text:
6/2019. (III. 20.) AB határozata a Kúriának a pénzügyi intézmények fogyasztói kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló 2014. XXXVIII. törvényben rögzített elszámolás szabályairól és egyes egyéb rendelkezésekről szóló 2014. XL. törvény 37. §-a, valamint a Fővárosi Törvényszék 57.Pkf.638.942/2016/3. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Szívós Mária alkotmánybíró párhuzamos
indokolásával – meghozta a következő
1. Az  Alkotmánybíróság a  Kúriának a  pénzügyi intézmények fogyasztói kölcsönszerződéseire vonatkozó
jogegységi határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló 2014. évi XXXVIII. törvényben
rögzített elszámolás szabályairól és egyes egyéb rendelkezésekről szóló 2014. évi XL. törvény 37.  §-a
alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt elutasítja.
2. Az  Alkotmánybíróság a  Fővárosi Törvényszék 57.Pkf.638.942/2016/3. számú végzése alaptörvényellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt elutasítja.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának közzétételét a Magyar Közlönyben.
I. [1] 1. Az indítványozó alkotmányjogi panasszal fordult az Alkotmánybírósághoz.
 [2] Az indítványozó az  Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a  továbbiakban: Abtv.) 26.  § (1)  bekezdése
és 27.  §-a alapján benyújtott alkotmányjogi panaszában egyrészt a  Kúriának a  pénzügyi intézmények fogyasztói
kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló
2014. évi XXXVIII. törvényben rögzített elszámolás szabályairól és egyes egyéb rendelkezésekről szóló 2014. évi
XL. törvény (a  továbbiakban: DH2-törvény) 37.  §-a, másrészt a  Fővárosi Törvényszék mint másodfokú bíróság
57.Pkf.638.942/2016/3. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte.
Kérelmében arra hivatkozik, hogy a  végzés sérti az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdését, a  DH2-törvény 37.  §-a
pedig ellentétes az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésével, az M) cikk (2) bekezdésével és a XV. cikk (1) bekezdésével.
[3] 2. Az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügy lényege szerint az indítványozó egy részben forint, részben deviza
alapú kölcsönszerződés semmissége iránt indított keresetet. A  Pesti Központi Kerületi Bíróság (a  továbbiakban:
PKKB) hiánypótlási felhívásában a  DH2-törvény 37.  §-ában írtak teljesítésére hívta fel az  indítványozót mint
felperest, majd a pert 2.P.90.056/2016/4. számú végzésével megszüntette. A Fővárosi Törvényszék mint másodfokú
bíróság 57.Pkf.638.942/2016/3. számú végzésével az  elsőfokú döntést helybenhagyta. A  bíróság – összhangban
az elsőfokú bírósággal – azt állapította meg, hogy a felperes nem tett eleget a DH2-törvény 37. § (1) bekezdésében
írt azon feltételnek, amely szerint a „félnek a  felek közötti elszámolásra kiterjedő és összegszerűen is megjelölt,
határozott kérelmet kell előterjesztenie”. A  bíróság megítélése szerint nem tekinthető ilyennek az, ha a  felperes
a  banki elszámolás becsatolása mellett azt kéri a  bíróságtól, hogy állapítsa meg, az  alperes milyen összeget
követelhet még tőle jogszerűen, illetve ha elszámolás gyanánt a „felvett kölcsön tőkeösszegének és a visszafizetett
kölcsön tőkeösszegének a  feltüntetésével azok különbözetét jelöli meg”. A  felperesnek a  felülvizsgált elszámolás
adatainak alapulvételével, a  DH2-törvényben meghatározott „elszámolási szabályok (2014. évi XL. törvény 3–5.  §)
alkalmazásával tételes számítást kell előterjesztenie és határozott kérelmet kell előterjesztenie”, ennek pedig
a felperes nem tett eleget.
[4] 3. Az  indítványozó szerint a  támadott végzés ellentétes az  Alaptörvény XXVIII.  cikk (1)  bekezdésével, mert sérti
a tisztességes bírósági eljáráshoz való jog részjogosítványaként garantált indokolt bírói döntéshez való jogot.
[5] Egyrészt a bíróság az indítványozó szerint megalapozatlanul állítja, hogy nem került sor a jogszabály rendelkezései
szerinti elszámolás és azon alapuló határozott kereseti kérelem benyújtására: az  indítványozó a  „felülvizsgált
elszámolás adatainak alapulvételével” terjesztette elő a kérelmét, szerinte a banki elszámolás mellett „saját kezűleg”
nem is kell másik elszámolást készítenie. Továbbá a számításnak a kamatokra nem kell kiterjednie, mert érvénytelen
szerződés esetében nem jár kamat. Végezetül pedig a  bíróság nem várhatja el a  DH2-törvény 3–5.  §-ai szerinti
számítás benyújtását, mert egyrészt az  a  bankokat terhelő kötelezettséget rögzít, másrészt e  jogszabályhelyeket
az elsőfokú bíróság hiánypótló végzése nem is tartalmazta. Az indítványozó kifejti, hogy ő megjelölte, hogy szerinte
pontosan milyen összeggel tartozik még, ennél több nem várható el tőle.
[6] Az indítványozó szerint az elsőfokú bíróság azt hiányolta, hogy az indítványozó nem jelölte meg, hogy a szerződés
hatályossá nyilvánítását milyen tartalommal kéri, de ilyen kötelezettsége az  indítványozónak nem is volt, hiszen
a hatályossá nyilvánítással a szerződés tartalma nem változik meg. Az elsőfokú bíróságnak tehát „ez az  indokolása
értelmetlen”, a másodfokú bíróság azonban ezzel a problémával nem is foglalkozott.
[7] Összefoglalva tehát az  indítványozó szerint az  alapjogi sérelem azáltal valósult meg, hogy részben olyan
kötelezettség teljesítését várta el tőle a  bíróság, amelynek nem volt jogszabályi alapja, továbbá a  fellebbezésben
hivatkozott érveinek egy részével nem foglalkoztak, valamint a  permegszüntető végzésből nem állapítható meg,
hogy az  indítványozó a  hiánypótlási felhívásnak ténylegesen milyen vonatkozásban nem tett eleget, végezetül
pedig a  bíróság részben olyan jogszabályi előírásokra hivatkozott a  végzésében, amelyek nem az  indítványozó
számára, hanem az elszámolást végző bankoknak írnak elő kötelezettséget.
[8] 4. Az  indítványozó kifejti továbbá, hogy a  per megindításakor hatályban lévő szabályok lehetővé tették,
hogy a  szerződés érvénytelenségének vagy a  szerződés egyes rendelkezései érvénytelenségének
(részbeni érvénytelenség) megállapítását a  bíróságtól anélkül is kérje, hogy egyidejűleg az  érvénytelenség
jogkövetkezményeinek alkalmazását is kérné. A  per folyamatban léte alatt hatályba lépő DH2-törvény azonban
ezt a  lehetőséget megszüntette. A  DH2-törvény 37.  § (1)  bekezdése szerint ugyanis a  törvény hatálya alá tartozó
szerződések tekintetében az  érvénytelenség megállapítását csak az  érvénytelenség jogkövetkezményeinek
alkalmazására is kiterjedően lehet kérni. Ez a jogkövetkezmény továbbá nem lehet az eredeti állapot helyreállítására
irányuló kérelem, végezetül pedig a jogalkotó – szintén utólag – a keresetlevél elbírálásának feltételéül szabta azt is,
hogy a felperes egy „közelebbről meg nem határozott elszámolást” is benyújtson. Mindez a keresetlevél benyújtását
követően meghozott, a  folyamatban lévő perek esetében is alkalmazandó jogszabály az  indítványozó szerint
hátrányos tartalmú, visszamenőleges hatályú jogalkotásnak minősül, ami sérti az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését.
[9] 5. Az  indítványozó végezetül úgy véli, hátrányos és indokolatlan megkülönböztetésnek tekinthető, hogy
a  DH2-törvény 37.  §-a alapján a  törvény hatálya alá eső szerződések esetében egyrészt a  fogyasztó nem kérheti
a szerződés érvénytelenségének a megállapítását az érvénytelenség jogkövetkezményeinek az alkalmazása nélkül;
másrészt a  fogyasztó az  érvénytelenség jogkövetkezményei közül nem kérheti az  eredeti állapot helyreállítását;
harmadrészt pedig a  fogyasztónak a  szerződés érvénytelenségének megállapítására irányuló kereseti kérelme
elbírálásának többletfeltétele van: a  felek közötti elszámolásra kiterjedő és összegszerűen is megjelölt,
határozott kérelem előterjesztése, egy „matematikai szempontból is rendkívül bonyolult elszámolás” benyújtása.
Az  indítványozó szerint nincs alkotmányos indoka annak, hogy az  említett előírások más, a  DH2-törvény hatálya
alá nem tartozó szerződések esetében nem érvényesülnek, ezért a  szabályozás sérti az  Alaptörvény XV.  cikk
(1) bekezdését.
[10] 6. A  támadott szabályok az  indítványozó szerint a  fogyasztók jogainak a  védelmére vonatkozó követelménnyel
[Alaptörvény M) cikk (2) bekezdés] is ellentétesek.
II. [11] 1. Az Alaptörvény érintett rendelkezései:
„B) cikk (1) Magyarország független, demokratikus jogállam.”
„M) cikk (2) Magyarország biztosítja a tisztességes gazdasági verseny feltételeit. Magyarország fellép az erőfölénnyel
való visszaéléssel szemben, és védi a fogyasztók jogait.”
„XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes.”
„XXVIII. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és
kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű
határidőn belül bírálja el.”
[12] 2. A DH2-törvény támadott rendelkezése:
„37.  § (1) E  törvény hatálya alá tartozó szerződések tekintetében a  szerződés érvénytelenségének vagy
a  szerződés egyes rendelkezései érvénytelenségének (a  továbbiakban: részleges érvénytelenség) megállapítását
– az  érvénytelenség okától függetlenül – a  bíróságtól a  fél csak az  érvénytelenség jogkövetkezményeinek
– a  szerződés érvényessé vagy a  határozathozatalig terjedő időre történő hatályossá nyilvánításának –
alkalmazására is kiterjedően kérheti. Ennek hiányában a keresetlevél, illetve a kereset érdemben – eredménytelen
hiánypótlási felhívást követően – nem bírálható el. Ha a  fél az  érvénytelenség vagy a  részleges érvénytelenség
jogkövetkezményének levonását kéri, úgy azt is meg kell jelölnie, hogy a  bíróság milyen jogkövetkezményt
alkalmazzon. A  jogkövetkezmény alkalmazására vonatkozóan a  félnek a  felek közötti elszámolásra kiterjedő és
összegszerűen is megjelölt, határozott kérelmet kell előterjesztenie.
(2) Az  (1)  bekezdésben foglaltakra figyelemmel a  törvény hatálya alá tartozó szerződések tekintetében a  Polgári
Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény 239/A.  § (1)  bekezdése alapján, illetve a  Polgári Törvénykönyvről
szóló 2013. évi V. törvény 6:108.  § (2)  bekezdése alapján – ha annak e  törvényben foglalt feltételei fennállnak –
a szerződés érvénytelenségének vagy részleges érvénytelenségének megállapítása iránt indult és folyamatban lévő
eljárásokban a keresetlevelet idézés kibocsátása nélkül el kell utasítani vagy az eljárásokat meg kell szüntetni. Nincs
helye a keresetlevél idézés kibocsátása nélküli elutasításának vagy az eljárás megszüntetésének, ha a fél a szerződés
érvénytelenségének vagy részleges érvénytelenségének megállapítása iránti kereseti kérelme mellett az eljárásban
más kereseti kérelmet is előterjesztett; ebben az  esetben úgy kell tekinteni, hogy a  megállapítás iránti kereseti
kérelmet nem tartja fenn. E szerint kell eljárni a felfüggesztés megszűnését követően folytatott eljárásokban is.
(3) Ha a  folyamatban lévő eljárásban a  keresetlevél idézés kibocsátása nélküli elutasításának már nincs
helye, az  eljárást meg kell szüntetni, ha a  fél a  keresetében (viszontkeresetében) a  bíróság erre irányuló
hiánypótlási felhívásának kézbesítésétől számított 30 napon belül nem kéri az  érvénytelen szerződés
érvénytelensége vagy részleges érvénytelensége jogkövetkezményének levonását, továbbá nem jelöli meg,
hogy milyen jogkövetkezmény alkalmazását kéri. Nincs helye az  eljárás megszüntetésének, ha a  fél a  szerződés
érvénytelenségének vagy részleges érvénytelenségének megállapítása iránti kereseti kérelme mellett az eljárásban
más kereseti kérelmet is előterjesztett; ebben az esetben úgy kell tekinteni, hogy a fél a megállapítás iránti kereseti
kérelmet nem tartja fenn.”
III. [13] Az Alkotmánybíróság az Abtv. 56. § (2) bekezdése alapján mindenekelőtt azt vizsgálta meg, hogy az alkotmányjogi
panasz megfelel-e az indítványokkal szemben támasztott törvényi követelményeknek, és a következőket állapította
meg.
[14] 1. A  Fővárosi Törvényszék mint másodfokú bíróság 57.Pkf.638.942/2016/3. számú végzését az  indítványozó
a  becsatolt tértivevény tanúsága szerint 2016. december 28-án vette át, alkotmányjogi panasza pedig
2017. február 13-án, tehát az  Abtv. 30.  § (1)  bekezdésében meghatározott hatvannapos határidőben érkezett
az elsőfokú bíróságra.
[15] 2. A  kérelem a  határozottság Abtv. 52.  § (1b)  bekezdésében felsorolt követelményeinek eleget tesz, tartalmazza
ugyanis a) azt a törvényi rendelkezést, amely megállapítja az Alkotmánybíróság hatáskörét az indítvány elbírálására,
továbbá azt, amely az  indítványozó indítványozói jogosultságát megalapozza [Abtv. 26.  § (1)  bekezdés, 27.  §];
b) az eljárás megindításának indokait (a per megszüntetése „ellehetetleníti”, hogy az  indítványozó „ésszerű időben
megnyugtató ítélethez jusson” az  ügyében), és az  Alaptörvényben biztosított jog sérelmének lényegét (a  bíróság
nem indokolta megfelelően a  végzését; a  jogalkotó pedig visszamenőleges hatállyal és diszkriminatív módon,
a  fogyasztóvédelem követelményét megsértve változtatta meg a  devizaperek szabályait); c) az  Alkotmánybíróság
által vizsgálandó jogszabályi rendelkezést (DH2-törvény 37.  §) és bírósági döntést (a  Fővárosi Törvényszék
57.Pkf.638.942/2016/3. számú végzése); d) az  Alaptörvény sérülni vélt rendelkezéseit [B)  cikk (1)  bekezdés,
M) cikk (2) bekezdés, XV. cikk (1) bekezdés, XXVIII. cikk (1) bekezdés]; e) indokolást arra nézve, hogy a sérelmezett
jogszabályi rendelkezés és bírósági döntés miért ellentétes az Alaptörvény megjelölt rendelkezéseivel; f ) kifejezett
kérelmet arra, hogy az  Alkotmánybíróság állapítsa meg a  támadott jogszabályi rendelkezés és bírósági döntés
alaptörvény-ellenességét és semmisítse meg azokat.
[16] 3. A  permegszüntető végzés a  bírósági eljárást befejező egyéb döntésnek minősül, az  e  végzést támadó
alkotmányjogi panasz elbírálására az  Alkotmánybíróság erre vonatkozó gyakorlata szerint hatáskörrel rendelkezik
[pl. 3238/2015. (XII. 8.) AB határozat, 3027/2017. (II. 17.) AB végzés].
[17] 4. Az  indítványozó rendes jogorvoslati lehetőségeit kimerítve a  másodfokú bírósági döntést követően fordult
az Alkotmánybírósághoz.
[18] 5. Az  indítványozó alkotmányjogi panasz benyújtására indítványozói jogosultsággal rendelkezik, és érintettsége,
mivel a perben felperesként részt vett, fennáll.
[19] 6. Az alkotmányjogi panasz benyújtásának feltétele, hogy az indítványozó Alaptörvényben biztosított jog sérelmére
hivatkozzon. Az indítvány e feltételnek csak részben tesz eleget.
[20] Nem tekinthető ugyanis Alaptörvényben biztosított jognak az  Alaptörvény M)  cikk (2)  bekezdése {lásd például:
7/2015. (III. 19.) AB határozat: „Az Alaptörvény M)  cikk (2)  bekezdése nem minősül az  Alaptörvényben biztosított
jognak, a  felhívott alaptörvényi szakaszok címzettje nem az  indítványozó, nem biztosítanak számára jogot, ezért
alkotmányjogi panaszt sem lehet közvetlenül ezekre az  előírásokra alapítani [lásd: 3267/2014. (XI. 4.) AB végzés].
Mindezekre tekintettel az  Alkotmánybíróság az  M)  cikk (2)  bekezdésének sérelmét állító indítványi elemet
– tekintettel arra, hogy a  fogyasztóvédelmi rendelkezés nem Alaptörvényben biztosított jog – az  Abtv. 64.  §
d)  pontja alapján érdemi vizsgálat nélkül visszautasította” (Indokolás [29]–[30]). Ehhez hasonlóan a  33/2015.
(XII. 3.) AB határozat is úgy ítélte meg, hogy „nem minősül Alaptörvényben biztosított jognak […] általánosságban
az  M)  cikk (2)  bekezdése {a fogyasztók jogainak védelme, erőfölénnyel való visszaéléssel szembeni védelem,
ld. 3267/2014. (XI. 4.) AB végzés, Indokolás [13], 7/2015. (III. 19.) AB határozat, Indokolás [29]–[30]}, […]” (Indokolás
[20])}.
[21] Ez azonban a  panasz befogadását nem akadályozza, egyebekben ugyanis az  indítványozó Alaptörvényben
biztosított jog sérelmét állította.
[22] Megjegyzendő e  körben, hogy az  Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a  „jogbiztonság önmagában nem
Alaptörvényben biztosított jog, így a  B)  cikk (1)  bekezdésének a  sérelmére alkotmányjogi panaszt csak kivételes
esetben – a visszaható hatályú jogalkotás és a felkészülési idő hiánya esetén {3268/2012. (X. 4.) AB végzés, Indokolás
[14]–[17]; 3322/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [10]; 3323/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [9]; 3324/2012.
(XI. 12.) AB végzés, Indokolás [9]; 3325/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [11]} – lehet alapítani” {33/2015. (XII. 3.)
AB határozat, Indokolás [19]}. Jelen ügyben azonban az  indítványozó éppen a  visszaható hatályú jogalkotás
sérelmére hivatkozással kérte a  jogbiztonság sérelmének megállapítását. Ennek megfelelően a  B)  cikk
(1) bekezdésére alapított alkotmányjogi panasz vizsgálatára is lehetőség van.
[23] Összefoglalva tehát: a  támadott végzés tekintetében az Alaptörvény XXVIII.  cikk (1) bekezdésének, a DH2-törvény
37.  §-a mint alkalmazott jogszabályi rendelkezés vonatkozásában pedig az  Alaptörvény B)  cikk (1)  bekezdésének
és a  XV.  cikk (1)  bekezdésének esetleges sérelme vizsgálható. Az  Alaptörvény M)  cikk (2)  bekezdésére alapított
indítványi elem érdemi vizsgálatának nincs helye az ügyben.
[24] 7. Az  Abtv. 29.  §-a szerint az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panaszt a  bírói döntést érdemben befolyásoló
alaptörvény-ellenesség vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be.
[25] Jelen ügyben alapvető alkotmányjogi jelentőségűnek tekinthető az  a  kérdés, hogy a  visszaható hatályú
jogalkotás tilalma milyen összefüggésben áll a  már folyamatban lévő jogérvényesítéssel: lehetősége van-e
a jogalkotónak a keresetlevél benyújtását követően megszüntetni a megállapítási kereset indításának a lehetőségét,
az érvénytelenség lehetséges jogkövetkezményei közül kizárni az eredeti állapot helyreállítását, illetve a keresetlevél
benyújtásakor nem szabályozott többletfeltételhez kötni a kereset elbírálását.
[26] Szintén alapvető alkotmányjogi jelentőségűnek tekinthető az a kérdés, hogy a fennálló szabályozási környezetben
alkotmányosan igazolható-e a  DH2-törvénnyel bevezetett megkülönböztetés: a  keresetlevél érdemi elbírálásának
feltételéül szabott speciális követelmények és a  megállapítási kereset, illetve az  eredeti állapot helyreállítására
vonatkozó kérelem kizártsága.
[27] A szabályozás egyben a  bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet is felvet, mivel kifejezetten
a támadott jogszabályi rendelkezések alkalmazása vezetett az indítványozó által indított per megszüntetéséhez.
[28] 8. A  fentiek alapján az  Alkotmánybíróság tanácsa az  alkotmányjogi panaszt befogadta, tehát annak érdemi
elbírálása mellett döntött.
IV. [29] Az alkotmányjogi panasz nem megalapozott. [30] 1. Az  Alkotmánybíróság először azt az  Abtv. 27.  §-a alapján benyújtott indítványozói hivatkozást vizsgálta meg,
miszerint a támadott végzés ellentétes az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésével, mert sérti a tisztességes bírósági
eljáráshoz való jog részjogosítványaként garantált indokolt bírói döntéshez való jogot.
[31] 1.1. Mindenekelőtt jelen ügyben is hangsúlyozandó, hogy „[a]z Alkotmánybíróság az  Alaptörvény 24.  cikkének
(1)  bekezdése alapján az  Alaptörvény védelmének legfőbb szerve. […] A  bírói döntéseknek kizárólag
az  alkotmányossági szempontú vizsgálata tartozik a  testület hatáskörébe. […] Önmagukban azonban a  rendes
bíróságok által elkövetett vélt vagy valós jogszabálysértések nem adhatnak alapot alkotmányjogi panasznak.
Egyébként az  Alkotmánybíróság burkoltan negyedfokú bírósággá válna {3268/2012. (X. 4.) AB végzés, Indokolás
[28]}. […] Sem a  jogállamiság elvont elve, sem a  tisztességes eljárás alapjoga, sem a  diszkrimináció tilalma nem
teremthet alapot arra, hogy az Alkotmánybíróság a bírósági szervezet feletti »szuperbíróság« szerepébe lépjen, és
hagyományos jogorvoslati fórumként járjon el” {3325/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [13]–[14]}. Az Alaptörvény
XXVIII.  cikk (1)  bekezdése „egy processzuális alapjogot tartalmaz, amely elsősorban a  bírósági eljárással szemben
támasztott eljárási garanciák rendszerét jelenti” {3296/2018. (X. 1.) AB határozat, Indokolás [42]}.
[32] Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság nem bocsátkozhat annak vizsgálatába, hogy jogszerűen került-e sor
a  per megszüntetésére (megfelelően alkalmazta-e a  bíróság a  vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket, illetve
meglapozottan jutott-e arra a  következtetésre, hogy a  felperes indítványozó a  hiánypótlási felhívásnak nem tett
eleget). E kérdés vizsgálat alá vonása ugyanis nem alkotmányossági szempontú mérlegelést jelentene.
[33] Az esetleges eljárási szabálysértéseknek kivételes esetben azonban alapjogi vetülete is lehet. Amint arra a 7/2013.
(III. 1.) AB határozat rámutatott például, „[a]z indokolt bírói döntéshez fűződő jog […] az  Alaptörvény XXVIII.  cikk
(1)  bekezdésében foglalt tisztességes eljárás alkotmányos követelményrendszerén belül jelentkezik” (Indokolás
[33]). Az Alkotmánybíróság azonban „a rendes bíróságoktól eltérően nem a felülbírálatra alkalmasság szempontjából
vizsgálja a  bíróságok indokolási kötelezettségének teljesítését” (Indokolás [33]). Az  „Alaptörvény XXVIII.  cikk
(1)  bekezdésében rejlő indokolási kötelezettség alkotmányos követelménye a  bíróság döntési szabadságának
abszolút korlátját jelenti, nevezetesen azt, hogy döntésének indokairól az  eljárási törvényeknek megfelelően
szükséges számot adnia. Az  indokolási kötelezettség alkotmányjogi értelemben vett sérelme az  eljárási szabály
alaptörvény-ellenes alkalmazását jelenti. A  tisztességes eljárásból fakadó elvárás tehát az  eljárási szabályok
Alaptörvénynek megfelelő alkalmazása, ami a  jogállami keretek között működő bíróságok feladata. Az  eljárási
törvény rendelkezéseire is figyelemmel, a  tisztességes eljárás alkotmányos követelménye a  bírói döntésekkel
szemben azt a  minimális elvárást mindenképpen megfogalmazza, hogy a  bíróság az  eljárásban szereplő
feleknek az  ügy lényegi részeire vonatkozó észrevételeit kellő alapossággal megvizsgálja, és ennek értékeléséről
határozatában számot adjon. Ennek megítéléséhez az  Alkotmánybíróság vizsgálja a  jogvita természetét,
az  alkalmazandó eljárási törvény rendelkezéseit, a  felek által az  adott ügyben előterjesztett kérelmeket és
észrevételeket, valamint az ügyben választ igénylő lényeges kérdéseket” (Indokolás [34]).
[34] 1.2. Az Alkotmánybíróságnak mindezek alapján jelen ügyben az ügy természetére, az ügyben alkalmazandó eljárási
szabályok jellegére és tartalmára is tekintettel azt kellett mérlegelnie, hogy az eljáró bíróság döntésének indokairól
az Alaptörvényből fakadó fair trial követelményének megfelelő módon határozatában számot adott-e.
[35] Az ügyben hozott bírósági végzések indokolását áttekintve a következők állapíthatók meg.
 [36] Az első fokon eljárt PKKB permegszüntető végzése szerint a  felperes (indítványozó) a  bíróság felhívása ellenére
„nem jelölte meg, hogy a  szerződés hatályossá nyilvánítását pontosan milyen tartalommal kéri; az  alperes
marasztalása iránt nem terjesztett elő kérelmet, és így az  elszámolást sem közölte, melyen az  általa kért összeg
alapul”.
[37] Az indítványozó a  végzés ellen előterjesztett fellebbezésében arra hivatkozott, hogy szerinte mindenben
eleget tett a  DH2-törvény 37.  §-ának: megjelölte, hogy milyen jogkövetkezmény alkalmazását – nevezetesen:
a  szerződés hatályossá nyilvánítását – kérte; marasztalásra irányuló kereseti kérelmet eleve nem is terjesztett elő,
csak semmisség megállapítása irántit, tehát az  elsőfokú bíróságnak a  marasztalási kérelmet hiányoló indokolása
„érthetetlen”; végezetül pedig a  jogszabályi előírásoknak megfelelően közölte az  elszámolást, és ennek alapján
terjesztette elő kérelmét.
[38] A másodfokon eljárt Fővárosi Törvényszék végzése szerint a  bíróság megállapította egyrészt, hogy a  felperes
(indítványozó) az  érvénytelenség jogkövetkezményeként a  szerződés hatályossá nyilvánítását kérte. Rámutatott
továbbá arra, hogy az elsőfokú bíróság alaptalanul hivatkozott a permegszüntetés indokaként arra, hogy a felperes
nem terjesztett elő marasztalásra irányuló kérelmet, ugyanis ilyen jogszabályi kötelezettsége nem volt, és
a felperes nem is állította, hogy az alperesnek fizetési kötelezettsége állna fenn. A bíróság azonban – összhangban
az  elsőfokú bírósággal – ennek ellenére úgy ítélte meg, hogy a  felperes nem tett eleget a  DH2-törvény 37.  §
(1) bekezdésében írt azon feltételnek, amely szerint a „félnek a felek közötti elszámolásra kiterjedő és összegszerűen
is megjelölt, határozott kérelmet kell előterjesztenie”. Ugyanis nem tekinthető ilyennek az, ha a  felperes a  banki
elszámolás becsatolása mellett azt kéri a  bíróságtól, hogy állapítsa meg, az  alperes milyen összeget követelhet
még tőle jogszerűen, illetve ha elszámolás gyanánt a „felvett kölcsön tőkeösszegének és a  visszafizetett kölcsön
tőkeösszegének a  feltüntetésével azok különbözetét jelöli meg”. A  felperesnek a  felülvizsgált elszámolás
adatainak alapulvételével, a  DH2-törvényben meghatározott „elszámolási szabályok (2014. évi XL. törvény 3–5.  §)
alkalmazásával tételes számítást kell előterjesztenie és határozott kérelmet kell előterjesztenie”, ennek pedig
a felperes nem tett eleget.
[39] A másodfokú bíróság tehát az  elsőfokú bíróság indokolását kiegészítette, és annak pontatlanságait, téves
megállapításait kijavítva határozott indokát adta annak, hogy a  keresetlevél érdemi elbírálására miért nem lát
lehetőséget. A  másodfokú döntés tartalmazza a  tényállást, azokat a  jogszabályi rendelkezéseket, amelyeken
a  bíróság döntése alapult. A  bíróság számot adott a  döntését alátámasztó érvekről, tehát az  alkalmazott
jogszabályra történő egyszerű utaláson túlmenően érveléssel, jogi indokolással is alátámasztotta arra vonatkozó
döntését, hogy a  keresetlevél elbírálására miért nincs lehetőség. „A bíróságok indokolási kötelezettségéből nem
következik a  felek által felhozott minden észrevétel egyenként való megcáfolási kötelezettsége, különösen nem
az  indítványozó szubjektív elvárásait kielégítő mélységű érvrendszer bemutatása” {lásd először: 30/2014. (IX. 30.)
AB határozat, Indokolás [89]}. Tehát önmagában az, hogy az  indítványozó szubjektíve nem tartja elégségesnek,
meggyőzőnek a  bíróság érvelését, a  tisztességes eljáráshoz való jog mint processzuális jellegű alapjog
korlátozásának megállapítására nem ad lehetőséget.
[40] Az Alkotmánybíróság mindezek alapján úgy ítélte meg, hogy a  tisztességes bírósági eljáráshoz való jog
részjogosítványát képező indokolt bírói döntéshez való jog jelen ügyben nem szenvedett korlátozást.
[41] 2. Ezt követően az  Alkotmánybíróság az  Abtv. 26.  § (1)  bekezdése alapján eljárva a  DH2-törvény támadott
37. §-ával kapcsolatban előterjesztett kérelmet vizsgálta meg. E körben először a vonatkozó jogszabályi környezet
áttekintésére került sor.
[42] A DH2-törvény megalkotásának közvetlen előzménye a  Kúriának a  pénzügyi intézmények fogyasztói
kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló
2014. évi XXXVIII. törvény (a  továbbiakban: DH1-törvény) megalkotása volt. A  DH1-törvény a  törvény hatálya
alá tartozó szerződések esetében kimondta az  árfolyamrés semmisségét, illetve felállította az  egyoldalú
szerződésmódosítási jog kikötése tisztességtelenségének a  vélelmét. Az  érvénytelen szerződési rendelkezések
alapján szükségessé váló elszámolás kérdéseit rendezte a jogalkotó a DH2-törvényben. „Az érvénytelen szerződéses
kikötések alkalmazása következtében ugyanis a  fogyasztók javára túlfizetés keletkezett. A  törvény alapján ezeket
a  múltbeli túlfizetéseket kell a  pénzügyi intézményeknek a  fogyasztókkal a  jelenben elszámolni.”– fogalmazott
a  törvényjavaslat indokolása. A  DH2-törvény 1–21.  §-ai tartalmazzák az  elszámolásra vonatkozó részletes
rendelkezéseket (elvek, általános és speciális szabályok, határidő, kézbesítés stb.), ehhez a 32–45. §-okban számos
kiegészítő előírás kapcsolódik (pl. ellenőrzés, a  szerződés érvénytelenségének vagy részleges érvénytelenségének
megállapítása iránti perekre vonatkozó szabályok, a felfüggesztett perekre és a végrehajtási eljárásokra vonatkozó
szabályok, számviteli szabályok stb.). E  törvényeket az  egyes fogyasztói kölcsönszerződések devizanemének
módosulásával és a kamatszabályokkal kapcsolatos kérdések rendezéséről szóló 2014. évi LXXVII. törvény követte,
amely – egyebek mellett – a  szerződésekből eredő tartozások kötelező forintosítását rendelte el, ezzel kivezetve
a deviza és deviza alapú szerződéseket.
[43] Eljárási szempontból lényeges, hogy a  DH1-törvény előírta a  folyamatban lévő perek hivatalból történő
felfüggesztését, a DH2-törvény 38. §-a pedig e pereknek a „felülvizsgált elszámolás bejelentését” követő folytatásáról
rendelkezett. A panasz mellékleteként benyújtott elsőfokú végzés szerint jelen ügyben egy, a DH1-törvény alapján
felfüggesztett és a DH2-törvény szerinti elszámolást követően folytatódott perről van szó.
[44] A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: régi Ptk.) 2012. május 26-án hatályba lépett
239/A.  § (1)  bekezdése és a  Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a  továbbiakban: Ptk.) 6:108.  §
(2)  bekezdése egyaránt lehetővé tette és teszi azt, hogy a  fél a  szerződés érvénytelenségének megállapítását
a bíróságtól anélkül is kérje, hogy az érvénytelenség következményeinek alkalmazását kérné.
[45] A DH2-törvény támadott 37.  §-ának jelentősége abban áll, hogy ezt a  polgári jog általános szabályai alapján
fennálló lehetőséget a hatálya alá tartozó szerződések esetében kizárja: a  félnek meg kell jelölnie, hogy a bíróság
milyen jogkövetkezményt alkalmazzon. Továbbá e jogkövetkezmény – holott az általános szabályok ezt kifejezetten
nem zárják ki – az  eredeti állapot helyreállítása nem, kizárólag a  szerződés érvényessé vagy a  határozathozatalig
terjedő időre történő hatályossá nyilvánítása lehet. Ha a  fél nem kéri konkrétan meghatározott jogkövetkezmény
levonását, és nem terjeszt elő az  elszámolásra kiterjedő és összegszerűen is megjelölt, határozott kérelmet,
a keresetlevél érdemi elbírálására nincs lehetőség. A keresetlevelet idézés kibocsátása nélkül el kell utasítani, illetve
ha ennek már nincs helye, az eljárást meg kell szüntetni (kivéve, ha az eljárásban az érvénytelenség megállapítása
mellett más kereseti kérelmet is előterjesztettek, ebben az  esetben úgy kell tekinteni, hogy a  fél a  megállapítás
iránti kereseti kérelmet nem tartja fenn). E  szabály kiterjed mind a  folyamatban lévő, mind a  jövőben indítandó
perekre. A DH2-törvény kifejezetten említi e körben a felfüggesztés megszűnését követően folytatott eljárásokat is
[lásd: 37. § (2) bekezdés és 39. §].
[46] A törvényjavaslathoz fűzött indokolás szerint a  szabályozás célja az  volt, hogy „az érintett fogyasztói
kölcsönszerződéseken alapuló elszámolási viták mielőbb véglegesen lezáruljanak”. Továbbá a  7/2015. (III. 19.)
AB határozatot előkészítő eljárásban az igazságügyi miniszter az Alkotmánybíróság megkeresésére úgy nyilatkozott,
hogy a DH2-törvény „37. § (1) bekezdése közvetve tartalmaz egy jogalkotói állásfoglalást abban a kérdésben, hogy
a deviza alapú fogyasztói kölcsönszerződések érvénytelensége esetén milyen érvénytelenségi jogkövetkezmények
alkalmazására kerülhet sor. A jogalkotó álláspontja szerint ezeknél a szerződéseknél az eredeti állapot helyreállítása
fogalmilag kizárt, ehelyett a  szerződés érvényessé nyilvánítására, vagy a  régi Ptk. szerinti hatályossá nyilvánításra
kerülhet csak sor.” (Lásd: http://public.mkab.hu/dev/dontesek.nsf/0/cb87090bd63cd003c1257d6b0032088f/$FILE/
IV_1681_11_2014_Igmin.%C3%A1ll%C3%A1sfogl.pdf )
[47] Összefoglalva a  fentieket: a  jogalkotó a  DH2-törvény által érintett devizaperek esetében – a  már folyamatban
lévő perekre is kiterjedően – megszüntette megállapítási kereset indításának a  régi Ptk. és a  Ptk. alapján fennálló
lehetőségét (a  fogyasztó nem kérheti a  szerződés érvénytelenségének a  megállapítását az  érvénytelenség
jogkövetkezményeinek az  alkalmazása nélkül), és kizárta az  eredeti állapot helyreállítására vonatkozó kereseti
kérelmet. Ezenkívül az érvénytelenségi kereset elbírálásának egy többletfeltétele is van: a felek közötti elszámolásra
kiterjedő és összegszerűen is megjelölt, határozott kérelem előterjesztése. A  már benyújtott kereseteket
a jogszabály-módosítás miatt módosítani kellett, ellenkező esetben azok érdemi elbírálására nem kerülhetett sor.
[48] 3. Az  Alkotmánybíróság megvizsgálta, hogy a  DH2-törvény 37.  §-a sérti-e a  visszaható hatályú jogalkotásnak
az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdéséből levezethető tilalmát.
[49] 3.1. Az  Alkotmánybíróság a  visszaható hatályú jogalkotásra vonatkozó gyakorlatát legutóbb a  10/2018. (VII. 18.)
AB határozatban foglalta össze a  következőképpen: „Az Alkotmánybíróság értelmezése szerint a  jogbiztonság
megköveteli, hogy a  jogrendszer egésze, annak részterületei, valamint egyes szabályai világosak, egyértelműek,
hatásukat tekintve kiszámíthatóak és a norma címzettjei számára előre láthatóak legyenek, továbbá a jogalkalmazás
során felismerhető normatartalmat hordozzanak {9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 65–66.; 38/2012.
AB határozat, Indokolás [84]}. A jogbiztonság teremti meg a lehetőséget a jogalanyoknak arra, hogy magatartásukat
ténylegesen a  jog előírásaihoz tudják igazítani {3208/2013. (XI. 18.) AB határozat, Indokolás [58]}. A  jogi normák
előreláthatóságának és kiszámítható működésének követelménye felöleli a  visszamenőleges hatályú jogi
szabályozás korlátozott és kivételes lehetőségét. Vagyis jogszabály a  kihirdetését megelőző időre nem állapíthat
meg jogkövetkezményeket: nem rögzíthet kötelezettséget és nem nyilváníthat valamely magatartást jogellenessé.
Az Alkotmánybíróság szerint valamely jogszabály nem csupán akkor minősülhet az említett tilalomba ütközőnek, ha
a hatálybalépés visszamenőlegesen történt, hanem akkor is, ha a jogszabály rendelkezéseit – erre irányuló kifejezett
rendelkezés alapján – a  jogszabály hatálybalépése előtt létrejött jogviszonyokra is alkalmazni kell {57/1994.
(XI. 17.) AB határozat, ABH 1994, 324–325.; 16/2014. (V. 22.) AB határozat, Indokolás [32]}. Ez  utóbbi esetben
a  szabály a  hatálybalépését megelőző eseményhez, tényhez fűz új, a  korábban hatályos szabályhoz képest eltérő
jogkövetkezményt, aminek következtében felmerülhet a visszaható hatály sérelme. Visszaható hatályról beszélünk
továbbá akkor is, ha az új szabály a hatályba lépését megelőzően keletkezett, annak időpontjában fennálló tényállás
jogkövetkezményét a régitől eltérően határozza meg” (Indokolás [49]–[51]).
[50] A jelen ügyben támadott jogszabályi rendelkezés nem lépett visszamenőlegesen hatályba, ezért csak az vethető fel,
hogy a hatálybalépése előtt létrejött jogviszonyokban idéz elő változást.
[51] Az Alkotmánybíróság létrejött jogviszonyok alatt általában az anyagi jog alapján létrejött, anyagi jogi jogviszonyokat
érti, a  szabályozás általában csak abban az  esetben visszaható hatályú, amennyiben védelmet élvező anyagi jogi
jogviszonyokban kíván kedvezőtlen változást előidézni [lásd összefoglaló jelleggel: 2/2009. (I. 23.) AB határozat,
ABH 2009, 51, 57.]. Ezzel összhangban deklarálja törvényi szinten is a  jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény
15. § (1) bekezdése, hogy „[a] jogszabályi rendelkezést – ha jogszabály eltérően nem rendelkezik – a hatálybalépését
követően a) keletkezett tényekre és jogviszonyokra, valamint b) megkezdett eljárási cselekményekre kell alkalmazni.”
[52] Tekintettel arra, hogy az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésének értelmezésekor – az Alkotmány 2. § (1) bekezdésével
fennálló tartalmi egyezés, az  Alaptörvény egészét illető kontextuális megfelelőség és az  Alaptörvény értelmezési
szabályainak figyelembevétele alapján – a 31/2015. (XI. 18.) AB határozatban (Indokolás [46]) az Alkotmánybíróság
irányadónak tekintette a  jogbiztonság követelményével kapcsolatos korábbi megállapításait, azok alkalmazásának
jelen ügyben sincs akadálya {lásd hasonlóan: 10/2018. (VII. 18.) AB határozat, Indokolás [46]}.
[53] Következésképpen tehát azt kellett megvizsgálni, hogy az  indítványozó által támadott törvényi szabályok – a már
folyamatban lévő jogérvényesítés feltételeinek a  megváltoztatása – korlátozzák-e a  kihirdetést megelőzően
keletkezett igények érvényesítésének a jogát.
[54] 3.2. A  kereset valamely – megsértett, vitatott – alanyi jog érvényesítését szolgálja. A  keresetlevél benyújtása
jogvédelmi igény érvényesítését jelenti, amely nyomán létrejön egy, a  felperes és a  bíróság közötti közjogi
jogviszony. A  bírósági jogvédelem abban áll, hogy a  keresetlevél megvizsgálása után a  bíróság – eleget téve
az Alaptörvényből fakadó igazságszolgáltatási kötelezettségének – megteszi a szükséges intézkedéseket. A kereset
tehát a  polgári per útján érvényesíthető alanyi jog bírósági védelmének elsődleges eszköze. A  kereset tárgya
az érvényesíteni kívánt jog, tartalma pedig a bíróság döntésére irányuló kérelem.
[55] A keresetek tartalmuk szerint három csoportba sorolhatók: marasztalási, megállapítási és jogalakítási kereset. Jelen
ügy szempontjából az  első kettőnek van jelentősége. A  marasztalási kereset tárgya a  megsértett alanyi jogból
származó követelés, tartalma pedig arra irányul, hogy a bíróság kötelezze az alperest valamilyen tevékenységre vagy
az attól való tartózkodásra (nem tevésre, tűrésre). Ehhez képest a megállapítási kereset [a polgári perrendtartásról
szóló 1952. évi III. törvény 122–123.  §; a  polgári perrendtartásról szóló 2016. évi CXXX. törvény 172.  §] annyiban
más, hogy pusztán arra irányul, hogy a  bíróság állapítsa meg a  felperes jogának és az  alperes kötelezettségének
fennállását, de nem tartalmaz az alperes marasztalására – jogkövetkezmény megállapítására – vonatkozó kérelmet,
következésképpen végrehajtás sem követheti a  döntést. A  felperes tehát mintegy preventív jelleggel a  bíróságtól
csak annak kimondását kéri, hogy valamely jog vagy jogviszony fennáll, illetve nem áll fenn. A megállapítási kereset
benyújtásának főszabály szerint két konjunktív jogszabályi feltétele van: a jogvédelem szükségessége és a teljesítés
követelésének (a marasztalásnak) valamely okból való kizártsága.
[56] A régi Ptk. 239/A.  § (1)  bekezdése és a  Ptk. 6:108.  § (2)  bekezdése szerinti megállapítási kereset akár a  polgári
perrendtartás szerinti negatív megállapítási kereset egy speciális fajtájának is tekinthető. Ugyanakkor fontos
hangsúlyozni, hogy a) a kereset ebben az esetben kizárólag egy, egyébként létrejött szerződés érvénytelenségének
a megállapítására irányulhat; b) a keresetet csak a szerződő fél nyújthatja be; és c) a perindító mentesül a fentebb
említett mindkét jogszabályi feltétel fennállásának igazolása alól (sem a  jogmegóvás szükségessége, sem
a  marasztalási kérelem kizártsága nem feltétel). (Vö. 5/2013. Polgári jogegységi határozat). Valójában tehát egy
önálló, sui generis megállapítási keresettípusról van szó. Az  érvénytelenség megállapítására önállóan indítható
kereset lehetőségét a  törvény elvileg azért nyitotta meg, mert ennek alapján a  felek adott esetben maguk tudják
rendezni a kialakult helyzetet, méghozzá a konkrét eset körülményeinek figyelembevételével.
[57] Önmagában az, hogy a  megállapítási kereset indítását a  jogalkotó kizárta, és immár csak az  érvénytelenség
megállapítását egyébként szintén magában foglaló más típusú kereset benyújtását teszi lehetővé a  DH2-törvény
hatálya alá tartozó szerződések esetében (lehetőséget adva a folyamatban lévő perekben a kereset módosítására),
az  anyagi jog alapján létrejött jogviszonyok tekintetében nem jelent változást. Sem ez  az előírás, sem pedig
a  követelésnek az  elszámolás figyelembevételével történő összegszerűsítésére vonatkozó követelmény nem érinti
a  felek között létrejött jogviszonyt, az  igényérvényesítés anyagi jogi alapját. Nincs szó sem perindítást akadályozó
körülményről, sem pedig jogvesztést eredményező változásról [vö. 2/2009. (I. 23.) AB határozat, ABH 2009, 51.].
Az anyagi jog bíróság előtti érvényesítése a DH2-törvény hatálybalépését követően is változatlanul biztosított.
[58] 3.3. A támadott jogszabály nem fűz a hatálybalépését megelőző eseményhez, tényhez, tényálláshoz új, a korábban
hatályos szabályhoz képest más, addig nem létező, a régitől eltérő jogkövetkezményt sem.
[59] Egyrészt a  DH2-törvény által említett jogkövetkezmények – a  szerződés érvényessé vagy a  határozathozatalig
terjedő időre történő hatályossá nyilvánítása – eddig is a jogrend részét képezték. A polgári jog általános szabályai
és a  gyakorlat alapján az  eredeti állapot helyreállítása nem az  érvénytelenség egyetlen lehetséges, kizárólagos
jogkövetkezménye [vö. 2/2010. (VI. 28.) PK vélemény]. Nem állítható továbbá, hogy egyik vagy másik megoldás
eleve hátrányosabb a felek számára.
[60] Másrészt a régi Ptk. által szabályozott lehetséges jogkövetkezmények között alapvetően nincs hierarchia, az eredeti
állapot helyreállítása az  általános szabályok szerint nem az  érvénytelenség elsődleges jogkövetkezménye. Sőt
a  6/2013. számú polgári jogegységi határozat 4.  pontja a  deviza alapú kölcsönszerződések esetében éppen
az  érvényessé nyilvánítást preferálja a  lehetséges jogkövetkezmények közül. [A 4.  pont szerint: „Ha a  bíróság
a szerződés érvénytelenségét állapítja meg – a jogkövetkezmények alkalmazására irányuló kereset (viszontkereset)
esetén, feltéve, hogy az  érvénytelenség oka kiküszöbölhető, vagy utóbb megszűnt – a  bíróságnak elsősorban
a szerződés érvényessé nyilvánítására kell törekednie.”]
[61] Harmadrészt az  érvénytelenség jogkövetkezménye vonatkozásában a  bíróság nincs kötve a  kereseti kérelemhez:
a  bíróság – bár nem alkalmazhat olyan megoldást, amely ellen mindegyik fél tiltakozik – az  érvénytelenség
jogkövetkezményeiről a  fél kérelmétől eltérő módon is rendelkezhet {lásd: 1/2010. (VI. 28.) PK vélemény
7.  pont; 2/2010. (VI. 28.) PK vélemény 5. a)  pont; e  gyakorlatot emelte törvényi szintre a  jogalkotó a  Ptk. 6:108.  §
(3) bekezdésével].
[62] Nincs tehát szó új, eddig ismeretlen, előre nem látható jogkövetkezmény bevezetéséről.
 [63] Mindez azt jelenti, hogy bár a  jogalkotó az  érvénytelenségnek a  polgári jog általános szabályai szerint
létező, potenciális jogkövetkezményei közül a  DH2-törvény hatálya alá eső ügyekben egyet megszüntetett,
az  indítványozónak nem volt alkotmányosan védett igénye – sem a  keresetlevél benyújtását megelőzően, sem
azt követően – arra, hogy éppen e  jogkövetkezmény fűződjön az általa kötött szerződés érvénytelenségéhez. Már
a szerződés megkötésének időpontjában, illetve a keresetlevél benyújtásakor is alappal kellett arra számítania, hogy
ha az  eredeti állapot helyreállítása akár lehetséges is, a  bíróság nem feltétlenül az  általa kért jogkövetkezményt
fogja alkalmazni. Ebből következően az, hogy a  jogalkotó a  DH2-törvénnyel érintett ügyekben csak a  szerződés
érvényessé vagy a  határozathozatalig terjedő időre történő hatályossá nyilvánítását teszi lehetővé, nem jelent
visszaható hatályú jogalkotást.
[64] 3.4. Összefoglalva a fentieket az Alkotmánybíróság azt állapította meg, hogy a DH2-törvény 37. §-a az Alaptörvény
jogbiztonsági klauzulája alapján védelmet élvező anyagi jogi jogviszonyokban nem idézett elő változást, ezért nem
tekinthető az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése sérelmét okozó, visszaható hatályú szabályozásnak.
[65] 4. Az  Alkotmánybíróság ezután azt vizsgálta meg, hogy a  DH2-törvény támadott 37.  §-a sérti-e az  Alaptörvény
XV. cikk (1) bekezdésében garantált egyenlőségi követelményt.
[66] Az Alaptörvény XV.  cikk (1)  bekezdése egy általános egyenlőségi szabályt tartalmaz, és az  Alkotmánybíróság
gyakorlata szerint e  rendelkezés alapján valamely megkülönböztetés alkotmányellenessége akkor állapítható
meg, ha a  jogszabály alkotmányos indok nélkül tesz különbséget a  szabályozás szempontjából egymással
összehasonlítható helyzetben lévő – homogén csoportba tartozó – jogalanyok között {42/2012. (XII. 20.)
AB határozat, Indokolás [28]; lásd legutóbb: 3002/2019. (I. 7.) AB határozat, Indokolás [39]}.
[67] Megállapítható mindenekelőtt, hogy az  indítványozó által állított különbségtétel valóban fennáll. A  régi Ptk.
2012. május 26-án hatályba lépett 239/A.  § (1)  bekezdése [illetve a  Ptk. 6:108.  § (2)  bekezdése] által szabályozott
megállapítási kereset előterjesztésének a  lehetősége a  DH2-törvény hatálya alá szerződések esetében, tehát
az  indítványozó számára sem áll rendelkezésre. Ehhez kapcsolódóan továbbá a  kereset elbírálásának van egy
speciális többletfeltétele is, mégpedig a követelésnek az elszámolás figyelembevételével történő összegszerűsítése.
Végezetül a  polgári jog általános szabályaitól eltérően az  indítványozó a  DH2-törvény alapján a  szerződés
érvénytelenségének a megállapítása esetében nem kérheti az eredeti állapot helyreállítását.
[68] A DH2-törvény hatálya a  DH1-törvény hatálya alá tartozó fogyasztói kölcsönszerződésekre terjed ki. Ezek olyan,
2004. május 1. napja és 2014. július 26. napja között, pénzügyi intézmény és fogyasztó között létrejött deviza, deviza
alapú vagy forint alapú hitel- vagy kölcsönszerződések, pénzügyi lízingszerződések, amelyek általános szerződési
feltételként vagy egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltételként a  DH1-törvényben meghatározott kikötést
(árfolyamrés, egyoldalú szerződésmódosítás lehetőségét tartalmazó kikötés) is tartalmaztak. A  DH1-törvény tehát
a  pénzügyi intézményekkel hitel- vagy kölcsönszerződést kötő fogyasztók csoportján belül egy speciális körre
vonatkozott, amely kört a szerződéskötés időpontja és egyes szerződési kikötések léte jelölt ki. Az Alkotmánybíróság
megítélése szerint a  2004–2014 között szerződést kötő feleknek nincs olyan sajátosságuk, amely őket a  más
időpontban szerződő felektől alkotmányjogi szempontból elkülöníthetővé tenné. Ehhez hasonlóan a  vizsgált
ügyben alkotmányjogi szempontból nem csoportképző tényező az  sem, hogy a  DH1-törvényben – a  Kúria
jogértelmezését törvényi szintre emelve – maga a  jogalkotó rendelkezett kifejezetten egyes szerződési kikötések
semmisségéről. A támadott jogi szabályozás a fogyasztói szerződést kötő személyek egy része vonatkozásában, de
nem különböző tulajdonságokkal bíró alanyi körre állapít meg eltérő rendelkezéseket.
[69] Mivel összehasonlítható helyzetben lévő jogalanyok között tett különbségtételről van szó, az Alkotmánybíróságnak
meg kellett vizsgálnia, hogy a  különbségtétel az  észszerűségi teszt alkalmazásával igazolható-e {lásd például:
8/2015. (IV. 17.) AB határozat, [44]–[46]; 3206/2014. (VII. 21.) AB határozat, Indokolás [23]; 3112/2016. (VI. 3.)
AB határozat, Indokolás [27]}.
[70] A támadott jogszabályi rendelkezés célja elsősorban az, hogy az érintett fogyasztói kölcsönszerződéseken alapuló
elszámolási viták mielőbb véglegesen lezáruljanak. E  legitim, alkotmányosan megengedett célnak az  elérésére
a támadott intézkedés alkalmasnak tekinthető az alábbiak miatt.
[71] Egyrészt fontos körülmény, hogy a DH1-törvény előírta a folyamatban lévő perek hivatalból történő felfüggesztését,
amely a  DH2-törvény alapján lefolytatott elszámolás lezárultáig tartott. Ennek következtében e  perek befejezése
– a  jogviták eldöntése – a  feleken és a bíróságokon kívül álló ok miatt már eleve jelentős késedelmet szenvedett.
A  megállapítási kereset kizárása hozzájárulhat ahhoz, hogy a  felek közötti jogvita minden aspektusa – tehát nem
csak az érvényesség kérdését érintő vita – mielőbb, végleges jelleggel nyugvópontra jusson: amennyiben a bíróság
a  szerződés érvénytelenségét állapítja meg, a  jogvita teljes, végleges lezárását a  jogkövetkezmények levonása
jelenti. Az érvénytelenség megállapítására önállóan indítható kereset ugyan lehetőséget ad a  felek számára, hogy
az  érvénytelenség kérdésének bírósági eldöntését követően maguk rendezzék a  kialakult helyzetet. Ha azonban
az  erre irányuló törekvés sikertelen marad, újabb pert kell indítaniuk. A  támadott jogszabály ennek elkerülésére,
megelőzésére – tehát a  jogviták rendezésének további elhúzódását megakadályozandó – zárja ki az  általános
szabályok szerinti megállapítási keresetet.
[72] Másrészt nem lehet figyelmen kívül hagyni azt sem, hogy a  perek felfüggesztése alatt – miután a  jogalkotó
rendelkezett az  árfolyamrés semmisségéről, illetve felállította az  egyoldalú szerződésmódosítási jog kikötése
tisztességtelenségének a  vélelmét – lezajlott az  ún. elszámolás. Ennek lényege a  törvényben meghatározott
érvénytelen szerződési kikötések alapján teljesített kifizetések rendezése volt. Ez  azt jelenti, hogy kifejezett
törvényi előírás alapján a  perek felfüggesztésének időtartama alatt jogi és pénzügyi szempontból is rendezésre
került a  felek jogviszonyának egyik vitatott eleme. Mindez alapvetően befolyásolta a  jogviszonyt – egymással
szemben fennálló jogaikat és kötelezettségeiket –, amit nem lehet figyelmen kívül hagyni a  folytatódó perekben
sem. Erre azonban a  megállapítási per nem ad megfelelő lehetőséget és keretet. Az, hogy egyes szerződési
feltételek érvénytelenségének a  jogkövetkezménye időközben már levonásra került, észszerű indokul szolgál
annak alátámasztására, hogy ezekben az  ügyekben a  megállapítási keresetet és az  eredeti állapot helyreállítását
a  jogalkotó kizárja. A  kereset elbírálásának a  többletfeltétele – a  követelésnek az  elszámolás figyelembevételével
történő összegszerűsítésére vonatkozó követelmény – szintén az  időközben lezajlott elszámolás miatt bevezetett,
azzal közvetlen kapcsolatban álló kötelezettség. A  vázolt szabályozási környezetben, tekintettel az  érintett perek
sajátos körülményeire ez észszerű követelménynek tekinthető.
[73] A kifejtettek alapján az Alkotmánybíróság azt állapította meg, hogy a DH2-törvény 37. §-a megfelel a különbségtétel
észszerűségére vonatkozó követelménynek, tehát nem ütközik az Alaptörvény XV. cikk (1) bekezdésébe.
[74] 5. Mivel alaptörvény-ellenesség megállapítására sem a sérelmezett bírósági döntéssel, sem a támadott jogszabályi
rendelkezéssel összefüggésben nem került sor, az Alkotmánybíróság az indítványt a rendelkező részben írtak szerint
elutasította.
V. [75] Az Alkotmánybíróság a határozat Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdésének második
mondata alapján, az ügy társadalmi jelentőségére tekintettel rendelte el.
Budapest, 2019. március 12. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1641/2017. (IX. 11.) Korm. határozata a Modern Városok Program keretében Békéscsaba Megyei Jogú Város Önkormányzata CsabaPark Gasztronómiai és Élménypark fejlesztése tárgyú beruházás támogatásának biztosításáról.
A Kormány a Magyarország Kormánya és Békéscsaba Megyei Jogú Város Önkormányzata közötti együttműködési megállapodás
végrehajtásával összefüggő feladatokról szóló 1283/2016. (VI. 7.) Korm. határozat 7. pont c) alpontjának végrehajtása érdekében
 1. egyetért a  Modern Városok Program keretében a  CsabaPark Gasztronómiai és Élménypark fejlesztése
tárgyú beruházás (a  továbbiakban: fejlesztési program) megvalósításával és azzal, hogy összesen legfeljebb
1 000 000 000 forint összegű költségvetési támogatás kerüljön biztosításra Békéscsaba Megyei Jogú Város
Önkormányzata (a továbbiakban: Önkormányzat) részére az alábbi ütemezéssel:
a) a 2017. évben legfeljebb 215 081 714 forint,
b) a 2018. évben legfeljebb 784 918 286 forint;
2. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert mint a  fejlesztési program szakpolitikai felelősét, hogy a  támogatás
nyújtásának biztosítása érdekében a  teljes fejlesztési programra nyújtson be előterjesztést a  Modern Városok
Program Bizottság részére;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal 3. egyetért azzal, hogy – a Modern Városok Program Bizottságnak a Modern Városok Program megvalósításáról szóló
250/2016. (VIII. 24.) Korm. rendelet (a  továbbiakban: Korm. rendelet) 4.  § (2)  bekezdése alapján meghozott erre
irányuló döntése esetén – a  fejlesztési program megvalósításához a  2017. évben szükséges 215 081 714 forint
a  Magyarország 2017. évi központi költségvetéséről szóló 2016. évi XC. törvény 1.  melléklet XI. Miniszterelnökség
fejezet, 30. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím, 78. Modern Városok Program
jogcímcsoporton rendelkezésre álló előirányzat terhére kerüljön biztosításra az Önkormányzat részére;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: a Modern Városok Program Bizottság által jóváhagyott éves ütemezés szerint
4. egyetért azzal, hogy – a  Modern Városok Program Bizottságnak a  Korm. rendelet 4.  § (2)  bekezdése alapján
meghozott erre irányuló döntése esetén – a  fejlesztési program megvalósításához 2018. évben szükséges
784 918 286 forint a  Magyarország 2018. évi központi költségvetéséről szóló 2017. évi C. törvény 1.  melléklet
XI. Miniszterelnökség fejezet, 30. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 1. Célelőirányzatok alcím, 78. Modern Városok
Program jogcímcsoporton rendelkezésre álló előirányzatból kerüljön biztosításra az Önkormányzat részére;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: a Modern Városok Program Bizottsága által jóváhagyott éves ütemezés szerint
5. engedélyezi a  Miniszterelnökséget vezető miniszter számára, hogy – a  Modern Városok Program Bizottságnak
a Korm. rendelet 4. § (2) bekezdése alapján meghozott erre irányuló döntése esetén – a Miniszterelnökséget vezető
miniszter a fejlesztési program megvalósítása érdekében a 2018. költségvetési év kiadási előirányzata terhére éven
túli kötelezettséget vállaljon az 1. pont szerinti éves ütemezéssel;
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: a támogatói okirat kiadásakor
6. felhívja a Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy a fejlesztési program tekintetében a beruházást finanszírozó
támogatás nyújtása során gondoskodjon arról, hogy az  Önkormányzat kötelezettséget vállaljon az  állami
beruházások központi nyilvántartásáról és ellenőrzéséről szóló 1830/2016. (XII. 23.) Korm. határozat 3.  pontjában
foglaltak teljesítésére.
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: a támogatói okirat kiadásakor
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
376/2007. (XII. 23.) Korm. rendelete a kisebbségi önkormányzatok gazdálkodásáról.
A Kormány a nemzeti és etnikai kisebbségek jogairól
szóló 1993. évi LXXVII. törvény 64. §-a (5) bekezdésének
a) pontjában foglalt felhatalmazás alapján, az Alkotmány
35. §-a (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott feladatkörében eljárva, a következőket rendeli el:
1. § (1) A rendelet hatálya kiterjed
a) a települési kisebbségi önkormányzatokra és költ
ségvetési szerveikre,
b) a területi kisebbségi önkormányzatokra és költség
vetési szerveikre, valamint
c) az országos kisebbségi önkormányzatokra és költ
ségvetési szerveikre. (2) A települési és a területi kisebbségi önkormányzatok
gazdálkodására az államháztartás működési rendjéről
szóló 217/1998. (XII. 30.) Korm. rendeletnek (a továbbiakban: Ámr.) a helyi önkormányzatok költségvetési
szerveire vonatkozó szabályait kell alkalmazni, figyelemmel a nemzeti és etnikai kisebbségek jogairól szóló 1993.
évi LXXVII. törvény (a továbbiakban: Nek. tv.)
60/C. §-ának (2) bekezdésében foglaltakra.
(3) Az országos kisebbségi önkormányzat által felügyelt országos kisebbségi önkormányzati költségvetési
szervek önállóan vagy részben önállóan gazdálkodó költségvetési szervek, gazdálkodásuk szabályait az Ámr. határozza meg.
(4) Az országos kisebbségi önkormányzat hivatalának
gazdálkodására, beszámolási és könyvvezetési kötelezettségére vonatkozó szabályokat a Nek. tv. 39/B. §-ának
(5) bekezdésére és 39/D. §-ának (1) bekezdésére figyelemmel e rendelet határozza meg.
(5) Az e rendelet által nem szabályozott kérdésekben – a
(4) és a (6) bekezdésben foglalt kivételekkel – az Ámr. rendelkezései megfelelően alkalmazandóak.
(6) Az országos kisebbségi önkormányzatok gazdálkodására az Ámr. 63. §-át, 63/A–63/B. §-át, 65. §-át,
VII–VIII. Fejezetét, 96–102. §-át, 103–107. §-át,
108/A–118. §-át, 119–127. §-át, XI. Fejezetét, 134. §
(4)–(6), (15) bekezdését, 134/A. §-át, 138/A–143/A. §-át,
146. §-át, 149/A–152. §-át, valamint 161–162/B. §-át nem
kell alkalmazni.
I. Fejezet ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK Az országos kisebbségi önkormányzat költségvetési
javaslata, a költségvetés jóváhagyása és az elemi
költségvetés 2. § Az országos kisebbségi önkormányzat költségvetési
tervezése során az államháztartásról szóló 1992. évi
XXXVIII. törvényben a helyi önkormányzatok költségvetési tervezésére megállapított határidők irányadóak.
3. § Az országos kisebbségi önkormányzat költségvetési
tervezése a következő munkaszakaszokat és feladatokat
foglalja magában:
a) a költségvetési koncepció elkészítése,
b) a költségvetési határozat-tervezet elkészítése,
c) a költségvetési határozat előirányzatainak lebontása
a végrehajtásért felelős országos kisebbségi önkormányzati személyekre és szervekre,
d) az elemi költségvetés elkészítése. 4. § (1) Az országos kisebbségi önkormányzat költségvetése
összeállításakor megtervezi bevételeit és kiadásait.
(2) A költségvetés összeállítása előtt az országos kisebbségi önkormányzat elnöke, a pénzügyi bizottság elnöke és a hivatal vezetője áttekinti az országos kisebbségi
önkormányzat önállóan és részben önállóan gazdálkodó
költségvetési szerveinek a következő költségvetési évre
vonatkozó feladatait, az országos kisebbségi önkormányzat bevételi forrásait, és ennek alapján kialakítják a költségvetési koncepciót. A költségvetési koncepciót az országos kisebbségi önkormányzat elnöke terjeszti a közgyűlés
elé.
(3) Az országos kisebbségi önkormányzat elnöke a koncepcióról kikéri a közgyűlés által létrehozott bizottságok
véleményét, amelyet a költségvetési koncepcióval együtt
terjeszt a közgyűlés elé. Az eljárási szabályokat a szervezeti és működési szabályzat tartalmazza.
(4) A közgyűlés a bizottsági véleményekkel együtt tárgyalja meg a költségvetési koncepciót és határozatot hoz a
költségvetés-készítés további munkálatairól.
5. § (1) Az országos kisebbségi önkormányzat elnöke a közgyűlés elé terjeszti a bizottságok által megtárgyalt, véleményezett költségvetési határozat-tervezetet, amelyhez
csatolja a könyvvizsgáló írásos jelentését is. A közgyűlés
ennek alapján megalkotja a költségvetési határozatot.
(2) Ha a költségvetési határozatot azon év január 1-jéig, amelyre az szól, a közgyűlés nem hozta meg, akkor
az átmeneti gazdálkodásról határozatban dönthet,
amelyben felhatalmazást ad az országos kisebbségi önkormányzat elnökének, hogy az önkormányzatot megillető bevételeket beszedhesse és kiadásait fedezhesse, illetve meghatározza, milyen intézkedéseket tehet a határozati felhatalmazás keretein belül. Az átmeneti gazdálkodásról szóló határozatban meg kell határozni a felhatalmazás időtartamát, azonban a felhatalmazás legkésőbb az új költségvetési határozat hatálybalépésének
napján megszűnik. A felhatalmazás időtartama alatt beszedett bevételeket és teljesített kiadásokat a költségvetési határozatba be kell illeszteni.
(3) Ha a közgyűlés az átmeneti gazdálkodásról határozatot nem hozott, vagy az a hatályát vesztette, akkor az országos kisebbségi önkormányzat elnöke jogosult az önkormányzat költségvetését megillető bevételeknek a hatályos jogszabályok szerinti beszedésére és az előző évi kiadási előirányzatokon belül a kiadások időarányos teljesítésére.
(4) A (3) bekezdés alapján folytatott gazdálkodásról a
közgyűlés előtt el kell számolni, a beszedett bevételeket és
teljesített kiadásokat az új költségvetési határozatba kell
beilleszteni.
6. § (1) Az országos kisebbségi önkormányzat – a költségvetési törvényben elfogadott előirányzatok és szabályok
szerint, illetve azok keretei között – január 10-éig megállapítja a felügyelete alá tartozó költségvetési szervek elemi
költségvetésének elkészítéséhez szükséges további keretszámokat, szempontokat.
(2) Az országos kisebbségi önkormányzat elemi költségvetését a közgyűlés hagyja jóvá.
Az országos kisebbségi önkormányzat hivatalára,
mint költségvetési szervre vonatkozó
sajátos szabályok 7. § (1) Az országos kisebbségi önkormányzati hivatal
(a továbbiakban: hivatal)
a) a közgyűlés által meghatározott egyes előirányzatok
felett rendelkezési jogosultsággal bír,
b) a számára a költségvetésében meghatározott előirányzatokon kívül is felelős az országos kisebbségi önkormányzat költségvetésében részére rendelkezésre tartott
működési, felhalmozási célú előirányzatok felhasználásának szükségességéért, az igénybe vett szolgáltatás
mennyiségéért, mértékéért az elvárható takarékosság betartása mellett,
c) az Ámr. 37. §-ában meghatározott tartalommal, a
36. §-ban foglaltak figyelembevételével elemi költségvetést készít.
(2) Az országos kisebbségi önkormányzat a hivatala
pénzeszközeinek kezelésére alszámlát vezethet.
(3) A hivatalvezető hatáskörébe tartozik:
a) az országos kisebbségi önkormányzat gazdálkodása
végrehajtásának, a közgyűlés döntéseivel összhangban
történő felelős irányítása,
b) az országos kisebbségi önkormányzat nyilvántartásainak folyamatos vezetése.
(4) A hivatalvezető a Nek. tv. 35. §-ának (7) bekezdésében foglaltak végrehajtása során szervezi és lebonyolítja a
leköszönő és az új elnök közötti szabályszerű átadást és átvételt.
(5) A hivatalvezető ellátja a Nek. tv. 39/B. §-ának
(5)–(7) bekezdésében meghatározott feladatokat, ezekről
az újonnan alakuló országos kisebbségi önkormányzat alakuló közgyűlésén beszámol. A beszámoló elfogadásáról a
közgyűlés határoz, legkésőbb a Nek. tv. 39/B. § (7) bekezdése szerinti számadás elfogadásakor.
8. § Az országos kisebbségi önkormányzat közgyűlése
dönthet a központosított illetményszámfejtés igénybevételéről, igénybevétel esetén az országos kisebbségi önkormányzat elnöke a Magyar Államkincstárat (a továbbiakban: Kincstár) értesíti. A központosított illetményszámfejtéssel kapcsolatos feladatokat a Kincstár ingyenesen
látja el.
Az országos kisebbségi önkormányzat
vállalkozása 9. § Az országos kisebbségi önkormányzat közgyűlése dönt
– a Nek. tv. 39/F. §-ában meghatározott keretek között –
vállalkozás létesítéséről, illetve vállalkozásban való részvételről.
Az országos kisebbségi önkormányzat számlái,
a letéti számla
10. § (1) Az országos kisebbségi önkormányzat közgyűlése
dönt a számlavezető hitelintézet kiválasztásáról.
(2) Az országos kisebbségi önkormányzat felügyelete
alá tartozó költségvetési szerv a pénzeszközeit az országos
kisebbségi önkormányzat által – az erre irányadó szabályok szerint – meghatározott hitelintézetnél nyitott bankszámlán kezeli, más hitelintézetnél bankszámlát nem nyithat.
(3) Az országos kisebbségi önkormányzat a kiválasztott
számlavezető hitelintézetet a hónap első napjával változtathatja meg. A folyamatos pénzellátás érdekében az országos
kisebbségi önkormányzat az erről szóló döntésről a Kincstár
területileg illetékes igazgatósága (a továbbiakban: Igazgatóság) útján a Kincstárat értesíti. Az országos kisebbségi önkormányzat az Igazgatóságot legkésőbb a változás kitűzött időpontja előtt 30 nappal köteles írásban tájékoztatni, a döntés
dokumentumainak csatolásával és a választott hitelintézettel
kötött szerződésben megjelölt bankszámlaszám egyidejű
közlésével. A határidőt követően megküldött tájékoztatás
alapján a bankszámla nyilvántartásba vételét az Igazgatóság
30 napos határidővel teljesíti, a változás az ezt követő hónap
első napján lép hatályba.
(4) Az országos kisebbségi önkormányzat a költségvetési elszámolási számlájához kapcsolódóan – jogszabályban meghatározott bevételek és kiadások elkülönített elszámolására – alszámlákat nyithat.
Az országos kisebbségi önkormányzat költségvetési
szervének számlái 11. §
(1) Az országos kisebbségi önkormányzat felügyelete
alá tartozó költségvetési szerv számára bankszámla a
törzskönyvi nyilvántartásba vétel után nyitható. A bankszámla megnyitása, illetve megszüntetése a költségvetési
szerv létesítésének, illetve megszüntetésének időpontja
szerinti határnappal a hivatal feladata. A bankszámla megnyitásáról, illetve megszüntetéséről a hivatal 5 napon belül
köteles tájékoztatni az Igazgatóságot.
(2) Az országos kisebbségi önkormányzat felügyelete
alá tartozó költségvetési szerv a költségvetési elszámolási
számláján lévő szabad pénzeszközeit betétként kizárólag a
számlavezető hitelintézetnél a költségvetési elszámolási
számlához kapcsolódó alszámlán kötheti le.
(3) Az országos kisebbségi önkormányzat felügyelete
alá tartozó költségvetési szerv a költségvetési elszámolási
számlájához kapcsolódóan alszámlákat vezethet.
12. § Az országos kisebbségi önkormányzati költségvetési
szerv részére jogszabályban előírt letéti kezelés esetén az
országos kisebbségi önkormányzat közgyűlése engedélyezi a letéti pénzeszköz elkülönített számlán való kezelését.
Az országos
kisebbségi önkormányzat költségvetési szerveinek finanszírozása 13. §
(1) Az országos kisebbségi önkormányzatokat megillető normatív állami hozzájárulást, az országos kisebbségi
önkormányzatok működésével kapcsolatos, egyéb központi költségvetési kapcsolatokból származó, költségvetési törvényben meghatározott támogatások utalandó összegét – annak megállapítását követően – a Kincstár az országos kisebbségi önkormányzat részére – az általa megjelölt
számlára – folyósítja.
(2) Az országos kisebbségi önkormányzat költségvetési
szerveit megillető normatív állami hozzájárulások és támogatások igénylését, folyósítását, elszámolását és ellenőrzését a nem állami, nem helyi önkormányzati intézmény
fenntartókra vonatkozó szabályok szerint az Igazgatóság
végzi.
(3) A közoktatási tevékenységet végző országos kisebbségi önkormányzat költségvetési szervének ezen tevékenységéhez kapcsolódó normatív állami hozzájárulások
és támogatások igénylése, folyósítása, elszámolása és az
Igazgatóság ellenőrzési tevékenysége a közoktatásról
szóló 1993. évi LXXIX. törvény végrehajtásáról szóló
20/1997. (II. 13.) Korm. rendelet 13–17/B. §-a alapján történik.
A kötelezettségvállalás, ellenjegyzés,
utalványozás, teljesítés-igazolás rendje 14. §
(1) Az országos kisebbségi önkormányzat nevében
kötelezettséget az elnök vagy az általa írásban felhatalmazott személy vállalhat. A kötelezettségvállalás ellenjegyzésére az országos kisebbségi önkormányzat hivatalvezetője vagy az általa írásban felhatalmazott személy
jogosult.
(2) Ha az elnök vagy az általa írásban felhatalmazott
személy az Ámr. 134. § (11) bekezdésében foglalt tájékoztatás ellenére írásban ellenjegyzésre utasítja az ellenjegyzőt, az köteles az utasításnak eleget tenni. E tényről az ellenjegyző köteles az országos kisebbségi önkormányzat
közgyűlését haladéktalanul írásban értesíteni. Az országos
kisebbségi önkormányzat közgyűlése köteles soron következő ülésén megvizsgálni a bejelentést, és kezdeményezni
az esetleges felelősségre vonást.
15. § (1) A kiadás teljesítésének és a bevétel beszedésének elrendelése előtt okmányok alapján ellenőrizni, szakmailag
igazolni kell azok jogosultságát, összegszerűségét, a szerződés, megrendelés, megállapodás teljesítését.
(2) A kiadás teljesítésének, a bevétel beszedésének vagy
elszámolásának elrendelésére érvényesített okmány alapján (a továbbiakban: utalványozás) az országos kisebbségi
önkormányzat közgyűlése által írásban felhatalmazott személy jogosult.
(3) A hivatalnál utalványozásra az elnök vagy az általa
írásban felhatalmazott személy jogosult.
(4) Az utalvány ellenjegyzésére az országos kisebbségi
önkormányzat közgyűlése által kijelölt személy vagy az
általa írásban kijelölt személy jogosult.
(5) Kötelezettségvállalásra és utalványozásra az elnöki
és elnökhelyettesi tisztség egyidejű betöltetlensége, illetve
tartós akadályoztatásuk esetén az országos kisebbségi önkormányzat szervezeti és működési szabályzatában meghatározottak szerint, a közgyűlés összehívására és vezetésére kijelölt testületi tag jogosult.
Az országos
kisebbségi önkormányzat likviditási terve, időközi költségvetési terve
16. § Az országos kisebbségi önkormányzat pénzállományának alakulásáról a hivatal vezetője – szükség szerint aktualizálva – likviditási tervet készíthet.
17. § (1) Az országos kisebbségi önkormányzat – a költségvetési szerveire vonatkozó – időközi költségvetési jelentését összesítve állítja össze és küldi meg az Igazgatósághoz
az Ámr. 144. § (1) bekezdésében megállapított határidők
figyelembevételével.
(2) Az adatszolgáltatás során közölt adatok teljeskörűségéért és a költségvetési kapcsolatok bemutatásának
valódiságáért az országos kisebbségi önkormányzat elnöke felelős.
(3) A szolgáltatott adatok valódiságáért, a számviteli
szabályokkal és a statisztikai rendszerrel való tartalmi
egyezőségéért az országos kisebbségi önkormányzat elnöke és a hivatal vezetője együttesen felelős.
II. fejezet MÓDOSULÓ RENDELKEZÉSEK 18. § Az Ámr. 1. §-a (2) bekezdésének f) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
[A rendelet hatálya kiterjed:]
„f) az országos kisebbségi önkormányzatokra és az or
szágos kisebbségi önkormányzati költségvetési szervekre,
ide nem értve az országos kisebbségi önkormányzat hivatalát.”
19. § A „helyi kisebbségi” szövegrész helyébe a „települési,
illetve területi kisebbségi” szöveg lép az Ámr. 1. § (2) bekezdés b) pontjában, 2. §-a 3. és 4. pontjában, 5. § előtti címében és az 5. § (1)–(3) bekezdésében, 8. § (2) és (3) bekezdésében, 12. § (1) és (3) bekezdésében, 13. § (5) és
(6) bekezdésében, 24. § (1) és (2) bekezdésében, 26. §
(3) bekezdés b) pontjában és (4) bekezdés a) pontjában,
28. § (2) és (3) bekezdésében, (6) és (7) bekezdésében,
29. § (1) bekezdés i) pontjában, (2) és (3) bekezdésében,
(10) bekezdésében, 32. § (1) bekezdésében, 36. §
(3)–(5) bekezdésében, 38. § (1) bekezdésében, 42. § (2) és
(3) bekezdésében, 52. § (1) bekezdésében, (6) és (7) bekezdésében, 53. § (1) és (2) bekezdésében, (4) bekezdésében, (7) és (8) bekezdésében, 54. § (1) bekezdés b) pontjában és (2) bekezdés b) pontjában, 57. § (10) bekezdésében,
59. § (12) bekezdésében, 66. § (7) bekezdés b) pontjában,
69. § (3) bekezdésében, 95. § (1) bekezdés b) pontjában, a
103. § előtti címben és a 103. § (1) és (2) bekezdésében,
(4) bekezdésében, (6) bekezdés c) és m) pontjában,
(10) bekezdésében, a 104. § előtti címben és a 104. §
(1)–(3) bekezdésében, (5) és (6) bekezdésében, 108. §
(2) bekezdés c) pontjában, a 119. § előtti címben, a
127. §-ban, 134. § (12) és (15) bekezdésében, 135. §
(4) bekezdésében, 144. § (1) bekezdésében, 149. § (9) bekezdésében, 155. § (7) bekezdésében, 157. § (2) bekezdés
d) pontjában, 160. § (2) bekezdésében.
20. § (1) A költségvetési szervek belső ellenőrzéséről szóló
193/2003. (XI. 26.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Ber.)
1. §-a (2) bekezdésének b) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
[A rendelet hatálya kiterjed:]
„b) a helyi önkormányzati, illetve települési és területi
kisebbségi önkormányzati költségvetési szervekre
(a továbbiakban: önkormányzati költségvetési szerv), valamint az országos kisebbségi önkormányzati szervekre;”
(2) A Ber. VIII. fejezete a következő alcímmel és
32/A. §-sal egészül ki:
„Az országos kisebbségi önkormányzatok költségvetési
szerveire vonatkozó különleges szabályok
32/A. § (1) Az országos kisebbségi önkormányzati költségvetési szerv belső ellenőrzési vezetője a tárgyévet követő évre vonatkozó éves ellenőrzési tervét megküldi az
országos kisebbségi önkormányzati hivatal vezetőjének
minden év november 15-ig.
(2) Az országos kisebbségi önkormányzati hivatal belső
ellenőrzési vezetője kidolgozza, és az országos kisebbségi
önkormányzati hivatal vezetője az országos kisebbségi önkormányzat elnökének minden év december 15-ig megküldi a következő évre vonatkozó éves ellenőrzési tervét,
valamint a felügyelete alá tartozó országos kisebbségi önkormányzati költségvetési szervek éves ellenőrzési tervei
alapján összeállított összefoglaló éves ellenőrzési tervet.
(3) Az országos kisebbségi önkormányzati hivatal által
az országos kisebbségi önkormányzati költségvetési szerveknél lefolytatott ellenőrzések esetén az ellenőrzési jelentést az országos kisebbségi önkormányzati hivatal vezetője küldi meg az ellenőrzött szerv, illetve szervezeti
egység vezetőjének, és felkéri az intézkedési terv elkészítésére.
(4) Az országos kisebbségi önkormányzati költségvetési szerv vezetője a 29/A. § (3) bekezdésében meghatározott beszámolót a tárgyévet követő év január 31-ig megküldi az országos kisebbségi önkormányzati költségvetési
szerv belső ellenőrzési vezetője és az országos kisebbségi
önkormányzati hivatal vezetője részére.
(5) Az országos kisebbségi önkormányzati hivatal vezetője a felügyelete alá tartozó országos kisebbségi önkormányzati költségvetési szervek összefoglaló beszámolóit,
valamint a saját szervezetére vonatkozó beszámolót megküldi az országos kisebbségi önkormányzati hivatal belső
ellenőrzési vezetőjének és az országos kisebbségi önkormányzat elnökének minden év április 30-ig.
(6) Az országos kisebbségi önkormányzati költségvetési szerv vezetője felelős az éves ellenőrzési jelentés elkészítéséért. Az éves ellenőrzési jelentést az országos kisebbségi önkormányzati költségvetési szerv vezetője megküldi az országos kisebbségi önkormányzati hivatal vezetőjének a tárgyévet követő év március 15-ig.
(7) Az országos kisebbségi önkormányzati hivatal vezetője köteles a tárgyévre vonatkozó éves ellenőrzési jelentést, valamint a felügyelete alá tartozó országos kisebbségi
önkormányzati költségvetési szervek éves ellenőrzési jelentései alapján készített éves összefoglaló ellenőrzési jelentést – amelyben értékelést ad a felügyelete alatt működő
belső ellenőrzési rendszerekről is – megküldeni az országos kisebbségi önkormányzat elnökének a tárgyévet követő év május 31-ig.”
III. Fejezet ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK 21. § (1) Ez a rendelet 2008. január 1-jén lép hatályba.
(2) E rendelet hatálybalépésével egyidejűleg a hatályát
veszti a kisebbségi önkormányzatok költségvetésének,
gazdálkodásának, vagyonjuttatásának egyes kérdéseiről
szóló 20/1995. (III. 3.) Korm. rendelet, a kisebbségi önkormányzatok költségvetésének, gazdálkodásának, vagyonjuttatásának egyes kérdéseiről szóló 20/1995. (III. 3.)
Korm. rendelet módosításáról szóló 148/1995. (XII. 7.)
Korm. rendelet, az államháztartás működéséről szóló
217/1998. (XII. 30.) Korm. rendelet 167. § a) pontja, az államháztartásról szóló 217/1998. (XII. 30.) Korm. rendelet
módosításáról szóló 217/1999. (XII. 27.) Korm. rendelet
94. § (1) bekezdése, valamint a magyarországi nemzeti és
etnikai kisebbségekkel kapcsolatos állami feladatok ellátásáról és az ehhez kapcsolódó intézményrendszer átalakításáról szóló 363/2006. (XII. 28.) Korm. rendelet 7. §
e) pontja.
(3) E rendelet 18–20. §-ai és 21. §-ának (2) bekezdése
2008. január 2-án a hatályát veszti.
Gyurcsány Ferenc s. k.,
miniszterelnök


text:
1703/2012. (XII. 29.) Korm. határozata a KEOP-1.2.0/2F-2008-0005 azonosító számú („Nyíregyháza és Térsége szennyvízelvezetési és szennyvíztisztítási programja” című) nagyprojekt támogatásának növeléséről.
A Kormány 1. jóváhagyja a KEOP-1.2.0/2F-2008-0005 azonosító számú, „Nyíregyháza és Térsége szennyvízelvezetési
és szennyvíztisztítási programja” című nagyprojekt támogatásának növelését 474 151 766 Ft-tal,
2. hozzájárul ahhoz, hogy a Nemzeti Fejlesztési Ügynökség Környezetvédelmi Programok Irányító Hatósága az 1. pont
szerinti nagyprojekt támogatási szerződésének módosításáról gondoskodjon. Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2013. január 31. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
488/2015. (XII. 3.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízás alóli felmentéséről.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés b) pontja alapján – a külgazdasági és külügyminiszter előterjesztésére – Csutora
Zsolt rendkívüli és meghatalmazott nagykövetet – érdemei elismerése mellett – felmentem Magyarország bakui
nagykövetségének a vezetésére kapott megbízása alól.
Budapest, 2015. március 18. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1945/2017. (XII. 12.) Korm. határozata a „Semmelweis XXI. Fejlesztési Projekt” tervezési folyamatainak megkezdéséről.
A Kormány
 1. egyetért a  „Semmelweis XXI. Fejlesztési Projekt” (a  továbbiakban: Fejlesztés) állami támogatással történő
megvalósításával az orvos- és egészségtudományi oktatási, kutatási feltételrendszer javítása, valamint a gyakorlati
orvostudományi képzés, a klinikai betegellátás és egyéb kapcsolódó szolgáltatások fejlesztése érdekében;
2. egyetért azzal, hogy az  orvos- és egészségtudományi oktatási, kutatási feltételrendszer javítása, valamint egyéb
kapcsolódó szolgáltatások fejlesztése érdekében a  következő projektelemek építészeti, kivitelezési tervezési
folyamatai meginduljanak:
a) az Elméleti Orvostudományi Központ fejlesztése,
b) a Hőgyes–Schöpf-Merei gyógyszerkutatási centrum kialakítása,
c) az Egészségügyi Közszolgálati Kar fejlesztése,
d) az egyetemi logisztikai központ kialakítása és egyéb kapcsolódó fejlesztések;
3. egyetért azzal, hogy a gyakorlati orvostudományi képzés és a klinikai betegellátás fejlesztése érdekében a következő
projektelemek építészeti, kivitelezési tervezési folyamatai meginduljanak:
a) a Fogorvostudományi Kar klinikai betegellátási és oktatási fejlesztése,
b) a Külső Klinikai Tömb klinikáinak megújítása,
c) a Korányi Tömb betegellátási funkcionalitásának teljes körűvé tétele,
d) a Pulmonológiai Klinika átköltöztetése a Semmelweis Egyetem pesti telephelyére,
e) a Belső Klinikai Tömb klinikáinak megújítása,
f ) a Városmajori Szív- és Érgyógyászati Klinika fejlesztése;
4. egyetért a  Fejlesztéssel összefüggő közigazgatási hatósági ügyek nemzetgazdasági szempontból kiemelt
jelentőségű üggyé való nyilvánításával, és kezdeményezi az  Egészséges Budapest Program megvalósításával
összefüggő közigazgatási hatósági ügyek nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról
szóló 98/2017. (IV. 27.) Korm. rendeletnek a Fejlesztésben érintett projektelemek helyszíneivel történő kiegészítését;
Felelős: emberi erőforrások minisztere
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
5. felhívja a nemzetgazdasági minisztert, hogy
a) a 2. pontban meghatározott projektelemek építészeti tervezési folyamataihoz 2 000 000 000 forint,
b) a 3. pontban meghatározott projektelemek építészeti tervezési folyamataihoz 2 000 000 000 forint,
c) a  Kútvölgyi Klinikai Tömb KEHOP-5.2.4-15-2016-00004 azonosítószámú projekt beruházás befejezéséhez
műemlékvédelmi okból 1 500 000 000 forint forrást biztosítson a  2018. évre a  felmerülés ütemében,
a  Magyarország 2018. évi központi költségvetéséről szóló 2017. évi C. törvény 1.  melléklet XX. Emberi
Erőforrások Minisztériuma fejezet, 5. Egyetemek, főiskolák cím javára;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
 emberi erőforrások minisztere
Határidő: a felmerülés ütemében
6. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy – a  Dél-budai Centrum létrehozásával összefüggő koordinációs
feladatok ellátására kijelölt miniszterelnöki megbízott bevonásával – készítsen előterjesztést az  Egészséges
Budapest Program Dél-budai Centruma és a  közép-budai ellátás vonatkozásában azok Semmelweis Egyetemmel
való együttműködési kereteiről, amely a  Dél-budai Centrum fejlesztésének lebonyolítását és a  lehetséges
forrásbevonásokat is tartalmazza;
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2018. január 31.
7. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy – az  informatikai fejlesztések tekintetében a  nemzeti fejlesztési
miniszter bevonásával – készítsen előterjesztést a  2. és 3.  pontban meghatározott projektelemek építészeti
tervezéséről, megvalósulási ütemezéséről, a  Fejlesztés projektjeihez kapcsolódó előkészítő munkálatokról,
az  esetleges pályázatok és egyéb források bevonásának lehetőségeiről, a  Fejlesztés megvalósításának szervezeti
kereteiről, valamint a  határon túli orvos- és egészségtudományi képzésekkel és a  határon túli intézményekkel
kialakított együttműködések lehetőségeiről.
Felelős: emberi erőforrások minisztere
 nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2018. február 28.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
173/2014. (IV. 29.) KE határozata rektori megbízásról.
Az Alaptörvény 9. cikk (4) bekezdés d) pontja, valamint a nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény 37. §
(8)  bekezdése alapján – az  emberi erőforrások miniszterének javaslatára – a  Moholy-Nagy Művészeti Egyetemen
Fülöp József egyetemi tanárt 2014. augusztus 1. napjától 2019. július 31. napjáig terjedő időtartamra megbízom
a rektori feladatok ellátásával.
Budapest, 2014. április 18. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1285/2015. (IV. 30.) Korm. határozata a székesfehérvári stadionrekonstrukciós program megvalósításához, valamint a székesfehérvári Sóstó Természetvédelmi Terület és Vidámparki csónakázótó rehabilitációjához szükséges intézkedésekről.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy a  Székesfehérvár közigazgatási területén fekvő, 7329, 7074/4, 7075, 7076, 7309 és
7323/1 helyrajzi számú ingatlanokon a  meglévő labdarúgó stadion részleges elbontását követően egy új,
a  nemzetközi labdarúgó-szervezetek előírásainak figyelembevételével (UEFA IV. kategória) kialakított, nemzetközi
labdarúgó-mérkőzések lebonyolítására alkalmas labdarúgó stadion, kiszolgáló létesítmények és parkoló kerüljön
létesítésre (a  továbbiakban együtt: Beruházás) a  Kormány részére bemutatott előterjesztés szerinti beruházási
tartalommal, és felhívja az  egyes kiemelt jelentőségű budapesti beruházásokért felelős kormánybiztost, hogy
a Beruházás megvalósítása érdekében tegye meg a szükséges intézkedéseket;
Felelős: az egyes kiemelt jelentőségű budapesti beruházásokért felelős kormánybiztos
Határidő: folyamatos
2. egyetért azzal, hogy a  Beruházás megvalósítására a  2014. és 2017. évek között összesen 11 000,0 millió forint
összegben kerüljön sor, és felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert és a nemzetgazdasági minisztert, hogy – az egyes
kiemelt jelentőségű budapesti beruházásokért felelős kormánybiztos bevonásával – gondoskodjanak a  források
ütemezett rendelkezésre állásáról az egyes költségvetési években, a 2016. év vonatkozásában 1500,0 millió forint,
a 2017. év vonatkozásában 500,0 millió forint összegben;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: a 2016. és 2017. évi központi költségvetés tervezésével összhangban
3. egyetért a  székesfehérvári Sóstó Természetvédelmi Területnek és a  Vidámparki csónakázótónak – a  Beruházással
összehangolt módon, a  Kormány részére bemutatott előterjesztés szerinti beruházási tartalommal történő –
rehabilitációjával (a  továbbiakban: Rehabilitációs program), melynek keretében a  Székesfehérvár közigazgatási
területén fekvő Sóstó Természetvédelmi Terület és a Vidámparki csónakázótó, valamint azok közvetlen környezete
és a megközelítésüket szolgáló területek megújulnak;
4. egyetért azzal, hogy a Rehabilitációs program megvalósítására a 2015. és 2017. évek között összesen 3850,0 millió
forint összegben kerüljön sor, és felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert és a  nemzetgazdasági minisztert, hogy
– az  egyes kiemelt jelentőségű budapesti beruházásokért felelős kormánybiztos bevonásával – gondoskodjanak
a Rehabilitációs programhoz szükséges források ütemezett rendelkezésre állásáról az egyes költségvetési években,
a 2016. évben 2850,0 millió forint, a 2017. évben 1000,0 millió forint összegben;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: a 2016. és 2017. évi központi költségvetés tervezésével összhangban
5. egyetért azzal, hogy a  Beruházás és a  Rehabilitációs program beruházója, építtetője Székesfehérvár Megyei Jogú
Város Önkormányzata legyen;
6. egyetért azzal, hogy a  Beruházás hivatalos közbeszerzési tanácsadója, illetve a  Beruházás bontási munkáinak
lebonyolítója és műszaki ellenőre a  BMSK Beruházási, Műszaki Fejlesztési, Sportüzemeltetési és Közbeszerzési Zrt.
legyen;
7. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a  Beruházásra vonatkozó támogatási szerződés – a  Rehabilitációs
program támogatásával kiegészítve úgy, hogy egyúttal a  Rehabilitációs program 2015. évben történő
megkezdéséhez szükséges feltételek is biztosításra kerüljenek – jelen határozatnak megfelelő tartalommal egységes
szerkezetben kerüljön megkötésre;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal 8. visszavonja a  székesfehérvári stadionrekonstrukciós program megvalósításához szükséges intézkedésekről szóló
1922/2013. (XII. 11.) Korm. határozatot.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
39/2011. (II. 23.) KE határozata rendkívüli és meghatalmazott nagykövet megbízásának visszavonásáról és megbízásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt jogkörömben, a külügyminiszter előterjesztésére dr. Balla János rendkívüli és
meghatalmazott nagykövetnek a Magyar Köztársaság asztanai nagykövetségének vezetésével, valamint a Tadzsik Köztársaságban
és a Kirgiz Köztársaságban történő képviseletével való megbízását visszavonom, és egyidejűleg megbízom a Magyar Köztársaság
római nagykövetségének vezetésével, valamint San Marino Köztársaságban és a Máltai Köztársaságban való képviseletével.
Budapest, 2010. augusztus 19. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök


text:
1301/2011. (IX. 1.) Korm. határozata egyes kiemelt projektek nevesítésének visszavonásáról.
A Kormány
a) visszavonja az 1. mellékletben szereplő kiemelt projekteknek a Közép-dunántúli Operatív Program akciótervében
történő nevesítését, és
b) elrendeli a kiemelt projektek akciótervből történő törlését.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
172/2010. (IX. 23.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság által országos népszavazás kezdeményezésére irányuló
aláírásgyűjtő ív mintapéldánya és az azon szereplő kérdés hitelesítése tárgyában hozott határozat ellen benyújtott
kifogás alapján meghozta a következő határozatot: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság 338/2010. (IV. 23.) OVB határozatát – a jelen határozatban
kifejtett indokok alapján – helybenhagyja. Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
Indokolás I. Magánszemély 2010. március 30-án országos népszavazási kezdeményezés tárgyában aláírásgyűjtő ív
mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási Bizottsághoz (a továbbiakban: OVB) hitelesítés céljából.
Az aláírásgyűjtő íven az alábbi kérdés szerepelt: „Egyetért-e Ön azzal, hogy azok a bírók, akiknek jogerős határozata
jogtalan fogva tartást eredményezett, bíróként ne dolgozhassanak tovább?”
Az OVB az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését a 338/2010. (IV. 23.) OVB határozatával megtagadta. Az OVB
határozata indokolásában kifejtette, hogy a kezdeményezés nem felel meg az országos népszavazásról és népi
kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 13. § (1) bekezdése szerinti egyértelműség
követelményének, a kérdés megvalósíthatatlan célra és az Alkotmány módosítására irányul.
A választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továbbiakban: Ve.) 130. § (1) bekezdése alapján a kezdeményező
– a törvényes határidőn belül – kifogást nyújtott be az Alkotmánybírósághoz. A kifogásban a kezdeményező vitatva
az OVB álláspontját, hivatkozott arra, hogy a kérdés egyértelmű, nem jár alkotmánymódosítással, és lehet törvényben
szabályozni a bírói tisztség betöltésének feltételeit. II. 1. Az Alkotmány figyelembe vett rendelkezései:
„2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
(2) A Magyar Köztársaságban minden hatalom a népé, amely a népszuverenitást választott képviselői útján, valamint
közvetlenül gyakorolja.” „19. § (2) Az Országgyűlés a népszuverenitásból eredő jogait gyakorolva biztosítja a társadalom alkotmányos rendjét,
meghatározza a kormányzás szervezetét, irányát és feltételeit. (3) E jogkörében az Országgyűlés
a) megalkotja a Magyar Köztársaság Alkotmányát; b) törvényeket alkot;”
„28/B. § (1) Országos népszavazás és népi kezdeményezés tárgya az Országgyűlés hatáskörébe tartozó kérdés lehet.”
„50. § (3) A bírák függetlenek és csak a törvénynek vannak alárendelve. A bírák nem lehetnek tagjai pártnak és politikai
tevékenységet nem folytathatnak.” 2. Az Nsztv. vonatkozó rendelkezései:
„2. § Az aláírásgyűjtő ívek mintapéldányát az aláírásgyűjtés megkezdése előtt – hitelesítés céljából – be kell nyújtani
az Országos Választási Bizottsághoz.” „10. § Az Országos Választási Bizottság megtagadja az aláírásgyűjtő ív hitelesítését, ha
a) a kérdés nem tartozik az Országgyűlés hatáskörébe,
b) a kérdésben nem lehet országos népszavazást tartani,
c) a kérdés megfogalmazása nem felel meg a törvényben foglalt követelményeknek,
d) ugyanazon tartalmú kérdésben három éven belül eredményes országos népszavazást tartottak,
e) az aláírásgyűjtő ív nem felel meg a választási eljárásról szóló törvényben foglalt követelményeknek.”
„13. § (1) A népszavazásra feltett konkrét kérdést úgy kell megfogalmazni, hogy arra egyértelműen lehessen
válaszolni.” 3. A Ve. alkalmazott szabályai: „130. § (1) Az Országos Választási Bizottságnak az aláírásgyűjtő ív, illetőleg a konkrét kérdés hitelesítésével kapcsolatos
döntése elleni kifogást a határozat közzétételét követő tizenöt napon belül lehet – az Alkotmánybírósághoz címezve –
az Országos Választási Bizottsághoz benyújtani. (2) Az Országgyűlés népszavazást elrendelő, valamint kötelezően elrendelendő népszavazás elrendelését elutasító
határozata elleni kifogást a határozat közzétételét követő nyolc napon belül lehet – az Alkotmánybírósághoz
címezve – az Országos Választási Bizottsághoz benyújtani. Az Országos Választási Bizottság a kifogás benyújtásáról
haladéktalanul tájékoztatja az Országgyűlés elnökét, a népszavazást elrendelő határozat elleni kifogásról
a köztársasági elnököt is. (3) Az Alkotmánybíróság a kifogást soron kívül bírálja el. Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság,
illetőleg az Országgyűlés határozatát helybenhagyja, vagy azt megsemmisíti, és az Országos Választási Bizottságot,
illetőleg az Országgyűlést új eljárásra utasítja.” III. A kifogás nem megalapozott.
1. Az Alkotmánybíróságnak a jelen ügyben irányadó hatáskörét az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény
1. § h) pontjában foglaltaknak megfelelően a Ve. 130. §-a határozza meg. Az Alkotmánybíróságnak a kifogás alapján
lefolytatott eljárása jogorvoslati eljárás. Ennek során az Alkotmánybíróság – alkotmányos jogállásával és
rendeltetésével összhangban – a beérkezett kifogás keretei között azt vizsgálja, hogy az aláírásgyűjtő ív és
a népszavazásra szánt kérdés megfelel-e a jogszabályi feltételeknek, és hogy az OVB az aláírásgyűjtő ív hitelesítési
eljárásában az Alkotmánynak és az irányadó törvényeknek megfelelően járt-e el.
2. A jelen alkotmánybírósági vizsgálat tárgyát képező kérdés alapján a választópolgároknak olyan, az Országgyűlés
hatáskörébe tartozó törvénymódosításról kellene állást foglalniuk, amely megváltoztatná a bírói tisztség
megszűnésére vonatkozó szabályokat. A bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 1997. évi LXVII. törvény ugyanis
a népszavazási kérdésben megfogalmazott tisztség-megszűnési jogcímet nem tartalmazza.
Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben rámutat, hogy a kérdésről tartott eredményes népszavazás
következtében a bírák státuszára vonatkozó szabályozás alapvető rendelkezéseit kellene megváltoztatni; konkrétan:
egy jogviszony-megszűnési jogcímmel kellene a törvényt kiegészíteni. A bírák jogállásának szabályozása ugyanakkor nem pusztán törvényalkotási (foglalkoztatási – munkajogi) tárgykör,
hanem az Alkotmányon alapuló önálló hatalmi ágat megtestesítő személyek függetlenségének személyi-szervezeti
biztosítéka. Az Alkotmánybíróság a bírói függetlenségnek az Alkotmány 50. § (3) bekezdésében foglalt elvével és
annak garanciális tartalmával több határozatában foglalkozott. A döntések egyrészt a hatalmi ágak elválasztásának
alkotmányos szerkezetében a bírói hatalom helyzetének sajátosságait, a külső hatalmi ágaknak a bírói hatalmat érintő
jogköreit, másrészt a bírói függetlenségnek a bírósági szervezeten belüli alkotmányossági kérdéseit érintették.
Az Alkotmánybíróság határozataiban hangsúlyozta, hogy a bírói hatalom, amelyhez a bírói függetlenség kapcsolódik
döntően az ítélkezésben ölt testet. A bírói függetlenség az ítélkezésre vonatkozik; a további státusbeli és szervezeti
garanciák is a független ítélkezéshez szükségesek. A bírónak mindenkitől – más bírótól is – függetlennek kell lennie,
függetlenségét garanciáknak kell biztosítani minden befolyásolás ellen, származzék akár a külső hatalmi jogkör
gyakorlásától, akár a bírósági szervezeten belülről. Az Alkotmánybíróság állandó és következetes álláspontja, hogy
az Alkotmány 50. §-ának (3) bekezdése alapján a minden külső befolyásolástól független bírói ítélkezés feltétel nélküli
követelmény, és lényegében abszolút alkotmányos védelem alatt áll. [Így: 53/1991. (X. 31.) AB határozat, ABH 1991,
266, 267.; 38/1993. (VI. 11.) AB határozat, ABH 1993, 256, 261.; 17/1994. (III. 29.) AB határozat, ABH 1994, 84, 86.;
45/1994. (X. 21.) AB határozat, ABH 1994, 254, 256.; 627/B/1993. AB határozat, ABH 1997, 767, 769.] A jelen ügyben
vizsgált népszavazási kérdés nyomán szükségessé váló törvényi szabályozás ezzel az alkotmányi rendelkezéssel
kerülne ellentétbe. 3. Mindezek alapján – az Nsztv. 10. § b) pontjában foglaltakra figyelemmel – az Alkotmánybíróság megállapította, hogy
az OVB jogszerű döntést hozott, amikor az aláírásgyűjtő íven megfogalmazott kérdés hitelesítését megtagadta. Ezért
az Alkotmánybíróság a kifogást elutasította, s ennek megfelelően a Ve. 130. § (3) bekezdésében foglalt jogkörében
eljárva a 338/2010. (IV. 23.) OVB határozatot – a jelen határozatban kifejtett indokolás alapján – helybenhagyta.
Az Alkotmánybíróság a határozat közzétételét az OVB határozatnak a Magyar Közlönyben való közzétételére
tekintettel rendelte el. Budapest, 2010. szeptember 20. Dr. Paczolay Péter s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke