text:
283/2018. (XII. 21.) Korm. rendelete a vámtanácsadói és vámügynöki nyilvántartásról és kötelező továbbképzésről.
A Kormány az  uniós vámjog végrehajtásáról szóló 2017.  évi CLII.  törvény 212.  § d)  pontjában kapott felhatalmazás alapján,
az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. A vámtanácsadók és vámügynökök nyilvántartásának vezetésére vonatkozó rendelkezések
1. § (1) A  vámtanácsadók és vámügynökök nyilvántartásába (a  továbbiakban: nyilvántartás) történő felvétel iránti,
az uniós vámjog végrehajtásáról szóló 2017. évi CLII.  törvény (a továbbiakban: Vtv.) 207. § (1) bekezdése és 211. §
(1)  bekezdése szerinti bejelentést elektronikus úton vagy papír alapon kell benyújtani a  Kormányzati Portálon
közzétett tájékoztatóban megjelölt címen. A  vámtanácsadói, vámügynöki tevékenység megkezdése egyidejűleg
egy bejelentésben is kezdeményezhető.
(2) Az  (1)  bekezdés szerinti bejelentés a  szolgáltatási tevékenység megkezdésének és folytatásának általános
szabályairól szóló 2009. évi LXXVI. törvény 22. § (1) bekezdésében meghatározott adatokon túl a felvételt kérő alábbi
adatait tartalmazza, azzal, hogy a
Vtv. 211. § (1) bekezdése szerinti bejelentés esetén az f )–h) pont szerinti adatokat nem kell megadni:
a) születési hely és idő;
b) anyja leánykori neve;
c) levelezési cím (irányítószám, helység, utca, házszám);
d) telefonszám;
e) elektronikus elérhetőség;
f ) az igazolvány-kiadás alapjául szolgáló szakképesítés, végzettséget igazoló oklevél, okirat száma, kiállító
intézmény neve, kiállítás kelte;
g) egyéb szakképesítést igazoló oklevél, bizonyítvány megnevezése, száma, kiállító intézmény neve, kiállítás
kelte;
h) nyelvvizsga (nyelv, típus, fokozat). (3) Az (1) bekezdés szerinti bejelentéshez a bejelentő csatolja a nyilatkozatát arról, hogy nincs tudomása olyan tényről,
körülményről, amely a  tevékenység folytatását, az  igazolvány kiadását és a  nyilvántartásba történő felvételét
kizárná, továbbá arról, hogy a (2) bekezdésben megadott adatok a valóságnak megfelelnek.
(4) Az  (1) bekezdés szerinti bejelentéssel egyidejűleg a bejelentő a Vtv. 207. § (2) bekezdés b)–d) pontjában és a Vtv.
207. § (3)–(4) bekezdésben meghatározott feltételek teljesítését igazolja.
(5) Ha a  tevékenység végzése határon átnyúló tevékenység keretében történik, a  tevékenység megkezdésének
bejelentését a (2) bekezdés szerinti adattartalommal és a (3) bekezdés szerinti nyilatkozattal, valamint a Vtv. 207. §
(5)  bekezdése szerinti dokumentumokkal, elektronikus úton vagy papíralapon kell a  nyilvántartásba vételt végző
szervezethez benyújtani a Kormányzati Portálon közzétett tájékoztatóban megjelölt címen.
2. § (1) Ha a kérelmező
a) vámtanácsadó a nyilvántartásba vételhez a Vtv. 207. § (2)–(4) bekezdésében,
b) vámügynök a nyilvántartásba vételhez a Vtv. 211. § (2)–(4) bekezdésében
foglalt feltételeknek megfelel, továbbá a  bejelentéséhez kapcsolódóan az  1.  § (2)  bekezdésében meghatározott
adatokat hiánytalanul megadta, és az 1. § (3)–(4) bekezdésében meghatározott dokumentumokat, valamint az 1. §
(5)  bekezdése szerinti bejelentés esetén az  ott meghatározott dokumentumokat a  bejelentéshez hiánytalanul
csatolta, akkor a  nyilvántartásba vételt végző szervezet a  kérelmezőt a  Vtv. 208.  § (1)  bekezdése szerinti
vámtanácsadói, illetve a Vtv. 211. § (2) bekezdése szerinti vámügynöki nyilvántartásba felveszi.
(2) Az  1.  § (1) és (5)  bekezdése szerinti bejelentéssel egyidejűleg a  bejelentőnek a Vtv. 208.  § (7)  bekezdése szerinti
igazolvány (a  továbbiakban: vámtanácsadói igazolvány) és a  Vtv. 211.  § (5)  bekezdése szerinti igazolvány
(a továbbiakban: vámügynöki igazolvány) kiállításához 6 hónapnál nem régebbi igazolványképet kell benyújtania.
(3) A  nyilvántartásba vételt végző szervezet a  nyilvántartásba vételt követő 30 napon belül gondoskodik
a  vámtanácsadói vagy vámügynöki igazolvány – kizárólag magyar nyelven történő – elkészítéséről és
a nyilvántartásba vett személy részére történő megküldéséről. Az igazolvány kétoldalas, amelynek
a) előlapja
aa) a nyilvántartásba vételt végző szerv megnevezését,
ab) az igazolvány típusát (vámtanácsadói vagy vámügynöki),
ac) a nyilvántartási számot,
ad) az érintett természetes személy azonosító adatait és
ae) az igazolvány számát;
b) hátlapja
ba) a nyilvántartásba vételt végző szerv megnevezését,
bb) az érintett fényképét,
bc) az  érintett nyilvántartásba vételére vonatkozó bejegyzést és az  általa végezhető tevékenység
megnevezését,
bd) az igazolvány érvényességi idejét, továbbá
be) a kiadmányozó aláírását és a nyilvántartásba vételt végző szervezet bélyegzőlenyomatát
tartalmazza.
 (4) A  vámtanácsadói, illetve a  vámügynöki igazolvány a  kiállítás napjától számított 10 évig, a  Vtv. 209.  §
(1)–(2)  bekezdése szerinti esetekben a  tevékenység végzésétől történő eltiltás és a  nyilvántartásból való törlés
időpontjáig érvényes.
3. § (1) A nyilvántartásba vett személy
a) a  vámtanácsadói, illetve vámügynöki nyilvántartás adataiban bekövetkezett változásnak a  Vtv. 208.  §
(9) bekezdése szerinti, valamint
b) a  vámtanácsadói, illetve vámügynöki igazolvány elvesztésének, megsemmisülésének vagy birtokából
bűncselekmény vagy szabálysértés során történő kikerülésének a Vtv. 208. § (10) bekezdése szerinti
bejelentését az  1.  § (2)  bekezdésében meghatározott adattartalommal és a  nyilvántartási számának megadásával
köteles megtenni a nyilvántartásba vételt végző szervezetnek.
(2) A bejelentő személy a vámtanácsadói, illetve a vámügynöki igazolvány pótlása iránti, a Vtv. 208. § (11) bekezdése
szerinti kérelmét az 1. § (2)–(4) bekezdésében meghatározott adattartalommal és dokumentumokkal, illetve az 1. §
(5)  bekezdése szerinti bejelentés esetén a  Vtv. 207.  § (5)  bekezdése szerinti dokumentumokkal nyújthatja be.
A  kérelemhez a  bejelentő csatolja a  nyilatkozatát arról, hogy nincs tudomása olyan tényről, körülményről, amely
az igazolvány pótlását kizárná.
(3) Ha a  nyilvántartásba vett személy vámtanácsadói, illetve a  vámügynöki igazolványának érvényességi ideje lejár,
legkorábban a  lejáratot megelőző 60 napon belül kérheti az  igazolványának cseréjét a  2.  § (2)  bekezdése szerinti
igazolványkép és a cserével érintett korábbi igazolvány megküldése mellett. A kérelemhez csatolni kell a bejelentő
nyilatkozatát arról, hogy nincs tudomása olyan tényről, körülményről, amely az  igazolvány cseréjét kizárná.
A megküldött korábbi igazolványt a nyilvántartásba vételt végző szervezet az új igazolvány kiadásával egyidejűleg
megsemmisíti.
2. A vámtanácsadók és vámügynökök kötelező továbbképzésére vonatkozó rendelkezések
4. § (1) A  szakmai továbbképzésre kötelezett vámtanácsadó és vámügynök a  Vtv. 208.  § (8)  bekezdése szerinti
továbbképzési kötelezettségét az e rendelet szerinti kreditpontok megszerzésével teljesíti.
(2) A  Vtv. 208.  § (8)  bekezdése szerinti továbbképzési időszak tartama 1 év. Az  első továbbképzési időszak
a nyilvántartásba vétel évét követő év első napjával kezdődik. A továbbképzési év január 1-től december 31-ig tart.
(3) Egy továbbképzési időszak alatt – az  5–8.  § szerinti továbbképzésben való részvétellel – a  vámtanácsadónak
összesen legalább 16 kreditpontot, míg a vámügynöknek összesen legalább 12 kreditpontot kell teljesítenie.
5. § (1) Továbbképzésnek minősül a továbbképzési időszakban
a) a vámjogi szakértői hatósági képzésről és hatósági vizsgáról szóló miniszteri rendelet szerinti képző szervek
által szervezett, és a nyilvántartásba vételt végző szerv által kreditponttal minősített továbbképzési program,
valamint
b) a  könyvviteli szolgáltatást végzők nyilvántartásba vételéről szóló kormányrendelet szerint akkreditált
továbbképző szervezet által szervezett, és a nyilvántartásba vételt végző szerv által kreditponttal minősített
továbbképzési program.
(2) Az (1) bekezdés szerinti továbbképzési program kreditpont-értéke legfeljebb 8 pont lehet. Az (1) bekezdés a) pontja
szerinti ugyanazon továbbképzési program teljesítése – ideértve annak elektronikus változatát is – csak egyszer
jogosít kreditpontra.
(3) Az  (1)  bekezdés szerinti továbbképzések kreditpont-értékének és oktatási időszakának (a  továbbiakban:
elszámolhatósági időszak) meghatározása érdekében a  továbbképzés szervezésére és lebonyolítására jogosult
(1)  bekezdés szerinti szervezetek (a  továbbiakban: továbbképző szervezet) a  továbbképzési programjukat
–  minősítésre – a  (4)  bekezdésben meghatározott adattartalmú kérelemmel és az  (5) és (6)  bekezdés szerinti
dokumentumokkal nyújthatják be a nyilvántartásba vételt végző szervezetnek.
(4) A kreditpont-minősítési kérelem tartalmazza:
a) a  továbbképző szervezet nevét, székhelyét, levelezési címét, cégjegyzékszámát vagy egyenértékű hivatalos
nyilvántartási számát és a  nyilvántartásba vétel évét, honlapjának címét, hivatalos képviselőjének és
a  továbbképzéssel összefüggő kapcsolattartásra kijelölt személynek vagy oktatásszervezőnek a  nevét,
beosztását, telefonszámát, elektronikus elérhetőségét, valamint a  továbbképző szervezet (1)  bekezdés
a) vagy b) pontja szerinti típusát,
b) a  minősítésre benyújtott továbbképzési program címét, szakterületét, a  továbbképzés formáját,
a  továbbképzés időtartamát, az  elszámolhatóság kérelmezett időszakát, a  kapcsolódó információs
segédanyag bemutatását, a továbbképzésen oktatók név szerinti felsorolását, elektronikus képzési formában
tervezett megvalósítás esetén a  technikai hátteret bemutató leírást, valamint a  továbbképzési program
szakmai tartalmának, tematikájának bemutatását legalább 2000, legfeljebb 12 000 karakter terjedelemben,
c) a  továbbképző szervezet továbbképzési tevékenységével összefüggésben a  továbbképző szervezet
szakmai tevékenységének rövid bemutatását legfeljebb 9000 karakter terjedelemben, a  továbbképzés
lebonyolításához szükséges tárgyi, technikai feltételek és az  oktatással kapcsolatos nyilvántartási rendszer
leírását, a  továbbképző szervezettel munkavégzésre irányuló jogviszonyban álló oktatók név szerinti
felsorolását és szakmai, oktatási tevékenységük bemutatását,
d) – ha a  kreditpont-minősítési kérelem elektronikus továbbképzési formában megvalósuló továbbképzési
program minősítésére irányul – az elektronikus továbbképzés programjához való hozzáférési azonosítót.
(5) A  (3) bekezdés szerinti kreditpont-minősítési kérelemhez csatolni kell a  továbbképző szervezet nyilatkozatát arról,
hogy
a) haladéktalanul bejelenti a  nyilvántartásba vételt végző szervezetnek, ha a  kérelem vagy a  (6)  bekezdés
szerinti igazolások tartalmában változás következik be, vagy ha a továbbképző szervezet a továbbiakban nem
felel meg az e rendeletben meghatározott követelményeknek,
b) teljeskörűen megfelel az e rendeletben foglalt továbbképzéssel kapcsolatos követelményeknek,
c) a  kérelemben, valamint a  mellékleteiben megadott adatok és benyújtott dokumentumok a  valóságnak
megfelelnek,
d) a továbbképző szervezet tevékenysége a létesítő okiratában feltüntetett tevékenységek között szerepel,
e) a  (4)  bekezdés d)  pontja esetén az  elektronikus képzési rendszere megfelel a  6.  § (4)  bekezdésében foglalt
elektronikus továbbképzés feltételeinek, ideértve az  igazolás kiállítását, a  résztvevők nyilvántartását és
az ellenőrzés módszerét is,
f ) kizárólag a nyilvántartásba vételt végző szerv által elfogadott és (4) bekezdés szerinti továbbképzési program
teljesítése esetén adja ki a kreditpontról szóló igazolást a továbbképzésben részt vevőnek.
(6) A (3) bekezdés szerinti kérelemhez mellékelni kell továbbá a kérelemben megjelölt oktató
a) szakirányú felsőfokú végzettségét, valamint releváns szakképesítését igazoló okleveleinek másolatát,
b) részletes szakmai önéletrajzát (különös tekintettel a  kérelemben foglalt témakörnek és szakterületnek
megfelelő – az  adott továbbképzési évet megelőző 5 évben megszerzett – legalább 3 éves szakmai és
oktatási gyakorlatra vonatkozóan),
c) nyilatkozatát arra vonatkozóan, hogy a továbbképző szervezetnél oktatást vállal.
 (7) A (6) bekezdés szerinti dokumentumokat az adott továbbképzési évben első alkalommal benyújtott kérelemhez kell
mellékelni. Ha a (6) bekezdés szerinti dokumentumok adattartalma az adott továbbképzési év során nem változott,
erről a  továbbképző szervezet a  továbbképzési év során benyújtott további kreditpont-minősítési kérelemben
tesz nyilatkozatot. Ha a  kérelmező nem nyilatkozik az  adatok változatlanságáról, akkor a  (6)  bekezdés szerinti
dokumentumokat minden egyes kérelemhez csatolni kell.
(8) Az  (1) bekezdés szerinti továbbképzésen való részvételt, valamint a  teljesített kreditpontok tanúsító igazolásaként
a  minősített továbbképzési programon való részvételt, a  továbbképző szervezet által kiállított igazolás tanúsítja,
amely tartalmazza az  igazolás sorszámát, a  továbbképzésre kötelezett nevét, nyilvántartási számát, az  igazolást
kibocsátó továbbképző szervezet nevét és székhelyét, a  továbbképzés adatait (képzés formája, időtartama,
helyszíne, időpontja, kezdete és vége), a  teljesített továbbképzési program címét, kreditpont-minősítési
határozatának számát, elszámolhatósági időszakát, kreditpont értékét, az igazolást kiadó személy nevét, beosztását.
(9) A  szabályszerűen benyújtott (3)  bekezdés szerinti kérelem alapján a  továbbképzési program szakmai tartalmára,
aktualitására, időtartamára, a tartalom és az időkeret, a tartalom és a cím összhangjára, valamint a program elméleti
és gyakorlati jellegére figyelemmel kell a továbbképzési program kreditpont-értékét és elszámolhatósági időszakát
meghatározni.
(10) A (3) bekezdés szerinti kérelmet és mellékleteit elektronikus úton kell benyújtani.
 (11) A  nyilvántartásba vételt végző szervezet a  minősített továbbképzési programok adatait a  kreditpont-minősítési
eljárás befejezését követő hónap 15. napjáig közzéteszi az egységes Kormányzati Portálon, a program kreditpontértékével és elszámolhatósági időszakával együtt.
(12) A  minősített továbbképzési program minősítése az  elszámolhatósági időszak alatt, visszavonás esetén
a visszavonásig hatályos.
(13) A  kreditpont-minősítési eljárás során az  általános közigazgatási rendtartásról szóló törvény rendelkezéseit kell
alkalmazni az e rendeletben foglaltak figyelembevételével.
6. § (1) A továbbképzési programok megvalósíthatók kontakt vagy elektronikus képzés formájában.
 (2) Kontakt képzésnek minősül az  a  továbbképzés, amelynek teljes időtartama alatt a  képzés helyszínén a  résztvevő
személyesen jelen van.
 (3) Elektronikus képzésnek minősül minden olyan képzés, továbbképzés, amelynek tananyaga elektronikus közvetítő
felületen keresztül jut el a képzésben részt vevőhöz, akinek a képzésben való részvétele során kifejtett tevékenysége
ezen elektronikus közvetítő felületen keresztül valósul meg. Az elektronikus képzés formája e-learning vagy online
képzés lehet.
(4) A  továbbképző szervezet a  továbbképzési programot akkor szervezheti és bonyolíthatja elektronikus képzési
formában, valamint az  elektronikus továbbképzési program akkor minősíthető kreditponttal, ha a  továbbképző
szervezet
a) elektronikus képzési rendszere által biztosított a  résztvevő által teljesített továbbképzési program kezdeti
és befejezési időpontjának perc pontosságú rögzítése, valamint a  képzésben való folyamatos jelenlétének
ellenőrzése,
b) elektronikus képzési rendszerének elektronikus naplójában rögzíthető, valamint a  továbbképzésen való
részvételkor és azt követő 8 évig ellenőrizhető, hogy a továbbképzésre kötelezett személy,
ba) az  elektronikus felületre bejelentkezve a  továbbképzési programot – több oktatási egység, modul
esetén az egyes egységeket, modulokat – megkezdte és a továbbképzési program – több oktatási
egység, modul esetén az egyes egységek, modulok – befejezéséig a képzésben kijelentkezés nélkül
részt vett,
bb) a  továbbképzés oktatási programjának kreditpont-minősítési kérelemben megadott teljes
időtartama alatt jelen volt, ezáltal a továbbképzés oktatási programjának egészét, annak valamennyi
oktatási egységét, modulját teljesítette,
bc) ugyanazon, az  adott továbbképzési program kezdetétől, annak befejezéséig tartó időtartam alatt
csak egy továbbképzési programot kezdett meg, és annak befejezéséig újabb továbbképzési
programot nem kezdett meg,
bd) a megkezdett továbbképzési programot legkésőbb a kezdéstől számított 60 napon belül teljesítette,
legkésőbb az adott továbbképzési év utolsó napjáig,
c) a  résztvevő részére a  továbbképzés teljesítéséről szóló igazolást a  továbbképzési program teljes egészének
teljesítése esetén, a teljesítés b) pontban foglalt feltételeinek ellenőrzését követően állítja ki.
(5) A  megvalósított elektronikus képzésért a  továbbképző szervezet a  továbbképzésben részt vevő személy számára
csak akkor állíthat ki kreditpont-igazolást, ha a  továbbképzés teljesítése a  (4)  bekezdés b)  pontjában foglalt
feltételeknek megfelel.
(6) A  továbbképzésben részt vevő személy adott évi továbbképzésének teljesítésébe csak akkor számítható be
az  elektronikus képzésben való részvételért a  továbbképzési program minősítésekor megállapított kreditpont, ha
az elektronikus továbbképzést a (4) bekezdés b) pontjában foglalt szabályok szerint az adott továbbképzési évben
teljesíti.
7. § (1) A továbbképzés megvalósításával összefüggésben a továbbképző szervezet köteles:
a) a  továbbképzéseket az  e  rendelet, valamint a  kreditpont-minősítési kérelemben rögzített tematika szerint,
az elszámolhatósági időszakban, oktatásra alkalmas körülmények között, szakirányú felsőfokú végzettséggel
és legalább 3 éves oktatói gyakorlattal rendelkező oktatókkal, a saját neve alatt szervezni és lebonyolítani,
b) legalább a  továbbképzés időpontját – elektronikus képzés esetén az  elektronikus képzési tevékenység
megkezdését – megelőző ötödik napon a  (2)  bekezdés szerinti adattartalommal kérelmezni a  tervezett
továbbképzések kreditpont-minősítését az  egységes Kormányzati Portálon megjelenő tájékoztatóban
közzétett címen, és biztosítani a bejelentett továbbképzések ellenőrizhetőségét,
c) a  kreditpont-minősítési kérelemben megjelölt oktató személyében bekövetkezett változást haladéktalanul,
de legkésőbb a  képzés megkezdése előtt bejelenteni, valamint az  új oktató 5.  § (6)  bekezdésében
meghatározott dokumentumait az  egységes Kormányzati Portálon megjelenő tájékoztatóban közzétett
címre megküldeni,
d) elektronikus képzés esetén ellenőrzés céljából folyamatos hozzáférést biztosítani az  elektronikus képzés
továbbképzési programjához a nyilvántartásba vételt végző szervezet számára,
e) ha azt a  kreditpont-minősítési kérelemben vállalta, a  továbbképzés megkezdésekor valamennyi résztvevő
számára térítésmentesen információs anyagot biztosítani,
f ) a  továbbképzéseken a  részvétel igazolására jelenléti ívet vezetni, amely tartalmazza a  továbbképző szerv
nevét, címét, a  továbbképzés helyét, időpontját, a  program címét, kreditpont-minősítési határozatának
számát, az  oktatók nevét, a  résztvevők nevét, nyilvántartási számát, aláírását, elektronikus képzés esetén
elektronikus naplózással nyilvántartani az elektronikus képzési programot teljesítőket,
g) a  jelenléti ívet a  továbbképzés lebonyolítását követően lezárni, és legkésőbb hét napon belül megküldeni
a nyilvántartásba vételt végző szervezet részére az egységes Kormányzati Portálon megjelenő tájékoztatóban
közzétett címre,
h) az  elszámolhatóság időszakában lebonyolított továbbképzések vonatkozásában a  továbbképzésen való
részvételről, a  továbbképzés időpontjáról és a  megszerzett kreditpontokról igazolást kiadni a  képzés
befejezését követő hónap végéig, a  továbbképzés teljes időtartamán részt vevők részére, az  5.  §
(8)  bekezdésében meghatározott adattartalommal, elektronikus képzés esetén az  elektronikus képzési
rendszeren keresztül, utólag nem szerkeszthető formátumban,
i) egyértelműen nyomon követhető módon bemutatni, hogy a  továbbképzésen részt vevő személy mely
továbbképzésen, mennyi kreditpontról kapott igazolást,
j) az  általa vezetett nyilvántartásokat (ideértve a  jelenléti íveket és valamennyi továbbképzéssel összefüggő
dokumentációt is) legalább 8 évig megőrizni,
k) kontakt képzés esetén a  b)  pont szerint bejelentett időpontban és helyszínen a  továbbképzés teljes
időtartama alatt az  akkreditált szervezet képviseletére legalább 1 fő részvételét biztosítani a  továbbképzés
adminisztratív teendőinek ellátására, valamint a  továbbképzés jogszabályi előírásoknak megfelelő
lebonyolítása érdekében,
l) a  Kormányzati Portálon közzétett, a  továbbképzések szervezésének és lebonyolításának szabályairól szóló
tájékoztatóban foglaltakat betartani.
(2) Az  (1)  bekezdés b)  pontja szerinti kérelemben a  továbbképző szerv nevét, címét, a  témafelelős nevét és
telefonszámát, a  képzés helyét, a  tervezett létszámot a  továbbképzési program címét, a  továbbképzési program
kapcsán kibocsátott kreditpont-minősítési határozat számát, a továbbképzés időpontját a pontos dátum és a kezdő
és végső időpontok feltüntetésével és az oktatók nevét kell megadni.
8. § A Vtv. 208. § (8) bekezdése szerinti továbbképzési kötelezettség teljesítését az 5. § (8) bekezdése szerinti igazolások,
illetve a  10.  § (2)  bekezdése és a  11.  § (1)  bekezdése szerinti igazolások – Kormányzati Portálon közzétett
tájékoztatóban megjelölt címre történő – benyújtásával kell bejelenteni a nyilvántartásba vételt végző szervezetnek,
legkésőbb az adott továbbképzési évet követő év január 30-ig.
9. § A nyilvántartásba vételt végző szervezet az  e  rendelet szerinti továbbképzések szervezésével és lebonyolításával
kapcsolatos tevékenységeket, valamint a továbbképzésre vonatkozó követelmények teljesítését ellenőrizheti.
3. Szakmai rendezvények kreditpont minősítése 10. § (1) Továbbképzési év során teljes napi szakmai rendezvény esetén 2 kreditpont, félnapos szakmai rendezvény
esetén 1 kreditpont számítható be a  továbbképzés teljesítésébe, ha a  továbbképzésre kötelezett vámszakmai
érdekképviseleti vagy szakmai szervezetek tagjaként az 5. § (1) bekezdése szerinti továbbképzésnek nem minősített
szakmai rendezvényen részt vesz.
(2) A  szakmai szervezet tagja az  a  természetes személy, aki a  továbbképzési évben 3 hónapot meghaladóan,
és a  továbbképzési év utolsó napján tagja a  szakmai szervezetnek. A  szakmai szervezet tagjának minősül
az  a  természetes személy is, akinek foglalkoztatója a  továbbképzési évben 3 hónapot meghaladóan, és
a  továbbképzési év utolsó napján tagja a  szakmai szervezetnek, feltéve, hogy foglalkoztatója nevében a  szakmai
szervezet által szervezett szakmai konzultációkon, képzéseken, szakmai rendezvényeken jogosult részt venni.
A  részvétel igazolására a  szakmai rendezvényen a  vámszakmai érdekképviseleti vagy szakmai szervezetek által
kiállított igazolás szolgál, amelyet a továbbképzésre kötelezett személy köteles benyújtani. Az  igazolás az  igazolás
sorszámát, a  résztvevő nevét, nyilvántartási számát, az  igazolást kibocsátó továbbképző szervezet nevét és
székhelyét, a szakmai rendezvény adatait (formája, időtartama, helyszíne, időpontja, kezdete és vége), az  igazolást
kiadó személy nevét, beosztását tartalmazza.
4. Vámszakmai kiadványok kreditpont minősítése 11. § (1) Ha továbbképzésre kötelezett személy az  adott továbbképzési évben valamely, a  (2) és (3)  bekezdés szerint
kreditpontra minősített vámszakmai kiadványt vásárol, annak a minősítés során meghatározott kreditpont-értéke,
de legfeljebb 2 kreditpont beszámítható az  adott évi továbbképzésének teljesítésébe, ha a  továbbképzésre
kötelezett a  kiadvány megvásárlását igazoló számla másolatát a  kreditpont beszámításra vonatkozó kérelmével
együtt benyújtja a nyilvántartásba vételt végző szervezetnek.
(2) A vámszakmai kiadványok kreditpont minősítését a (3)–(5) bekezdés alkalmazásával a nyilvántartásba vételt végző
szerv végzi, azzal, hogy a vámszakmai kiadvány alatt a (6) bekezdés szerinti kiadványt kell érteni.
(3) A  vámszakmai kiadványok kiadását végző személyek vagy szervezetek kreditpont-minősítési eljárás keretében
kérhetik a  vámszakmai kiadványaik kreditpont-értékének megállapítását, a  nyilvántartásba vételt végző
szervezetnél. A kérelem tartalmazza
a) a  kreditpont-minősítési eljárást kezdeményező, a  kiadvány kiadására jogosult szervezet (a  továbbiakban
együtt: kiadó) nevét,
b) a kiadó székhelyét, a kiadó levelezési címét,
c) a  kiadó telefonszámát, faxszámát, elektronikus címét, honlapjának címét, felelős vezetőjének nevét, felelős
vezetőjének elérhetőségét (telefonszám, elektronikus elérhetőség),
d) a kiadvány szerzőjének (szerzőinek) nevét,
e) a  kiadvány címét, megjelenési formáját (papír alapú vagy elektronikus könyv, napi lap, periodika, alkalmi
kiadvány, egyéb), megjelenésének dátumát és terjedelmét (ív, oldalszám),
f ) a kiadvány hozzáférését elektronikus megjelenési mód esetén, a kiadvány elszámolhatóságának kérelmezett
időszakát,
g) a kiadó által a kérelemmel összefüggő kapcsolattartásra kijelölt személy nevét, beosztását, elérhetőségét.
(4) A  vámszakmai kiadvány minősítéséhez a  kérelem benyújtásával egyidejűleg meg kell küldeni a  minősítendő
kiadvány 2 példányát, illetve elektronikus kiadvány esetében biztosítani kell az ahhoz való hozzáférési jogot.
(5) A kiadványok legfeljebb 2 kreditpont értékre minősíthetők a releváns szakmai tartalom, az aktualitás, a terjedelem,
a  tartalom és terjedelem összhangja, valamint az  elméleti és gyakorlati jelleg alapján. A  szakmai folyóirat és
a  folyóirat jelleggel megjelenő elektronikus információs eszköz, web alapú alkalmazás esetében kreditpont érték
legalább fél éves előfizetés esetére állapítható meg.
(6) Vámszakmai kiadvány a  vámtanácsadók vagy vámügynökök továbbképzése szempontjából releváns tartalmat
hordozó, papír alapon vagy elektronikus adathordozón kiadott tananyag, vámszakmai ismereteket tartalmazó
kiadvány – ideértve a  szakkönyvet, valamint a  minősítési kérelem benyújtását megelőző legalább 24 hónapon
keresztül legalább negyedévente folyamatosan megjelenő vámszakmai folyóiratot is – vagy releváns vámszakmai
ismereteket közvetítő információs eszköz, web alapú alkalmazás.
5. Az igazgatási szolgáltatási díjra vonatkozó rendelkezések 12. § (1) A  vámtanácsadói, illetve vámügynöki nyilvántartásba való felvételért, a  vámtanácsadói, illetve vámügynöki
igazolvány pótlásáért, a  nyilvántartásban szereplő adatok módosításáért és a  kérelemre történő nyilvántartásból
való törlésért, a nyilvántartásba vételt, az  igazolvány cseréjét kérő természetes személynek, továbbá az  igazolvány
pótlását, az adatok módosítását, valamint a nyilvántartásból való törlést kérő nyilvántartásban szereplő természetes
személynek, továbbá a  tevékenység határon átnyúló jelleggel történő megkezdésének és folytatásának
bejelentésével összefüggő eljárás lefolytatásáért, a bejelentést tevő természetes személynek igazgatási szolgáltatási
díjat (a továbbiakban: díj) kell fizetnie az eljárás kezdeményezésével egyidejűleg. A vámtanácsadói és vámügynöki
tevékenység egyidejűleg történő nyilvántartásba vételéhez külön-külön kell a díjat megfizetni.
(2) A vámtanácsadói, vámügynöki tevékenység nyilvántartásba vételi eljárás díja 8000 forint.
 (3) A  vámtanácsadói, illetve vámügynöki igazolvány pótlásának, az  új igazolvány kiállítását eredményező
adatmódosításnak, valamint a  kérelemre történő nyilvántartásból való törlésnek a  díja 3000 forint. Ha
az  adatmódosítás új igazolvány kiadását nem vonja maga után, a  nyilvántartásban szereplő adatváltozás
átvezetésének díja 2000 forint.
(4) A  vámtanácsadói, vámügynöki tevékenység határon átnyúló jelleggel történő megkezdésének és folytatásának
bejelentése alapján történő nyilvántartásba vételi eljárás díja 7000 forint.
(5) Az  5.  § (3)  bekezdése és a  11.  § (3)  bekezdése alapján kreditpont-minősítési kérelmet benyújtó továbbképző
szervezetnek a  kreditpont-minősítési eljárásért az  eljárás kezdeményezésével egyidejűleg igazgatási szolgáltatási
díjat kell fizetnie. A kreditpont-minősítési eljárás díja 7000 Ft, amelyet minden kérelem vonatkozásában külön-külön
kell megfizetni.
(6) A  (2)–(5)  bekezdés szerinti díjat a  Pénzügyminisztérium 10032000-01460658-00000000 számú számlájára,
az  e  célból rendszeresített fizetési számlára történő készpénzbefizetési megbízással vagy fizetési számlák közötti
átutalással kell megfizetni.
(7) A (2)–(5) bekezdés szerinti díj az adópolitikáért felelős miniszter által vezetett minisztérium működési bevétele.
 (8) Ha a  kérelem és a  befizetést igazoló okiratok alapján megállapítható, hogy az  ügyfél a  (2)–(5)  bekezdésben
meghatározott mértéket meghaladó összegű díjat fizetett, a többletet vissza kell téríteni.
 (9) A többlet visszatérítést hivatalból kell elrendelni, és annak teljesítéséről 30 napon belül intézkedni kell.
 (10) A  díjfizetés vonatkozásában az  illetékekről szóló 1990.  évi XCIII.  törvény (a  továbbiakban: Itv.) 28.  § (2) és
(3)  bekezdésében, 31.  § (1) és (3)  bekezdésében, valamint 73/A.  §-ában foglaltakat, a  mulasztási bírságra az  Itv.
82. §-ában foglaltakat kell alkalmazni azzal az eltéréssel, hogy az ott nevesített illeték helyett díjat kell érteni.
6. Záró rendelkezések 13. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 31. napon lép hatályba.
14. § E rendelet rendelkezéseit a 2018. május 18-át követően benyújtott vámtanácsadói, vámügynöki nyilvántartásba való
felvételre vonatkozó bejelentésekre is alkalmazni kell.
15. § (1) Ez a rendelet a belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12-i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi
irányelvnek való megfelelést szolgálja.
(2) Ez a rendelet az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló, 2013. október 10-i 952/2013/EU európai parlamenti és tanácsi
rendelet 18. cikk (3) bekezdésének végrehajtásához szükséges rendelkezéseket állapít meg.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
1484/2013. (VII. 26.) Korm. határozata a közép-európai térségre irányuló oktatási és kutatási tevékenységek támogatásával összefüggésben a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium és az Emberi Erőforrások Minisztériuma fejezetek közötti előirányzat-átcsoportosításról.
A Kormány az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény 33. § (1) bekezdésében biztosított jogkörében eljárva
a  közép-európai térségre irányuló oktatási és kutatási tevékenységek támogatása érdekében a  Magyarország
2013.  évi központi költségvetéséről szóló 2012. évi CCIV. törvény (a továbbiakban: Kvtv.) 1.  melléklet
X.  Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 2. Célelőirányzatok
alcím, 10. Közép-kelet európai regionális együttműködés 2013 jogcím-csoport terhére, a  Kvtv. 1.  melléklet
XX. Emberi  Erőforrások Minisztériuma fejezet, 5. Egyetemek, főiskolák cím javára 4000 ezer forint egyszeri
átcsoportosítását rendeli el az 1. melléklet szerint.
Felelős: közigazgatási és igazságügyi miniszter
 emberi erőforrások minisztere
 nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
485/2016. (XII. 28.) Korm. rendelete a Tokaj-hegyaljai történelmi borvidék kultúrtáj világörökségi kezelési tervéről.
A Kormány a  világörökségről szóló 2011. évi LXXVII. törvény 14.  § (1)  bekezdés e)  pontjában kapott felhatalmazás alapján,
az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § E rendelet alkalmazásában
1. attribútum: világörökségi helyszínen kiemelkedő egyetemes értéket hordozó tényező, a  kiemelkedő
egyetemes értéket megtestesítő, kifejező valamennyi dolog, anyagi és nem anyagi jelenség;
2. kiemelkedő egyetemes érték: a  Tokaj-hegyaljai történelmi borvidék kultúrtáj vonatkozásában az  UNESCO
Világörökség Bizottság 2013. évi ülésszakán a 37 COM 8E számú döntéssel elfogadott meghatározása szerinti
tartalom.
2. § A világörökségi kezelési terv hatálya kiterjed a Tokaj-hegyaljai történelmi borvidék kultúrtáj világörökségi helyszín
és védőövezete 1. mellékletben meghatározott területére.
3. § Az 1. mellékletben meghatározott világörökségi terület világörökségi kezelési tervét a 2. melléklet tartalmazza.
4. § Ez a rendelet a kihirdetését követő 5. napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
212/2015. (VII. 31.) Korm. rendelete az új ideiglenes befogadó állomások építésére irányuló beruházások megvalósításával összefüggő közigazgatási hatósági ügyek kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánításáról.
A Kormány a  nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű beruházások megvalósításának gyorsításáról és
egyszerűsítéséről szóló 2006. évi LIII. törvény 12. § (5) bekezdés a), d) és e) pontjában kapott felhatalmazás alapján,
a 2. § tekintetében az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 62. § (1) bekezdés 16.2., 17. és
24. pontjában kapott felhatalmazás alapján,
az 5. § tekintetében az Alaptörvény 15. cikk (3) bekezdésében meghatározott eredeti jogalkotói hatáskörében,
az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § (1) A  Kormány nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű üggyé nyilvánítja a  Martonfa közigazgatási
területén fekvő, 022/1 helyrajzi számú, valamint a  Sormás közigazgatási területén fekvő, 091/43 helyrajzi számú
ingatlanokon megvalósuló, új ideiglenes befogadó állomások építésére irányuló beruházásokkal összefüggő,
az 1. mellékletben meghatározott közigazgatási hatósági ügyeket.
(2) Az  (1)  bekezdés alkalmazásában a  beruházásokkal összefüggőnek kell tekinteni mindazokat a  közigazgatási
hatósági eljárásokat, amelyek az  (1)  bekezdés szerinti beruházások megvalósításához és használatbavételéhez
szükségesek.
2. § Az 1. § (1) bekezdése szerinti beruházásokkal összefüggésben
a) nem kell építészeti-műszaki tervtanácsi véleményt beszerezni,
b) nem kell településképi véleményezési eljárást lefolytatni és
c) településképi bejelentési eljárásnak nincs helye.
3. § (1) Az ügyfélnek az eljárás megindítása előtt benyújtott kérelmére az 1. § (1) bekezdése szerinti hatósági eljárásokban
a szakhatóság – a hatóság határozatának meghozataláig felhasználható – előzetes szakhatósági állásfoglalást ad ki
azzal, hogy a kérelemhez benyújtott előzetes szakhatósági hozzájárulást a hatóság a közigazgatási hatósági eljárás
és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 44. § (8) bekezdése szerint használja fel.
(2) Az  1.  § (1)  bekezdése szerinti közigazgatási hatósági ügyekben hozott döntés fellebbezésre tekintet nélkül
végrehajtható.
4. § A Kormány az  1.  § (1)  bekezdése szerinti kiemelt jelentőségű ügyekben koordinációs feladatokat ellátó
kormánymegbízottként a  Martonfa közigazgatási területén megvalósuló beruházás esetében a  Baranya Megyei
Kormányhivatalt vezető kormánymegbízottat, Sormás közigazgatási területén megvalósuló beruházás esetében
a Zala Megyei Kormányhivatalt vezető kormánymegbízottat jelöli ki.
5. § (1) Az  1.  § (1)  bekezdése szerinti beruházások hivatalos közbeszerzési tanácsadója, lebonyolítója és építési műszaki
ellenőre kizárólagos joggal a BMSK Beruházási, Műszaki Fejlesztési, Sportüzemeltetési és Közbeszerzési Zártkörűen
Működő Részvénytársaság.
(2) Az  (1)  bekezdés szerinti lebonyolítói feladatkörbe az  épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi
LXXVIII. törvény 43.  § (1)  bekezdés c)–d), f ), j) és k)  pontjában, valamint az  építőipari kivitelezési tevékenységről
szóló 191/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 7.  § (3)  bekezdésében foglalt feladatokon túlmenően – az  építésügyi
szakmagyakorlásra vonatkozó összeférhetetlenségi szabályok betartásával – minden olyan feladat, illetve
tevékenység ellátása beletartozik, ami az  építési tevékenység szakszerű megvalósításának előkészítésével,
ellenőrzésével vagy irányításával kapcsolatos.
6. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
 (2) E rendelet rendelkezéseit a hatálybalépésekor folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
416/2016. (XII. 14.) Korm. rendelete a nyugellátások és egyes más ellátások 2017. január havi emeléséről.
A Kormány
a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény 62. § (6) bekezdésében és 101. § (1) bekezdés f ) pontjában
kapott felhatalmazás alapján,
az 5. és 6. § tekintetében az Alaptörvény 15. cikk (3) bekezdésében meghatározott eredeti jogalkotói hatáskörében,
a 8.  § tekintetében a  megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi
CXCI. törvény 28. § (1) bekezdés f ) pontjában kapott felhatalmazás alapján,
az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § (1) 2017. január 1-jétől a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (a továbbiakban: Tny.) 62. §
(1) és (6) bekezdése alapján 1,6 százalékkal kell emelni a 2017. január 1-jét megelőző időponttól megállapított vagy
folyósított
 1. öregségi nyugdíjat,
 2. özvegyi nyugdíjat,
 3. szülői nyugdíjat,
 4. árvaellátást,
 5. baleseti hozzátartozói nyugellátást,
 6. mezőgazdasági szövetkezeti öregségi, munkaképtelenségi, özvegyi járadékot,
 7. mezőgazdasági szakszövetkezeti tagok növelt összegű öregségi, munkaképtelenségi, özvegyi járadékát,
 8. korhatár előtti ellátást,
 9. szolgálati járandóságot,
10. átmeneti bányászjáradékot,
11. rokkantsági ellátást,
12. rehabilitációs ellátást,
13. baleseti járadékot,
14. bányászok egészségkárosodási járadékát,
15. fogyatékossági támogatást,
16. vakok személyi járadékát,
17. a  Magyar Alkotóművészeti Közalapítvány által folyósított ellátásokról szóló kormányrendelet alapján
folyósított ellátást,
18. polgármesterek közszolgálati járadékát,
19. a honvédek jogállásáról szóló törvény szerinti kiegészítő rokkantsági támogatást,
20. a  honvédek jogállásáról szóló törvény szerinti, valamint a  rendvédelmi feladatokat ellátó szervek hivatásos
állományának szolgálati jogviszonyáról szóló törvény szerinti kiegészítő hozzátartozói támogatást és
21. azokat az  egyes személyes szabadságot korlátozó intézkedésekkel vagy semmissé nyilvánított elítéléssel
összefüggésben járó emeléseket, amelyeknek a Tny. 62. §-ában foglaltak szerinti emelését kormányrendelet
elrendeli.
(2) Ha az  (1)  bekezdés szerinti saját jogú ellátást, a  táncművészeti életjáradékot vagy a  honvédek jogállásáról szóló
törvény szerinti árvák kiegészítő támogatását 2017. évi időponttól, az (1) bekezdés szerint emelésre jogosító ellátás
vagy balettművészeti életjáradék helyett, újraszámítás nélkül folyósítják tovább, vagy az  (1)  bekezdés szerint
emelésre jogosító ellátás megszűnését követő naptól, újraszámítás nélkül állapítják meg – ideértve a  korhatár
előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról és a szolgálati járandóságról szóló 2011. évi
CLXVII. törvény 9. § b) pontja szerinti esetet is –, az (1) bekezdés szerint megemelt összeget kell továbbfolyósítani,
illetve megállapítani.
(3) Ha a  rokkantsági ellátást, a  rehabilitációs ellátást, a  baleseti járadékot vagy a  bányászok egészségkárosodási
járadékát 2017. évi időponttól, rokkantsági járadéknak, vagy az (1) bekezdés szerint emelésre jogosító
a) rokkantsági ellátásnak,
b) rehabilitációs ellátásnak,
c) baleseti járadéknak vagy
d) bányászok egészségkárosodási járadékának
a megszűnését követő naptól állapítják meg, a  megállapított ellátást az  (1)  bekezdés szerinti mértékkel meg kell
emelni.
(4) A  (2) és (3)  bekezdés szerinti ellátások emelésére való jogosultság akkor is fennáll, ha az  ellátásokban több, a  (2),
illetve (3) bekezdés szerinti változás következett be.
2. § (1) Az  e  rendelet alapján emelendő, 2017. januárra járó ellátásokat a  jogosultak számára már emelt összegben kell
folyósítani.
(2) Ha egy személy részére egyidejűleg több, e  rendelet alapján emelendő ellátást folyósítanak, az  ellátásokat
külön-külön kell emelni.
(3) Több nyugellátásra való jogosultságot érintő változás esetén a  változás időpontjától kezdődően a  saját jogú és
a  hozzátartozói nyugellátásokat emelt összegben kell továbbfolyósítani olyan összegben, mintha ez  az ellátás
a változás napját megelőzően is önállóan került volna folyósításra.
(4) Az özvegyi és a szülői nyugdíj megosztása esetén a folyósított nyugdíjrészt kell emelni.
 (5) Szociális biztonsági tárgyú nemzetközi szerződés vagy szociálpolitikai egyezmény alapján megállapított, e rendelet
alapján emelendő ellátás esetén a magyar szerződő felet terhelő ellátásrészt, illetve ellátást kell emelni.
 (6) A  Nyugdíjfolyósító Igazgatóság hatáskörébe tartozó emelést a  2017. január havi ellátásoknak az  egyes nyugdíjak
felülvizsgálatáról, illetőleg egyes nyugdíjkiegészítések megszüntetéséről szóló 1991. évi XII. törvény alapján
megszüntetett nyugdíjkiegészítés helyébe lépő pótlék, továbbá az  e  rendelet alapján nem emelendő egyéb nem
társadalombiztosítási ellátás nélküli összegére kell végrehajtani.
3. § A központi költségvetés megtéríti a Nyugdíjbiztosítási Alapnak az 1. § (1) bekezdés 6–10. és 15–21. pontja szerinti
ellátások, továbbá a  nemzeti helytállásért elnevezésű pótlék és a  rokkantsági járadék emelésének fedezetét és
a végrehajtás költségeit.
4. § Ez a rendelet 2017. január 1-jén lép hatályba.
5. § A rokkantsági járadékról szóló 83/1987. (XII. 27.) MT rendelet 2. § (3) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(3) A rokkantsági járadék havi összege 2017. január 1-jétől 35 025 forint.”
6. § A nemzeti helytállásért elnevezésű pótlék bevezetéséről szóló 173/1995. (XII. 27.) Korm. rendelet
a) 2. § (1) bekezdés d) pont da) és dc) alpontjában a „183 310” szövegrész helyébe a „186 250” szöveg,
b) 4. § (1) bekezdésében a „183 310” szövegrészek helyébe a „186 250” szöveg,
c) 4. § (2) bekezdésében a „91 655” szövegrész helyébe a „93 125” szöveg
lép.
7. § A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény végrehajtásáról szóló 168/1997. (X. 6.) Korm.
rendelet 62. § (7) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(7) A saját jogú nyugellátás és az özvegyi nyugdíj, baleseti özvegyi nyugdíj 2017. január 1-jétől havi 87 720 forint
összeghatárig folyósítható együtt.”
8. § A megváltozott munkaképességű személyek ellátásaival kapcsolatos eljárási szabályokról szóló 327/2011. (XII. 29.)
Korm. rendelet a következő 8/A. §-sal egészül ki:
„8/A. § A 2016. december 31-ét követő kezdő időponttól megállapított rokkantsági vagy rehabilitációs ellátásra való
jogosultság esetén az Mmtv. 9. §-a és 12. §-a szerinti alapösszeg mértéke 96 010 Ft.”
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
2013. CLXIII. törvény Magyarország és a Svájci Államszövetség között a jövedelem- és vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről szóló, Budapesten, 2013. szeptember 12-én aláírt Egyezmény kihirdetéséről.
1. § Az Országgyűlés e  törvénnyel felhatalmazást ad a  Magyarország és a  Svájci Államszövetség között a  jövedelemés vagyonadók területén a  kettős adóztatás elkerüléséről szóló, Budapesten, 2013. szeptember 12. napján aláírt
Egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) kötelező hatályának elismerésére.
2. § Az Országgyűlés az Egyezményt e törvénnyel kihirdeti.
3. § Az Egyezmény hiteles magyar és angol nyelvű szövege a következő:
„EGYEZMÉNY MAGYARORSZÁG ÉS A SVÁJCI ÁLLAMSZÖVETSÉG KÖZÖTT A KETTŐS ADÓZTATÁS
ELKERÜLÉSÉRŐL A JÖVEDELEM- ÉS VAGYONADÓK TERÜLETÉN
MAGYARORSZÁG KORMÁNYA ÉS A SVÁJCI SZÖVETSÉGI TANÁCS,
attól az óhajtól vezérelve, hogy Egyezményt kössenek a kettős adóztatás elkerüléséről a jövedelem- és vagyonadók
területén,
az alábbiak szerint állapodtak meg:
1. Cikk
SZEMÉLYI HATÁLY
Ez az  Egyezmény azokra a  személyekre terjed ki, akik az  egyik vagy mindkét Szerződő Államban belföldi
illetőségűek.
A törvényt az Országgyűlés a 2013. október 14-i ülésnapján fogadta el.
2. Cikk
AZ EGYEZMÉNY HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ ADÓK
1. Ez  az  Egyezmény azokra a  jövedelem- és vagyonadókra terjed ki, amelyeket az  egyik Szerződő Állam vagy annak
politikai alegysége vagy helyi hatóságai vetnek ki, a beszedés módjára való tekintet nélkül.
2. Jövedelem- és vagyonadóknak tekintendők mindazok az  adók, amelyeket a  teljes jövedelem vagy teljes vagyon,
illetve a  jövedelem vagy vagyon részei után vetnek ki, beleértve az  ingó vagy ingatlan vagyon elidegenítéséből
származó nyereség utáni adókat, a vállalkozások által fizetett bérek és fizetések teljes összege utáni adókat, valamint
a tőke értéknövekedésének adóját.
3. Azok a jelenleg létező adók, amelyekre az Egyezmény különösen kiterjed:
(a) Magyarország esetében:
(i) a személyi jövedelemadó;
(ii) a társasági adó;
(iii) a telekadó és
(iv) az építményadó
(a továbbiakban: „magyar adó”);
(b) A Svájci Államszövetség esetében:
 a szövetségi, kantonális és kommunális adók a
(i) jövedelmen (teljes jövedelem, megkeresett jövedelem, tőkejövedelem, ipari és kereskedelmi
nyereség, tőkenyereség, és egyéb jövedelemtípusok); és a
(ii) vagyonon (teljes vagyon, ingó és ingatlan vagyon, vállalkozási eszközök, befizetett tőke és
tartalékok, és egyéb vagyontípusok)
(a továbbiakban: „svájci adó”);
 4. Az  Egyezmény kiterjed minden olyan azonos vagy lényegét tekintve hasonló adóra is, amelyet az  Egyezmény
aláírása után a jelenleg létező adók mellett vagy azok helyett vezetnek be. A Szerződő Államok illetékes hatóságai
értesíteni fogják egymást a vonatkozó adójogszabályaikban végrehajtott bármely lényeges változásról.
5. Az Egyezmény hatálya nem terjed ki a lottónyeremények forrásadójára.
3. Cikk
ÁLTALÁNOS MEGHATÁROZÁSOK 1. Az Egyezmény alkalmazásában, ha a szövegösszefüggés mást nem kíván:
(a) (i) a  „Magyarország” kifejezés Magyarországnak a  nemzetközi joggal összhangban lévő magyar
jogszabályok által meghatározott földrajzi területét jelenti;
(ii) a  „Svájc” kifejezés a  Svájci Államszövetségnek a  nemzetközi joggal összhangban lévő svájci
jogszabályok által meghatározott földrajzi területét jelenti;
(b) a  „személy” kifejezés magában foglalja a  természetes személyt, a  társaságot és bármely más személyi
egyesülést;
(c) a  „társaság” kifejezés bármely jogi személyt vagy egyéb olyan jogalanyt jelent, amely az  adóztatás
szempontjából a jogi személyekkel azonos módon kezelendő;
(d) az „egyik Szerződő Állam vállalkozása” és „a másik Szerződő Állam vállalkozása” kifejezések az egyik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személy, illetve a  másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy által
folytatott vállalkozást jelentik;
(e) a „nemzetközi forgalom” kifejezés az  egyik Szerződő Államban tényleges üzletvezetési hellyel rendelkező
vállalkozás által üzemeltetett hajó vagy légi jármű igénybevételével végzett bármilyen szállítást jelent, kivéve,
ha a hajót vagy a légi járművet kizárólag a másik Szerződő Államban lévő helyek között üzemeltetik;
(f ) az „illetékes hatóság” kifejezés a következőt jelenti:
(i) Magyarország esetében az adópolitikáért felelős minisztert vagy meghatalmazott képviselőjét;
(ii) Svájc esetében a Szövetségi Pénzügyminisztérium vezetőjét vagy meghatalmazott képviselőjét;
(g) az „állampolgár” kifejezés a következőt jelenti:
(i) bármely természetes személyt, aki az egyik Szerződő Állam állampolgárságával rendelkezik;
(ii) bármely jogi személyt, személyegyesítő társaságot, egyesülést vagy egyéb olyan jogalanyt, amely
ezt a jogállását az egyik Szerződő Államban hatályos jogszabályokból nyeri.
(h) a  „nyugdíjprogram” kifejezés magában foglalja bármely, az  egyik Szerződő Államban létrehozott tervet,
rendszert, alapot, alapítványt, trösztöt és egyéb megállapodást:
(i) amelyben egy természetes személy nyugdíj-megtakarítási célból vesz részt, vagy amely egy vagy
több ilyen alap javára történő jövedelemszerzés céljából működtetett; és
(ii) amely azon állam által szabályozott és általában mentes a jövedelemadó alól.
2. Az  Egyezménynek az  egyik Szerződő Állam által bármely időpontban történő alkalmazásánál az  Egyezményben
meghatározás nélkül szereplő kifejezéseknek – ha a  szövegösszefüggés mást nem kíván – olyan jelentésük van,
mint amit ennek az  államnak a  jogszabályaiban abban az  időpontban jelentenek azokra az  adókra vonatkozóan,
amelyekre az  Egyezmény alkalmazást nyer; ennek az  államnak az  adójogszabályaiban foglalt meghatározások
az irányadók ennek az államnak az egyéb jogszabályaiban foglalt meghatározásokkal szemben.
4. Cikk
BELFÖLDI ILLETŐSÉGŰ SZEMÉLY 1. Az  Egyezmény alkalmazásában az „egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy” kifejezés olyan személyt
jelent, aki ennek a  Szerződő Államnak a  jogszabályai szerint lakóhelye, székhelye, üzletvezetési helye, bejegyzési
helye vagy bármely más hasonló ismérv alapján adóköteles, beleértve az  államot és annak bármely politikai
alegységét vagy helyi hatóságát. Ez  a  kifejezés azonban nem foglalja magában azokat a  személyeket, akik ebben
az államban kizárólag az ebben az államban lévő forrásokból származó jövedelem vagy az ott lévő vagyon alapján
adókötelesek.
2. Amennyiben egy természetes személy az  1. bekezdés rendelkezései értelmében mindkét Szerződő Államban
belföldi illetőségű, helyzetét az alábbiak szerint kell meghatározni:
(a) csak abban az  államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben állandó lakóhellyel rendelkezik;
amennyiben mindkét államban rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az államban tekintendő belföldi
illetőségűnek, amellyel személyi és gazdasági kapcsolatai szorosabbak (a létérdekek központja);
(b) amennyiben nem határozható meg, hogy melyik államban van létérdekeinek a  központja, vagy ha egyik
államban sem rendelkezik állandó lakóhellyel, csak abban az  államban tekintendő belföldi illetőségűnek,
amelyben szokásos tartózkodási helye van;
(c) amennyiben mindkét államban van szokásos tartózkodási helye, vagy egyikben sincs, csak abban
az államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelynek állampolgára;
(d) amennyiben mindkét Szerződő Állam állampolgára, vagy egyiké sem, a Szerződő Államok illetékes hatóságai
kölcsönös egyetértéssel rendezik a kérdést.
3. Amennyiben az  1. bekezdés rendelkezései értelmében valamely nem természetes személy mindkét Szerződő
Államban belföldi illetőségű, csak abban az  államban tekintendő belföldi illetőségűnek, amelyben tényleges
üzletvezetése található.
5. Cikk
TELEPHELY 1. Az  Egyezmény alkalmazásában a  „telephely” kifejezés olyan állandó üzleti helyet jelent, amelyen keresztül
a vállalkozás üzleti tevékenységét egészben vagy részben kifejti.
2. A „telephely” kifejezés magában foglalja különösen:
(a) az üzletvezetés helyét;
(b) a fióktelepet;
(c) az irodát;
(d) a gyártelepet;
(e) a műhelyt; és
(f ) a  bányát, az  olaj- és a  földgázkutat, a  kőfejtőt és a  természeti kincsek kiaknázására szolgáló bármely más
telepet.
 3. Az  építési terület, az  építkezési, szerelési vagy beszerelési munkálatok telephelyet keletkeztetnek, de csak ha
tizenkét hónapnál tovább tartanak.
 4. E cikk előző rendelkezéseire tekintet nélkül nem minősül „telephelynek”:
(a) létesítmények használata kizárólag a  vállalkozás javainak vagy áruinak raktározása, kiállítása vagy
kiszolgáltatása céljára;
(b) készletek tartása a vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag raktározás, kiállítás vagy kiszolgáltatás céljára;
(c) készletek tartása a  vállalkozás javaiból vagy áruiból kizárólag abból a  célból, hogy azokat egy másik
vállalkozás feldolgozza;
(d) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a  célra, hogy a  vállalkozás részére javakat vagy árukat
vásároljanak vagy információkat szerezzen;
(e) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a  célra, hogy a  vállalkozás részére reklámtevékenységet
végezzen, információt szolgáltasson, tudományos kutatást vagy más hasonló, előkészítő vagy kisegítő jellegű
tevékenységet folytasson;
(f ) az  egyik Szerződő Állam vállalkozása által az  ezen vállalkozás által gyártott gép vagy berendezés
leszállításához kapcsolódóan a másik Szerződő Államban folytatott szerelési vagy beszerelési munkálat;
(g) állandó üzleti hely fenntartása kizárólag arra a  célra, hogy az  a)–f )  pontokban említett tevékenységek
bármely kombinációját végezze, feltéve, hogy az  állandó üzleti helynek az  ilyen kombinációból származó
teljes tevékenysége előkészítő vagy kisegítő jellegű.
5. Tekintet nélkül az  1. és 2. bekezdések rendelkezéseire, ha egy személy – kivéve a  független képviselőt, akire
a 6. bekezdés rendelkezése alkalmazandó – egy vállalkozás számára tevékenykedik és az egyik Szerződő Államban
meghatalmazása van, amellyel ott rendszeresen él, arra, hogy a  vállalkozás nevében szerződéseket kössön, úgy
ez  a  vállalkozás telephellyel bírónak tekintendő ebben az  államban minden olyan tevékenység tekintetében,
amelyet ez a személy a vállalkozás részére kifejt, kivéve, ha az ilyen személy tevékenysége a 4. bekezdésben említett
tevékenységekre korlátozódik, amelyek, ha azokat egy állandó üzleti helyen keresztül fejtenék ki, az  említett
bekezdés rendelkezései értelmében nem tennék ezt az állandó üzleti helyet telephellyé.
6. Egy vállalkozást nem lehet úgy tekinteni, mintha annak az egyik Szerződő Államban telephelye lenne csupán azért,
mert tevékenységét ebben az államban alkusz, bizományos vagy más független képviselő útján fejti ki, feltéve, hogy
ezek a személyek rendes üzleti tevékenységük keretében járnak el.
7. Az  a  tény, hogy az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság olyan társaságot ellenőriz, vagy olyan
társaság ellenőrzése alatt áll, amely a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű, vagy üzleti tevékenységet fejt ki
ebben a másik államban (akár telephely útján, akár más módon), önmagában még nem teszi egyik társaságot sem
a másik telephelyévé.
6. Cikk
INGATLAN VAGYONBÓL SZÁRMAZÓ JÖVEDELEM 1. Az  a  jövedelem, amelyet az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy a  másik Szerződő Államban
fekvő ingatlan vagyonból szerez (beleértve a  mezőgazdaságból és az  erdőgazdálkodásból származó jövedelmet),
megadóztatható ebben a másik államban.
2. Az „ingatlan vagyon” kifejezésnek olyan jelentése van, amit annak a Szerződő Államnak jogszabályai szerint jelent,
amelyikben a  szóban forgó vagyon fekszik. Ez  a  kifejezés minden esetben magában foglalja az  ingatlan vagyon
tartozékának minősülő vagyont, az  állatállományt és a  mezőgazdaságban és az  erdőgazdálkodásban használatos
berendezéseket, azokat a  jogokat, amelyekre a  földtulajdonra vonatkozó magánjogi rendelkezések nyernek
alkalmazást, az  ingatlan vagyon haszonélvezeti jogát, valamint az  ásványlelőhelyek, források és más természeti
erőforrások kitermelésének vagy kitermelési jogának ellenértékeként járó változó vagy állandó kifizetésekhez való
jogot; hajók, belvízi hajók és légi járművek nem tekintendők ingatlan vagyonnak.
3. Az  1. bekezdés rendelkezései ingatlan vagyon közvetlen használatából, bérbeadásából, vagy hasznosításának
bármely más formájából származó jövedelemre is alkalmazandók.
4. Az  1. és 3. bekezdés rendelkezései a  vállalkozás ingatlan vagyonából származó jövedelemre, illetve a  szabad
foglalkozáshoz kapcsolódó ingatlanhasználatból származó jövedelemre is alkalmazandók.
7. Cikk
VÁLLALKOZÁSI NYERESÉG 1. Az  egyik Szerződő Állam vállalkozásának nyeresége csak ebben az  államban adóztatható, kivéve, ha a  vállalkozás
a másik Szerződő Államban egy ott lévő telephelyen keresztül fejt ki üzleti tevékenységet. Amennyiben a vállalkozás
ily módon fejt ki üzleti tevékenységet, a  telephelynek a  2. bekezdés rendelkezéseinek megfelelően betudható
nyereség megadóztatható ebben a másik államban.
2. Az  e  cikk és a  23.  cikk alkalmazásában, az  egyik Szerződő Államban lévő, 1. bekezdésben meghatározott
telephelynek betudható nyereségnek azt a  nyereséget kell tekinteni, amelyet akkor érhetne el, különösen
a  vállalkozás más részeivel folytatott ügyleteiben, ha önálló és elkülönült vállalkozásként azonos vagy hasonló
tevékenységet végezne azonos vagy hasonló feltételek mellett, figyelembe véve a  vállalkozás által a  telephelyen
vagy a vállalkozás más részein keresztül elvégzett feladatokat, felhasznált eszközöket és vállalt kockázatokat.
3. Amennyiben az  egyik Szerződő Állam a  2. bekezdéssel összhangban megállapítja az  egyik Szerződő Állam
vállalkozása telephelyének betudható nyereséget, és ennek megfelelően megadóztatja a  vállalkozás olyan
nyereségét, amely a  másik államban adókötelezettség alá esett, a  másik Szerződő Állam, a  kettős adóztatás
elkerülése érdekében a  szükséges mértékben megfelelő kiigazítást tesz, amennyiben egyetért az  előbb említett
állam által tett kiigazítással, ha a másik Szerződő Állam nem ért egyet, a Szerződő Államoknak bármely ebből adódó
kettős adóztatást kölcsönös egyetértéssel kell elkerülniük.
4. Amennyiben a  nyereség olyan jövedelemtételeket tartalmaz, amelyekkel a  jelen Egyezmény más cikkei külön
foglalkoznak, úgy azoknak a cikkeknek a rendelkezéseit e cikk rendelkezései nem érintik.
8. Cikk
TENGERI, BELVÍZI ÉS LÉGI SZÁLLÍTMÁNYOZÁS 1. Hajók vagy légi járművek nemzetközi forgalomban történő üzemeltetéséből származó jövedelem csak abban
a Szerződő Államban adóztatható, ahol a vállalkozás tényleges üzletvezetése található.
2. A  belvízi szállítmányozásban használt hajók üzemeltetéséből származó jövedelem kizárólag abban a  Szerződő
Államban adóztatható, amelyben a vállalkozás tényleges üzletvezetési helye található.
3. Ha egy tengeri vagy belvízi szállítmányozással foglalkozó vállalkozás tényleges üzletvezetésének helye a  hajó
fedélzete, abban az  esetben a  hajó hivatalos kikötőjét kell tekinteni a  tényleges üzletvezetés helyének, ennek
hiányában azt az államot, amelyben az üzemeltető belföldi illetőségű.
4. Az  1. bekezdés rendelkezései alkalmazandók azokra a  nyereségekre is, amelyek valamely poolban, közös
üzemeltetésben vagy nemzetközi üzemeltetésű szervezetben való részvételből származnak.
9. Cikk
KAPCSOLT VÁLLALKOZÁSOK 1. Amennyiben
(a) az  egyik Szerződő Állam vállalkozása közvetlenül vagy közvetve a  másik Szerződő Állam vállalkozásának
vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesedik, vagy
(b) ugyanazok a  személyek közvetlenül vagy közvetve az  egyik Szerződő Állam vállalkozásának és a  másik
Szerződő Állam vállalkozásának vezetésében, ellenőrzésében vagy tőkéjében részesednek,
és bármelyik esetben a  két vállalkozás egymás közötti kereskedelmi vagy pénzügyi kapcsolataiban olyan
feltételekben állapodik meg vagy olyan feltételeket szab, amelyek eltérnek azoktól, amelyekben független
vállalkozások egymással megállapodnának, úgy az  a  nyereség, amelyet a  vállalkozások egyike e  feltételek nélkül
elért volna, de e  feltételek miatt nem ért el, beszámítható ennek a  vállalkozásnak a  nyereségébe, és megfelelően
megadóztatható.
2. Ha az egyik Szerződő Állam ezen állam valamely vállalkozásának a nyereségéhez olyan nyereséget számít hozzá – és
adóztat meg ennek megfelelően –, amelyet a másik Szerződő Állam vállalkozásánál megadóztattak ebben a másik
államban, és az  így hozzászámított nyereség olyan nyereség, amelyet az  elsőként említett állam vállalkozása ért
volna el, ha a  két vállalkozás olyan feltételekben állapodott volna meg, mint amelyekben független vállalkozások
egymással megállapodnának, úgy ez  a  másik állam megfelelően kiigazítja az  ilyen nyereségre ott kivetett adó
összegét. Az ilyen kiigazítás megállapításánál kellően figyelembe kell venni jelen Egyezmény egyéb rendelkezéseit,
és a Szerződő Államok illetékes hatóságai szükség esetén egyeztetnek egymással.
10. Cikk
OSZTALÉK 1. Az  osztalék, amelyet az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság a  másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személynek fizet, megadóztatható ebben a másik államban.
2. Mindazonáltal ez az osztalék abban a Szerződő Államban is megadóztatható, és annak az államnak a  jogszabályai
szerint, amelyben az  osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, ha azonban az  osztalék haszonhúzója a  másik
Szerződő Államban belföldi illetőségű személy, az  így megállapított adó nem haladhatja meg az  osztalék bruttó
összegének 15 százalékát.
3. A 2. bekezdés rendelkezéseitől eltérően, a vállalkozás illetősége szerinti Szerződő Államnak az ezen vállalkozás által
fizetett osztalékot mentesítenie kell az adó alól, ha az osztalék tényleges haszonhúzója:
(a) olyan vállalkozás (kivéve a nem adóköteles személyegyesítő társaságot), amely a másik Szerződő Államban
belföldi illetőséggel bír, és legalább 10 százalékos közvetlen részesedéssel rendelkezik az  osztalékot fizető
vállalkozásban; vagy
(b) nyugdíjprogram; vagy
(c) a másik Szerződő Állam központi bankja.
4. A  Szerződő Államok illetékes hatóságai kölcsönös egyetértéssel rendezik a  2. és 3. bekezdésben szereplő
korlátozások alkalmazási módját.
A 2. és 3. bekezdés rendelkezései nem érintik a  társaság adóztatását azon nyereség után, amelyből az  osztalékot
fizetik.
5. E  cikk alkalmazásában az  „osztalék” kifejezés részvényekből, „élvezeti” részvényekből vagy „élvezeti” jogokból,
bányarészjegyekből, alapítói részvényekből vagy más nyereségből való részesedést biztosító jogokból (kivéve
a  hitelkövetelést) származó jövedelmet, valamint olyan más társasági jogokból származó jövedelmet jelent,
amelyet annak az  államnak az  adózási jogszabályai, amelyben a  nyereséget felosztó társaság belföldi illetőségű,
a részvényekből származó jövedelemmel azonos adóztatási elbánás alá vetnek.
6. Az  1., 2. és 3. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha az  osztaléknak egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű haszonhúzója a másik Szerződő Államban, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, egy
ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki, vagy egy állandó helyhez kapcsolódóan szabad foglalkozást
végez és az  érdekeltség, amelyre tekintettel az  osztalékot fizetik, ténylegesen ehhez a  telephelyhez vagy állandó
helyhez kapcsolódik. Ebben az esetben a 7. vagy 14. cikk rendelkezéseit kell, az esettől függően alkalmazni.
7. Ha az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság nyereséget vagy jövedelmet élvez a  másik Szerződő
Államból, úgy ez a másik állam nem adóztathatja meg a társaság által kifizetett osztalékot, kivéve, ha az osztalékot
ebben a  másik államban belföldi illetőségű személynek fizetik, vagy ha az  érdekeltség, amelyre tekintettel
az osztalékot fizetik, ténylegesen a másik államban lévő telephelyhez vagy állandó helyhez kapcsolódik, sem pedig
a társaság fel nem osztott nyereségét nem terhelheti a társaság fel nem osztott nyeresége után kivetett adóval, még
akkor sem, ha a kifizetett osztalék vagy a fel nem osztott nyereség egészben vagy részben ebben a másik államban
keletkező nyereségből vagy jövedelemből áll.
11. Cikk
KAMAT 1. A  kamat, amely az  egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelynek haszonhúzója a  másik Szerződő Államban
belföldi illetőségű személy, csak ebben a másik államban adóztatható.
2. E cikk alkalmazásában a „kamat” kifejezés mindenfajta követelésből származó jövedelmet jelent, akár van jelzáloggal
biztosítva, akár nem, és akár ad jogot az  adós nyereségéből való részesedésre, akár nem, és magában foglalja
különösen az  állami értékpapírokból származó jövedelmet, a  kötvényekből és az  adósságlevelekből származó
jövedelmet, beleértve az ilyen értékpapírokhoz, kötvényekhez vagy adósságlevelekhez kapcsolódó prémiumokat és
díjakat. E cikk alkalmazásában a késedelmes fizetés utáni büntető terhek nem tekintendők kamatnak.
3. Az  1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a  kamat egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a  másik Szerződő Államban, amelyben a  kamat keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat vagy egy állandó helyhez kapcsolódóan szabad foglalkozást végez, és a követelés, amely után
a kamatot fizetik, ténylegesen ehhez a telephelyhez vagy állandó helyhez kapcsolódik. Ebben az esetben a 7. vagy
14. cikk rendelkezéseit kell, az esettől függően alkalmazni.
4. Ha a  kamatot fizető személy és a  haszonhúzó közötti, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti különleges
kapcsolat miatt a kamat összege ahhoz a követeléshez viszonyítva, amely után fizetik, meghaladja azt az összeget,
amelyben a  kamatot fizető személy és a  haszonhúzó ilyen kapcsolat hiányában megállapodtak volna, úgy e  cikk
rendelkezéseit csak az  utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az  esetben a  kifizetett többletösszeg
mindkét Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, az Egyezmény egyéb rendelkezéseinek kellő
figyelembevételével.
12. Cikk
JOGDÍJ 1. A  jogdíj, amely az  egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelynek haszonhúzója a  másik Szerződő Államban
belföldi illetőségű személy, csak ebben a másik államban adóztatható.
2. E cikk alkalmazásában a „jogdíj” kifejezés bármely olyan jellegű kifizetést jelent, amelyet irodalmi, művészeti vagy
tudományos művek (ideértve a filmalkotást) szerzői jogának, bármilyen szabadalomnak, védjegynek, formatervezési
vagy más mintának, tervnek, titkos formulának vagy eljárásnak hasznosításáért vagy hasznosítási jogáért, valamint
ipari, kereskedelmi vagy tudományos tapasztalatokra vonatkozó információért ellenértékként kapnak.
3. Az  1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók, ha a  jogdíj egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
haszonhúzója a  másik Szerződő Államban, amelyben a  jogdíj keletkezik, egy ott lévő telephely útján üzleti
tevékenységet folytat vagy egy állandó helyhez kapcsolódóan szabad foglalkozást végez, és a  jog vagy vagyoni
érték, amely után a  jogdíjat fizetik, ténylegesen ehhez a  telephelyhez vagy állandó helyhez kapcsolódik. Ebben
az esetben a 7. vagy 14. cikk rendelkezéseit kell, az esettől függően alkalmazni.
4. Ha a jogdíjat fizető személy és a haszonhúzó, vagy kettejük és egy harmadik személy közötti különleges kapcsolat
miatt a  jogdíj összege azon hasznosításhoz, joghoz vagy információhoz mérten, amiért fizetik, meghaladja
azt az  összeget, amelyben a  jogdíjat fizető személy és a  haszonhúzó ilyen kapcsolat hiányában megállapodott
volna, úgy e  cikk rendelkezéseit csak az  utóbb említett összegre kell alkalmazni. Ebben az  esetben a  kifizetett
többletösszeg mindkét Szerződő Állam jogszabályai szerint megadóztatható marad, az  Egyezmény egyéb
rendelkezéseinek kellő figyelembevételével.
13. Cikk
ELIDEGENÍTÉSBŐL SZÁRMAZÓ NYERESÉG 1. Az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek a  6.  cikkben meghatározott és a  másik Szerződő
Államban fekvő ingatlan vagyona elidegenítéséből származó nyeresége megadóztatható ebben a másik államban.
2. Az  a  nyereség, amely olyan ingó vagyon elidegenítéséből származik, amely az  egyik Szerződő Állam vállalkozása
másik Szerződő Államban lévő telephelye üzleti vagyonának része, vagy olyan állandó helyhez köthető ingó vagyon
elidegenítéséből származik, amely az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy számára másik Szerződő
Államban szabad foglalkozás végzése céljából elérhető, beleértve az  ilyen telephelynek vagy állandó helynek
(önmagában vagy az egész vállalkozással együtt történő) elidegenítéséből elért nyereséget, megadóztatható ebben
a másik államban.
3. Az  egyik Szerződő Állam vállalkozásának nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajók vagy légi járművek, belvízi
forgalomban üzemeltetett hajók elidegenítéséből, vagy az  ilyen hajók vagy légi járművek üzemeltetését szolgáló
ingó vagyon elidegenítéséből származó nyeresége csak a  vállalkozás tényleges üzletvezetésének helye szerinti
államban adóztatható.
4. Az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek olyan részvények vagy hasonló érdekeltségek
elidegenítéséből származó nyeresége, amelyek értékének több mint 50 százaléka közvetlenül vagy közvetve
a másik Szerződő Államban fekvő ingatlan vagyonból származik, megadóztatható ebben a másik államban. Az előző
mondatban foglaltakat nem kell alkalmazni azon jövedelmekre, amelyek:
(a) olyan vállalatok részvényeinek elidegenítéséből származnak, amelyek az  egyik Szerződő Állam tőzsdéjén
vagy bármely más, az illetékes hatóságok megállapítása szerinti tőzsdén vannak jegyezve; vagy
(b) olyan vállalatok részvényeinek elidegenítéséből származnak, amelyek értékének több mint 50 százaléka
közvetlenül vagy közvetve a másik Szerződő Államban fekvő olyan ingatlan vagyonból származik, amelyben
a vállalkozás az üzleti tevékenységét végzi.
5. Az  1., 2., 3. és 4. bekezdésekben nem említett bármely vagyon elidegenítéséből származó nyereség csak abban
a Szerződő Államban adóztatható, amelyben az elidegenítő belföldi illetőségű.
14. Cikk
SZABAD FOGLALKOZÁS 1. Az  olyan jövedelem, amelyet az  egyik Szerződő Államban illetőséggel bíró természetes személy szabad
foglalkozásból vagy más önálló jellegű tevékenységből élvez, csak ebben az  Államban adóztatható, kivéve, ha
a  másik Szerződő Államban rendszeresen rendelkezésére áll egy állandó hely a  szabad foglalkozás végzéséhez.
Ha rendelkezik ilyen állandó hellyel, az  ilyen jövedelem a  másik Szerződő Államban is megadóztatható, de csak
az állandó helynek betudható jövedelem mértékéig.
2. A „szabad foglalkozás” kifejezés magában foglalja különösen az önállóan kifejtett tudományos, irodalmi, művészeti,
nevelési vagy oktatási tevékenységet, valamint az  orvosok, ügyvédek, mérnökök, építészek, fogorvosok és
könyvszakértők önálló tevékenységét.
15. Cikk
NEM ÖNÁLLÓ MUNKA 1. A  16., 18. és 19.  cikkek rendelkezéseinek fenntartásával a  fizetés, a  bér és más hasonló díjazás, amelyet az  egyik
Szerződő Államban belföldi illetőségű személy munkaviszonyra tekintettel kap, csak ebben az  államban
adóztatható, kivéve, ha a munkát a másik Szerződő Államban végzik. Amennyiben a munkát ott végzik, úgy az ezért
kapott díjazás megadóztatható ebben a másik államban.
2. Tekintet nélkül az 1. bekezdés rendelkezéseire, az a díjazás, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
személy a  másik Szerződő Államban végzett munkára tekintettel kap, csak az  elsőként említett államban
adóztatható, ha:
(a) a  kedvezményezett a  másik államban nem tartózkodik egyfolytában vagy megszakításokkal összesen
183 napnál hosszabb időszakot az adott pénzügyi évben, és
(b) a  díjazást olyan munkaadó fizeti, vagy azt olyan munkaadó nevében fizetik, aki nem belföldi illetőségű
a másik államban, és
(c) a díjazást nem a munkaadónak a másik államban lévő telephelye vagy állandó helye viseli.
3. Tekintet nélkül e  cikk előző rendelkezéseire, a  nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajó vagy légi jármű
fedélzetén végzett munkáért kapott díjazás megadóztatható abban a Szerződő Államban, amelyben a vállalkozás
tényleges üzletvezetési helye található.
16. Cikk
IGAZGATÓK TISZTELETDÍJA
Az igazgatói tiszteletdíj és más hasonló kifizetés, amelyet az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság igazgatótanácsának vagy felügyelőbizottságának tagjaként
kap, megadóztatható ebben a másik államban.
17. Cikk
MŰVÉSZEK ÉS SPORTOLÓK 1. Tekintet nélkül a 14. és a 15. cikkek rendelkezéseire, az a  jövedelem, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy előadóművészként, mint színpadi, film-, rádió- vagy televíziós művész vagy zeneművész,
vagy sportolóként élvez a  másik Szerződő Államban ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből,
megadóztatható ebben a másik államban.
2. Amennyiben egy előadóművész vagy egy sportoló által ilyen minőségében kifejtett személyes tevékenységéből
származó jövedelem nem az előadóművésznél vagy sportolónál magánál, hanem egy másik személynél jelentkezik,
úgy ez  a  jövedelem, tekintet nélkül a  7., 14., és a  15.  cikkek rendelkezéseire, megadóztatható abban a  Szerződő
Államban, amelyben az előadóművész vagy a sportoló a tevékenységét kifejti. Az előző mondat rendelkezései nem
alkalmazhatóak abban az esetben, ha megállapítható, hogy az előadóművész, sportoló vagy pedig a hozzá szorosan
köthető személyek egyike sem részesül közvetlenül ilyen személy jövedelmében.
3. Tekintet nélkül e cikk 1. és 2. bekezdésének rendelkezéseire, az e cikkben említett, és az egyik Szerződő Államban
belföldi illetőségű művésznek vagy sportolónak juttatott jövedelem mentes az  adó alól abban a  másik Szerződő
Államban, amelyikben a művész vagy a sportoló tevékenységét kifejti, feltéve, hogy ezen tevékenységet közvetlenül
vagy közvetetten, teljesen vagy nagyrészben az  elsőként említett állam, politikai alegysége vagy helyi hatósága
közalapjaiból támogatják. Ebben az esetben a jövedelem csak abban a Szerződő Államban adóztatható, amelyikben
a művésznek vagy a sportolónak illetősége van.
18. Cikk
NYUGDÍJAK
A nyugdíj és más hasonló térítés, amely az  egyik Szerződő Államban keletkezik, és amelyet a  másik Szerződő
Államban belföldi illetőségű személynek korábbi munkavégzésre tekintettel fizetnek, csak az  elsőként említett
államban adóztatható.
19. cikk
KÖZSZOLGÁLAT 1. (a) A  fizetések, bérek és más hasonló díjazások, amelyeket az  egyik Szerződő Állam, politikai alegysége vagy
 helyi hatósága fizet természetes személynek az  ezen államnak, politikai alegységnek vagy hatóságnak
 teljesített szolgálatért, csak ebben az államban adóztathatók.
(b) Ezen fizetések, bérek és más hasonló díjazások azonban csak a  másik Szerződő Államban adóztathatók,
ha a  szolgálatot ebben a  másik államban teljesítették, és a  természetes személy ebben az  államban olyan
belföldi illetőségű személy, aki:
(i) ennek az államnak az állampolgára; vagy
(ii) nem kizárólag a szolgálat teljesítése céljából vált ebben az államban belföldi illetőségű személlyé.
2. Az  egyik Szerződő Állam, politikai alegysége vagy helyi hatósága által folytatott üzleti tevékenységgel
kapcsolatosan teljesített szolgálatért fizetett fizetésekre, bérekre és más hasonló díjazásokra a 15., 16. és 17. cikkek
rendelkezései alkalmazandók.
20. Cikk
TANULÓK
Azok a  kifizetések, amelyeket olyan tanuló vagy gyakornok kap ellátására, tanulmányi vagy képzési célokra, aki
közvetlenül az  egyik Szerződő Államba való utazás előtt a  másik Szerződő Államban belföldi illetőségű volt, vagy
jelenleg is az, és aki az  elsőként említett államban kizárólag tanulmányi vagy képzési célból tartózkodik, nem
adóztatható meg ebben az államban, amennyiben az ilyen kifizetések ezen az államon kívüli forrásból származnak.
21. Cikk
EGYÉB JÖVEDELEM 1. Az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy jövedelmének az Egyezmény előző cikkeiben nem tárgyalt
részei, bárhol is keletkeznek, csak ebben az államban adóztathatók.
2. Az  1. bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók a  6.  cikk 2. bekezdésében meghatározott ingatlan vagyonból
származó jövedelmen kívüli jövedelemre, ha az ilyen jövedelemnek az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű
kedvezményezettje a  másik Szerződő Államban egy ott lévő telephely útján üzleti tevékenységet fejt ki, vagy
egy állandó helyhez kapcsolódóan szabad foglalkozást végez, és a  jog vagy vagyoni érték, amelyre tekintettel
a  jövedelmet fizetik, ténylegesen ehhez a  telephelyhez vagy állandó helyhez kapcsolódik. Ebben az  esetben
a 7. vagy 14. cikk rendelkezéseit kell, az esettől függően alkalmazni.
22. Cikk
VAGYON 1. A  6.  cikkben említett olyan ingatlan vagyon, amely az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy
tulajdonát képezi és a másik Szerződő Államban fekszik, megadóztatható ebben a másik államban.
2. Az  ingó vagyon, amely az egyik Szerződő Állam vállalkozásának a másik Szerződő Államban lévő telephelye üzleti
vagyonának részét képezi, vagy az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy számára a másik Szerződő
Államban szabad foglalkozás céljából rendelkezésre álló állandó bázishoz tartozó ingó vagyonban testesül meg,
megadóztatható ebben a másik államban.
3. A  nemzetközi forgalomban üzemeltetett hajókból vagy légi járművekből álló vagyon, és az  ilyen hajók vagy légi
járművek üzemeltetésére szolgáló ingó vagyon csak abban a  Szerződő Államban adóztatható, ahol a  vállalkozás
tényleges üzletvezetése található.
4. Az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű személy minden más vagyonrésze csak ebben az  államban
adóztatható.
23. Cikk
A KETTŐS ADÓZTATÁS ELKERÜLÉSE 1. Magyarországon a kettős adóztatást a következő módon kell elkerülni:
(a) Amennyiben egy Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelmet élvez, vagy olyan vagyona
van, amely ezen Egyezmény rendelkezései szerint megadóztatható Svájcban, Magyarország a  (b) és
(c) pontban foglalt rendelkezések fenntartásával mentesíti az ilyen jövedelmet vagy vagyont az adó alól.
(b) Amennyiben egy Magyarországon belföldi illetőségű személy olyan jövedelemtételeket élvez, amelyek
a  10.  cikk rendelkezései szerint megadóztathatók Svájcban, Magyarország megengedi az  ilyen belföldi
illetőségű személy jövedelmét terhelő adóból azon összeg levonását, amely megegyezik a  Svájcban
megfizetett adóval. Az így levont összeg azonban nem haladhatja meg a levonás előtt számított adónak azt
a részét, amely a Svájcból származó ilyen jövedelemtételekre esik.
(c) Amennyiben ezen Egyezmény bármely rendelkezése szerint valamely, az  egyik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személy által élvezett jövedelem, vagy a  tulajdonát képező vagyon mentesül az  adó alól ebben
az  államban, ez  az állam mindazonáltal ennek a  belföldi illetőségű személynek a  többi jövedelme vagy
vagyona utáni adó kiszámításánál figyelembe veheti a mentesített jövedelmet vagy vagyont.
2. Svájcban a kettős adóztatást a következő módon kell elkerülni:
(a) Amennyiben egy Svájcban belföldi illetőségű személy olyan jövedelmet élvez, vagy olyan vagyona van,
amely ezen Egyezmény rendelkezései szerint megadóztatható Magyarországon, Svájc a  (b) pontban foglalt
rendelkezések fenntartásával mentesíti az  ilyen jövedelmet vagy vagyont az  adó alól, azonban ennek
a belföldi illetőségű személynek a többi jövedelme vagy vagyona utáni adó kiszámításánál azt az adókulcsot
alkalmazhatja, ami akkor lenne alkalmazható, ha a  mentesített jövedelem vagy vagyon nem került volna
mentesítésre. Azonban ezen kivétel csak abban az  esetben alkalmazható a  13.  cikk 4. bekezdése szerinti
nyereségre, ha ezen nyereség után Magyarországon történő tényleges adófizetés igazolásra került.
(b) Amennyiben egy Svájcban belföldi illetőségű személy osztalékjövedelmet kap, amely a 10. cikk rendelkezései
alapján Magyarországon megadóztatható, Svájc kérésre kedvezményben részesíti a  belföldi illetőségű
személyt. A kedvezmény a következőket tartalmazhatja:
(i) az  ilyen belföldi illetőségű személy jövedelmét terhelő adóból azon összeg levonását, amely
megegyezik a  Magyarországon a  10.  cikk rendelkezései szerint levont adóval; az  így levont
összeg azonban nem haladhatja meg a  levonás előtt számított svájci adónak azt a  részét, amely
a Magyarországon adóztatható ilyen jövedelemtételekre esik; vagy
(ii) átalány-levonás a svájci adófizetési kötelezettségből; vagy
(iii) az  ilyen osztalék részleges mentessége a  svájci adófizetési kötelezettség alól, bármely esetben
legalább a Magyarországon az osztalék bruttó összegéből levont adó mértékéig.
Svájcnak meg kell határoznia, és a  Svájci Államszövetség kettős adóztatás elkerüléséről szóló nemzetközi
egyezményeinek végrehajtásához kapcsolódó svájci szabályozással összhangban szabályoznia kell az alkalmazható
kedvezményt.
3. Azt az  egyik Szerződő Államban belföldi illetőséggel bíró vállalkozást, amely a  másik Szerződő Államban belföldi
illetőséggel bíró vállalkozástól osztalékjövedelmet kap, az ilyen osztaléknak az elsőként említett Szerződő Államban
történő adózása szempontjából ugyanazon kedvezmény illeti meg, amelyet a  vállalkozás akkor kapott volna, ha
az osztalékot fizető vállalkozás az elsőként említett államban bírna belföldi illetőséggel.
24. Cikk
EGYENLŐ ELBÁNÁS 1. Az  egyik Szerződő Állam állampolgárai nem vethetők a  másik Szerződő Államban olyan adóztatás, vagy azzal
összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy terhesebb, mint az az adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség,
amelynek e másik állam állampolgárai azonos körülmények között – különös tekintettel a belföldi illetőségre – alá
vannak vagy alá lehetnek vetve. Ez a rendelkezés, tekintet nélkül az 1. cikk rendelkezéseire, azokra a személyekre is
alkalmazandó, akik nem belföldi illetőségűek az egyik vagy mindkét Szerződő Államban.
2. Az  egyik Szerződő Állam vállalkozásának a  másik Szerződő Államban lévő telephelyét ebben a  másik államban
nem lehet kedvezőtlenebb adóztatás alá vetni, mint ennek a  másik államnak azonos tevékenységet folytató
vállalkozásait. Ez a rendelkezés nem értelmezendő akként, mintha az egyik Szerződő Államot arra kötelezné, hogy
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személyeknek a polgári jogállás vagy családi kötelezettségek alapján
adózási célból olyan személyi kedvezményeket, mentességeket és levonásokat nyújtson, amelyeket a saját belföldi
illetőségű személyeinek nyújt.
3. Az egyik Szerződő Állam vállalkozása által a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű személynek fizetett kamat,
jogdíj és más kifizetések az  ilyen vállalkozás adóköteles nyereségének megállapításánál ugyanolyan feltételek
mellett vonhatók le, mintha azokat az elsőként említett államban belföldi illetőségű személy részére fizették volna,
kivéve, ha a  9.  cikk 1. bekezdésének, a  11.  cikk 4. bekezdésének vagy a  12.  cikk 4. bekezdésének rendelkezései
alkalmazandók. Hasonlóképpen az  egyik Szerződő Állam vállalkozásának a  másik Szerződő Államban belföldi
illetőségű személlyel szemben fennálló tartozásai az  ilyen vállalkozás adóköteles vagyonának megállapításánál
ugyanolyan feltételek mellett vonhatók le, mintha azok az elsőként említett államban belföldi illetőségű személlyel
szemben álltak volna fenn.
4. Az egyik Szerződő Állam olyan vállalkozásai, amelyeknek tőkéje teljesen vagy részben, közvetlenül vagy közvetve,
a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű egy vagy több személy tulajdonában vagy ellenőrzése alatt van, nem
vethetők az  elsőként említett államban olyan adóztatás vagy azzal összefüggő kötelezettség alá, amely más vagy
terhesebb, mint az az adóztatás és azzal összefüggő kötelezettség, amelynek az elsőként említett állam más hasonló
vállalkozásai alá vannak vagy alá lehetnek vetve.
5. E  cikk rendelkezései, tekintet nélkül a  2.  cikk rendelkezéseire, bármilyen fajtájú és megnevezésű adóra
alkalmazandók.
25. Cikk
KÖLCSÖNÖS EGYEZTETÉSI ELJÁRÁS 1. Ha egy személy véleménye szerint az egyik vagy mindkét Szerződő Állam intézkedései rá nézve olyan adóztatáshoz
vezetnek vagy fognak vezetni, amely nem felel meg ezen Egyezmény rendelkezéseinek, úgy ezeknek az államoknak
a  belső jogszabályai által biztosított jogorvoslati lehetőségektől függetlenül, ügyét előterjesztheti annak
a Szerződő Államnak az  illetékes hatóságához, amelyben belföldi illetőségű, vagy ha ügye a 24. cikk 1. bekezdése
alá tartozik, annak a Szerződő Államnak az illetékes hatóságához, amelynek állampolgára. Az ügyet az Egyezmény
rendelkezéseinek meg nem felelő adóztatáshoz vezető intézkedésre vonatkozó első értesítést követő három éven
belül kell előterjeszteni.
2. Az  illetékes hatóság, amennyiben a  kifogást megalapozottnak találja, és önmaga nem képes kielégítő
megoldást találni, törekedni fog arra, hogy az  ügyet a  másik Szerződő Állam illetékes hatóságával együtt
kölcsönös egyetértéssel rendezze azzal a  céllal, hogy elkerüljék az  olyan adóztatást, amely nem áll összhangban
az Egyezménnyel.
3. A  Szerződő Államok illetékes hatóságai törekedni fognak arra, hogy az  Egyezmény értelmezésével vagy
alkalmazásával kapcsolatos nehézségeket vagy kétségeket kölcsönös egyetértéssel oldják fel. Közös
tanácskozásokat tarthatnak annak érdekében, hogy olyan esetekben is elkerüljék a  kettős adóztatást, amelyekről
az Egyezmény nem rendelkezik.
4. A Szerződő Államok illetékes hatóságai közvetlenül érintkezhetnek egymással, beleértve egy saját magukból vagy
képviselőikből álló közös bizottságot, abból a célból, hogy az előző bekezdések értelmében egyetértésre jussanak.
26. Cikk
INFORMÁCIÓCSERE 1. A  Szerződő Államok illetékes hatóságai tájékoztatni fogják egymást a  jelen Egyezmény rendelkezéseinek
végrehajtásához, vagy a Szerződő Államok, annak politikai alegységei vagy helyi hatóságai által kivetett, bármilyen
fajtájú vagy megnevezésű adóra vonatkozó belső jogszabályi rendelkezések végrehajtásához és érvényesítéséhez
előreláthatóan fontos információról, amennyiben az ezek alapján való adóztatás nem ellentétes az Egyezménnyel.
Az információcserét az 1. és a 2. cikk nem korlátozza.
2. A  Szerződő Államnak az  1. bekezdés alapján kapott bármely információt ugyanúgy titokként kell kezelnie, mint
az  ennek az  államnak a  saját belső jogszabályai alapján megszerzett információkat és csak olyan személyek
vagy hatóságok (beleértve a  bíróságokat és a  közigazgatási szerveket) részére szabad felfednie, amelyek az  1.
bekezdésben említett adók megállapításával vagy beszedésével, ezek érvényesítésével és a  vonatkozó peres
eljárással, vagy az  ezekkel az  adókkal kapcsolatos jogorvoslat elbírálásával foglalkoznak. Ezek a  személyek vagy
hatóságok az  információt csak ilyen célokra használhatják fel. Nyilvános bírósági tárgyalásokon vagy bírósági
határozatokban az  információt nyilvánosságra hozhatják. A  fent említettektől függetlenül az  egyik Szerződő
Állam által kapott információt akkor lehet más célokra használni, ha ilyen információ felhasználható ilyen más
célokra mindkét állam jogszabályai alapján, és az  információt nyújtó állam illetékes hatósága megengedi az  ilyen
használatot.
3. Az 1. és 2. bekezdés rendelkezései semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy, mintha valamelyik Szerződő Államot
arra köteleznék, hogy:
(a) az  egyik vagy a  másik Szerződő Állam jogszabályaitól vagy államigazgatási gyakorlatától eltérő
államigazgatási intézkedést hozzon;
(b) olyan információt nyújtson, amely az  egyik vagy másik Szerződő Állam jogszabályai szerint, vagy
az államigazgatás szokásos rendjében nem szerezhető be;
(c) olyan információt nyújtson, amely bármely szakmai, üzleti, ipari, kereskedelmi vagy foglalkozási titkot vagy
szakmai eljárást fedne fel, vagy amelynek felfedése sértené a közrendet.
4. Ha az  egyik Szerződő Állam a  jelen cikknek megfelelően információt kér, a  másik Szerződő Állam saját
információszerzési intézkedéseit alkalmazza a  kért információ megszerzése érdekében, még akkor is, ha a  másik
Államnak az  információra saját adóügyi céljaira nincs szüksége. A  megelőző mondatban foglalt kötelezettségre
a  3. bekezdés korlátozásai vonatkoznak, de ezek a  korlátozások semmilyen esetben sem értelmezhetők úgy,
hogy a  Szerződő Állam számára megengedik az  információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert
az információhoz nem kapcsolódik hazai érdeke.
5. A  3. bekezdés rendelkezései semmilyen esetben nem értelmezhetők úgy, hogy a  Szerződő Állam számára
megengedik az  információszolgáltatás megtagadását kizárólag azért, mert az  információ banknak, más
pénzintézetnek, kijelölt személynek vagy képviselői vagy bizalmi minőségben eljáró személynek áll rendelkezésére,
vagy mert az egy személyben lévő tulajdonosi érdekeltségre vonatkozik. Annak érdekében, hogy ezen információk
elérhetők legyenek, a megkeresett Szerződő Állam hatóságának – amennyiben szükséges az ebben a bekezdésben
foglaltaknak való megfeleléshez – az  ezen cikkben foglalt információ megküldésének végrehajtásához megfelelő
joghatósággal kell rendelkeznie, függetlenül a 3. bekezdéstől és bármely ellentétes hazai szabályozástól.
27. Cikk
DIPLOMÁCIAI ÉS KONZULI KÉPVISELETEK TAGJAI 1. Az  Egyezmény semmilyen módon nem érinti a  diplomáciai vagy konzuli képviseletek tagjait a  nemzetközi jog
általános szabályai szerint vagy külön egyezmények rendelkezései alapján megillető adózási kiváltságokat.
2. Tekintet nélkül a  4.  cikk rendelkezéseire, azt a  magánszemélyt, aki az  egyik Szerződő Állam olyan diplomáciai
testületének, konzulátusának vagy állandó képviseletének tagja, amelyik a  másik Szerződő Államban vagy egy
harmadik államban található, az  Egyezmény alkalmazása szempontjából a  küldő államban belföldi illetőségű
személynek kell tekinteni, ha:
(a) a nemzetközi joggal összhangban a fogadó Szerződő Államban nem adóköteles az adott államon kívül eső
forrásokból származó jövedelme vagy az adott államon kívül található vagyona tekintetében, és
(b) a küldő államban a  teljes jövedelme vagy vagyona tekintetében az  ott belföldi illetőségű személyekkel
azonos adókötelezettségek terhelik.
 3. Az Egyezmény nem alkalmazandó az egyik Szerződő Államban jelen lévő nemzetközi szervezetekre, azok szerveire
vagy tisztviselőire és egy harmadik állam diplomáciai testületének, konzulátusának vagy állandó képviseletének
tagjaira, amelyeket egyik Szerződő Állam sem kezel belföldi illetőségűként a  jövedelem- vagy vagyonadók
tekintetében.
28. Cikk
HATÁLYBALÉPÉS 1. A  Szerződő Államok diplomáciai úton értesítik egymást arról, hogy az  Egyezmény hatálybalépéséhez szükséges
belső követelményeknek eleget tettek. Az  Egyezmény ezen értesítések közül a  későbbinek a  kézhezvétele napját
követően 30 nappal lép hatályba.
2. Az Egyezmény rendelkezései alkalmazandóak:
(a) a  forrásnál levont adók tekintetében az  Egyezmény hatálybalépésének évét követő első naptári év január
1-jén vagy azt követően keletkezett jövedelmekre;
(b) az egyéb adók tekintetében az Egyezmény hatálybalépésének évét követő első naptári év január 1-jén vagy
azután kezdődő bármely adóévre kivethető adókra;
(c) a  26.  cikk tekintetében adóévhez vagy üzleti évhez kapcsolódó információk az  Egyezmény
hatálybalépésének évét követő első naptári év január 1-jén vagy azután kezdődő időszakra kérhetőek.
 3. A  Magyar Népköztársaság és a  Svájci Államszövetség között, 1981. április 9-én Budapesten aláírt, a  kettős
adóztatás elkerüléséről a jövedelem- és vagyonadók területén tárgyú jegyzőkönyvvel kiegészített egyezmény ezen
Egyezmény hatályba lépésével hatályát veszti. Az  elsőként említett egyezmény rendelkezéseit ezen Egyezmény
rendelkezései alkalmazásának kezdetét megelőző adóévekre és időszakokra azonban alkalmazni kell.
29. Cikk
FELMONDÁS
Az Egyezmény mindaddig hatályban marad, ameddig az  egyik Szerződő Állam fel nem mondja. Az  Egyezményt
bármelyik Szerződő Állam felmondhatja úgy, hogy legalább hat hónappal bármely naptári év vége előtt
a felmondásról diplomáciai úton értesítést küld. Ebben az esetben az Egyezmény nem alkalmazható:
(a) a  forrásnál levont adók tekintetében a  felmondásról szóló értesítés adásának évét követő első naptári év
január 1-jén vagy azt követően keletkezett jövedelmekre;
(b) az egyéb adók tekintetében a felmondásról szóló értesítés adásának évét követő első naptári év január 1-jén
vagy azt követően kezdődő bármely adóévre kivethető adókra.
ENNEK HITELÉÜL az arra kellő meghatalmazással rendelkező alulírottak az Egyezményt aláírták.
Készült két példányban Budapesten, 2013. szeptember 12. napján magyar, német és angol nyelven, mindhárom
szöveg egyaránt hiteles. A  magyar és a  német szövegek közötti eltérő értelmezés esetén az  angol nyelvű szöveg
irányadó.
Magyarország Kormánya nevében: A Svájci Szövetségi Tanács nevében:
(aláírások)
JEGYZŐKÖNYV
MAGYARORSZÁG ÉS A SVÁJCI ÁLLAMSZÖVETSÉG A két állam közötti, a jövedelem- és vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről szóló Egyezmény 2013.
szeptember 12-én, Budapesten történő aláírásakor az alábbi rendelkezésekben állapodtak meg, amelyek az említett
Egyezmény szerves részét képezik.
1. a 3. cikk 1. bekezdésének h) pontjához:
Megállapításra került, hogy a „nyugdíjprogram” fogalom magában foglalja az alábbiakat, és bármely olyan azonos
vagy lényegében hasonló programot, amelyet a Szerződő Államok ezen Egyezmény aláírását követően bevezetett
szabályozás alapján hoznak létre.
(a) Magyarországon bármely nyugdíjprogramra, amelyet tartalmaz:
(i) az Önkéntes Kölcsönös Biztosító Pénztárakról szóló 1993. évi XCVI. törvény;
(ii) a magánnyugdíjról és a magánnyugdíjpénztárakról szóló 1997. évi LXXXII. törvény;
(iii) a foglalkoztatói nyugdíjról és intézményeiről szóló 2007. évi CXVII. törvény;
(b) Svájcban bármely nyugdíjprogram, amelyet tartalmaz:
(i) az öregkori és túlélői biztosításról szóló 1946. december 20-i szövetségi törvény;
(ii) a mozgáskorlátozottak biztosításáról 1959. június 19-i szövetségi törvény;
(iii) az öregkori, túlélői és mozgáskorlátozotti biztosításhoz kapcsolódó kiegészítő nyugdíjjuttatásokról
szóló 2006. október 6-i szövetségi törvény;
(iv) a munkavállaláshoz vagy önfoglalkoztatáshoz kapcsolódó öregkori, túlélői és mozgáskorlátozotti
biztosításról szóló 1982. június 25-i szövetségi törvény, ideértve a  nem regisztrált
nyugdíjprogramokat, amelyek foglalkoztatói nyugdíjterveket és a  foglalkoztatói nyugdíjtervekkel
összehasonlítható egyéni elismert nyugdíjprogram-formákat kínálnak.
2. a 4. cikkhez:
A 4.  cikk 1. bekezdésére vonatkozóan megállapításra és megerősítésre került, hogy az „egyik Szerződő Államban
belföldi illetőségű személy” kifejezés magában foglalja különösen:
(a) az ezen államban létrehozott nyugdíjprogramot; és
(b) a kizárólag vallási, jótékonysági, tudományos, kulturális, sport vagy oktatási (vagy ezek közül akár több)
célra létrehozott és üzemeltetett szervezetet, amely az  adott államban annak jogszabályai szerint belföldi
illetőséggel rendelkezik, attól függetlenül, ha jövedelme részben vagy teljesen mentesül az  adófizetési
kötelezettség alól az adott állam jogszabályainak értelmében.
3. a 10., 11., 12. cikkekhez, valamint a 13. cikk 4. bekezdés (b) albekezdéséhez:
A 10., 11., 12.  cikkek, valamint a  13.  cikk 4. bekezdés (b) albekezdésének rendelkezései nem alkalmazandóak,
ha azon részvényekkel vagy egyéb jogokkal, követelésekkel vagy jogokkal, amelyekre osztalékot, kamatot vagy
jogdíjat fizetnek ki, vagy amelyekre tekintettel a 13. cikk 4. bekezdés (b) albekezdése szerinti elidegenítés történik,
összefüggésben végzett tranzakcióban vagy tranzakciók sorozatában részt vevő személy vagy személyek fő célja
ezen tranzakciók által a 10., 11., 12. cikkek, valamint a 13. cikk 4. bekezdés (b) albekezdése szerinti adóelőny elérése.
4. a 18. cikkhez:
Megállapításra került, hogy a  18.  cikk vonatkozásában használt „nyugdíj” fogalom nem csak a  rendszeres
időközönkénti kifizetéseket foglalja magában, hanem az átalány kifizetéseket is.
Svájc esetében a „nyugdíj” fogalom magában foglalja a  foglalkoztatói nyugdíjtervekkel összehasonlítható egyéni
elismert nyugdíjprogramokból történő kifizetéseket is a  munkavállaláshoz vagy önfoglalkoztatáshoz kapcsolódó
öregkori, túlélői és mozgáskorlátozotti biztosításról szóló, 1982. június 25-i szövetségi törvény 82.  cikkével
összhangban.
Magyarország esetében a „nyugdíj” fogalma magában foglalja a  nyugdíj programokból történő kifizetéseket, ha
azok nyugdíjaskori juttatások.
5. a 25. cikkhez:
Abban az esetben, ha a jelen Egyezmény aláírását követően valamely, a kettős adóztatás elkerüléséről más országgal
kötött megállapodás vagy egyezmény tartalmaz választottbírósági rendelkezést, akkor a  Svájci Államszövetség
és Magyarország illetékes hatóságai a  lehető leghamarabb egyeztetéseket kezdenek egy módosító jegyzőkönyv
meghozataláról, amely választottbírósági rendelkezéssel egészíti ki jelen egyezményt.
6. a 26. cikkhez:
(a) Megállapításra került, hogy az  információcsere kérés abban az  esetben indítható, ha a  Szerződő Állam
kimerítette valamennyi, a belső adószabályai által elérhető általános információforrást.
(b) Megállapításra került, hogy a 26. cikk rendelkezéseivel összhangban indított információcsere folyamat során
a megkereső államnak a következő információkat kell a megkeresett állam részére továbbítani:
i. az eljárás vagy vizsgálat alá vont személy személyazonosságát;
ii. az időintervallumot, amelyre az információcsere kérés vonatkozik;
iii. a keresett információ meghatározása, beleértve annak természetét és formáját, amelyben
a megkereső állam az információt a megkeresett államtól kapni szeretné;
iv. az adóügyi cél, amelyre az információt kéri;
v. amennyiben ismert, a  neve és címe bármely személynek, akinek a  birtokában lehet a  kért
információ.
Megállapításra került, hogy az  „előreláthatóan fontos” meghatározás célja az  adóügyi információcsere lehető
legszélesebb körének biztosítása, annak egyértelművé tétele, hogy a  Szerződő Államok nem jogosultak
„adathalászat” folytatására, vagy olyan információ kérésére, ami feltehetőleg nem releváns adott adózó adóügyi
eljárásával kapcsolatosan.
(c) Míg a  (b) albekezdés fontos eljárási elemeket tartalmaz, amelyek azt szolgálják biztosítani, hogy „halászati
expedíció” nem fordul elő, a  (b) albekezdés ugyanakkor nem értelmezhető olyan módon, amely zavarja
a hatékony információcserét.
(d) Megállapításra került, hogy a  26.  cikk nem kötelezi a  Szerződő Államokat a  spontán vagy automatikus
információcserére.
(e) Megállapításra került, hogy az  információcsere során a  megkeresett Szerződő Államban az  adózók jogaival
kapcsolatos adminisztratív eljárási szabályok alkalmazásra kerülnek. Megállapításra került továbbá, hogy
ezen rendelkezések célja az adóalany részére igazságos eljárás biztosítása, és nem az  információcsere kérés
akadályozása vagy késleltetése.
Készült két példányban Budapesten, 2013. szeptember 12. napján magyar, német és angol nyelven, mindhárom
szöveg egyaránt hiteles. A  magyar és a  német szövegek közötti eltérő értelmezés esetén az  angol nyelvű szöveg
irányadó.
Magyarország Kormánya nevében: A Svájci Szövetségi Tanács nevében:
(aláírások)”
4. § (1) Ez a törvény – a (2) és (3) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kihirdetését követő napon lép hatályba.
 (2) A 2. és a 3. § az Egyezmény 28. cikk (1) bekezdésében meghatározott időpontban lép hatályba.
 (3) A (6) bekezdés az Egyezmény 28. cikk (3) bekezdésében meghatározott időpontban lép hatályba.
 (4) Az Egyezmény, illetve a 2. és 3. §, valamint a (6) bekezdés hatálybalépésének naptári napját a külpolitikáért felelős
miniszter – annak ismertté válását követően – a  Magyar Közlönyben haladéktalanul közzétett közleményével
állapítja meg.
(5) E törvény végrehajtásához szükséges intézkedésekről az adópolitikáért felelős miniszter gondoskodik.
 (6) Hatályát veszti a  Magyar Népköztársaság és a  Svájci Államszövetség között a  kettős adóztatás elkerülésére
a  jövedelem- és a  vagyonadók területén Budapesten, az  1981. évi április hó 9. napján aláírt egyezmény
kihirdetéséről szóló 1982. évi 23. törvényerejű rendelet.
Áder János s. k., Kövér László s. k.,
 köztársasági elnök az Országgyűlés elnöke


text:
6/2014. (VIII. 15.) KKM közleménye a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet Általános Konferenciája 94. ülésszakán elfogadott 2006. Tengerészeti Munkaügyi Egyezmény kihirdetéséről szóló 2013. IV. törvény 2. és 3. §-ának hatálybalépéséről.
A 2013. évi IV. törvénnyel a Magyar Közlöny 2013. február 25-i 30. számában kihirdetett, a Nemzetközi Munkaügyi
Szervezet Általános Konferenciája 94. ülésszakán elfogadott 2006. évi Tengerészeti Munkaügyi Egyezmény VIII. cikk
3–4. pontjai az alábbiak szerint rendelkeznek a hatálybalépésről:
„3. A jelen Egyezmény tizenkét hónappal azon nap után lép hatályba, amelyen legalább 30 olyan Tagállam megerősítő
okiratát vették nyilvántartásba, amely Tagállamoknak a világ kereskedelmi hajóparkja bruttó űrtartalmából való
részesedése összesen legalább 33 százalékot tesz ki.
4. A továbbiakban a jelen Egyezmény minden további tagállamra nézve tizenkét hónappal azon nap után lép hatályba,
melyen megerősítő okiratát nyilvántartásba vették.”
A megerősítő okirat nyilvántartásba vételének napja: 2013. július 31.
Az Egyezmény hatálybalépésének napja: 2014. július 31.
A fentiekre tekintettel, összhangban a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet Általános Konferenciája 94. ülésszakán
elfogadott 2006. évi Tengerészeti Munkaügyi Egyezmény kihirdetéséről szóló 2013. évi IV. törvény 4. § (3) bekezdésével
megállapítom, hogy a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet Általános Konferenciája 94. ülésszakán elfogadott 2006. évi
Tengerészeti Munkaügyi Egyezmény kihirdetéséről szóló 2013. évi IV. törvény 2. és 3. §-a 2014. július 31-én, azaz
kettőezer-tizennégy július harmincegyedikén hatályba lépett.
Dr. Navracsics Tibor s. k.,
 külgazdasági és külügyminiszter