text:
1267/2013. (V. 17.) Korm. határozata a polgári perjogi kodifikációról.
A Kormány elrendeli a  polgári perjog, ezen belül a  Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény átfogó korszerűsítésére
irányuló munkálatok megkezdését. A  felülvizsgálat közvetlen célja egy korszerű, a  nemzetközi gyakorlatnak és elvárásoknak is
megfelelő polgári perjogi törvénykönyv megalkotása, amely biztosítja az  anyagi jogok hatékony érvényesítését. Cél továbbá,
hogy az  új polgári perrendtartás a  jogtudomány és a  joggyakorlat eredményeire támaszkodva áttekinthetően, koherensen,
a  technika vívmányaira is figyelemmel szabályozza a  perjogi viszonyokat, megkönnyítve ezzel a  jogkereső állampolgárok és
a  szakmai közönség helyzetét. Az  új polgári perjogi törvénykönyv szerepe kiemelkedő, hiszen a  Polgári Törvénykönyvről szóló
2013. évi V. törvény újraszabályozta a  polgári anyagi jogviszonyokat és az  anyagi jogi normák érvényesülésének biztosítása
a perrendtartásra hárul.
 1. A  felülvizsgálatot a  következő típusú – létrehozandó – bizottságok közötti munkamegosztás keretében kell
megszervezni:
– Polgári Perjogi Kodifikációs Főbizottság, amelynek feladata a  munka- és témabizottságok javaslatai és
a Szerkesztőbizottság előterjesztése alapján döntéshozatal a koncepcionális súlyú kérdésekben;
– Polgári Perjogi Kodifikációs Szerkesztőbizottság, amelynek feladata a  munka- és témabizottságok
tevékenységének irányítása, koordinálása és ennek alapján előterjesztések készítése a  Főbizottság
számára, valamint a  Főbizottság állásfoglalásán és a  munka-, valamint témabizottságok javaslatain alapuló
koncepciónak megfelelő normaszöveg kodifikációja;
– munka- és témabizottságok, amelyeknek feladata a  jogtudomány, a  joggyakorlat és a  minisztériumok
képviselőinek bevonásával a  perrendtartás egyes részterületeire, jogintézményeire vonatkozó javaslatok
kidolgozása.
Felelős: igazságügyért felelős miniszter
Határidő: a) a melléklet szerinti Polgári Perjogi Kodifikációs Főbizottság,
  illetve Polgári Perjogi Kodifikációs Szerkesztőbizottság megalakítására:
  azonnal
 b) munkacsoportok megalakítására:
  2013. szeptember
2. Ki kell dolgozni és szakmai, illetőleg társadalmi vitára kell bocsátani az  új polgári perrendtartás koncepcióját,
valamint téziseit, majd elő kell készíteni az új Kódexet.
Felelős: igazságügyért felelős miniszter
Határidő: a) az új polgári perrendtartás koncepciójának kidolgozására:
  2014. II. negyedév
 b) a koncepcióról szóló szakmai, illetve társadalmi viták lefolytatására:
  2015. I. negyedév
3. Ki kell dolgozni az új polgári perrendtartás normaszöveg tervezetét a koncepció alapján.
Felelős: igazságügyért felelős miniszter
 az érintett minisztériumok,
 érdekképviseletek és köztestületek
 bevonásával
Határidő: az új polgári perrendtartás normaszövegének kidolgozására és Kormány elé terjesztésére:
 2016. IV. negyedév
4. Ez a határozat a közzétételt követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1141/2018. (III. 26.) Korm. határozata a Hatvani Ipari Park megközelítését szolgáló útfejlesztésről.
A Kormány
 1. egyetért a Hatvani Ipari Park M3 autópályáról történő megközelítését szolgáló útfejlesztés szükségességével;
 2. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy a  NIF Nemzeti Infrastruktúra Fejlesztő zártkörűen működő
Részvénytársaság útján valósítsa meg az 1. pont szerinti projektet;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2020. december 31.
3. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert és a  nemzetgazdasági minisztert, hogy az  1.  pont szerinti projekt
megvalósítása érdekében gondoskodjanak – a kifizetésekhez kapcsolódó pénzügyi tranzakciós illetékkel és kincstári
díjakkal együtt – összesen bruttó 2 476 000 000 forint összegű forrás rendelkezésre állásáról a következő ütemezéssel:
a) a 2018. évben a  Magyarország 2018. évi központi költségvetéséről szóló 2017. évi C. törvény 1.  melléklet
XVII. Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 32. Közlekedési ágazati
programok alcím, 28. Kiemelt közúti projektek jogcímcsoporton 63 000 000 forint,
b) a 2019. évben a központi költségvetés Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezetében 1 143 000 000 forint,
c) a 2020. évben a központi költségvetés Nemzeti Fejlesztési Minisztérium fejezetében 1 270 000 000 forint;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: az a) alpont tekintetében a felmerülés ütemében
 a b) alpont tekintetében a 2019. évi központi költségvetés tervezése során
 a c) alpont tekintetében a 2020. évi központi költségvetés tervezése során
4. felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy gondoskodjon az  1.  pont szerinti projekt kapcsán a  Magyarország
rövid- és középtávú közútfejlesztéséhez kapcsolódó infrastrukturális beruházások összehangolásáról és azok
2022-ig történő megvalósításáról szóló 1371/2016. (VII. 15.) Korm. határozat, valamint a  Magyarország rövidés középtávú közútfejlesztéseinek 2022-ig történő megvalósításához szükséges feltételek biztosításáról szóló
1505/2016. (IX. 21.) Korm. határozat módosítására irányuló kormány-előterjesztés előkészítéséről és a Kormány elé
történő benyújtásáról.
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2018. IV. negyedév
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1280/2012. (VIII. 6.) Korm. határozata a Közlekedési Operatív Program keretében új kiemelt projektjavaslatok akciótervi nevesítéséről („Veszprém belső körút”; „81. számú főút 26+300–26+630 kilométerszelvények közötti út- és híd rehabilitációja”; „Szombathely–Zalaszentiván vasútvonal korszerűsítése”, valamint „A Hegyeshalom (kiz)–Csorna–Porpác vasútvonal villamosítása és állomási biztosítóberendezések felülvezérlésének kialakítása”).
A Kormány 1. elfogadja az 1. melléklet szerinti „Veszprém belső körút Jutasi út–Pápai út közötti szakasza”; „81. számú főút
26+300–26+630 kilométerszelvények közötti szakasz út- és híd rehabilitációja”; „Szombathely–Zalaszentiván
vasútvonal korszerűsítése”, valamint „A Hegyeshalom (kiz)–Csorna–Porpác vasútvonal villamosítása és állomási
biztosítóberendezések felülvezérlésének kialakítása” megnevezésű projektek Közlekedési Operatív Programban
történő akciótervi nevesítését, továbbá 2. hozzájárul ahhoz, hogy a Nemzeti Fejlesztési Ügynökség Közlekedési Programok Irányító Hatósága a támogatási
szerződéseket megkösse. Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter Határidő: azonnal
Dr. Semjén Zsolt s. k.
miniszterelnök-helyettes


text:
39/2015. (XII. 4.) KKM közleménye a Visegrádi Szabadalmi Intézetről szóló megállapodás kihirdetéséről szóló 2015. LXIX. törvény 2. és 3. §-ának hatálybalépéséről.
A 2015. évi LXIX. törvénnyel a Magyar Közlöny 2015. június 5-i 78. számában kihirdetett, a Visegrádi Szabadalmi
Intézetről szóló megállapodás 18. cikk (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik a hatálybalépéséről:
„(1) Ez a Megállapodás két hónappal azt követően lép hatályba, hogy a Cseh Köztársaság, Magyarország, a Lengyel
Köztársaság és a Szlovák Köztársaság letétbe helyezték megerősítő okiratukat.”
Az utolsó megerősítő okirat letétbe helyezésének napja: 2015. október 13.
A Megállapodás hatálybalépésének napja: 2015. december 13.
A fentiekre tekintettel, összhangban a 2015. évi LXIX. törvény 4. § (3) bekezdésével, megállapítom, hogy a Visegrádi
Szabadalmi Intézetről szóló megállapodás kihirdetéséről szóló 2015. évi LXIX. törvény 2. és 3. §-a 2015. december
13-án, azaz kettőezer-tizenöt december tizenharmadik napján lép hatályba.
Szijjártó Péter s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter


text:
39/2010. (XII. 14.) VM rendelete az anyakecsketartás „de minimis” támogatásáról.
A mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes
kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény 81. § (4) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, az egyes miniszterek, valamint
a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 94. § a) pontjában
meghatározott feladatkörömben eljárva a következőket rendelem el:
1. § E rendelet alkalmazásában:
1. mezőgazdasági „de minimis” rendelet: az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a mezőgazdasági termelőágazatban nyújtott
csekély összegű (de minimis) támogatásokra való alkalmazásáról szóló 2007. december 20-i 1535/2007/EK bizottsági
rendelet;
2. anyakecske: minden olyan, a kecskefajhoz tartozó nőivarú állat, amely a birtokon tartás utolsó napjáig már legalább
egy ízben ellett, vagy legalább egyéves;
3. birtokon tartás: a kérelmezett állatnak a mezőgazdasági termelő tenyészetében, meghatározott ideig történő tartása;
4. kecske ENAR rendelet: a juh- és kecskefélék egyedeinek Egységes Nyilvántartási és Azonosítási Rendszeréről szóló
182/2009. (XII. 30.) FVM rendelet; 5. mezőgazdasági termelő: az Európai Mezőgazdasági Garancia Alapból finanszírozott egységes területalapú támogatás
(SAPS), valamint az ahhoz kapcsolódó kiegészítő nemzeti támogatások (top up) 2010. évi igénybevételével
kapcsolatos egyes kérdésekről szóló 22/2010. (III.16) FVM rendelet (a továbbiakban: a támogatási rendelet) 2. §
11. pontja szerinti mezőgazdasági termelő;
6. nehéz helyzetben lévő vállalkozás: a Közösség iránymutatása a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és
szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló 2004. október 1-jei bizottsági közlemény (2004/C
244/02.) 2.1. pontja szerinti vállalkozás;
7. tenyészet: a tartási helyek, a tenyészetek és az ezekkel kapcsolatos egyes adatok országos nyilvántartási rendszeréről
 szóló 119/2007. (X. 18.) FVM rendelet szerint nyilvántartásba vett állattartó a hozzátartozó tartási hellyel együtt.
2. § (1) E rendelet feltételei szerint anyakecske tartásához vissza nem térítendő támogatás vehető igénybe.
(2) A támogatás igénybevételére az az anyakecskét tartó, a mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati
támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény 28. §-a
szerint regisztrált mezőgazdasági termelő jogosult, aki
a) a támogatási kérelmében szereplő állatok tenyészetének állattartójaként szerepel a kecske ENAR rendelet szerinti
nyilvántartásban,
b) gondoskodik a szakszerű apaállat-használatról,
c) gondoskodik a tenyészetében tartott állatállomány kecske ENAR rendelet szerinti jelöléséről és folyamatos
nyilvántartásáról, valamint
d) nyilatkozik arról, hogy nem minősül nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak.
(3) A mezőgazdasági termelő a támogatási kérelmében megjelölt, a támogatás alapját képező állományt köteles
a támogatási kérelem benyújtására előírt határidőt követő naptól kezdődően 100 naptári napon át birtokán tartani.
(4) A támogatási kérelemben és a beadott dokumentumokban szereplő adatok helytállóságát, valamint a jelölési és
nyilvántartási kötelezettség teljesítését a kecske ENAR rendelet szerinti adatbázisba bejelentett adatok alapján
adminisztratív és helyszíni ellenőrzés útján a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal (a továbbiakban: MVH)
ellenőrzi.
(5) A támogatási feltételeknek való megfelelés helyszíni ellenőrzése során a 73/2009/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös
megfeleltetés, a moduláció és az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer tekintetében, az említett rendeletben
létrehozott, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek keretében történő
végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, valamint az 1234/2007/EK tanácsi rendeletnek
a kölcsönös megfeleltetés tekintetében, a borágazatban meghatározott támogatási rendszer keretében történő
végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2009. november 30-i 1122/2009/EK bizottsági
rendelet (a továbbiakban: 1122/2009/EK rendelet) 30. cikk (2) bekezdésének c) pontjában, illetve
(3)–(4) bekezdéseiben, a 31. cikkében, a 41. cikkében, valamint a 42. cikk (3) bekezdésének a) és b) pontjában
foglaltakat kell alkalmazni.
(6) A támogatási feltételeknek való meg nem felelés esetén a támogatási összeg meghatározása során az 1122/2009/EK
rendelet 63. és 66. cikke szerinti eljárást kell alkalmazni.
(7) A kecske ENAR rendelet szerinti nyilvántartásba bejelentett adatok helyességéért vagy a bejelentés elmaradásáért,
illetve határidőn túli teljesítéséért a mezőgazdasági termelő felelős annak minden jogkövetkezményével együtt.
(8) A támogatás mértéke 3000 Ft/anyakecske. A támogatás országos szinten a 2010. évre vonatkozóan legfeljebb
25 000 egyed után nyújtható.
(9) A támogatás mezőgazdasági termelőnként, 2010. évre vonatkozóan egy alkalommal nyújtható, és összege
termelőnként nem haladhatja meg egy évre vonatkozóan a 2500 eurót, valamint a mezőgazdasági „de minimis”
rendelet 3. cikk (2) bekezdése szerinti küszöbértéket.
(10) Egy anyakecske után a tárgyévben csak egy alkalommal fizethető támogatás.
(11) A támogatás egyösszegű kifizetésére 2011. június 30-ig kerül sor.
3. § (1) A támogatási kérelmet az MVH Központ által rendszeresített és az MVH honlapján közzétett nyomtatványon
2011. január 30-ig kell benyújtani. A nyomtatványnak legalább az alábbi adatokat kell tartalmaznia:
a) a mezőgazdasági termelő azonosítására vonatkozó adatok;
b) az igényelt támogatásra vonatkozó adatok;
c) a támogatási feltételek teljesítéséről szóló nyilatkozatok;
d) a mezőgazdasági termelő tenyészetére vonatkozó adatok;
e) a kérelmező által tartott állatok létszámának és a támogatás igénybevételéhez szükséges feltételek meglétének,
a Magyar Juhtenyésztők és Kecsketenyésztők Szövetsége által történő igazolása.
(2) Az MVH a támogatási kérelmeket a benyújtásuk sorrendjében bírálja el, majd határozatban közli a jogosulttal, hogy
csekély összegű támogatásban részesül. A csekély összegű támogatásról hozott határozatnak tartalmaznia kell
a mezőgazdasági „de minimis” rendelet pontos címét, az Európai Közösség Hivatalos Lapjában való kihirdetése napját,
valamint meg kell határoznia a támogatás pontos összegét (euróban) kifejezve.
(3) Az MVH a támogatási összeg mezőgazdasági „de minimis” rendelet szerinti nyilvántartása céljából, a kérelem
benyújtása hónapjának első napján érvényes, az Európai Központi Bank által közzétett két tizedesjegy pontossággal
meghatározott forint/euró árfolyamot veszi figyelembe.
4. § Az e rendelet keretében nyújtott támogatás a mezőgazdasági „de minimis” rendelet hatálya alá tartozik.
5. § (1) Ez a rendelet a kihirdetése napján lép hatályba.
(2) Hatályát veszti az anyakecsketartás „de minimis” támogatásáról szóló 138/2009. (X. 16.) FVM rendelet.
Dr. Fazekas Sándor s. k.,
vidékfejlesztési miniszter


text:
1272/2013. (V. 17.) Korm. határozata a 2012. kötelezettségvállalással nem terhelt előirányzat-maradványok egy részének felhasználásáról.
A Kormány
 1. az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33.  § (1)  bekezdésében, valamint az  államháztartásról szóló
törvény végrehajtásáról szóló 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendelet 152.  § (5)  bekezdésében biztosított jogkörében
engedélyezi a XX. Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 25. Felújítások
központi támogatása, egyéb fejlesztési támogatások alcím, 12. Lungo Drom Országos Cigány Érdekvédelmi és
Polgári Szövetség székházának felújítási és működtetési támogatása jogcímcsoporton keletkezett 150,0 millió forint
2012. évi kötelezettségvállalással nem terhelt előirányzat-maradvány felújítási és működési célú felhasználását és
elrendeli az 1. melléklet szerinti átcsoportosítást;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal 2. tudomásul veszi, hogy a  rendkívüli kormányzati intézkedésekre szolgáló tartalékból történő előirányzatátcsoportosításról szóló 1581/2012. (XII. 13.) Korm. határozattal biztosított 150,0 millió forint a  XX. Emberi
Erőforrások Minisztériuma fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 56. Nemzetiségi támogatások alcím
előirányzaton kerül felhasználásra.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1292/2017. (VI. 2.) Korm. határozata a TOP-2.1.2-15 azonosító számú („Zöld város kialakítása” című) felhívásra benyújtott, Harkány, Kiskunfélegyháza és Baja települések területén megvalósítani tervezett, egymilliárd forintot meghaladó támogatási igényű projektjavaslatok támogatásáról.
A Kormány
 1. egyetért a) a TOP-2.1.2-15-BA1-2016-00004 azonosító számú, „Az élhetőbb jövő – Harkányi zöld belváros” című,
b) a TOP-2.1.2-15-BK1-2016-00004 azonosító számú, „Félegyháza Újjáépül” című,
c) a TOP-2.1.2-15-BK1-2016-00006 azonosító számú, „Baja – Zöld Város Gazdaságfejlesztési Program” című,
egymilliárd forintot meghaladó támogatási igényű projektjavaslatok (a továbbiakban: projektjavaslatok) 1. melléklet
szerinti támogatásával,
2. egyetért a projektjavaslatok támogatási szerződésének megkötésével.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
35/2018. (XI. 13.) MNB rendelete a jegybanki információs rendszerhez a hitelügyletek egyes adataira vonatkozóan teljesítendő adatszolgáltatási kötelezettségről.
A Magyar Nemzeti Bankról szóló 2013.  évi CXXXIX.  törvény 171.  § (1)  bekezdés i)  pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a Magyar Nemzeti Bankról szóló 2013. évi CXXXIX. törvény 4. § (6) és (9) bekezdésében meghatározott feladatkörömben eljárva
a következőket rendelem el:
1. § E  rendelet hatálya a  hitelintézetre, valamint az  Európai Unió másik tagállamában vagy az  Európai Gazdasági
Térségről szóló megállapodásban részes más államban (a  továbbiakban: EGT-állam) székhellyel rendelkező
hitelintézet magyarországi fióktelepére (a továbbiakban együtt: adatszolgáltató) terjed ki.
2. § (1) Az  adatszolgáltató az  általa, valamint az  EGT-államban székhellyel rendelkező fióktelepe által nyújtott hitelekről
e  rendeletben foglaltak szerint havi gyakoriságú adatszolgáltatást (a  továbbiakban: adatszolgáltatás) teljesít
a Magyar Nemzeti Bank (a továbbiakban: MNB) részére.
(2) Az adatszolgáltatás teljesítési határideje a tárgyidőszakot követő második hónap 15. napja.
 (3) Az adatszolgáltatás adattartalmát az 1. melléklet, a kitöltésre vonatkozó rendelkezéseket a 2. melléklet tartalmazza.
 (4) Az  adatszolgáltatás teljesítéséhez szükséges – a  3.  mellékletben meghatározott – technikai segédleteket az  MNB
e rendelet hatálybalépésével egyidejűleg, a honlapján teszi közzé.
3. § (1) Az  adatszolgáltató az  adatszolgáltatást az  MNB által meghatározott elektronikus formában, az  MNB „Elektronikus
Rendszer Hitelesített Adatok Fogadásához” megnevezésű rendszerén (a  továbbiakban: ERA rendszer) keresztül
teljesíti.
(2) Az ERA rendszer az MNB honlapján keresztül elérhető Regisztrációs Adatbázisban az adatszolgáltató képviseletére
a  törvényes képviselője által előzetesen írásban kijelölt természetes személy által teljesített regisztráció során
történő azonosítást követően vehető igénybe. A  regisztráció történhet legalább fokozott biztonságú elektronikus
aláírás használatával vagy a  Kormányzat által biztosított azonosítási szolgáltatáson keresztül. Az  ERA rendszer
használatára az  adatszolgáltató vagy a  nevében eljáró, tanúsítvány alapú regisztrációval rendelkező felhasználó
jogosult. Az  ERA rendszer használatára vonatkozó további szabályokat a  2.  melléklet 3.  pontja, az  ERA rendszer
használatát segítő útmutatást a  3.  melléklet 1.  pontja szerinti, az  MNB honlapján közzétett technikai segédlet
tartalmazza.
4. § (1) Az  adatszolgáltató az  adatszolgáltatás teljesítésében való technikai akadályoztatásával kapcsolatos bejelentését
elektronikus formában, az ERA rendszeren keresztül nyújtja be az MNB részére.
(2) Az akadályoztatás technikai oka lehet különösen
a) az adatszolgáltatónak az adatszolgáltatásra használt informatikai rendszere működési rendellenessége vagy
működésképtelensége,
b) a felhasználó akadályoztatása a számára kiosztott hozzáférési jogosultság megszűnése miatt,
c) a felhasználó akadályoztatása az általa használt elektronikus aláíró tanúsítvány érvénytelensége miatt.
(3) Az  (1)  bekezdés szerinti bejelentést az  adatszolgáltató – a  (6)  bekezdésben foglaltak kivételével – az  ERA
rendszerben elérhető elektronikus űrlap kitöltésével teljesíti, amelyhez – az  akadályoztatás jellegétől függően,
amennyiben az rendelkezésre áll – mellékletként az akadályoztatás tényét igazoló dokumentumot is feltölti.
(4) Az  ERA rendszerben korábban már regisztrált felhasználó az  (1)  bekezdés szerinti bejelentési kötelezettségének
érvényes elektronikus aláíró tanúsítvány hiányában is eleget tehet.
(5) A  bejelentés mellékleteként elfogadott dokumentum formátumokat az  MNB az  ERA rendszerben, az  elektronikus
tájékoztatás szabályai szerint teszi közzé.
(6) Ha az  adatszolgáltató az  ERA rendszer üzemszünete, üzemzavara miatt vagy a  (2)  bekezdés b)  pontja esetében
bejelentési kötelezettségének elektronikus úton nem tud eleget tenni, az  üzemszünet végéig, az  üzemzavar
elhárításáig vagy az akadály megszűnéséig a bejelentést írásban, postai úton (levelezési cím: Magyar Nemzeti Bank,
1850 Budapest) vagy telefonon (telefonszám: +36 1 428-2615) teheti meg az MNB részére.
(7) A jelen § alkalmazásában:
a) akadályoztatás: az  adatszolgáltató érdekkörében felmerült technikai okra visszavezethető olyan ténybeli
állapot, amelynek a  következtében az  adatszolgáltató az  adatszolgáltatást az  annak teljesítésére előírt
határidőben vagy határnapon nem képes teljesíteni;
b) elektronikus űrlap: az elektronikus ügyintézés részletszabályairól szóló 451/2016. (XII. 19.) Korm. rendelet 2. §
2. pontjában meghatározott elektronikus formában adatszolgáltatásra szolgáló felület;
c) felhasználó: az adatszolgáltató nevében eljáró természetes személy;
d) üzemszünet: az  elektronikus ügyintézés és a  bizalmi szolgálatások általános szabályairól szóló 2015.  évi
CCXXII. törvény 27. § (2) bekezdése szerinti esemény;
e) üzemzavar: az  elektronikus ügyintézés és a  bizalmi szolgálatások általános szabályairól szóló 2015.  évi
CCXXII. törvény 27. § (3) bekezdése szerinti esemény.
5. § Ez a rendelet 2019. december 1-jén lép hatályba.
Nagy Márton s. k.,
 a Magyar Nemzeti Bank alelnöke


text:
65/2003. (XII. 18.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára irányuló indítványok tárgyában — dr. Bihari Mihály, dr. Czúcz Ottó, dr. Harmathy Attila, dr. Kukorelli István és dr. Tersztyánszkyné dr. Vasadi Éva alkotmánybírók különvéleményével — meghozta az alábbi
határozatot: 1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 33. § (2) bekezdés
g) pontja, továbbá 38. § (1) bekezdésének ,,vagy az őrizetbe vett személy érdeke (ittasság vagy más okból ön- vagy
közveszélyes állapotban van)’’ szövegrésze alkotmányellenes, ezért azokat a határozat kihirdetésének napjával megsemmisíti.
A 38. § (1) bekezdése a következő szöveggel marad
hatályban:
,,38. § (1) A Rendőrség az előállított személyt 24 óra
időtartamra jogosult közbiztonsági őrizetbe venni, ha az
őrizetbe vételt a személyazonosság megállapítása szükségessé teszi. Az őrizet időtartamába az előállítás ideje beszámít.’’
2. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM
rendelet 22. § (3) bekezdés ,, , indokolt esetben közbiztonsági őrizetbe vehető’’ szövegrésze, valamint 41. §-a alkotmányellenes, ezért azokat a határozat kihirdetésének napjával megsemmisíti.
A 22. § (3) bekezdése a következő szöveggel marad hatályban:
,,22. § (3) Ittas személy kijózanító állomásra szállításáról külön jogszabály rendelkezik. Ittas személy akkor szállítható a lakására, ha nincs orvosi ellátást igénylő sérülése,
lakása a rendőri szerv illetékességi területén van, és felügyelete nagykorú hozzátartozó által megoldható. A szállítás költségeit meg kell téríttetni, ha az önhibából eredő
ittasság miatt vált szükségessé. Egyéb okból önkívületben
lévő személy egészségügyi intézetbe történő szállításáról
lehetőleg orvos (mentő) helyszínre hívásával kell gondoskodni.’’
3. Az Alkotmánybíróság a Rendőrségről szóló 1994. évi
XXXIV. törvény 19. § (1) bekezdésének második mondata, 33. § (2) bekezdésének b) pontja, valamint 38. § (1) bekezdésének a megsemmisítéssel nem érintett további szövegrésze, és a 38. § (2) bekezdés ,,vagy elrejtőzésétől alapos
okkal tartani kell’’ szövegrésze alkotmányellenességének
megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványokat elutasítja.
4. Az Alkotmánybíróság a Rendőrségről szóló 1994. évi
XXXIV. törvény 33. § (4) bekezdés ,,kérelmére’’ szövegrésze alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló eljárást megszünteti.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
INDOKOLÁS A Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény
(a továbbiakban: Rtv.) egyes rendelkezéseivel kapcsolatban több indítványt terjesztettek elő. Az indítványokat az
Alkotmánybíróság egyesítette, majd a személyi szabadsághoz való jog [Alkotmány 55. § (1) bekezdés], valamint kapcsolódóan az Alkotmány 8. § rendelkezéseinek sérelmét
állító indítványokat elkülönítette, és azokat együttesen bí
rálta el. Az Alkotmánybíróság beszerezte a belügyminiszter és az igazságügy-miniszter véleményét.
I. 1. Egyik indítványozó az Rtv. 19. § (1) bekezdése második mondata alkotmányellenességének megállapítását és
megsemmisítését kérte az Alkotmány 55. § (1) bekezdésébe és ezzel összefüggésben a 8. § (1) bekezdésébe ütközése
miatt. A támadott rendelkezés szerint a rendőri intézkedés
során annak jogszerűsége nem vonható kétségbe, kivéve,
ha a jogszerűtlenség mérlegelés nélkül kétséget kizáróan
megállapítható. Az indítványozó álláspontja szerint
a rendőri intézkedéssel szembeni ellenállás természetes
reagálása az érintett személynek, s ezt jogszerűen meg is
teheti.
2. Két indítványozó tartotta alkotmányellenesnek az
Rtv. 33. § (2) bekezdés b) és g) pontjait. A kifogásolt rendelkezések kimondják, hogy a rendőr az illetékes szerv elé
állíthatja azt, aki bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható, illetőleg, akit eltűntként köröznek. Az indítványozók
megítélése szerint senkinek a szabadsága nem korlátozható pusztán azon az alapon, hogy ,,bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható’’; az egyszerű gyanú miatti előállítás
semmivel nem indokolható. Mindebből az következik
— hangsúlyozzák a kérelmezők — hogy fogvatartásra csak
bűncselekmény alapos gyanúja alapján és csak bíróság elé
állítás céljából kerülhet sor.
Az ,,eltűntként körözött’’ személy előállítása tekintetében az indítványozók arra az álláspontra helyezkedtek,
hogy az szükségtelen. Ennek indokolására felhozták: ha
egyszer megtalálták az érintettet, akkor a körözés elérte
célját; amennyiben egyéb különös ok nem áll fenn, úgy őt
nyilvánvalóan el kell engedni. Ha van olyan különös ok,
ami intézkedést kívánna, akkor annak alapján kell eljárni.
Az indítványozói érvelés azt is tartalmazza, hogy mindkét beavatkozási lehetőség aránytalan, mert az alapvető
értéket jelentő személyi szabadság korlátozása lényegesen
súlyosabb sérelmet jelent, mint az, ha valaki szabadon él
gyanú alatt, vagy éppen nem ismert a tartózkodási helye.
Mindez ellentétes az Alkotmány 8. §-ában, és az 55. §
(1) bekezdésében foglaltakkal.
3. Két indítványozó az Rtv. 33. § (4) bekezdéséből a
,,kérelmére’’ szövegrész alkotmányellenességének megállapítását kérte, amiatt, hogy a rendőr csak akkor köteles
közölni az előállítás okát, ha az előállított személy erre
felszólítja. Kifejezett kérelem hiányában az előállítás okáról való tájékoztatás elmaradása azzal a következménnyel
járhat, hogy meghiúsul a kártérítésre jogosultság [Alkotmány 55. § (3) bekezdés], a jogorvoslati jog [Alkotmány
57. § (5) bekezdés], illetve a bírósághoz fordulás jogának
(Alkotmány 70/K. §) érvényesülése. Az egyik indítványozó
szerint ez a rendelkezés az Alkotmány 54. § (1) bekezdését
is sérti.
4. Egy indítványozó sérelmezte az Rtv. közbiztonsági
őrizetre vonatkozó egyes rendelkezéseit [38. § (1) bekezdés, illetve a (2) bekezdésből a ,,vagy elrejtőzésétől alaposan tartani kell’’ szövegrész]. Az indítványozó előadta,
hogy az Rtv. alapján, ha valaki nem tudja igazolni magát, a
személyazonosságának megállapítására előállítható [33. §
(2) bekezdés a) pont]. A rendőrség az előállítással a szükséges ideig, de legfeljebb nyolc órán át korlátozhatja a
személyi szabadságot, s ez az időtartam indokolt esetben
négy órával meghosszabbítható [33. § (3) bekezdés]. Az
előállításból azonban akadály nélkül közbiztonsági őrizet
lehet, s ez alapján az érintett további tizenkét órán át fogva
tartható [38. § (1) bekezdés]. A rendőrség tehát pusztán a
személyazonosság megállapítása végett huszonnégy órán
keresztül korlátozhatja a személyes szabadságot. A szabadságában korlátozott személy ezt az időt az előállító helységben tölti a fogvatartottakra és a fogdaszolgálatra vonatkozó szabályok szerint. Az indítványozói álláspont szerint
ez aránytalan korlátozása az alapvető jogoknak, emellett
csökkenti a rendőrségi tevékenység hatékonyságát, felesleges ,,kényelemhez’’ szoktatja a hatóságokat. Bizonyos
esetekben (ittasság, ön- vagy közveszélyes állapot) a sokáig
elhúzódó előállítás veszélyeztetheti a fogvatartott személy
testi épségét, egészségét is.
Az indítványozó szerint a pártfogolt személy 72 óra
időtartamra történő biztonsági őrizetbe vétele ésszerűtlen,
szükségtelen szabadságkorlátozást jelent, ha erre annak
alapján kerül sor, hogy elrejtőzésétől alaposan tartani kell,
mert ez a rendelkezés sérti a személyi szabadsághoz való
jogot [Alkotmány 55. § (1) bekezdés], és lehetővé teszi a
kellő alap nélkül alkalmazott hatósági kényszert. Mindez
— áttételesen — sérti az Alkotmány 8. § (2) bekezdésben
foglaltakat is. Az indítványozó szerint a támadott rendelkezés megsemmisítése esetén a pártfogó felügyelet szabályait megszegő személy az Rtv. alapján továbbra is megfosztható szabadságától, de csak az alkotmányos mértékű
8+ 4 óra időtartamra [Rtv. 33. § (2) bekezdés e) pont].
II. Az indítványokkal érintett jogszabályok: 1. Az Alkotmány rendelkezései:
,,8. § (1) A Magyar Köztársaság elismeri az ember sért
hetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége.
(2) A Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra és
kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja
meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja.’’
,,54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek
veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz,
amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.’’
,,55. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga
van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit sem
lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani.
(...)
(3) Az, aki törvénytelen letartóztatás vagy fogvatartás
áldozata volt, kártérítésre jogosult.’’ ,,57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az
olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen,
amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot
— a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében,
azzal arányosan — a jelenlévő országgyűlési képviselők
kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.’’
,,70/K. § Az alapvető jogok megsértése miatt keletkezett
igények, továbbá a kötelességek teljesítésével kapcsolatban hozott állami döntések elleni kifogások bíróság előtt
érvényesíthetők.’’
2. Az Rtv. rendelkezései:
,,17. § (1) A Rendőrség a feladatának ellátása során a
testi épséghez, a személyes szabadsághoz, a magánlakás, a
magántitok és a levéltitok sérthetetlenségéhez, a személyes
adatokhoz, valamint a tulajdonhoz fűződő jogokat a törvényben foglaltak szerint korlátozhatja.
(2) A rendőri intézkedés során a kényszerítő eszköz
alkalmazása esetén lehetőleg kerülni kell a sérülés okozását, az emberi élet kioltását. Az intézkedés folytán megsérült személy részére — amint ez lehetséges — segítséget
kell nyújtani, szükség esetén a rendőr gondoskodik arról,
hogy a sérültet orvos elláthassa, kórházi elhelyezése esetén
a hozzátartozó vagy más, a sérülttel kapcsolatban álló személy erről értesüljön.
18. § (1) A fogvatartott részére biztosítani kell azt a
lehetőséget, hogy egy hozzátartozóját vagy más személyt
értesítsen, feltéve, hogy ez nem veszélyezteti az intézkedés
célját. Ha a fogvatartott nincs abban a helyzetben, hogy e
jogával élhessen, az értesítési kötelezettség a Rendőrséget
terheli. Ha a fogvatartott fiatalkorú vagy gondnokság alá
helyezett, haladéktalanul értesíteni kell törvényes képviselőjét vagy gondnokát.
(2) A Rendőrség gondoskodik a fogvatartott elhelyezéséről, a fogvatartás miatt bekövetkezhető egészségkárosodás megelőzéséhez szükséges ellátásáról. A sérült, beteg vagy más okból sürgős orvosi ellátásra szoruló
fogvatartottat orvosi ellátásban kell részesíteni.
(3) A fogvatartott jogait csak annyiban lehet korlátozni,
amennyiben az a szökés vagy elrejtőzés, a bizonyítási eszközök megváltoztatásának vagy megsemmisítésének megakadályozását, újabb bűncselekmény elkövetésének meg
előzését, illetőleg az őrzés biztonságát, a fogda rendjének
megtartását szolgálja.
19. § (1) A jogszabályi előírások végrehajtását szolgáló
rendőri intézkedésnek — ha törvény vagy nemzetközi megállapodás másként nem rendelkezik — mindenki köteles
magát alávetni, és a rendőr utasításának engedelmeskedni.
A rendőri intézkedés során annak jogszerűsége nem vonható kétségbe, kivéve, ha a jogszerűtlenség mérlegelés nélkül, kétséget kizáróan megállapítható.’’
,,33. § (1) A rendőr a további intézkedés megtétele céljából elfogja és az illetékes hatóság elé állítja azt,
a) akit szándékos bűncselekmény elkövetésén tetten
értek; b) aki ellen külön törvény vagy nemzetközi szerződés
alapján elfogatóparancsot adtak ki, vagy akinek személykörözésben az elfogását rendelték el;
c) akinek őrizetbe vételét, előzetes letartóztatását rendelték el, vagy akinek ideiglenes kényszergyógykezelését,
illetőleg elmeállapotának megfigyelését rendelték el;
d) aki az őrizetbe vétel, az előzetes letartóztatás, a szabadságvesztés vagy az elzárás végrehajtása során megszökött, vagy a fogvatartás helyéről engedéllyel eltávozva oda
nem tért vissza, illetőleg, aki az ideiglenes kényszergyógykezelés, az elmeállapotának megfigyelése, a kényszergyógykezelés, a kényszergyógyítás vagy a javítóintézeti nevelés alól magát kivonta;
e) akinek előállítását külön törvényben meghatározott
feltételek alapján elrendelik.
(2) A rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy
az illetékes szerv elé állíthatja azt,
a) aki a rendőr felszólítására nem tudja magát hitelt
érdemlően igazolni, vagy az igazolást megtagadja;
b) aki bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható;
(...)
g) akit eltűntként köröznek.
(...)’’
A 33. § (4) bekezdésének az indítvány benyújtása időpontjában hatályos szövege:
,,33. § (4) Az előállítottat kérelmére az előállítás okáról
tájékoztatni kell, és az előállítás időtartamáról részére igazolást kell kiállítani.’’
A 33. § (4) bekezdésének az indítvány elbírálásakor hatályos szövege:
,,33. § (4) Az előállítottat szóban vagy írásban az előállítás okáról tájékoztatni kell, és az előállítás időtartamáról
részére igazolást kell kiállítani.’’
,,36/A. (2) E törvény alkalmazásában, valamint a körözés elrendelése szempontjából eltűntnek kell tekinteni az
ismeretlen helyen lévő személyt, ha
a) az eltűnés körülményei, illetve az életviteléről, foglalkozásáról, más személyi körülményeiről rendelkezésre
álló adatok azt valószínűsítik, hogy eltűnése — kivéve a
terheltet és a bűncselekmény elkövetésével alaposan gyanúsítható ismeretlen személyt — bűncselekmény elkövetésével van összefüggésben;
b) cselekvőképtelen vagy korlátozottan cselekvőképes,
illetve egészségi állapota, kora vagy más ok miatt képtelen
magáról gondoskodni;
c) az életvitelére, személyi körülményeire, foglalkozására tekintettel az eltűnésére ésszerű magyarázat nem adható;
d) az eltűnés balesettel, természeti katasztrófával, öngyilkossággal van összefüggésben.’’
,,37. § A rendőr az önveszélyes állapot vagy a személyeket, illetőleg az anyagi javakat közvetlenül fenyegető veszélyhelyzet megszüntetése érdekében
a) megteszi a veszélyhelyzet elhárításához, megszüntetéséhez haladéktalanul szükséges, a feladatkörébe tartozó
intézkedéseket;
b) intézkedik az önmagát vagy mást veszélyeztető állapotban lévő személy orvosi vizsgálatára, és közreműködik
az egészségügyi intézetbe történő szállításában;
c) intézkedik az öngyilkosság lehetőség szerinti megakadályozására; d) közterületen vagy nyilvános helyen — ha az élet vagy
a testi épség védelme megkívánja — intézkedik a magatehetetlen, önkívületben lévő, illetve erősen ittas vagy bódult
személynek a lakására vagy kijózanító állomásra, egészségügyi intézetbe kíséréséről, illetőleg szállíttatásáról;
e) területet lezárhat, és megakadályozhatja, hogy oda
bárki belépjen vagy onnan távozzék, illetőleg az ott tartózkodókat távozásra kötelezheti.’’
,,38. § (1) A Rendőrség az előállított személyt 24 óra
időtartamra jogosult közbiztonsági őrizetbe venni, ha az
őrizetbe vételt a személyazonosság megállapítása vagy az
őrizetbe vett személy érdeke (ittasság vagy más okból önvagy közveszélyes állapotban van) szükségessé teszi. Az
őrizet időtartamába az előállítás ideje beszámít.
(2) A Rendőrség azt a feltételes szabadságra bocsátott
elítéltet, illetve a javítóintézetből ideiglenesen elbocsátottat, akit pártfogó felügyelet alá helyeztek, ha a pártfogolt a
hatóság elől elrejtőzött vagy elrejtőzésétől alaposan tartani kell, 72 óra időtartamra őrizetbe veheti.’’
3. A Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995.
(III. 1.) BM rendelet (a továbbiakban: Szolgálati Szabályzat) rendelkezései:
,,22. §
(1) ...
(2) ...
(3) Ittas személy kijózanító állomásra szállításáról kü
lön jogszabály rendelkezik. Ittas személy akkor szállítható
a lakására, ha nincs orvosi ellátást igénylő sérülése, lakása
a rendőri szerv illetékességi területén van, és felügyelete
nagykorú hozzátartozó által megoldható. A szállítás költségeit meg kell téríttetni, ha az önhibából eredő ittasság
miatt vált szükségessé. Egyéb okból önkívületben lévő személy egészségügyi intézetbe történő szállításáról lehetőleg
orvos (mentő) helyszínre hívásával kell gondoskodni, indokolt esetben közbiztonsági őrizetbe vehető.’’
,,37. § (1) Az igazolás megtagadása vagy a személyi adatok hitelességének hiánya miatt megkezdett előállítás végrehajtását mellőzni kell, ha az intézkedés alá vont személy
az előállítás közben megfelelően igazolja magát, vagy személyazonosságát a rendőr megállapította, ellene bűncselekmény gyanúja nem merült fel, vele szemben kényszerítő
eszköz alkalmazására nem került sor.
(2) Az előállítás akkor is mellőzhető, ha az igazoltatott
személy személyazonossága más, egyszerűbb módon tisztázható. A rendőr a megkezdett, de mellőzött előállításról
is jelentést készít.’’
,,41. § Az eltűntként körözött személyt elő kell állítani,
amennyiben azt a körözést kibocsátó hatóság kifejezetten
kéri. Egyéb esetben csak tájékoztatást kell adni az igazoltatásról a hely, idő, és amennyiben az megállapítható, a
tartózkodási hely megjelölésével.’’
III. Az Rtv. 33. § (2) bekezdés g) pontjára, valamint a 38. §
(1) bekezdésére vonatkozó indítvány részben megalapozott, a többi indítvány megalapozatlan.
1. A személyi szabadság alapjogát az Alkotmánybíróság
eddigi működése során túlnyomórészt a büntetőeljárási,
illetve az ezzel összefüggő állami, hatósági kényszer alkalmazása tekintetében értelmezte.
A 66/1991. (XII. 21.) AB határozatban megállapította: a
személyes szabadság alkotmányos alapjogát törvény — a
büntető jogszabály — az Alkotmány megengedő rendelkezése folytán korlátozhatja. ,,A személyes szabadságnak jogszerű (’törvényes’) elvonása is okozhat alaptalan sérelmet.
Az egyes korlátozó rendelkezések csak akkor fogadhatók
el alkotmányszerűnek, ha az általuk elérni kívánt és alkotmányosan elismert célhoz képest a korlátozás szükségszerű és arányos. Az arányosság értékeléséhez hozzátartozik
az is, hogy a korlátozás folytán esetleg bekövetkező és eleve
ki nem küszöbölhető sérelmek elfogadható mérvű enyhítésére garanciák legyenek. Megfelelő garanciák nélkül a
szabadságelvonásra lehetőséget adó jogszabályok alkotmányszerűsége válhat kétségessé.’’ (ABH 1991, 342, 347.)
,,A büntető jogszabályok — az Alkotmánnyal és a nemzetközi jogi szabályokkal összhangban — a személyes szabadság korlátozását a hatóság által tehető kényszerintézkedésekkel (pl. letartóztatás stb.), büntetés kiszabásával,
kényszergyógykezelés elrendelésével megfelelő eljárási
szabályok mellett, lehetővé teszik. [...] [A]z Alkotmány
rendelkezéseinek alkalmazásában a személyes szabadságtól való megfosztás abban az esetben törvénytelen (jogellenes, önkényes), ha nem a törvényben meghatározott
okokból és nem a törvényben meghatározott eljárás alapján történt’’ (ABH 1991, 342, 347.).
Az Alkotmánybíróság több más határozatában megerősítette, hogy az Alkotmány csak úgy teszi lehetővé a személyi szabadság elvonása okainak és az azzal kapcsolatos
eljárásnak a szabályozását, hogy ez a szabályozás ne korlátozza szükségtelenül vagy aránytalanul a személyes szabadsághoz való jogot. E követelmény az Alkotmány 55. §
(1) bekezdésnek és az alapvető jogok lényeges tartalmának
korlátozását tiltó 8. § (2) bekezdésnek egymásra vonatkoztatásán alapul. A felfogás megfelel az 1993. évi XXXI.
törvénnyel kihirdetett, az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november
4-én kelt Egyezmény (a továbbiakban: Emberi Jogok
Európai Egyezménye) 5. cikk 1. a) pontjával kapcsolatos
ítélkezési gyakorlatnak is, ugyanakkor túlterjeszkedik
azon, mivel érvényesítendőnek tartja a jogerős elítélést
követő szabadságelvonásra is [részletesen: 5/1999. (III. 31.)
AB határozat, ABH 1999, 75, 85—86.].
Az Alkotmánybíróság a pszichiátriai betegekkel kapcsolatos törvényi rendelkezések vizsgálata során fogalmazta
meg, hogy az Alkotmányban rögzített jog érvényesülése
vizsgálható valamennyi — a személyi szabadságot valóban
érintő — állami intézkedés alkotmányossági megítélésekor. Az Alkotmány 55. § (1) bekezdése ugyanis általános
érvénnyel deklarálja e szabadságjogot, annak a büntetőeljárásra vonatkozó további garanciáit az 55. § (2)—(3) bekezdése tartalmazza [36/2000. (X. 27.) AB határozat, ABH
2000, 241, 271.].
Az Alkotmánybíróság ugyanezen határozatában kifejtett álláspontja szerint az elmebetegek személyes szabadságának korlátozásával kapcsolatos jogszabályi rendelkezések alkotmányossága — amikor az Alkotmány 55. §
(1) bekezdésének sérelme a kérdés — a korlátozás okai, a
korlátozás módja (annak arányossága), továbbá a közbeiktatott eljárási garanciák együttes figyelembevételével ítélhető meg. (ABH 2000, 241, 270.) Ezzel összefüggésben az
Alkotmánybíróság megállapította: ha a törvényi szabályozás csupán az elvont alkotmányossági mércét ismétli meg,
ez önmagában nem felel meg a szabadságkorlátozást lehetővé tevő törvénnyel szemben támasztott alkotmányossági
kritériumoknak (ABH 2000, 241, 273.).
A 13/2001. (V. 14.) AB határozat rögzítette, hogy a
fogvatartás lényegéből következően kizárt a személyi szabadság, a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad
megválasztásának joga (ABH 2001, 177, 193.).
2. Az Emberi Jogok Európai Egyezményének 5. cikke
szerint: ,,1. Mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra. Szabadságától senkit sem lehet megfosztani, kivéve az alábbi esetekben és a törvényben meghatározott eljárás útján:
(...)
c) törvényes letartóztatás vagy őrizetbe vétel abból a
célból, hogy e bűncselekmény elkövetése alapos gyanúja
miatt az illetékes hatóság elé állítsák vagy amikor ésszerű
oknál fogva szükséges, hogy megakadályozzák bűncselekmény elkövetésében vagy annak elkövetése után a szökésben;’’
Amennyiben az elítélt fogvatartása jogszerűen, megfelelő bíróság által hozott és jogerőre emelkedett határoza
ton alapul, úgy a strasbourgi szervek — függetlenül a hazai
bíróság esetleges tévedéseitől a jogkérdésekben — az ilyen
fogva tartást mindig törvényesnek minősítik. Az Emberi
Jogok Európai Bizottságának álláspontja szerint az Egyezmény 5. cikke 1. pontjának rendelkezései ugyanis nem a
bírósági határozatok törvényességét, hanem a fogva tartás
törvényes eljárás alapján megengedhető eseteit hivatottak
szabályozni.
3. Az Alkotmány 40/A. § (2) bekezdése a rendőrség
alapvető feladataként határozza meg a közbiztonság és a
belső rend védelmét. A feladat ellátása, vagyis a belső rend
és a közbiztonság rendészeti eszközökkel történő védelme
a jogsértő magatartást tanúsítók jogainak korlátozásával
jár. Az Alkotmány 55. § (1) bekezdése teszi lehetővé, hogy
a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján valakit személyes szabadságától
megfosszanak. Az Alkotmány 8. § (2) bekezdése szerint az
alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat
törvény állapítja meg. A jogalkotásról szóló 1987. évi
XI. törvény 5. §-a tételesen is előírja, hogy a személyi szabadságjogokat és korlátozásukat törvényben kell szabályozni.
Az Rtv. 17. § (1) bekezdése jogosítja fel a rendőrséget
arra, hogy a személyes szabadsághoz fűződő jogokat a törvényben foglaltak szerint korlátozza. Az Rtv. 18. §-a bontja
ki azt, hogy a fogvatartás során milyen feltételekkel lehet a
személyes szabadságot korlátozni. Ennek megfelelően a
fogvatartott részére biztosítani kell azt a lehetőséget, hogy
egy hozzátartozóját vagy más személyt értesítsen. Az értesítési kötelezettség a rendőrséget terheli, ha a fogvatartott
nincs abban a helyzetben, hogy e jogával élhessen. A rendőrségnek gondoskodnia kell a fogvatartott elhelyezéséről,
illetve az egészségkárosodás megelőzéséhez szükséges ellátásáról. A fogvatartott jogait csak annyiban lehet korlátozni, amennyiben az a szökés vagy elrejtőzés, a bizonyítási
eszközök megváltoztatásának vagy megsemmisítésének
megakadályozását, újabb bűncselekmény elkövetésének
megelőzését, illetőleg az őrzés biztonságát, a fogda rendjének megtartását célozza.
4. A személyi szabadság az egyén olyan autonómiáját
jelenti, amely feltételezi a teljes akarati és cselekvési szabadságot a jog keretei között. A személyi szabadság joga
mindenkivel szemben érvényesülő jog, amely minden embert megillet, ugyanakkor nem részesül abszolút védelemben, mivel törvényben meghatározott esetekben korlátozható.
A személyi szabadság korlátozásának számos formája
ismert a magyar jogrendszerben. Ezek jórészt a büntetőeljárás lefolytatásához kötődnek; büntető anyagi jogi szankcióként (szabadságvesztés, kényszergyógykezelés) vagy
büntetőeljárási kényszercselekményként (őrizetbe vétel,
előzetes letartóztatás, ideiglenes kényszergyógykezelés,
lakhelyelhagyási tilalom, házi őrizet) jelennek meg. A büntetőeljáráson kívül ugyanakkor más eljárásokban is sor
kerül a személyi szabadság alapjogának korlátozására, így
különösen az idegenrendészet, a szabálysértési eljárás, az
egészségügyi és a rendészeti igazgatás egyes területein.
A korlátozásra vonatkozó szabályozásnak — az Alkotmány rendelkezéséből fakadóan — tartalmaznia kell a korlátozás okát, továbbá meg kell határoznia az adott korlátozási formának megfelelő eljárást. A korlátozás arányosságának és ezzel együtt alkotmányosságának megítélését az
alkotmányi követelményeken alapuló tényezők befolyásolják. Ennek körében meghatározó jelentőségű a szabadságelvonás időtartamának mértéke, annak indokoltsága, a
szabadságelvonással érintett személy megfelelő körülményeinek és az őt megillető jogok gyakorlásának biztosítása,
valamint a jogtalan szabadságelvonás esetére nyújtott jogorvoslati jog és egyéb jogkövetkezmények meghatározása
és azok megfelelősége.
Az Alkotmánybíróság az indítványok alapján, a fentiekben foglaltakra tekintettel a jelen ügyben azt vizsgálta,
hogy a személyi szabadság Rtv. szerinti korlátozása szükséges-e, továbbá, hogy az elérni kívánt cél fontossága és az
ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya arányban
állnak-e egymással. Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint ugyanis valamely alapjog lényeges tartalmát az
a korlátozás sérti, amely — valamely más alapvető jog vagy
alkotmányos cél érdekében — nem elkerülhetetlenül szükséges, továbbá, ha szükséges is, de a korlátozás által okozott jogsérelem az elérni kívánt célhoz képest aránytalan
[6/1998. (III. 11.) AB határozat, ABH 1998, 91, 98—99.].
IV. 1.1. Az Rtv. 33. § (2) bekezdésének g) pontja lehetővé
teszi, hogy a rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság
vagy az illetékes szerv elé állítsa azt, akit eltűntként köröznek, és az Rtv. 36/A. § (2) bekezdése határozza meg azt,
hogy kit kell eltűntnek tekinteni.
Az Alkotmánybíróság az alapjogi korlátozást akkor tekinti indokoltnak, ha az valamely más alapvető jog biztosítása vagy alkotmányos cél érdekében történik. Az eltűntként körözött személyek esetében adódhat olyan helyzet,
ami halaszthatatlan és közvetlen rendőri intézkedést igényel. Ezt megalapozhatja az érintett személy fizikai vagy
pszichés állapota, amely az önrendelkezési jog gyakorlását
egyáltalán nem vagy korlátozottan teszi lehetővé. Az ilyen
helyzetek kezelésére felhatalmazást ad az Rtv. 37. §-a,
amely a rendőrt feljogosítja biztonsági intézkedés megtételére. Az Rtv. 2. § (2) bekezdése ezen túlmenően általánosságban kötelezi a rendőrséget arra, hogy feladatának
ellátása során működjék együtt más állami vagy önkormányzati szervekkel, illetőleg társadalmi szervezetekkel.
Ennek keretében a rendőrség olyan intézkedéseket tehet,
amelyek az eltűntként körözött és felkutatott személy helyzetének és alapjogai biztosításának is megfelelnek és nem
járnak együtt a személyi szabadság akárcsak átmeneti korlátozásával sem. Mindez nem zárja ki annak lehetőségét,
hogy amennyiben az Rtv.-ben meghatározott más előállítási ok az érintettel kapcsolatban felmerül, s állapota ezt
engedi, a rendőr az előállítást foganatosítsa.
Az Rtv. 37. §-ában meghatározott rendelkezések tehát
olyan jogosítványokat és kötelezettségeket állapítanak
meg a rendőrség számára, amelyek alkalmazása illetőleg
teljesítése lehetővé teszik az emberi életet, testi épséget,
egészséget vagy anyagi javakat veszélyeztető helyzetek kezelését, és az adott esetnek megfelelő oltalmazó intézkedés
foganatosítását. Az ilyen intézkedések együtt járhatnak a
személyi szabadság átmeneti korlátozásával, de ezt az elérni kívánt cél indokolttá teszi. Az előállítás viszont önmagában nem minden esetben alkalmas az oltalmazásra,
ugyanakkor mindig együtt jár a személyi szabadság korlátozásával.
Az Alkotmánybíróság a fentiekben foglaltak alapján
megállapította, hogy az eltűntként körözött személy szabadságának korlátozásával szemben nem merül fel más
olyan alapvető jog, amelynek biztosítása éppen az előállítás révén valósulhatna meg.
Az Rtv. 33. § (2) bekezdés bevezető mondata szerint az
eltűntként körözött személy előállítása is a közbiztonság
érdekében történik. A közbiztonság védelme — amint arra
az Alkotmánybíróság az indokolás IV/1.2. pontjában rámutatott — az Alkotmány 40/A. § (2) bekezdés értelmében a rendőrség alapvető feladata, amely magára az államra nézve alkotmányos célt fogalmaz meg. Bizonyos személyek eltűnése kapcsolatba hozható a közbiztonsággal, de
általánosságban a szükségszerű összefüggés nem állapítható meg. Ezért a hivatkozott alkotmányos cél elérése nem
minden esetben alapozhatja meg a személyi szabadság
alapjogának korlátozását.
További fontos körülményként értékelte az Alkotmánybíróság azt is, hogy az eltűntként körözött, és ebbéli minőségében előállított személy nem követett el jogsértő magatartást, mert önmagában az eltűnés nem jogellenes cselekmény. Az Rtv. 36/A. § (2) bekezdése kifejezetten ki is veszi
az eltűnt személyek köréből a terheltet és a bűncselekmény
elkövetésével alaposan gyanúsítható ismeretlen személyt.
Az Rtv. 101. § (1) bekezdés j) pontjában kapott felhatalmazás alapján a belügyminiszter megalkotta az eltűnt személyek felkutatásának és a rendkívüli halálesetek kivizsgálásának rendjéről szóló 23/1994. (X. 26.) BM rendeletet.
Ez a jogszabály rendelkezést tartalmaz arra vonatkozóan,
hogy az eltűnt személy felkutatására irányuló eljárást határozattal meg kell szüntetni, ha az eltűnt személy tartózkodási helyét megállapították. Az eljárás megszüntetésének
elrendelése önmagában nyilvánvalóan nem igényli az eltűntként körözött személy előállítását, erre vonatkozó indokot maga a rendelet sem határoz meg. A személy- és
tárgykörözésről szóló 2001. évi XVIII. törvény 7. § (1) bekezdése a körözés visszavonásával kapcsolatban ugyanígy
rendelkezik.
Az Alkotmánybíróság a 13/2003. (IV. 9.) AB határozatban rámutatott arra, hogy a személyi szabadság szükséges
és ezen túlmenően arányos korlátozására alkotmányos cél
elérése érdekében általában akkor kerülhet sor, ha azt a
korlátozással érintett személy jogsértő magatartása vagy
cselekménye, illetőleg kényszerítő ok vagy nyomós közérdek alátámasztja, illetve indokolja. Ilyen feltételek hiányában az Alkotmánybíróság az alapjog korlátozását általában
alkotmányellenesnek minősíti. (Magyar Közlöny 2003. évi
35. szám, 2620, 2624.)
A fentiekben kifejtettek arra a következtetésre vezetnek, hogy az Rtv. 33. § (2) bekezdés g) pontjában meghatározott előállítási jogcím aránytalan személyi szabadság
korlátozást eredményez. Az aránytalanság abban ragadható meg, hogy a jelenleg hatályos törvényi szabályozás alapján bármely eltűnt személy előállítható (az előállítás lehetősége az érintettek teljes körére kiterjed), minden törvényi differenciálás nélkül, egyedül és kizárólag az intézkedő
rendőr egyszemélyi döntésétől függően.
Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Rtv. 33. § (2) bekezdés g) pontja sérti az
Alkotmány 8. § (2) bekezdésében és az 55. § (1) bekezdésében foglaltakat, ezért az alkotmányellenes rendelkezést
megsemmisítette.
1.2. Az Alkotmánybíróság a továbbiakban az Rtv. 38. §
(1) bekezdésének azt a rendelkezését vizsgálta, amelynek
alapján a közbiztonsági őrizet abban az esetben is elrendelhető, ha azt az előállított személy érdeke szükségessé teszi.
A jogalkotó a szükségességet akkor tekinti fennállónak, ha
az előállított személy ittas, illetőleg más okból ön- vagy
közveszélyes állapotban van.
Az előállítás, a közbiztonsági őrizet és a biztonsági (oltalmazó) intézkedések viszonyrendszerét az Rtv. a következők szerint határozza meg:
Az ittasságot, illetőleg az ön- vagy közveszélyes állapotot az Rtv. nem minősíti előállítási jogcímnek. Ennek megfelelően a közbiztonsági őrizetbe vétel szempontjából csak
azok a személyek jöhetnek szóba, akiket — az Rtv. 33. §
(1) és (2) bekezdésében felsorolt okok alapján — már
korábban előállítottak.
Az Rtv. 37. §-ában meghatározott biztonsági intézkedés
viszont nem eredményezi az érintett (ittas, ön- vagy közveszélyes állapotban lévő személy) előállítását, mert ez a
rendelkezés a rendőrség általános, vagyis a nem jogsértő
magatartáshoz kapcsolódó élet- és vagyonvédelmi kötelezettségét írja elő. Mindebből értelemszerűen következik,
hogy a hatályos szabályozás nem teszi lehetővé az Rtv.
37. §-a szerinti biztonsági (oltalmazó) intézkedés összekapcsolását a közbiztonsági őrizetbe vétellel, mert az őrizetbe vételre csak olyan személlyel szemben kerülhet sor,
akit a rendőr előállított.
Az ittas, ön- vagy közveszélyes állapotban lévő előállított vonatkozásában az Rtv.-nek az a rendelkezése az irányadó, amely előírja, hogy a sérült, beteg vagy más okból
sürgős orvosi ellátásra szoruló fogvatartottat orvosi ellátásban kell részesíteni [Rtv. 18. § (2) bekezdés]. A rendőrség életvédelmi kötelezettségének ebben a speciális
helyzetben akkor tesz eleget, ha a rászoruló — jelen esetben az előállított személy — orvosi ellátását már az előál
lítás időtartama alatt biztosítja. Amennyiben ez megtörténik, a közbiztonsági őrizetbe vétel törvényi alapja egyúttal
meg is szűnik: az ittasság kijózanítás révén már nem áll
fenn, a más okból ön- vagy közveszélyes személy pedig
intézeti elhelyezést nyert.
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
(a továbbiakban: Eütv.) 199. §-a rendelkezik a sürgősségi
gyógykezelésről, amely kötelezővé teszi a beteg pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vételét, ha fennáll a közvetlen
veszélyeztető magatartás (ön- és közveszélyes állapot). A
beteg felvételét követően az intézet vezetője 24 órán belül
a bíróság értesítésével kezdeményezi az intézeti gyógykezelés elrendelését. A bíróság a sürgősséggel felvett beteg
esetében akkor rendeli el a kötelező gyógykezelést, ha a
beteg veszélyeztető magatartást tanúsít és fennáll az intézeti gyógykezelés szükségessége. A személyi szabadság korlátozásáról tehát a bíróság dönt.
A fentiekből az a következtetés vonható le, hogy a rendőrség életvédelmi kötelezettségének mind az általános
(Rtv. 37. §) mind a speciális (fogvatartási) körülmények
közepette eleget tud tenni. Ez a szabályozási mód és tartalom tehát nem diszkriminatív, mert az érintett személyek
jogi helyzetétől függetlenül biztosítja a rászorulók számára
az egészségügyi ellátás igénybevételét a rendőrség közreműködése révén. Az orvosi ellátásra szoruló személy közbiztonsági őrizetbe vételének elrendelése azonban e kötelezettség teljesítésével áll ellentétben.
Mindezek alapján megállapítható, hogy az ittas vagy más
okból ön- vagy közveszélyes állapotban lévő előállított
személyek védelmét, szükség esetén ellátását az Rtv. 18. §
(2) bekezdésében, valamint az Eütv. 199. §-ában foglalt
rendelkezések megfelelően biztosítják, és mindez szükségtelenné teszi a közbiztonsági őrizet ilyen esetben történő
elrendelését.
Az Alkotmánybíróság a már hivatkozott állandó gyakorlata alapján az alapjogi korlátozást akkor tekinti indokoltnak, ha az valamely más alapvető jog biztosítása vagy alkotmányos cél érdekében történik. Az Rtv. 38. § (1) bekezdésének vizsgált rendelkezése a közbiztonsági őrizetbe vételt
az intézkedéssel érintett személy érdekére alapozza. Az
Alkotmánybíróság a személyi szabadság átmeneti korlátozásának ezt a szabályozását nem minősítette elkerülhetetlenül szükségesnek, ezért megállapította, hogy az Rtv. 38. §
(1) bekezdésének ,,vagy az őrizetbe vett személy érdeke
(ittasság vagy más okból ön- vagy közveszélyes állapotban
van)’’ szövegrésze sérti az Alkotmány 8. § (2) bekezdésében és az 55. § (1) bekezdésében foglaltakat. Ezért azt a
határozat közzétételének napjával megsemmisítette.
2. Az Alkotmánybíróság a szoros tartalmi összefüggés
alapján elbírálás körébe vonta a Szolgálati Szabályzat 22. §
(3) bekezdésének a közbiztonsági őrizetre utaló részét,
mint az Rtv. 38. § (1) bekezdésére vonatkozó végrehajtási
rendelkezést, valamint a Szolgálati Szabályzat 41. §-át,
amely az Rtv. 33. § (2) bekezdés g) pontja végrehajtása
ként rendelkezik az eltűntként körözött személy előállításáról. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a Szolgálati
Szabályzat 22. § (3) bekezdésének ,,indokolt esetben közbiztonsági őrizetbe vehető’’ szövegrésze, valamint 41. §-a
azért alkotmányellenesek, mert mint végrehajtási rendelkezések, osztják a megsemmisítésre kerülő törvényi rendelkezések sorsát. Ezért a megsemmisítésnek azonos okok
alapján van helye.
3. Az egyes indítványok elutasítását az Alkotmánybíróság a következők szerint indokolja:
3.1. Az Rtv. 19. § (1) bekezdés második mondata szerint
a rendőri intézkedés során annak jogszerűsége nem vonható kétségbe. Az indítványozó azt állítja, hogy ez a rendelkezés beleütközik az Alkotmány 8. § (1) bekezdésébe és az
55. § (1) bekezdésébe.
A rendőrség alkotmányos feladata az állam, és a társadalom különböző szerveinek működését veszélyeztető és
sértő cselekmények megakadályozása, az állampolgárok
személy- és vagyonbiztonsága alapvető jogának védelme.
Ez a védelem a jogellenes magatartást tanúsító személyek
jogainak törvényen alapuló korlátozásával valósul meg.
A rendőrség tevékenységével összefüggő alapvető szabályokat az Rtv. állapítja meg. Az Rtv. 2. § foglalja össze e
feladat ellátásának alapvető követelményeit, mint például
a polgárok részére történő segítségnyújtás, az emberi jogok
tiszteletben tartása, az emberi méltóság megóvása. Ezek az
előírások a rendőri tevékenység közszolgálati jellegének
előtérbe kerülését hangsúlyozzák az erőszakos és egyoldalú fellépés kizárása végett.
A rendőri működés alapja az Rtv. 11. § (1) bekezdése
szerint az, hogy a rendőr köteles a szolgálati beosztásában
meghatározott feladatát a törvényi előírásoknak megfelelően teljesíteni. A rendőri intézkedés eredményessége nem
függhet az intézkedés alá vont személy belátásától, ezért az
intézkedésben foglaltak szükség esetén kikényszeríthetők.
A kikényszerítés az intézkedéssel szembeszegülő ellenállásának a leküzdését jelenti, amely a törvényi előírások alapján történhet és a személyi szabadság átmeneti korlátozásával is járhat (Rtv. 16. §). Ez a korlátozás azonban csak a
jogsértő magatartást tanúsítókat érinti. A rendőri kényszerintézkedés alapjait az Rtv. 19. § (2) bekezdése a rendőr
jogszerű intézkedésével szembeni ellenállás esetén teremti
meg, erre az esetre teszi lehetővé a törvényben meghatározott rendőri intézkedések és kényszerítő eszközök alkalmazását.
Ahhoz, hogy az ország belső rendje és közbiztonsága
rendészeti eszközökkel eredményesen védhető legyen, az e
felett őrködő szervezet számára hatékony eszközöket kell
törvényben biztosítani. Ez indokolja az Rtv. 19. § (1) bekezdésének rendelkezését, mely szerint a jogszabályi előírások végrehajtását szolgáló rendőri intézkedéseknek
— ha törvény vagy más nemzetközi megállapodás másképp
nem rendelkezik — mindenki köteles magát alávetni és a
rendőr utasításának engedelmeskedni. Ezzel összefüggés
ben az Rtv. 19. § (1) bekezdése második mondata értelmében pedig az intézkedéssel érintett állampolgár a helyszínen csak kivételesen mérlegelheti a rendőri intézkedés
jogszerűségét. A rendőri intézkedés jogszerűségének feltételezése tehát nem más, mint egyfajta törvényes vélelem,
amely viszont utólagos ellenbizonyítással megdönthető és
ezáltal orvosolható. Az Rtv. 92. § (1) bekezdése szerint a
rendőri intézkedések miatt jogorvoslatnak van helye. Az
Rtv. 93. §-a szerint panasz előterjesztésére az jogosult,
akivel szemben az intézkedést foganatosították. A panaszt
az intézkedést követő nyolc napon belül az intézkedést
foganatosító rendőri szervnél lehet előterjeszteni. A panaszt a beérkezéstől számított tizenöt napon belül az intézkedést foganatosító rendőri szerv vezetője indokolt határozattal bírálja el. A határozat ellen fellebbezésnek van
helye. A felettes szerv határozatát írásban a panaszt elbíráló határozatot hozó szerv útján kell közölni a fellebbezővel. A felettes szerv határozata közigazgatási határozat,
amelynek bírósági felülvizsgálatát kérheti az, aki a panasz
előterjesztésére jogosult.
A sérelmezett rendőri intézkedéssel szemben tehát végső soron bírósági kontrollnak is helye van.
Az Alkotmánybíróság a fentieket összevetve az Alkotmány 8. § (1) bekezdésében és az 55. § (1) bekezdésében
foglaltakkal megállapította, hogy az Rtv. 19. § (1) bekezdése nem sérti az ember alapvető jogait, ezen belül a
szabadságra és a személyi biztonságra vonatkozó alkotmányi rendelkezéseket. Erre tekintettel az indítványt elutasította.
3.2. Az Rtv. 33. § (2) bekezdése lehetővé teszi, hogy a
rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állítsa — többek között — azt, aki bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható. A támadott rendelkezés
a személyi szabadság korlátozásának — konkrétan: az előállítás — okaként a bűncselekmény elkövetésének gyanúját határozza meg. Az indítványozók az alkotmányellenességet legfőképpen abban látják, hogy a bűncselekmény
alapos gyanújával szemben az ,,egyszerű gyanú’’ — mint az
előállítás oka — indokolatlan szabadságkorlátozásra ad
lehetőséget.
Az Alkotmány 55. § (1) bekezdése értelmében a személyi szabadságtól történő megfosztásra csak törvényben
meghatározott okokból kerülhet sor. Az Rtv. vizsgált rendelkezése éppen egy ilyen okot határoz meg, amikor kimondja, hogy valamely bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható személyt a rendőr előállíthat. Ezért az Alkotmánybíróság elsőként magának az oknak az alkotmányosságát vizsgálta.
A gyanú a nyomozó hatóság tudomására jutott objektív
adatokból levont valószínűségi következtetés arra nézve,
hogy feltehetően bűncselekmény történt, és hogy annak ki
vagy kik voltak az elkövetői. Annak megfelelően, hogy a
gyanú alapját képező adatok milyen szoros vagy kevésbé
szoros kapcsolatot mutatnak a feltételezett bűncselekménnyel, a rájuk épített valószínűségnek különböző fokozatai lehetnek. A valószínűség alacsonyabb vagy magasabb
fokától függően lehet különböztetni az ,,egyszerű’’, illetve
az alapos gyanú között.
Ugyanakkor a gyanú fogalmát sem az Rtv. sem a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (a továbbiakban:
Be.) nem határozza meg. A Be. 6. § (2) bekezdése a büntetőeljárás megindításához a bűncselekmény gyanújának
meglétét követeli meg, de konkrét személlyel szemben az
eljárás csak akkor indítható, ha az érintettet bűncselekmény elkövetésének megalapozott gyanúja terheli. A büntetőeljárási rendelkezésekben megkövetelt, az ,,egyszerű
gyanút’’ meghaladó valószínűség garanciális feltétele a
konkrét személyt érintő büntetőeljárás megindításának.
Az Rtv. 33. § (2) bekezdés b) pontján alapuló előállítás
viszont önmagában és közvetlenül nem irányul büntetőeljárás megindítására, azaz nem feltétlenül indukál egy olyan
eljárást, amely akár a személyi szabadság huzamosabb idejű korlátozását is eredményezheti. Az előállított személy
ugyanis pusztán az előállítás ténye alapján nem válik büntetőeljárási értelemben gyanúsítottá, nem lesz büntetőeljárás alanya. Az előállítás ideje alatt nyílik alkalma a döntésre jogosult hatóságnak arra, hogy az alapos (megalapozott) gyanú fennállását megállapítsa. Éppen ebben a körülményben ragadható meg az az alkotmányjogilag is releváns
különbség, amely miatt nem helytálló az alapos gyanú
megkövetelésére irányuló érvelés.
Az Rtv. támadott rendelkezése e tekintetben tehát megfelel az Alkotmány előírásainak, és azoknak a követelményeknek is, amelyeket az Alkotmánybíróság az alapjogok
korlátozhatóságával kapcsolatban kimunkált.
A személyi szabadság korlátozásának másik, az Alkotmányban foglalt feltétele, hogy a megfosztás alapjául szolgáló eljárás törvényben meghatározott legyen. Törvényben
kell tehát meghatározni, hogy minek az érdekében történik
a korlátozás, mely szerv elé történhet az előállítás, milyen
időtartamot foghat át, milyen kötelezettségek terhelik ennek során a rendőrséget. A vizsgált rendelkezésre vonatkozóan ezek a szabályok részben magában az Rtv. 33. §-ában,
illetve az Rtv. más fejezeteiben találhatók. A rendőrség
működésének általános elvei és szabályai közül ebből a
szempontból a fogvatartásra, valamint a jogorvoslatra vonatkozó rendelkezések a relevánsak.
Az Rtv. 33. § (2) bekezdésének bevezető mondata alapján az előállítás a közbiztonság érdekében történhet. A
közbiztonság védelme az Alkotmány 40/A. § (2) bekezdés
értelmében a rendőrség alapvető feladata, amely magára az
államra nézve alkotmányos célt fogalmaz meg.
Az indítvány szerint az előállításra nem általában a hatóság, hanem csak a bíróság elé állítás céljából kerülhetne
sor. Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben rámutat
arra, hogy az állam büntetőjogi igényének érvényesítésében az ügyészen kívül a nyomozóhatóság (ideértve a rendőrséget) is részt vesz. Tekintettel arra, hogy a támadott
rendelkezésnek megfelelően az előállításra éppen bűncselekmény elkövetésének gyanúja miatt kerül sor, a rendőrségnek mint nyomozóhatóságnak a vizsgált rendelkezés
szabályozási tartalmából történő kirekesztése veszélyez
tetné a rendőrség egyik alapvető feladatának ellátását, nevezetesen a büntetőeljárás megindítására vonatkozó kötelezettségének teljesítését.
Az Rtv. 33. § (2) bekezdés bevezető mondata szerint az
előállítás a hatóságon kívül vagylagosan az illetékes szerv
elé is történhet. Az ,,illetékes szerv’’ kitétel nyilvánvalóan
az előállítás ugyanezen rendelkezés által szabályozott más
eseteire vonatkozik, mint például szabálysértés bizonyítására vagy egyéb szabályszegések esetére, tehát nem valamely bűncselekmény elkövetésének gyanúja miatti előállításra.
Az Alkotmánybíróság, tekintettel az Rtv. 97. § (1) bekezdés h) pontjában foglalt értelmező rendelkezésre,
amely szerint az előállított személy fogvatartottnak minősül, vizsgálta a fogvatartás időtartamára és körülményeire
vonatkozó rendelkezéseket is. Az Rtv. 33. § (3) bekezdése
szerint az előállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át lehet korlátozni, ami
indokolt esetben 4 órával meghosszabbítható. A személyi
szabadság korlátozásának időtartama tehát meghatározott, s az 12 óránál több nem lehet.
A fogvatartás körülményeinek megfelelőségét az Rtv.
18. §-ában foglalt rendelkezések biztosítják, így különösen
a kapcsolatfelvételt, az elhelyezést és az orvosi ellátást. A
hivatkozott jogszabályhely tartalmazza továbbá azt a garanciális rendelkezést is, amely a fogvatartott jogai korlátozásának terjedelmét meghatározza. A rendőrséget terhelő kötelezettségként állapítja meg az Rtv. 33. § (4) bekezdése azt, hogy az előállítottat az előállítás okáról tájékoztatni kell, valamint igazolást kell részére kiadni az előállítás időtartamáról.
Az Rtv. IX. fejezete jogorvoslatot biztosít az előállítással, mint rendőri intézkedéssel szemben. Az előállított
ennek megfelelően panasz előterjesztésére jogosult, amelyet az intézkedést foganatosító rendőri szerv vezetője határozattal bírál el. A határozat ellen fellebbezésnek, illetve
végső soron bírósági felülvizsgálatnak van helye.
A jogtalan fogvatartás jogkövetkezményeit az Rtv. külön nem szabályozza, de más jogszabályi előírások tartalmaznak rendelkezést az ilyen esetekre. A Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban:
Btk.) 228. § (1) bekezdése szerint a jogellenes fogvatartás
bűntettét követi el az a hivatalos személy, aki eljárása során
mást személyi szabadságától jogellenesen megfoszt. Ennek
megfelelően az olyan rendőrrel szemben, aki jogellenesen
állít elő valakit, büntetőeljárás kezdeményezhető. Egy másik jogkövetkezmény, nevezetesen az államigazgatási jogkörben okozott kárért való felelősség érvényesítésére a
megfelelő polgári jogi eszközök rendelkezésre állnak. Ha
az állam nevében eljáró személy (jelen esetben: a rendőr)
hivatali kötelesség vétkes megszegésével kárt okoz, és a
sérelmes magatartás által okozott kár jogorvoslattal nem
hárítható el, az államot kártérítési kötelezettség terheli.
Az Alkotmánybíróság mindezekre tekintettel megállapította, hogy Rtv.-ben szabályozott, az előállítás eljárási
rendjét meghatározó rendelkezések megfelelnek a szemé
lyi szabadság átmeneti korlátozásához szükséges alkotmányi követelményeknek, ezért az Rtv. 33. § (2) bekezdés
b) pontja nem sérti az Alkotmány 55. § (1) bekezdésének
rendelkezését.
3.3. Az indítványozó az Rtv. 38. § (1) bekezdésében a
személyazonosság megállapítása végett alkalmazott közbiztonsági őrizetet aránytalan jogkorlátozásra vezető
rendőri intézkedésnek tartja, a (2) bekezdés szabályozásából pedig a ,,vagy elrejtőzésétől alaposan tartani kell’’ szövegrészt tekinti alkotmányellenesnek.
3.3.1. Az Alkotmánybíróság elsőként azt a rendelkezést
vizsgálta, amely a személyazonosság megállapítása miatt
lehetővé teszi az előállított személy szabadságának 24 óra
időtartamú korlátozását.
A Szolgálati Szabályzat 37. § (1) és (2) bekezdése értelmében a személyazonosság megállapítható az előállítás
mellőzésével, vagy az előállítás időtartama (8+4 óra) alatt,
ha az intézkedéssel érintett személy az azonosításban
együttműködik. Az igazolás megtagadása vagy egyébként
az azonosítást elősegítő adatok közlésének szándékos elmulasztása, illetőleg félrevezető adatok közlése vezethet
oda, hogy az előállításra rendelkezésre álló idő nem bizonyul elegendőnek a személyazonosság megállapítására. A
közbiztonsági őrizet elrendelésénél számottevő szerepet
játszik az érintett személy akarata, aki az őrizetbe vétel alól
a hatósággal való együttműködés esetén mentesülhet. Ennek hiányában a korlátozás indokoltsága mindaddig fennáll, amíg az alkotmányosan elfogadható cél, vagyis a személyazonosság megállapítása folyamatban van. A személyi
szabadság ezen okból, és ilyen mértékű törvényi korlátozása tehát nem tekinthető aránytalannak.
A fentiek alapján a közbiztonsági őrizetnek a személyazonosság megállapításához kapcsolódó elrendelése nem
sérti az Alkotmány 55. § (1) bekezdésében meghatározott
személyi szabadsághoz fűződő alapjogot, ezért az Alkotmánybíróság az indítványt e részében elutasította.
3.3.2. Az Rtv. 38. § (2) bekezdése a közbiztonsági őrizet
egy másik jogcímét határozza meg, amely szerint 72 óra
időtartamra korlátozható a pártfogó felügyelet alá helyezett személy (feltételes szabadságra bocsátott elítélt, illetve
a javítóintézetből ideiglenesen elbocsátott fiatalkorú) szabadsága, feltéve, ha a hatóság elől elrejtőzött vagy elrejtőzésétől alaposan tartani kell. Az indítványozó ez utóbbi
fordulat alkotmányellenességének megállapítását kérte.
A Btk. 70. § (1) bekezdés 7. pontja alapján a pártfogó
felügyelet büntetőjogi intézkedés. A Btk. 82. §-a határozza
meg a pártfogó felügyeletre vonatkozó általános szabályokat. E szerint pártfogó felügyelet elrendelésének akkor van
helye, ha a feltételes szabadság, illetve a próbaidő eredményes elteltéhez az elkövető rendszeres figyelemmel kísérése szükséges.
A pártfogó felügyelet alatt álló személy köteles a jogszabályban és bírósági határozatban előírt magatartási szabályokat megtartani, a pártfogóval rendszeres kapcsolatot
tartani és részére az ellenőrzéshez szükséges felvilágosítást
megadni. A magatartási szabályok kötelezettségeket és tilalmakat írnak elő annak érdekében, hogy a pártfogolt
képessége szerint dolgozzék, és törvénytisztelő életmódot
folytasson. Ilyen különösen a munkával, a kereset felhasználásával, az időszakos jelentkezéssel, az esetleg szükséges
gyógykezeléssel, megelőző-felvilágosító egészségügyi szolgáltatáson való részvétellel kapcsolatos kötelezettség, illetőleg a lakó- és munkahely önkényes megváltoztatásának,
meghatározott helyek látogatásának vagy egyes személyekkel való érintkezésének a tilalma. Összefoglalóan megállapítható, hogy a pártfogó felügyelet az elítéltek ellenőrzését, irányítását, a társadalomba beilleszkedésük segítését
és támogatását szolgáló olyan intézkedés, melyet önállóan
nem, hanem csak más jogintézményekhez kapcsolódva lehet a bíróság mérlegelése alapján, vagy kell a törvény kötelező rendelkezéseiből következően elrendelni.
A pártfogó felügyeletnek a fiatalkorúakra vonatkozó
speciális szabályait a Btk. 119. §-a tartalmazza. E szerint a
felfüggesztett szabadságvesztésre ítélt, a próbára bocsátott,
a feltételes szabadságra bocsátott, a javítóintézetből ideiglenesen elbocsátott és az a fiatalkorú, akivel szemben a
vádemelést elhalasztották, pártfogó felügyelet alatt áll. A
pártfogó felügyelet célja a fiatalkorú társadalmi beilleszkedésének elősegítése valamint az általános, és a bíróság,
illetve az ügyész által előírt külön magatartási szabályok
betartásának az ellenőrzése. Ennek keretében a pártfogolt
köteles a pártfogóval rendszeres kapcsolatot tartani, a
pártfogónál a megjelölt időpontban jelentkezni, részére a
szükséges felvilágosítást — különösen lakó-, illetve tartózkodási helyének, munkahelyének, illetve tanulmányai helyének, valamint családi körülményeinek megváltozásával
kapcsolatos tényeket bejelentve — megadni.
A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló
1979. évi 11. törvényerejű rendelet (a továbbiakban:
Bvtvr.) 94. § (2) bekezdésében előírtak alapján a pártfogó
felügyelet végrehajtásában a rendőrség közreműködik és
közbiztonsági szempontból ellenőrzi a pártfogolt magatartását. A rendőrség közreműködése során — többek között — ellenőrzi egyes magatartási szabályok megtartását,
tájékoztatja a bíróságot a pártfogolt ellenőrzése során
szerzett tapasztalatairól, segíti a hivatásos pártfogó munkáját.
A pártfogolt helyzetéről megállapítható, hogy olyan
büntetőjogi intézkedés hatálya alatt áll, amely személyi
szabadságtól való megfosztást nem foglal magába, de alapjogi korlátozást eredményez. A korlátozás legfőképpen
abban ragadható meg, hogy — a bíróság által meghatározott körben és egyéniesített módon — bizonyos magatartási kötelezettségeknek eleget kell tennie. A rendőrség
közreműködése a pártfogó felügyelet végrehajtásában éppen ezen magatartási szabályok megtartásának ellenőrzésében valósul meg. A megállapított szabályok súlyos
megsértése a feltételes szabadság, illetőleg az ideiglenes
elbocsátás megszüntetéséhez vezethet, amelyről a büntetés-végrehajtási bíró határoz.
A Bvtvr. 9. §-a rendelkezik a feltételes szabadság megszüntetéséről, amely — többek között — kimondja, hogy a
pártfogolt szabályszegése esetén a rendőrség a feltételes
szabadság megszüntetése érdekében az ügyészhez fordul.
A hivatkozott rendelkezés (2) bekezdése szerint a szabadságvesztés ideiglenes foganatba vételének van helye akkor,
ha a pártfogolt a hatóság elől elrejtőzött vagy elrejtőzésétől
alapos okkal tartani kell.
A Btk. 118. §-a értelmében a javítóintézetből történt
ideiglenes elbocsátás — a Bvtvr. 9. § értelemszerű alkalmazásával — megszüntethető, ha a fiatalkorú a pártfogó felügyelet szabályait megszegi. Ennek megfelelően a javítóintézeti nevelés folytatásának elrendelésére kerülhet sor, ha
a javítóintézetből ideiglenesen elbocsátott a hatóság elől
elrejtőzött vagy elrejtőzésétől alapos okkal tartani kell.
Ha a pártfogó felügyelet alatt álló magatartásából és a
körülményekből arra kell következtetni, hogy a már ténylegesen alkalmazott büntetőjogi intézkedés sikerét kívánja
meghiusítani, akkor a közbiztonsági őrizet elrendelésére
indokoltan kerül sor.
A fentiekben foglaltak alapján megállapítható, hogy az
Rtv. vizsgált szabályozása, mint rendőri intézkedés, egy
büntetés-végrehajtási kényszercselekmény elrendelését,
illetve annak érvényesíthetőségét segíti elő. Az állam büntetőjogi igényének érvényesítése magában foglalja a büntetés-végrehajtás biztosítását, amelynek egyik eszköze a
kényszercselekmények foganatosítása. A személyi szabadság korlátozása ezen alkotmányos cél érdekében történik.
A szabadságkorlátozás további garanciáját jelenti, hogy
míg az előállítást a rendőr a helyszínen foganatosítja, addig
a közbiztonsági őrizet elrendeléséről a rendőrség, mint
hatóság dönt, amely döntéssel szemben a törvény a jogorvoslatot biztosítja.
Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság az Rtv.
38. § (2) bekezdésében a ,,vagy elrejtőzésétől alaposan tartani kell’’ szövegrészének az Alkotmány 55. § (1) bekezdésébe, valamint a 8. § (2) bekezdésébe ütközését nem állapította meg, ezért az indítványt e részében is elutasította.
4. Az Rtv.-nek az indítványok benyújtásakor hatályos
33. § (4) bekezdése szerint az előállítottat csak akkor kellett az előállítás okáról tájékoztatni, ha ezt ő kifejezetten
kérte. Az indítványozók ennek a feltételnek a megkövetelését tartották alkotmányellenesnek.
A szervezett bűnözés, valamint az azzal összefüggő egyes
jelenségek elleni fellépés szabályairól és az ehhez kapcsolódó törvénymódosításokról szóló 1999. évi LXXV. törvény 69. §-a 1999. szeptember 1-jei hatállyal módosította
az Rtv. 33. § (4) bekezdését. A módosított és a jelenleg is
hatályos szöveg már nem tartalmazza az indítványozók
által sérelmezett ,,kérelmére’’ kitételt, tehát a tájékoztatás
hivatalból kötelező.
Miután a módosítás következtében az indítvány okafogyottá vált, az Alkotmánybíróság ideiglenes ügyrendjéről
és annak közzétételéről szóló, módosított és egységes szerkezetbe foglalt 3/2001. (XII. 3.) Tü. sz. határozat 31. §
a) pontja (ABK 2003. szeptember-október 564. 569.) alapján az Alkotmánybíróság az eljárást megszüntette.
Az Alkotmánybíróság határozatának a Magyar Közlönyben történő közzétételét az Alkotmánybíróságról
szóló 1989. évi XXXII. törvény 41. §-a alapján rendelte el.
Dr. Holló András s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
100/2007. (V. 21.) KE határozata nyugállományú ezredes dandártábornoki kinevezéséről.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdés i) pontjában biztosított jogkörömben, a honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2004. évi CV. törvény 49. § (2) bekezdésének a) pontja alapján a honvédelmi miniszter előterjesztésére dr. Szabó János nyugállományú ezredest 2007. május 21-ei hatállyal dandártábornokká kinevezem.
Budapest, 2007. március 22. Sólyom László s. k.,
köztársasági elnök


text:
1140/2015. (III. 12.) Korm. határozata az ukrajnai válság kapcsán, karitatív és szociális tevékenységet folytató szervezetek bevonásával a Kárpátalján élő magyar családok megsegítéséről.
A Kormány a határon túl élő magyarok iránt viselt felelősségéből adódóan fontosnak tartja a Kárpátalján élő magyar családok
megsegítését.
Ennek érdekében a Kormány
 1. felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy a  Kárpátalján élő magyar családok megsegítésére indítandó egy
éves program lebonyolítására a Katolikus Karitásszal együttműködési megállapodást kössön;
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2015. március 30.
2. egyetért azzal, hogy a  program lebonyolítására 85,0 millió forint költségvetési támogatás álljon rendelkezésre, és
felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy gondoskodjon a  támogatás fedezetének a  XX. Emberi Erőforrások
Minisztériuma fejezetben történő rendelkezésre állásáról;
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal 3. felhívja a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy tekintse át, milyen lehetőségek állnak rendelkezésre a határon átívelő
programok keretén belül Kárpátalján munkahelyteremtő, gazdaságélénkítő programok indítására;
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: folyamatos 4. felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy a  Kárpátalján működő magyar vagy vegyes tulajdonú vállalkozások
számára fogalmazzon meg javaslatot a bérek értékállóságának megőrzése érdekében.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
1264/2015. (IV. 30.) Korm. határozata az elektronikus ügyintézés földügyi igazgatásban való bevezetésének előkészítése érdekében szükséges intézkedésekről.
A Kormány
 1. egyetért azzal, hogy 2016. július 1-jétől a földhivatalok, valamint a Földmérési és Távérzékelési Intézet feladatairól,
illetékességi területéről, továbbá egyes földhivatali eljárások részletes szabályairól szóló kormányrendelet szerinti
földügyi igazgatásban megvalósuljon az elektronikus ügyintézés, illetve, hogy a  földügyi igazgatás körébe tartozó
küldemények is bekerüljenek az  egységes kormányzati ügyiratkezelő rendszerben érkeztethető és kézbesíthető
küldemények körébe;
2. felhívja a  földművelésügyi minisztert, hogy a  Miniszterelnökséget vezető miniszter bevonásával tegyen javaslatot
a  Kormány részére az  1.  pont szerinti feladat megvalósításához szükséges intézkedések ütemezésére, valamint
az ahhoz kapcsolódó költségvetési igényekre;
Felelős: földművelésügyi miniszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: 2015. május 20.
3. felhívja a  földművelésügyi minisztert, hogy az 1. pont szerinti feladat megvalósítása érdekében a belügyminiszter,
az igazságügyi miniszter és a Miniszterelnökséget vezető miniszter bevonásával vizsgálja felül a földügyi igazgatásra
vonatkozó szabályokat, és tegye meg a szükséges jogszabály-előkészítési lépéseket.
Felelős: földművelésügyi miniszter
 belügyminiszter
 igazságügyi miniszter
 Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: a 2. pont szerint a Kormány elé terjesztett ütemezés szerint
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
5/2010. (V. 12.) OKM utasítása az Oktatási és Kulturális Minisztérium irányítása alá tartozó központi költségvetési szervek európai uniós támogatású projektjei indításának jóváhagyási eljárásrendjéről.
A jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény 49. § (1) bekezdése alapján a következő utasítást adom ki:
1. § Az utasítás mellékletében foglalt szabályzatot kiadom.
2. § Az utasítást az Oktatási és Kulturális Minisztérium internetes honlapján, továbbá az Oktatási Közlönyben és a Kulturális
Közlönyben is közzé kell tenni. 3. § Ez az utasítás a közzététel napján lép hatályba.
Budapest, 2010. május 10. Dr. Hiller István s. k.,
oktatási és kulturális miniszter


text:
36/2017. (VII. 19.) HM utasítása a honvédelmi feladatok ellátásához szükséges infrastrukturális és élőerős őrzés-védelmi feladatok végrehajtásáról.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés c) pontja, valamint a honvédelemről és a Magyar Honvédségről,
valamint a  különleges jogrendben bevezethető intézkedésekről szóló 2011. évi CXIII. törvény egyes rendelkezéseinek
végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet 2. § (5) bekezdése alapján a következő utasítást adom ki:
1. Általános rendelkezések 1. § Ezen utasítás hatálya
a) a  Honvédelmi Minisztériumra (a továbbiakban: HM), a  honvédelemért felelős miniszter közvetlen
alárendeltségébe tartozó szervezetekre, a  Katonai Nemzetbiztonsági Szolgálatra (a továbbiakban: KNBSZ),
valamint a Magyar Honvédség katonai szervezeteire (a továbbiakban együtt: honvédelmi szervezetek);
b) a 2. §-ban és a 3. §-ban foglaltak kivételével a Magyar Állam tulajdonában és a HM vagyonkezelésében lévő
ba) katonai ingatlanok folyamatos üzemeltetésére, fenntartására és élőerős őrzés-védelmére,
bb) lakóépületek, lakások, helyőrségi szállók – ide értve a  szálló céljára hasznosított lakásokat is –
gépkocsitárolók és gépkocsi-állóhelyek, továbbá a  lakóingatlanban nem lakás céljára szolgáló
helyiségek üzemeltetésére, fenntartására, valamint lakóház és helyőrségi szálló kezelésre;
c) a  katonai szervezetek által Magyarország területén végrehajtott kiképzési rendezvények és gyakorlatok
infrastrukturális biztosítására;
d) a HM által szervezett központi rendezvények infrastrukturális biztosítására;
e) a katasztrófavédelmi feladatok infrastrukturális és élőerős őrzés-védelmi biztosítására;
f ) a  válsághelyzetben vagy a  különleges jogrendben az  MH által végrehajtott feladatok infrastrukturális és
élőerős őrzés-védelmi biztosítására és
g) a honvédelmi célból ideiglenesen használatba vett, nem a HM vagyonkezelésébe tartozó ingatlanok ideiglenes
üzemeltetésére, fenntartására és élőerős őrzés-védelmi biztosítására
terjed ki.
2. § A KNBSZ használatában lévő katonai ingatlanok üzemeltetésére, fenntartására és élőerős őrzés-védelmére a KNBSZ
főigazgatója saját hatáskörben intézkedik.
3. § Ezen utasítás hatálya nem terjed ki a Magyar Állam tulajdonában és a HM vagyonkezelésében lévő
a) azon katonai ingatlanokra, melyekre az 5. § szerinti szerződés hatálya nem, vagy csak korlátozottan terjed ki, és
erre figyelemmel üzemeltetésük, fenntartásuk és élőerős őrzés-védelmük külön szabályozó szerint történik és
b) a honvédelmi szervezetek által nem használt azon ingatlanokra, melyekre vonatkozóan a HM vagyonkezelői
jogának megszüntetése tervezett, kivéve a  közigazgatási hatósági döntésekben a  vagyonkezelő részére
meghatározott feladatokat.
4. § Ezen utasítás alkalmazásában a lakóingatlanban nem lakás céljára szolgáló helyiségnek minősülnek a lakóingatlanban,
lakóépületben lévő, korábban közös használatot szolgáló helyiségek.
2. Az infrastrukturális és élőerős őrzés-védelmi ellátás rendje
5. § Az  utasítás hatálya alá tartozó ingatlanok és események infrastrukturális és élőerős őrzés-védelmi feladatainak
ellátására a  HM mint megrendelő, valamint a  HM Elektronikai, Logisztikai és Vagyonkezelő Zártkörűen Működő
Részvénytársaság mint szolgáltató között – a  2001. évben a  21520/01/44/10-01-03 nyilvántartási számon –
határozatlan időtartamra kötött szolgáltatási szerződés (a továbbiakban: Szerződés) alapján kerül sor.
6. § A Szerződés
a) az 1. § b) pontja szerinti ingatlanokhoz kapcsolódó átalánydíjas térítésű szolgáltatásokat részletesen és
b) az 1. § b)–g) pontja szerinti ingatlanokhoz, illetve eseményekhez kapcsolódó nem átalánydíjas, eseti térítésű
szolgáltatásokat
tartalmazza. 7. § A Szerződéssel kapcsolatos megrendelői jogokat és kötelezettségeket a HM védelemgazdaságért felelős helyettes
államtitkár (a továbbiakban: HM VGHÁT) gyakorolja.
8. § A HM VGHÁT az 1. § b) pontja szerinti ingatlanállományban bekövetkezett változás vagy a HM 10. § szerinti szolgáltatási
igényeinek változása esetén szükség szerint, de évente legalább egy alkalommal – a  tárgyévet követő évre
vonatkozóan – kezdeményezi a szolgáltató felé a Szerződés módosítását.
9. § (1) HM Védelemgazdasági Hivatal
a) végrehajtja a Szerződés ártárgyalásait,
b) az ártárgyalások befejezését követő 10. munkanapig összefoglaló jelentést terjeszt fel a HM VGHÁT részére,
amely a Szerződés tervezett összegét és költségvetési előirányzat-igényét is tartalmazza,
c) előkészíti a Szerződés módosítására irányuló kezdeményezést, és azt a HM VGHÁT részére felterjeszti,
d) folyamatosan aktualizálja az  1.  § b)  pontja szerinti ingatlanok listáját és a  változásokat – szükség szerint –
jóváhagyásra felterjeszti a HM VGHÁT részére,
e) végrehajtja a  Szerződés műszaki felügyeletével és pénzügyi teljesítésével kapcsolatos feladatokat és
kötelezettségeket,
f ) gyakorolja a költségviselői jogokat, és teljesíti a kötelezettségeket, és
g) megrendeli a 11. § szerint nem átalánydíjas eseti szolgáltatásokat.
(2) Az (1) bekezdés a) pontja szerinti ártárgyalásokon
a) a HM Gazdasági Tervezési és Szabályozási Főosztály,
b) a lakóház- és honvédszálló-kezelési szolgáltatások tekintetében a HM Vagyonfelügyeleti Főosztály és
c) az élőerős őrzés-védelmi szolgáltatás vonatkozásában a Honvéd Vezérkar Hadműveleti Csoportfőnökség mint
a követelménytámasztó Honvéd Vezérkar főnökének képviselője
vesz részt.
(3) Az (1) bekezdés d) pontja szerinti ingatlanok listája tartalmazza az ingatlanok pontos címét – így különösen a település
és utca megnevezését és a házszámot – vagy helyrajzi számát.
3. Az átalánydíjas szolgáltatások 10. § A Szerződés 6. § a) pontja szerinti átalánydíjas térítésű szolgáltatásai a következők:
a) az ingatlanüzemeltetési szolgáltatások közül
aa) a fűtés- és melegvízellátás és -vételezés,
ab) a közüzemi vízellátás és -vételezés,
ac) a közüzemi szennyvízelvezetés,
ad) a közüzemi gázellátás és -vételezés,
ae) az elektromos energiaellátás és -vételezés,
af ) a lég- és klímatechnikai berendezések üzemeltetése,
ag) a települési szilárdhulladék-elszállítás,
ah) a kéményseprés,
ai) az épülettakarítás,
aj) a rovar- és rágcsálóirtás,
ak) a parkápolás, kaszálás, hóeltakarítás és síkosságmentesítés,
al) a vezetői karbantartási keret biztosítása,
am) a bútorjavítás,
an) a rendezvénybiztosítás és
ao) az  ingatlankezelés, így különösen a  nyilvántartások vezetése és a  hatósági felülvizsgálatok
végrehajtása; b) az ingatlanfenntartási szolgáltatások közül
ba) a központi szerviz,
bb) a hibaelhárítás és
bc) a karbantartás;
c) a lakóház- és helyőrségi szálló kezelési szolgáltatások közül
ca) az üzemeltetés,
cb) a fenntartás,
cc) a szabályozás,
cd) az igazgatás és
ce) az adatszolgáltatás;
d) az egyéb szolgáltatások közül
da) a tisztító- és takarítóeszköz-biztosítás,
db) a technikai őrzés-védelmi nyomsáv karbantartás,
dc) a mélyfúrású kút létesítése és karbantartása,
dd) a csatornatisztítás és
de) a gépjavítás;
e) az élőerős őrzés-védelmi szolgáltatások közül
ea) a fegyveres biztonsági őrség,
eb) a fegyveres vagyonőrség és
ec) a fegyver nélküli vagyonőrség
biztosítása. 4. Az eseti térítésű szolgáltatások 11. § A Szerződés 6. § b) pontja szerinti nem átalánydíjas, eseti térítésű szolgáltatásai a következők:
a) az 1. § c)–g) pontja szerinti események és ingatlanok infrastrukturális, valamint élőerős védelmi biztosítása;
b) az 1. § b) pontja szerinti ingatlanokat érintő
ba) a mindenkori hibajavítási értékhatárt meghaladó azonnali és halasztható hibajavítási feladatok,
bb) anyagmozgatási szolgáltatások,
bc) egyes kötelező, időszakos biztonságtechnikai felülvizsgálatok,
bd) légszennyező pontforrások időszakos emissziómérése és hatásterület lehatárolás-számítása,
be) liftek és emelőgépek külön program szerinti karbantartása,
bf ) hőtermelő berendezések és nyomástartó edények külön program szerinti karbantartása;
c) a 3. § b) pont szerinti feladatok végrehajtása, ide értve a parlagfűirtást is és
d) a HM vagyonkezelésű adótornyok külön program szerinti karbantartása.
5. Záró rendelkezések 12. § Ez az utasítás a közzétételét követő napon lép hatályba.
13. § Hatályát veszti
a) az „élőerős” őrzés-védelmi tevékenység ellátása az MH különböző objektumaiban, fegyveres biztonsági őrök,
vagyonőrök, felállított őrök és járőrök, valamint porta- (kapu-) és telephely-őrszolgálatok folyamatos ellátása
tárgyában létrejött Megbízási Szerződés egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 84/2009. (X. 30.)
HM utasítás és
b) az egyes elhelyezési feladatok végrehajtásának rendjéről szóló 123/2011. (XI. 25.) HM utasítás.
Dr. Simicskó István s. k.,
 honvédelmi miniszter