmény
igényléséhez a 4. melléklet szerinti adatlapokat kell benyújtani.
(3) Az adatlapok kinyomtatott példányát a lebonyolítónak 2013. augusztus 15-ig kell postai úton megküldeni.
 (4) A támogatásra jogosult fenntartó adatait nyomtatott és elektronikus formában a lebonyolító a 6. melléklet szerinti
összesítő jelentés benyújtásával 2013. szeptember 2-áig küldi meg a  társadalmi felzárkózásért felelős miniszter
részére, aki intézkedik a támogatás folyósításáról.
(5) A támogatás megállapított összegéről a lebonyolító tájékoztatja a fenntartót.
5. § (1) A kiegészítő illetmény pedagógusoknak történő kifizetéséről a fenntartó gondoskodik.
 (2) A  fenntartó az  általa fenntartott egyes intézmények között nem csoportosíthatja át a  kiegészítő támogatást és
a kiegészítő illetményt. 6. § A  fenntartó és az  általa fenntartott intézmény a  lebonyolítóval a  támogatás vonatkozásában 2013.
szeptember 20-áig támogatási szerződést köt.
2. Az oktatási esélyegyenlőséget szolgáló támogatás elszámolásának és ellenőrzésének rendje
7. § (1) A fenntartónak és az általa fenntartott olyan nevelési-oktatási intézménynek, tagintézménynek, amelyre tekintettel
a  fenntartó támogatásban részesült 2013. december 2-áig szakmai és pénzügyi beszámolót kell benyújtania
a  lebonyolító részére az  elektronikus rendszeren keresztül, valamint ezek nyomtatott és a  fenntartó által aláírt
eredeti példányának postai úton történő megküldésével.
(2) A 2013. december 2-án éjfélig rögzített szakmai beszámoló legkésőbb az ezt követő munkanapon való postára adás
esetén tekinthető határidőben megküldöttnek.
(3) A lebonyolító a támogatott tevékenység megvalósulásáról szóló szakmai és pénzügyi beszámolókat megvizsgálja és
a szakmai beszámoló beérkezésétől számított nyolc napon belül szükség esetén öt napos határidővel hiánypótlásra
szólítja fel a  fenntartót. A  lebonyolító által működtetett elektronikus rendszerben a  fenntartó által feltöltött, de
nyomtatott formában meg nem érkezett szakmai beszámolók megküldése érdekében a  lebonyolító öt napos
határidő kitűzésével felhívja a fenntartót a szakmai beszámoló benyújtására.
8. § (1) A  fenntartó köteles a  lebonyolítónak bejelenteni, ha a  fenntartásában levő, támogatásban részesült   nevelésioktatási intézmény vagy   tagintézmény esetében a  támogatási kérelem benyújtását követően a  nemzeti
köznevelésről szóló törvény szerinti jogutódlás, átalakulás, fenntartóváltozás, intézményi átszervezés, megszüntetés
vagy tevékenységi kör módosítása (a  továbbiakban együtt: intézmény jogállapot-változása) következik be.
A bejelentést a döntés meghozatalától számított nyolc napon belül kell megtenni.
(2) Ha fenntartó az  intézmény jogállapot-változása miatt nem jogosult a  támogatás felhasználására, köteles
a támogatást a jogutód fenntartónak átadni.
(3) Az (1) bekezdés szerinti bejelentésnek tartalmaznia kell a támogatás felhasználásának további módját.
3. Záró rendelkezések 9. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba és 2014. június 30-án hatályát veszti.
Balog Zoltán s. k.,
 emberi erőforrások minisztere


text:
16/2015. (V. 15.) KKM közleménye a Magyarország Kormánya és az Azerbajdzsáni Köztársaság Kormánya közötti Légiközlekedési Megállapodás hatálybalépéséről.
A 2015. évi XX. törvénnyel a Magyar Közlöny 2015. március 26-ai 41. számában kihirdetett a Magyarország Kormánya
és az Azerbajdzsáni Köztársaság Kormánya közötti Légiközlekedési Megállapodás (a továbbiakban: Megállapodás)
24. cikke az alábbiak szerint rendelkezik a hatálybalépésről:
„A jelen Megállapodás a Szerződő Felek közötti diplomáciai jegyzékváltás során megküldött, későbbi írásbeli értesítés
kézhezvételének napján lép hatályba, amelyben megerősítik, hogy a Megállapodás hatályba léptetéséhez szükséges
belső eljárások lezárultak.”
A Megállapodás hatálybalépéséhez szükséges belső jogi eljárások befejezéséről szóló utolsó értesítés kézhezvételének
napja: 2015. április 28.
A Megállapodás Magyarország tekintetében történő hatálybalépésének napja: 2015. április 28.
A fentiekre tekintettel, összhangban a 2015. évi XX. törvény 4. § (3) bekezdésével megállapítom, hogy a Magyarország
Kormánya és az Azerbajdzsáni Köztársaság Kormánya közötti Légiközlekedési Megállapodás kihirdetéséről szóló
2015. évi XX. törvény 2–3. §-ai 2015. április 28-án, azaz kettőezer-tizenöt április huszonnyolcadikán hatályba léptek.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter


text:
16/2017. (VII. 10.) AB határozata az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. LXXVIII. törvény 30. § (2) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panasz elutasításáról és a Kúria Kfv.II.37.880/2014/11. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panasz visszautasításáról.
Az Alkotmánybíróság tanácsa alkotmányjogi panasz tárgyában meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság az  épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 30.  §
(2)  bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi
panaszt elutasítja.
2. Az  Alkotmánybíróság a  Kúria mint felülvizsgálati bíróság Kfv.II.37.880/2014/11. számú ítélete alaptörvényellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] 1. Az  indítványozó magánszemélyek (a továbbiakban: indítványozók) jogi képviselőjük útján az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 26. § (1) bekezdése és 27. §-a alapján alkotmányjogi
panasszal fordultak az  Alkotmánybírósághoz, melyben az  épített környezet alakításáról és védelméről szóló
1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Étv.) 30.  § (2)  bekezdésének, valamint a  Kúria Kfv.II.37.880/2014/11.
számú ítéletének a megsemmisítését kérték, az Alaptörvény XIII. cikk (1) és (2) bekezdésére hivatkozva.
[2] 2. A  kifogásolt ítélettel elbírált ügynek az  alkotmányjogi panasz elbírálása szempontjából lényeges elemei
a következőek.
[3] 2.1. Az indítványozók – édesanya és fia – 8/10 és 2/10 részben tulajdonosai egy Budapest XII. kerületi ingatlannak.
Két generáció lakhatásának megteremtése érdekében 2009-ben a  magastető elbontása után új szint ráépítésére
vonatkozó építési engedély iránti kérelmet nyújtottak be a Budapest Főváros XII. kerület Hegyvidéki Önkormányzat
(a továbbiakban: Önkormányzat) építésügyi hatóságához. Az  építésügyi hatóság amiatt utasította el a  kérelmet,
mert az  engedélyterv nem felelt meg a  Budapest XII. Kerület Városrendezési és Építési Szabályzatáról szóló
14/2005. (VIII. 10.) Budapest XII. kerületi Önkormányzat rendeletének, az  L6-XII/Sz2. építési övezeti előírásoknak.
Az  építésügyi hatóság azt is megállapította, hogy a  benyújtott építési engedély iránti kérelem az  akkor már
nem hatályos, régi Kvsz. [a Budapest Főváros XII. kerület Városrendezési és Építési Szabályzatáról szóló 4/2000.
(III. 22.) Budapest Főváros XII. kerületi Önkormányzat rendelete] előírásainak megfelelne. Az indítványozók
az Étv. 30. § (1) bekezdésére hivatkozással korlátozási kártalanítás iránti kérelmet terjesztettek elő Budapest
Főváros Önkormányzatnál, illetve az Önkormányzatnál, melyben előadták, hogy a kerület városrendezési és építési
szabályzata (a továbbiakban: Kvsz.) 2005-ben történt változása (a továbbiakban: az új Kvsz.) a beépíthetőséget
oly mértékben csökkentette, hogy abból a tulajdonosoknak kára származott. Mivel egy éven belül nem jött létre
megállapodás, ezért az  indítványozók Budapest Főváros Kormányhivatalához (a  továbbiakban: kormányhivatal)
nyújtották be korlátozási kártalanítás iránti igényüket. Állításuk szerint a  Kvsz. változása miatt nagymértékben
csökkent az  építhető bruttó szintterület, mely miatt ingatlanukat jelentős értékcsökkenés érte. A  kormányhivatal
szakértőt rendelt ki a régi és az új szabályozás eredményeként megállapítható forgalmi értékek közötti különbözet
megállapítására. A  szakértő megállapította, hogy a  terepszint feletti beépíthetőség egyértelműen csökkent, így
a  szabályozás az  indítványozóknak kárt okozott. Az  Étv. 30.  § (7)  bekezdése alapján a  kártalanításra a  kisajátítási
kártalanításra vonatkozó szabályokat kell alkalmazni, jelesül a  kisajátításról szóló 2007. évi CXXIII. törvényt
(a továbbiakban: Kstv.), melynek 9. § (3) bekezdése szerint a kártalanítás összegének megállapítása során elsősorban
az  összehasonlításra alkalmas ingatlanok helyben kialakult forgalmi értékét kell figyelembe venni. Ettől eltérni
–  és a  kártalanítás összegét más alapján meghatározni – akkor lehet, ha az  ingatlan valóságos forgalmi értéke
–  összehasonlításra alkalmas ingatlanok, illetve ezek forgalmának hiányában vagy forgalmukra jogszabályban
elrendelt korlátozás, illetve más ok miatt – nem állapítható meg. Mivel a  szakértő véleménye szerint a  Kstv. 9.  §
(3)  bekezdésének a)  pontja szerint értékcsökkenés nem volt meghatározható (vagyis a  piaci összehasonlító
módszerrel mért forgalmi értékcsökkenés nem következett be), ezért a maradványértékelés módszerével állapította
meg az értékcsökkenést, melynek megfizetésére a kormányhivatal az Önkormányzatot kötelezte. A kormányhivatal
határozata ellen a Kstv. 31. §-a alapján fellebbezés nem volt benyújtható, hanem annak csak bírósági felülvizsgálata
volt kérhető.
[4] 2.2. Az  Önkormányzat a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát kérte a  Fővárosi Közigazgatási és
Munkaügyi Bíróságtól; a perben az indítványozók alperesi beavatkozókként vettek részt. A bíróság újabb szakértőt
rendelt ki, aki szintén megállapította, hogy a forgalmi értékben – az összehasonlító módszer alkalmazásával – nem
mutatható ki értékcsökkenés. Arra tekintettel azonban, hogy a  korábbi Kvsz. alapján lehetséges lett volna egy új
szinten önálló lakás kialakítása, a  kár értékét ehhez közelítve meghatározta, lényegesen alacsonyabb összegben,
mint a  kormányhivatal által kirendelt szakértő. Az  indítványozók kérték mindkét szakértő meghallgatását; ennek
során mindkét szakértő elmondta, hogy piaci összehasonlító módszerekkel nem lehet számolni, mivel ez  alapján
értékcsökkenés nem állapítható meg, ezért a maradványértékű módszert alkalmazták; azonban számításukat más
módszertan alapján végezték, innen ered a különbség.
[5] A bíróság rámutatott arra, hogy két kérdésben kellett állást foglalnia: a) fennáll-e a  kártalanítás jogalapja, és
b) a  jogalap megállapítása esetén mekkora a  kár összege. Az  első kérdéskörben azt vizsgálta a  bíróság, hogy
az  új Kvsz. hatálybalépésével változott-e az  indítványozók ingatlanának rendeltetése, használati módja, és
ez  korlátozta-e az  ingatlan rendeltetését vagy használati módját. Ezzel összefüggésben kellett vizsgálnia, hogy
az  indítványozóknak származott-e kára. A  szakértők egybehangzóan állapították meg, hogy a  szabályozás
változása folytán az  indítványozók az  ingatlant már nem úgy, nem olyan mértékben és módon tudják használni,
hasznosítani, illetve bővíteni, mint korábban, ezért őket a  változással jelentős hátrány érte. Erre tekintettel
a  bíróság a  kártérítés jogalapját megállapította, utalva a  Kúria BH2014.163. számú eseti döntésére is, mely
szerint az  Étv. 30.  § (1)  bekezdésében foglalt szabályt nem lehet megszorítóan értelmezni. A  bíróság érvelése
szerint az  Étv. rendelkezése „a tulajdonhoz való jogot védi, alkotmányos tartalma, hogy a  közjogi beavatkozás
következtében történő értékvesztést az  államnak/helyi önkormányzatnak kompenzálnia kell (értékgarancia).
A  rendeltetés megváltozásába így beletartozik az  is, ha a  beépíthetőség módja és terjedelme következtében
áll elő az  értékvesztés. A  perbeli esetben pedig a  szakértők egybehangzó álláspontja szerint ezen értékvesztés
bekövetkezett, ami az  új szabályzat rendelkezéséhez (azaz közjogi beavatkozáshoz) kapcsolódik.” A  bíróság végül
a kártalanítás összegét az általa kirendelt szakértői vélemény szerint állapította meg.
[6] 2.3. Az  Önkormányzat felülvizsgálati kérelemmel fordult a  Kúriához, melynek eredményeként a  Kúria a  bírósági
ítéletet hatályon kívül helyezte, a  kormányhivatal határozatát megváltoztatta, és az  indítványozók korlátozási
kártalanítás iránti kérelmét elutasította. A Kúria döntését arra alapította, hogy az Étv. 30. § (1), (2) és (7) bekezdése
folytán a  forgalmi értékkülönbözetre alapított kártalanítás esetén a  kártalanítás összege a  Kstv. 9.  § (3)  bekezdés
a)  pontja alapján, piaci összehasonlító módszer alkalmazásával határozható meg. Hangsúlyozta, hogy a  Kstv. 9.  §
(3)  bekezdésében a  kártalanítási összeg meghatározására előírt kétféle módszer alkalmazásában a  Kstv. rangsort
állapított meg. A b) pont szerinti értékelésre csak abban az esetben kerülhet sor, ha az ingatlan valóságos forgalmi
értéke összehasonlításra alkalmas ingatlanok hiányában nem állapítható meg. „Mindebből következően tévedett
az elsőfokú bíróság, amikor a piaci összehasonlító módszerhez rendelkezésre álló valamennyi adat birtokában, mivel
ezzel a  módszerrel forgalmi értékcsökkenés nem volt kimutatható, a  maradványelvű értékelés alkalmazhatóságát
megállapította.” Ez az értékelés ugyanis a perbeli esetben nem alkalmazható, mindkét szakértő azt állapította meg,
hogy – az  a)  pont szerint számítva – forgalmi értékcsökkenés nem következett be. Az „Étv. 30.  § (2)  bekezdése
szerinti forgalmi értékkülönbözetet az  összehasonlító piaci értékelés módszerével nem lehetett megállapítani,
ezért annak ellenére, hogy a Kvsz. változása, az új Kvsz. előírása folytán az  ingatlant érintően a beépítési feltételek
kedvezőtlenül változtak, a  beavatkozókat [indítványozókat] kártalanítás nem illeti meg, forgalmi értékcsökkenés
kimutathatósága hiányában.”
[7] Amíg tehát a  kormányhivatal és az  alsóbb fokú bíróság megállapította a  kártalanítás alapját amiatt, mert
az  indítványozóknak olyan kára keletkezett, amely ugyan forgalmi értékcsökkenésben nem, de más értékelési
módok alapján kimutatható volt, addig a  Kúria arra mutatott rá, hogy az  Étv. alapján kizárólag a  forgalmi
értékcsökkenésben megnyilvánuló kár esetén jár kártalanítás.
[8] 3. Az indítványozók ezt követően terjesztették elő alkotmányjogi panaszukat.
 [9] 3.1. Az  indítványozók álláspontja szerint az  Alaptörvény XIII.  cikk (1) és (2)  bekezdésében foglalt alapjoguk
sérült azáltal, hogy míg az  új Kvsz. hatálybalépése előtt az  ingatlanukkal a  tervezett tetőbontás és új szint
ráépítése tekintetében szabadon rendelkezhettek, addig azután ez  számukra már nem volt megengedett. Ennek
következtében őket mint tulajdonosokat jelentős vagyoni hátrány érte. Az  emiatt bekövetkezett vagyoni hátrány
kompenzálására az Étv. rendelkezéseit kell alkalmazni; az Étv. 30. § (2) bekezdésének a megfogalmazása azonban,
amely kárként a  régi és az  új forgalmi érték közötti különbözetet határozza meg, nézetük szerint ellentétes
az  Alaptörvény XIII.  cikk (2)  bekezdése szerinti teljes, feltétlen és azonnali kártalanítás követelményével. Ha
ugyanis a  forgalmi értékek között nem állapítható meg különbség, de a  tulajdonost bizonyíthatóan vagyoni
hátrány érte, akkor az  Étv. rendelkezése alapján nem kaphat ellentételezést a  káráért. Az  Étv. 30.  § (7)  bekezdése
alapján a  kisajátítás szabályai szerint kell a  korlátozási kártalanítási eljárást lefolytatni. Az  indítványozók
álláspontja szerint a kisajátítás mint a tulajdon teljes elvonása esetén a forgalmi érték mint a „kényszerértékesítés”
ellenértéke értelmezhető. Hangsúlyozták azonban, hogy a korlátozási kártalanítás nem a tulajdon teljes elvonását
jelenti, hanem annak jelentős, az  érintett tulajdon vagyoni értékét csökkentő korlátozását, amelyből eredően
kimutathatóan vagyoni hátrány keletkezik. Nézetük szerint az  eldöntendő, alkotmányjogilag releváns kérdés az,
hogy a teljes, feltétlen és azonnali kártalanítás csak és kizárólag akkor illeti-e meg a tulajdonost, ha a régi és az új
szabályozás eredményeként az ingatlan forgalmi értéke csökken, vagy a más módon kimutatható vagyoni hátrány
bekövetkezte esetén is jár-e kártalanítás. Ha az  önkormányzatnak, akinek az  érdekében a  korlátozás történt,
ez utóbbi esetben nem kell fizetnie, akkor az indítványozók álláspontja szerint sérül az Alaptörvény XIII. cikk (1) és
(2) bekezdése, mert nem teljesül a teljes kár kompenzálása. Az Étv. 30. § (1) bekezdése kötelezővé teszi a korlátozási
kártalanítás fizetését akkor, ha az  övezeti előírások önkormányzat általi megváltoztatásával a  tulajdonost
pénzben kifejezhető vagyoni hátrány, kár éri. Az  indítványozók ügyében két szakértő is megállapította, hogy
a  tulajdonosokat vagyoni hátrány érte a  kedvezőtlenebb építési szabályok miatt. Az  indítványozók hivatkoztak
a  15/2014. (V. 13.) AB határozatra (a továbbiakban: ABh.). Nézetük szerint az  ABh.-hoz hasonlóan ügyükben is
a  tulajdonjog egyes részjogosítványainak, azaz a  használati, hasznosítási jognak a  közigazgatási határozattal
történő korlátozása következett be, mely korlátozásért kártalanítás illeti meg őket. (Mind a  Kormányhivatal, mind
az  Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság, mind a  szakértők azt állapították meg, hogy a  Kvsz. változásával
összefüggésben ténylegesen kárt szenvedtek, és ezért vagyoni ellentételezés illeti meg őket.) Az  ABh. szerint
a jogalkotó valódi szándéka az volt, hogy akinek birtoklási, használati, hasznosítási vagy egyéb tulajdonjoggal való
rendelkezési jogát jogszabály vagy határozat korlátozza, és ez számára bizonyíthatóan kárt, vagyoni hátrányt okoz,
a  korlátozás által ténylegesen kárt szenvedett teljes vagyoni ellentételezést kapjon. Az  Étv. 30.  § (1)  bekezdése is
abból indul ki, hogy azt kell vizsgálni, az új szabályozás miatt származott-e kára a tulajdonosnak, érte-e őt vagyoni
hátrány. Az  Étv. 30.  § (7)  bekezdését is figyelembe véve nemcsak forgalmi értékben kimutatható különbözet
által lehet kárt megállapítani, hanem más módon is, amellyel bizonyítható, hogy a  tulajdonost milyen vagyoni
hátrány érte, így pl. a szakértők által is alkalmazott ún. maradványértékelési módszerrel. A kár fogalmába nemcsak
a  forgalmi értékben kimutatható különbözet tartozik bele, hanem minden, az  ingatlantulajdonban történő
értékvesztés, vagyoni hátrány. Az indítványozók álláspontja szerint sérti az Alaptörvény rendelkezéseit az Étv. 30. §
(2) bekezdése, ha a kimutatható forgalmi értékvesztés hiánya miatt a szakértők által megállapított vagyoni hátrányt
nem kompenzálják. Ha ugyanis az  adott településrész iránt kiemelt az  érdeklődés, akkor egy építési előírásnak
a megváltozása nem vonja maga után az ingatlan forgalmi értékének változását. A forgalmi értékkülönbözet hiánya
mellett ugyanakkor bizonyíthatóan megállapításra kerülhetnek más, összegszerűen is meghatározható vagyoni
hátrányok.
[10] Bár az  indítványozók az  Alaptörvény XIII.  cikk (1) és (2)  bekezdésének a  sérelmére egyaránt hivatkoztak, érdemi
indokolást – a fentiek szerint – a (2) bekezdés sérelméhez kapcsolódóan fejtettek ki.
[11] 3.2. Az  indítványozók a  kúriai ítélet alaptörvény-ellenességét külön nem indokolták, azt az  Étv. 30.  §
(2) bekezdésének alaptörvény-ellenessége miatt állították.
II. [12] Az Alaptörvény indítványban hivatkozott rendelkezése a következő:
„XIII. cikk (1) Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.
(2) Tulajdont kisajátítani csak kivételesen és közérdekből, törvényben meghatározott esetekben és módon, teljes,
feltétlen és azonnali kártalanítás mellett lehet.”
[13] Az Étv. érintett rendelkezései a következőek:
„30. § (1) Ha az  ingatlan rendeltetését, használati módját a helyi építési szabályzat másként állapítja meg (övezeti
előírások változása) vagy korlátozza (telekalakítási vagy építési tilalom), és ebből a tulajdonosnak, haszonélvezőnek
kára származik, a tulajdonost, haszonélvezőt kártalanítás illeti meg.
(2) A  kártalanítás összege az  ingatlannak a  korábbi rendeltetése alapján megállapítható régi és az  új szabályozás
eredményeként megállapítható új forgalmi értéke közötti különbözet.
[…]
(7) A kártalanítási igény a vagyoni hátrány keletkezésekor válik esedékessé. Ez az időpont a helyi építési szabályzat,
szabályozási terv hatálybalépésének, illetőleg az  e  törvény 20.  § (4)  bekezdésében foglaltak szerinti tilalmat,
korlátozást elrendelő határozat jogerőre emelkedésének a  napja. A  kártalanítás a  felek megállapodásának tárgya.
A  főváros esetében a  megállapodás megkötésére irányuló kérelmet a  fővárosi önkormányzatnak a  területileg
illetékes kerületi önkormányzathoz, a  területileg illetékes kerületi önkormányzatnak a  fővárosi önkormányzathoz
nyolc napon belül írásban továbbítani kell. Ebben az  esetben úgy kell tekinteni, mintha a  kérelmező a  kérelmét
mindkét önkormányzathoz beadta volna. Ha a  szerződő felek között – a  kérelem benyújtásától számított egy
éven belül – nem jön létre megállapodás, akkor kártalanítási eljárást kell lefolytatni, amelyet a  fővárosi és megyei
kormányhivatal folytat le a kisajátítási kártalanítás szabályai szerint, az e törvényben meghatározott eltérésekkel.”
[14] A Kstv. érintett rendelkezései a következőek:
„9. § (3) A kártalanítás összegének megállapítása során
a) az összehasonlításra alkalmas ingatlanok helyben kialakult forgalmi értékét,
b) ha az  ingatlan valóságos forgalmi értéke – összehasonlításra alkalmas ingatlanok, illetve ezek forgalmának
hiányában, vagy forgalmukra jogszabályban elrendelt korlátozás, illetve más ok miatt – nem állapítható meg,
az  ingatlan településen belüli fekvését, közművekkel való ellátottságát, ennek hiányában a  közművesítés
lehetőségét, földrajzi és gazdasági adottságait, termőföld esetén a művelési ágat, a  földminősítés szempontjait és
az ingatlan jövedelmezőségét
kell figyelembe venni.”
III. [15] 1. Az Abtv. 56. § (1) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság először az alkotmányjogi panasz befogadásáról dönt,
melynek során az eljáró tanács vizsgálja, hogy az indítvány megfelel-e az alkotmányjogi panasz befogadhatóságára
vonatkozó törvényi – formai és tartalmi – feltételeknek.
[16] Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az  indítvány határidőben érkezett, az  indítványozók érintettnek
tekinthetők, és a rendelkezésükre álló jogorvoslati lehetőségeket kimerítették.
[17] A befogadhatóság további feltételeit vizsgálva az Alkotmánybíróság arra a következtetésre jutott, hogy az indítvány
az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdésére alapított indítványi elem tekintetében megfelel a  befogadhatóság törvényi
feltételeinek, az alábbi okok miatt.
[18] 1.1. Az  Abtv. 26.  § (1) bekezdés a)  pontja alapján akkor lehet alkotmányjogi panasszal az  Alkotmánybírósághoz
fordulni, ha az  ügyben folytatott bírósági eljárásban alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazása folytán
az  indítványozó Alaptörvényben biztosított jogának a  sérelme következett be. Az  Alaptörvény XIII.  cikk (1) és
(2) bekezdése az indítványozók Alaptörvényben biztosított jogát tartalmazza.
[19] 1.2. Az Abtv. 29. §-a az alkotmányjogi panasz befogadásának további feltételét határozza meg, melynek értelmében
a  testület „az alkotmányjogi panaszt a  bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség, vagy alapvető
alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be.” Az  Alkotmánybíróság e  feltételeket alternatív törvényi
feltételnek tekinti, azaz bármelyik igazolt fennállta esetén az alkotmányjogi panaszt be kell fogadni.
[20] E körben az  Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy az  Alaptörvény XIII.  cikkében foglalt tulajdonvédelem
kiterjed-e a „korlátozási kártalanításra”, vagyis a  tulajdonjog részjogosítványának a  korlátozása és az  Alaptörvény
hivatkozott rendelkezése között van-e alkotmányjogilag értékelhető kapcsolat. Az  Alkotmánybíróság az  ABh.-ban
az  Alaptörvény XIII.  cikke alapján fogalmazott meg alkotmányos követelményt az  Étv. 30.  § (1)  bekezdéséhez
kapcsolódóan, amiből következően a  testület a  korlátozási kártalanításra is biztosította az  alkotmányos
tulajdonvédelmet. Ezt az Alkotmánybíróság a jelen ügyben is irányadónak tekinti.
[21] Ebből kiindulva az  Alkotmánybíróság alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdésnek tekintette azt, hogy az  Étv.
30.  § (2)  bekezdésében foglalt szabályozás, mely a  korlátozási kártalanítás alapját az  ingatlan forgalmi értékéhez
(illetve az  abban bekövetkezett csökkenéshez) kapcsolódva állapítja meg, eleget tesz-e az  Alaptörvény XIII.  cikk
(2) bekezdésében foglalt „teljes” kártalanítás követelményének. Erre tekintettel a testület az indítványt befogadta.
IV. [22] Az indítvány nem megalapozott. [23] 1. Az  Alkotmánybíróság hangsúlyozza, hogy az  Alaptörvény 24.  cikk (4)  bekezdésében, illetve az  Abtv. 52.  §
(2)  bekezdésében meghatározott indítványhoz kötöttség következtében kizárólag az  Étv. 30.  § (2)  bekezdésében
foglalt szabályozást vizsgálhatta; nem terjeszthette ki vizsgálatát arra, hogy a forgalmi érték számítására vonatkozó
Kstv. 9.  § (3)  bekezdése önmagában, illetve az  Étv. kifogásolt rendelkezésével összefüggésben megfelel-e
az Alaptörvény XIII. cikkének.
[24] 2. Az  Alkotmánybíróság rámutat arra, hogy az  Alaptörvény XIII.  cikk (2)  bekezdése a  kártalanítás teljességének
alkotmányos követelményét fogalmazza meg; a reparáció polgári jogi elvének diszkrimináció nélküli érvényesülése
követelményének pozitív megfogalmazását jelenti (vagyis a  diszkrimináció tiltását a  reparáció vonatkozásában).
E  körben alkotmányjogilag az  a  követelmény, hogy a  kártalanítás teljes (azaz ne részleges, pl. 70-80%-os) legyen;
az  azonban, hogy ez  a  konkrét esetben hogyan kerül kiszámításra, mi tartozik a  teljesség körébe (milyen vagyoni
elemek, így pl. előszereteti érték, elmaradt haszon, effektív vagyoncsökkenés, egyéb vagyoni vagy nem vagyoni
érdekeltségek elvesztése), már polgári jogi szakkérdés, amely azonban meghatározott esetekben a  közigazgatási
eljárások eredményére is hatással lehet. Az  Alkotmánybíróságnak azt kellett vizsgálnia, hogy a  forgalmi érték
önmagában (illetve annak csökkenése) alkalmas lehet-e arra, hogy megfelelő alapként szolgáljon a  teljes
kártalanításhoz. E  kérdés megválaszolásához először azt kellett a  testületnek vizsgálnia, hogy mit takar, kellő
pontossággal meghatározott-e a forgalmi érték fogalma a jogrendszeren belül.
[25] 3. Bár a  forgalmi értéknek nincsen az  egész jogrendszerre nézve kizárólagosan alkalmazott definíciója, e  fogalom
régóta ismert a magyar magánjogban, és értelmezése általában nem vet fel a jogalkalmazás során problémát.
[26] 3.1. Már Szladits Károly a  Magyar magánjog vázlata című művében megállapította a  következőket: „Szokásos
beszélni a  dolog rendes (közönséges) értékéről; ezalatt a  forgalmi értéket, vagyis azt az  értéket értik, amelyet
a  dolognak az  átlagos forgalomban szoktak tulajdonítani.” (Ötödik, átdolgozott kiadás, Budapest, 1937., II. kötet,
75. oldal.) A  forgalmi értéknek a  hatályos joganyagban is többféle definíciója található; a  konkrét vagyontárgy
forgalmi értékének kiszámításához általában szakértő igénybevételére van szükség, aki különböző számítási
módszerek alapján állapíthatja azt meg. A  jogszabályok egy része esetében [legutóbb lásd az  egyes állami
tulajdonban álló ingatlanoknak a  Magyarországi Református Egyház részére történő tulajdonba adásáról szóló
2017. évi XXXI. törvény 1.  § (2)  bekezdése] forgalmi értékként a  tulajdonosi joggyakorló (pl. MNV Zrt.) által
megállapított értéket kell figyelembe venni. Az  illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 102.  § (1)  bekezdése
alapján: „E törvény alkalmazásában […] e) forgalmi érték: az  a  pénzben kifejezett érték, amely a  vagyontárgy
eladása esetén az  illetékkötelezettség keletkezésekor volt állapotában […] árként általában elérhető.” Általános,
közgazdasági természetű definíciót talán a természetes személyek adósságrendezéséről szóló 2015. évi CV. törvény
106.  § (1)  bekezdés d)  pontjának felhatalmazása alapján kiadott, a  természetes személyek adósságrendezési
eljárásában az adós vagyona forgalmi értékének meghatározásáról szóló 231/2015. (VIII. 12.) Korm. rendelet 1. §-a
adja: a természetes személyek adósságrendezéséről szóló 2015. évi CV. törvény „5.  § 23.  pontja szerinti forgalmi
érték az adós vagyonának egyes elemeire vonatkozó, pénzben kifejezett érték, amely a vagyontárgy eladása esetén
az  átlagos piaci viszonyok között, független felek között általában elérhető piaci ár”. Arról, hogy ezt pontosan
hogyan kell meghatározni, a rendelet további szakaszai adnak iránymutatást.
[27] A fenti definíciókat figyelembe véve a  forgalmi érték tehát a  piac által elfogadott érték, általánosan bevett és
elfogadott polgári jogi fogalom, ami elvileg egy dolog értékét (előnyös és hátrányos tulajdonságait) komplex
módon értékeli a kereslet és kínálat összefüggésében (így jellemzően jelentkeznek benne a IV. rész 2. pontjában leírt
vagyonelemek).
[28] Megállapítható tehát, hogy a forgalmi érték a jogalkotók és a jogalkalmazók által ismert és általánosan alkalmazott
fogalom; az adott vagyontárgy forgalmi értékének számítása pedig különböző módszerek alapján történhet, mely
tekintetben az adott jogviszonyt rendező szabályozás adhat iránymutatást.
[29] 3.2. Az  indítványozók által kifogásolt jogszabály esetében is az  előzőekben írtakhoz hasonló a  szabályozás:
az  Étv. 30.  § (2)  bekezdése határozza meg, hogy a  kártalanítás összege a  forgalmi érték csökkenése, ennek
számítási módját azonban – az  Étv. 30.  § (7)  bekezdése alapján – a  Kstv. 9.  § (3)  bekezdése tartalmazza (melynek
alkotmányossági vizsgálatát az indítványozók nem kérték).
[30] Önmagában az, hogy a  kártalanítás alapjaként egy jogszabály a  forgalmi értéket (illetve annak csökkenését)
rendeli figyelembe venni, nem jelenti a  teljes kártalanítás alkotmányos követelményének a  sérelmét; a  kárnak
a  forgalmi értékhez (annak csökkenéséhez) kapcsolt meghatározása alkalmas lehet arra, hogy az  Alaptörvény
XIII.  cikk (2)  bekezdése szerinti „teljesség” követelményének eleget tegyen. Alkotmányos sérelmet ugyanis
az jelentene, ha egy – a polgári jog szabályai szerint megállapított – kártalanítás teljességét zárná ki a szabályozás,
vagy ha a  jogi szabályozás nyilvánvalóan szemben állna a  tulajdonjoggal kapcsolatos értékgarancia alkotmányos
követelményével. (Pl. egy olyan szabály, amely alapján az  egyébként megállapítható értéknek csak egy részét
kell biztosítani, mondjuk, „kártalanításként a  jogosult a  forgalmi érték fele összegére tarthat igényt”, vagy
„kártalanításként a  jogosult a  bekerülési érték és a  forgalmi érték közül a  kisebb összeg megtérítésére tarthat
igényt”.) A  jogrendszer egészének áttekintése nélkül annak esetleges előfordulása nem zárható ki, hogy egy
jogi szabályozás a  kártalanítás összege szempontjából a  teljes kártalanítás útjában álljon, de ez  az Étv. 30.  §
(2)  bekezdésének azon szabályát illetően, hogy a  kártalanítás alapjának a  forgalmi értéket (illetve annak
csökkenését) kell tekinteni, nem állapítható meg.
[31] 4. Az  Abtv. 52.  § (1) és (1b)  bekezdés e)  pontja alapján az  indítványnak kifejezetten tartalmaznia kell „indokolást
arra nézve, hogy a  sérelmezett […] bírói döntés […] miért ellentétes az  Alaptörvény megjelölt rendelkezésével”.
Az  indítvány azonban külön nem indokolja meg, hogy maga a  bírói döntés miért ellentétes az  Alaptörvény
XIII. cikkével, az ítélet alaptörvény-ellenességét is a jogszabály alaptörvény-ellenességéhez köti. E tekintetben tehát
az Abtv. 27. §-ára alapított indítvány nem felel meg az Abtv.-ben foglalt feltételeknek. A bírói ítélet elleni indítvány
így nem nyújtott lehetőséget az Alkotmánybíróságnak annak vizsgálatára, hogy a szakértői vélemények értékelésére
és azoknak a Kstv. 9. § (3) bekezdésével való összevetésére épülő kúriai ítélet, az üggyel kapcsolatos értelmezések
az alkotmányos kereteken belül maradtak-e.
[32] A fentiekben kifejtetteket figyelembe véve az  Alkotmánybíróság – az  Abtv. 47.  § (1)  bekezdése és az  56.  §
(1)–(2)  bekezdései, 63.  §-a, valamint az  Ügyrend 5.  § (1) és (2)  bekezdései, 31.  § (6)  bekezdése alapján eljárva –
az Abtv. 26. § (1) bekezdése alapján benyújtott indítványt elutasította, az Abtv. 27. §-a alapján benyújtott indítványt
pedig az Abtv. 52. § (1) és (1b) bekezdés e) pontjára tekintettel, a 64. § d) pontja szerint visszautasította.
V. [33] Az Alkotmánybíróság a határozat Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdésének második
mondata alapján rendelte el.
Budapest, 2017. július 4. Dr. Dienes-Oehm Egon s. k.,
tanácsvezető alkotmánybíró


text:
1769/2018. (XII. 21.) Korm. határozata az „ITU Telecom World 2019” világkonferencia szervezési és pénzügyi feltételeinek biztosításához szükséges feladatokról.
A Kormány
 1. felhívja a  külgazdasági és külügyminisztert, hogy lássa el az  „ITU Telecom World 2019” világkonferencia
(a  továbbiakban: Világkonferencia) megrendezésével kapcsolatos szervezési, koordinációs és felügyeleti,
protokolláris feladatokat, valamint gondoskodjon a Világkonferencia kommunikációs feladatainak ellátásáról;
Felelős: külgazdasági és külügyminiszter
Határidő: folyamatos 2. felhívja a  pénzügyminisztert, hogy gondoskodjon az  1.  pont szerinti feladatok 2019. évi megvalósításához
és a  kapcsolódó kiadások finanszírozásához szükséges 2 515 000 000 forintnak a  Magyarország 2019. évi
központi költségvetéséről szóló 2018. évi L. törvény (a  továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet XVIII. Külgazdasági és
Külügyminisztérium fejezet, 7. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím, 6. Külgazdasági és
Külügyminisztérium felügyelete alá tartozó szervezetek és szakmai programok támogatása jogcímcsoport javára
történő biztosításáról, az alábbiak szerint:
a) az első ütemben a Nemzetközi Távközlési Egyesület (ITU) számára történő befizetésekre, valamint a szervezési
előkészületekre 1 245 000 000 forint,
b) a második ütemben a Világkonferencia szervezéséhez szükséges további kiadásokra 1 270 000 000 forint;
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: az a) alpont esetében 2019. január 31.
a b) alpont esetében 2019. május 30.
 3. felhívja az  innovációért és technológiáért felelős minisztert, hogy a  miniszterelnök kabinetfőnöke bevonásával
készítse el a  Világkonferencia szakmai programjához illeszkedő magyar blokk szakmai programját, szakmai
ütemtervét, valamint a Világkonferencia idején felállítandó Magyar Pavilonra vonatkozó szakmai koncepciót;
Felelős: innovációért és technológiáért felelős miniszter
a miniszterelnök kabinetfőnöke
Határidő: 2019. március 31.
 4. felhívja a  pénzügyminisztert, hogy gondoskodjon a  3.  pont szerinti feladatok 2019. évi megvalósításához,
illetve a  kifizetésekhez kapcsolódó pénzügyi tranzakciós illeték és kincstári díjak finanszírozásához szükséges
85 000 000 forintnak a  Kvtv. 1.  melléklet XVII. Innovációs és Technológiai Minisztérium fejezet javára történő
biztosításáról;
Felelős: pénzügyminiszter
Határidő: 2019. január 31. 5. egyetért azzal, hogy a Világkonferencia előkészítésével összefüggésben megvalósuló eszközbeszerzések lefolytatása
során a  Kormány irányítása alá tartozó fejezetek költségvetési szerveinek eszközbeszerzéseiről szóló 1982/2013.
(XII. 29.) Korm. határozat rendelkezéseit nem kell alkalmazni.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2088/2017. (XII. 28.) Korm. határozata a Gyulaj Erdészeti és Vadászati Zártkörűen Működő Részvénytársasággal összefüggésben a VP4-15.2.1.2-17 azonosító jelű („Erdészeti genetikai erőforrások fejlesztése” című), gazdaságfejlesztést célzó projekt megvalósítására irányuló felhívásra támogatási kérelmek benyújtásához történő hozzájárulásról.
A Kormány a  2014–2020 programozási időszakban az  egyes európai uniós alapokból származó támogatások
felhasználásának rendjéről szóló 272/2014. (XI. 5.) Korm. rendelet 46.  § (1b)  bekezdése alapján hozzájárul, hogy
a  Gyulaj Erdészeti és Vadászati Zártkörűen Működő Részvénytársaság a  VP4-15.2.1.2-17 azonosító jelű, „Erdészeti
genetikai erőforrások fejlesztése” című, gazdaságfejlesztést célzó projekt megvalósítására irányuló felhívásra
az „Erdészeti genetikai erőforrások fejlesztése a Gyulaj Zrt. területén I. rész” című támogatási kérelmet benyújtsa.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
86/2019. (II. 28.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet kinevezéséről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés b)  pontja alapján – a  külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére –
dr. Törő Csabát kinevezem rendkívüli és meghatalmazott nagykövetté.
Budapest, 2018. november 21. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1295/2010. (XII. 15.) Korm. határozata a Külügyminisztérium Nemzetközi fejlesztési együttműködés fejezeti kezelésű előirányzat részére pótelőirányzat biztosításáról a központi költségvetés általános tartaléka terhére.
A Kormány
1. az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény 38. §-ának (1) bekezdésében biztosított jogkörében elrendeli
a 2010. évi központi költségvetés általános tartalékából 28,0 millió forint melléklet szerinti átcsoportosítását a Palesztin
Nemzeti Hatóság részére átadás céljából.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
külügyminiszter Határidő: azonnal
2. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
2/2012. (VI. 5.) EMMI rendelete a helyi esélyegyenlőségi program elkészítésének részletes szabályairól.
Az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény 64/B. § (4) bekezdésében kapott
felhatalmazás alapján, az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló
212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 41. § m) és o) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § (1) A települési önkormányzat a helyi esélyegyenlőségi program helyzetelemzését a helyi esélyegyenlőségi programok
elkészítésének szabályairól és az esélyegyenlőségi mentorokról szóló 321/2011. (XII. 27.) Korm. rendelet
(a továbbiakban: Korm. rendelet) 1. § (2) bekezdésében előírt célcsoportokra és esélyegyenlőségi területekre
vonatkozó, a Korm. rendelet 1. § (3) bekezdése szerinti adatok felhasználásával készíti el az 1. mellékletben
meghatározott, egységesen rendelkezésre álló, valamint a helyi szinten rendelkezésre álló statisztikai mutatók,
anonimizált adatok alapul vételével. (2) A helyzetelemzésben – a Korm. rendelet 4. §-a szerinti szempontrendszer alapján – a 2. mellékletben meghatározott
tartalmi elemeknek megfelelően a települési önkormányzat megvizsgálja a település esélyegyenlőségi helyzetét és
problémáit. A települési önkormányzat az esélyegyenlőségi problémák vizsgálatához további – a helyi sajátosságok
bemutatását segítő – tartalmi elemeket is meghatározhat. 2. § (1) A települési önkormányzat a helyzetelemzés alapján a Korm. rendelet 5. §-ának megfelelő, öt évre szóló intézkedési
tervet készít a 3. mellékletben meghatározott forma szerint.
(2) Az intézkedési tervben a helyzetelemzés következtetései alapján feltárt problémákhoz kapcsolódóan kell
meghatározni a helyi esélyegyenlőségi program céljait, valamint az azok elérését szolgáló intézkedéseket.
(3) Az intézkedési tervben gondoskodni kell a települési önkormányzatra vonatkozó további fejlesztési tervek,
koncepciók, programok és a helyi esélyegyenlőségi program célkitűzéseinek összhangjáról, különös tekintettel
a közoktatási esélyegyenlőségi tervre és az integrált településfejlesztési stratégia antiszegregációs célkitűzéseire.
(4) Az intézkedési tervben esélyegyenlőségi területenként kell bemutatni az intézkedéseket, azok elvárt eredményeit,
fenntarthatóságát, és a végrehajtáshoz szükséges erőforrásokat, valamint a végrehajtás ütemezését és felelősét.
3. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba.
Balog Zoltán s. k.,
emberi erőforrások minisztere


text:
5/2012. (I. 20.) ME határozata az Európai Unió és tagállamai, valamint az Amerikai Egyesült Államok, Ausztrália, Japán, Kanada, a Koreai Köztársaság, a Marokkói Királyság, a Mexikói Egyesült Államok, a Svájci Államszövetség, a Szingapúri Köztársaság és Új-Zéland közötti hamisítás elleni kereskedelmi megállapodás szövegének végleges megállapítására adott felhatalmazásról.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (2) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
a közigazgatási és igazságügyi miniszter és a külügyminiszter együttes előterjesztése alapján
1. felhatalmazom a közigazgatási és igazságügyi minisztert vagy az általa kijelölt személyt az Európai Unió és tagállamai,
valamint az Amerikai Egyesült Államok, Ausztrália, Japán, Kanada, a Koreai Köztársaság, a Marokkói Királyság, a Mexikói
Egyesült Államok, a Svájci Államszövetség, a Szingapúri Köztársaság és Új-Zéland közötti hamisítás elleni kereskedelmi
megállapodás (a továbbiakban: Megállapodás) bemutatott szövegének – a megerősítés fenntartásával történő –
végleges megállapítására;
2. felhívom a külügyminisztert, hogy a Megállapodás szövege végleges megállapításához szükséges meghatalmazási
okiratot adja ki;
3. felhívom a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy a Megállapodás kihirdetéséről szóló törvény tervezetét
a Megállapodás szövegének végleges megállapítását követően haladéktalanul terjessze a Kormány elé.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök