text:
34/2017. (XII. 11.) AB határozata a Kúria Pfv.IV.20.624/2016/9. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapításáról és megsemmisítéséről, valamint az Alaptörvény IX. cikk (2) bekezdésében foglalt sajtószabadságból fakadó alkotmányos követelmény megállapításáról.
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Balsai István, dr. Czine Ágnes, dr. Dienes-Oehm
Egon, dr.  Salamon László, dr.  Szalay Péter és dr.  Szívós Mária alkotmánybírók különvéleményével – meghozta
a következő
1. Az  Alkotmánybíróság megállapítja: az  Alaptörvény IX.  cikk (2)  bekezdésében foglalt sajtószabadságból
fakadó alkotmányos követelmény, hogy a  közéleti szereplők sajtótájékoztatóján a  közügyek vitájában
egymást érintően tett kijelentésekről hűen, saját értékelés nélkül tudósító, a közlések forrását egyértelműen
megjelölő és a jóhírnevet esetleg sértő tényállításokkal érintett személy cáfolatának is helyet biztosító (vagy
a  válaszadás lehetőségét felkínáló) médiatartalom-szolgáltató tevékenységét nem lehet a  személyiségi
jogsértés polgári jogi szankcióit megalapozó híresztelésként értékelni.
2. Az  Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a  Kúria mint felülvizsgálati bíróság Pfv.IV.20.624/2016/9. számú
ítélete alaptörvény-ellenes, ezért megsemmisíti.
Az Alkotmánybíróság elrendeli e határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét.
I. [1] A Nyugat Média és Világháló Egyesület indítványozó az  Alkotmánybíróságról szóló 2011.  évi CLI.  törvény
(a  továbbiakban: Abtv.) 27.  §-a alapján alkotmányjogi panaszban kérte az  Alkotmánybíróságtól a  Kúria által
felülvizsgálati eljárásban hozott Pfv.IV.20.624/2016/9. számú ítélet alaptörvény-ellenességének megállapítását és
megsemmisítését. Az  indítványozó álláspontja szerint az  ítélet rá – mint II. rendű alperesre – vonatkozó része sérti
az Alaptörvény IX. cikk (1) és (2) bekezdéseiben elismert szólás- és sajtószabadságot.
[2] 1. A  felülvizsgálati eljárás alapjául szolgáló, a Győri Ítélőtábla jogerős ítéletében foglalt tényállás szerint a Magyar
Szocialista Párt (III. rendű alperes) két országgyűlési képviselője és szombathelyi szervezetének elnökségi
tagja, Czeglédy Csaba (I. rendű alperes) a  dohány koncessziós pályázatokkal kapcsolatban 2013. április 29-én
sajtótájékoztatót tartott, amelyen az  I. rendű alperes a  pályázatot az  államosított korrupció iskolapéldájának
nevezte, és egyebek között a  következőket mondta: „Teljesen kézivezérelt a  dolog. A  pályázatokat a  Fidesz helyi
vezérkara újszerű pártbizottságként véleményezte, a  végső döntést pedig a  választókerületi elnök, Hende Csaba
mondta ki.” Az  indítványozó az  általa szerkesztett „nyugat.hu” internetes oldalon még aznap tudósítást jelentetett
meg a  sajtótájékoztatóról „A trafiktörvény »az államosított korrupció iskolapéldája«” címmel és „A szocialisták
visszacsinálják az  egészet, ha módjuk lesz rá. Szombathelyen a  nyertesekről Hende Csaba döntött – hangzott el
egy mai sajtótájékoztatón” alcímmel. A jogerős ítélet megállapítása szerint a tudósítás az elhangzottakat pontosan,
szöveghűen idézte, egyértelművé téve, hogy a  nyilatkozat az  I. rendű alperestől származik. A  hírportál „Fidesz:
egy adócsalásért jogerősen elítélt szocialista politikus vádaskodik” címmel a  cikkbe foglaltan közzétette a  Fidesz
szombathelyi szervezetének a sajtótájékoztatóra reagáló közleményét, amely szerint Hende Csaba (a per felperese)
„a leghatározottabban visszautasítja Czeglédy Csaba hazug és alaptalan vádjait”. Később a  „nyugat.hu” oldalon
a „Szombathelyi szocialisták a trafikosztásról” címmel az előző tudósítás tartalmát megismétlő cikk jelent meg azzal
a kiegészítéssel, hogy „Czeglédy Csaba hozzátette, hogy pontosan mi történt, annak feltárása a hatóságok feladata
lesz”. E  cikk végén a  lap „Helyreigazítás” címmel a  következőket tette közzé: „A 2013. április 29-én Szombathelyi
szocialisták a  trafikosztásról című cikkben írottakhoz (idézettekhez) kapcsolódva helyet adunk Hende Csaba
azon közlésének, hogy a  trafiktörvénnyel összefüggő helyi pályázatokra vonatkozó semmiféle döntést nem
hozott, döntéshozatalban nem vett részt, döntésre nem hatott. A  pályázatok elbírálására kizárólag a  fiatalkorúak
dohányzásának visszaszorításáról és a dohánytermékek kiskereskedelméről szóló 2012. évi CXXIV. törvény szabályai
alapján került sor.”
[3] 2. A  felperes a  keresetében annak megállapítását kérte, hogy az  alperesek a  „nyugat.hu” „A trafiktörvény
»az államosított korrupció iskolapéldája«” című tudósításában foglalt kijelentésekkel megsértették a  jó hírnevét és
a becsületét. Kérte a bíróságot, hogy tiltsa el az alpereseket a további jogsértéstől, kötelezze őket nyilvános elégtétel
adására a  Népszabadság és a  Magyar Nemzet című napilapokban saját költségükön közzéteendő bocsánatkérő
közlemény formájában, valamint kötelezze az indítványozót és a III. rendű alperest egyetemlegesen 500 000 Ft nem
vagyoni kártérítés megfizetésére.
[4] 2.1. Az  első fokon eljárt Veszprémi Törvényszék megállapította, hogy a  III. rendű alperes valótlanul állította,
az indítványozó pedig a cikkében valótlanul híresztelte, hogy a szombathelyi trafikpályázatokról a felperes döntött,
amivel mindketten megsértették a  felperes jó hírnévhez való jogát. A  bíróság elégtétel adásaként közlemény
közzétételére kötelezte az  alpereseket a  „nyugat.hu” internetes újságban, továbbá a  III. rendű alperest nem
vagyoni kártérítés fizetésére kötelezte, egyebekben a  keresetet elutasította. Az  ítélet indokolása az  indítványozó
felelősségével kapcsolatban az  ítélkezési gyakorlatra figyelemmel kifejtette, hogy a  sajtó felelőssége a  valótlan
tények híreszteléséért csak szűk körben kizárt: akkor, ha folyamatban lévő büntetőeljárásról tudósít a  valóságnak
megfelelően. Nem mentesül azonban a sajtó a  jogsértés objektív szankciói alól a politikai párt sajtótájékoztatóján
elhangzott valótlan tények híresztelése esetén.
[5] A törvényszék a  kártérítési felelősség alóli kimentés körében értékelte, hogy az  indítványozó a  gyors és hiteles
tájékoztatási kötelezettségének tett eleget, amely nem lett volna teljesíthető, ha a  nyilatkozat valóságtartalmát
ellenőrzi, ezért felróhatóság hiányában a vele szembeni kártérítési keresetet elutasította.
[6] 2.2. A  felperes, valamint az  indítványozó és a  III. rendű alperes fellebbezése nyomán másodfokon eljárt Győri
Ítélőtábla egyetértett az  elsőfokú ítélettel abban, hogy a  kifogásolt közlések olyan tényállításnak minősülnek,
amelyek alapot adnak a  jogsértés megállapítására. Az  indítványozó felelősségét illetően azonban kifejtette,
hogy az  indítványozó a  szakmai szabályoknak és az  irányadó elvárásoknak megfelelően járt el, így a  tudósítással
összefüggésben az ő terhére nem állapítható meg személyiségi jogsértés.
[7] A másodfokú bíróság álláspontja szerint a  sajtó-helyreigazítási perekben a  közelmúltban kialakult –  és
a  személyiségi jogi perekben analóg jelleggel alkalmazható – bírói gyakorlat alapján a  sajtót a  valóság
bizonyításának kötelezettsége abban az esetben sem terheli, ha információi a közérdekű problémát érintő hivatalos
sajtótájékoztatón alapulnak. A  híradás eredeti közlőjének felelőssége állapítható meg akkor, ha a  közleményből
kiderül, hogy az  kitől, milyen forrásból származik, és a  sajtótájékoztatón elhangzottakkal összefüggő tudósítás
szöveghű, hiteles. Ebben az esetben a sajtót nem terheli az a kötelezettség, hogy a sajtótájékoztatón elmondottak
valóságtartalmát még a  lapzárta előtt ellenőrizze, de ilyenkor is elvárható, hogy a  másik felet megkeresse
a  vonatkozó információkért. A  másodfokú bíróság megállapította, hogy az  indítványozó a  perbeli esetben
e követelmények betartásával járt el, így felelőssége nem állapítható meg valótlan tények híreszteléséért.
[8] 2.3. A  felperes felülvizsgálati kérelme alapján a  Kúria a  jogerős ítéletet az  indítványozóra vonatkozó részében
hatályon kívül helyezte, és az  elsőfokú ítéletet – az  elégtételként közzéteendő közlemény szövegének
megváltoztatásával – helybenhagyta. A  Polgári Törvénykönyvről szóló 1959.  évi IV.  törvény (a  továbbiakban:
régi Ptk.), valamint a  sajtószabadságról és a  médiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010.  évi CIV.  törvény
(a továbbiakban: Smtv.) irányadó rendelkezései alapján a Kúria arra a következtetésre jutott, hogy a sajtót az általa
közzétett vagy híresztelt tényállítások helytállósága tekintetében objektív felelősség terheli. A  Kúria nem értett
egyet a  másodfokú bírósággal abban, hogy az  indítványozó nem tartozik felelősséggel a  sajtótájékoztatón
elhangzottak közlése miatt. Indokolása szerint a  bírói gyakorlat értelmében a  sajtó csak a  hatósági eljárásokról
tájékoztathat a  valóság bizonyításának kötelezettsége nélkül, mivel ez  esetben a  tények vizsgálata az  adott
hatóságok feladata, így a  sajtót az  érintett személy kívánságára csupán az  a  kötelezettség terheli, hogy az  eljárás
végleges eredményéről beszámoljon. A  politikai vagy közéleti vitát érintő sajtótájékoztatóról tudósító sajtó
a  közszereplők által elmondottakat szélesebb körben terjeszti, és ezzel híreszteli a  tényállítást. Amennyiben
ez  a  tényállítás valótlan és sértő, a  sajtó felelőssége megállapítható. A  sajtótájékoztatón elhangzott nyilatkozatok
tekintetében a  sajtó maga döntheti el, hogy közzéteszi-e őket, vállalva ezzel az  esetleges jogsértésért való
felelősséget. Ha a közzététel mellett dönt, akkor nem mentesíti az objektív felelősség alól, hogy a tevékenységére
vonatkozó jogszabályokat vagy sajtóetikai szabályokat betartotta. Mindezek alapján a Kúria egyetértett az elsőfokú
bíróság álláspontjával, mely szerint az indítványozó felelőssége a valótlan tény híresztelése miatt megállapítható.
[9] 3. Az  indítványozó álláspontja szerint a  Kúria döntése sérti az  Alaptörvény IX.  cikk (1) és (2)  bekezdésében foglalt
szabad véleménynyilvánításhoz és sajtószabadsághoz való alapjogát. Az  alkotmányjogi panasz kifejti, hogy
a  valótlan tényállítás híresztelését, mint elkövetési magatartást és az  azért való felelősséget nem lehet annyira
kiterjesztően értelmezni, ahogy azt a  Kúria tette, mert az  már a  demokratikus közvéleményhez szükséges szabad
tájékoztatás sérelmével jár. Az  indítványozó szerint az  objektív felelősség megállapítása a  jelen ügy körülményei
között nincs tekintettel arra, hogy a szakmai szabályok teljes betartásával végezte közérdekű tájékoztató feladatát:
közlése egy hivatalos sajtótájékoztatón alapult, közügyet érintett, szöveghű volt és hiteles, az  információ forrása
egyértelműen felismerhető volt, a  másik fél nyilatkozatát pedig egyidejűleg közzétette. Az  alkotmányjogi panasz
hivatkozik az Alkotmánybíróság gyakorlatára, mely szerint a sajtószabadság nemcsak az egyéni véleménynyilvánítás
eszköze, hanem a  tájékoztatásé is, vagyis a  sajtónak kitüntetett szerepe van az  információszerzésben és
a  tájékozódásban. Az  indítványozó szerint az  újságírók általában nincsenek abban a  helyzetben, hogy rögtön
megítéljék egy sajtótájékoztatón elhangzott tényállítások valóságtartalmát, ezért a  Kúria ítéletében foglalt
értelmezés arra kényszeríti a  sajtót, hogy bizonyos eseményekről, tájékoztatókról ne tudósítson, ha biztosan el
akarja kerülni a  későbbi felelősségre vonás lehetőségét. Mindez súlyosan ellene hat a  sajtó szabad tájékoztatási
funkciójának, és csorbítja a közönség közérdekű információkhoz jutásának lehetőségét. Az indítványozó álláspontja
szerint az  esetleges jogsérelmet a  sajtó-helyreigazítás vagy az  eredeti közlő elégtételt adó közleménye reparálni
képes, a  személyiségi jogsérelem további jogkövetkezményeit nem lehet a  sajtótermékekre terhelni, mert azzal
sérül a sajtó közérdekű tájékoztatáshoz fűződő joga.
II. [10] 1. Az Alaptörvény érintett rendelkezései:
„I.  cikk (3) Az  alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog
más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a  feltétlenül szükséges
mértékben, az  elérni kívánt céllal arányosan, az  alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával
korlátozható.”
„VI. cikk (1) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán- és családi életét, otthonát, kapcsolattartását és jó hírnevét
tiszteletben tartsák.”
„IX. cikk (1) Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához.
(2) Magyarország elismeri és védi a  sajtó szabadságát és sokszínűségét, biztosítja a  demokratikus közvélemény
kialakulásához szükséges szabad tájékoztatás feltételeit.”
[11] 2. A régi Ptk. alkalmazott rendelkezései:
„78. § (1) A személyhez fűződő jogok védelme kiterjed a jóhírnév védelmére is.
(2) A jóhírnév sérelmét jelenti különösen, ha valaki más személyre vonatkozó, azt sértő, valótlan tényt állít, híresztel,
vagy való tényt hamis színben tüntet fel.”
„79. § A sajtó-helyreigazításra irányuló igény érvényesítésének szabályait a sajtószabadságról és a médiatartalmak
alapvető szabályairól szóló 2010.  évi CIV.  törvény, valamint a  polgári perrendtartásról rendelkező törvény állapítja
meg.”
„84.  § (1) Akit személyhez fűződő jogában megsértenek, az  eset körülményeihez képest a  következő polgári jogi
igényeket támaszthatja:
a) követelheti a jogsértés megtörténtének bírósági megállapítását;
b) követelheti a jogsértés abbahagyását és a jogsértő eltiltását a további jogsértéstől;
c) követelheti, hogy a jogsértő nyilatkozattal vagy más megfelelő módon adjon elégtételt, és hogy szükség esetén
a jogsértő részéről vagy költségén az elégtételnek megfelelő nyilvánosságot biztosítsanak;
d) követelheti a sérelmes helyzet megszüntetését, a  jogsértést megelőző állapot helyreállítását a  jogsértő részéről
vagy költségén, továbbá a jogsértéssel előállott dolog megsemmisítését, illetőleg jogsértő mivoltától megfosztását;
e) kártérítést követelhet a polgári jogi felelősség szabályai szerint.”
[12] 3. Az Smtv. érintett rendelkezései:
„4. § (1) Magyarország elismeri és védi a sajtó szabadságát és sokszínűségét.
[…]
(3) A  sajtószabadság gyakorlása nem valósíthat meg bűncselekményt vagy bűncselekmény elkövetésére való
felhívást, nem sértheti a közerkölcsöt, valamint nem járhat mások személyiségi jogainak sérelmével.”
„10.  § Mindenkinek joga van arra, hogy megfelelően tájékoztassák a  helyi, az  országos és az  európai közélet
ügyeiről, valamint Magyarország polgárai és a  magyar nemzet tagjai számára jelentőséggel bíró eseményekről.
A médiarendszer egészének feladata a hiteles, gyors, pontos tájékoztatás ezen ügyekről és eseményekről.”
„12. § (1) Ha valakiről bármely médiatartalomban valótlan tényt állítanak, híresztelnek vagy vele kapcsolatban való
tényeket hamis színben tüntetnek fel, követelheti olyan helyreigazító közlemény közzétételét, amelyből kitűnik,
hogy a  közlés mely tényállítása valótlan, illetve megalapozatlan, mely tényeket tüntet fel hamis színben és ehhez
képest melyek a való tények.”
[13] 4. A Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) vonatkozó rendelkezései:
„2:45. § [A becsülethez és jóhírnévhez való jog]
[…]
(2) A jóhírnév megsértését jelenti különösen, ha valaki más személyre vonatkozó és e személyt sértő, valótlan tényt
állít vagy híresztel, vagy valós tényt hamis színben tüntet fel.”
„2:51. § [Felróhatóságtól független szankciók]
(1) Akit személyiségi jogában megsértenek, a  jogsértés ténye alapján – az  elévülési időn belül – az  eset
körülményeihez képest követelheti
a) a jogsértés megtörténtének bírósági megállapítását;
b) a jogsértés abbahagyását és a jogsértő eltiltását a további jogsértéstől;
c) azt, hogy a jogsértő adjon megfelelő elégtételt, és ennek biztosítson saját költségén megfelelő nyilvánosságot;
d) a sérelmes helyzet megszüntetését, a jogsértést megelőző állapot helyreállítását és a jogsértéssel előállított dolog
megsemmisítését vagy jogsértő mivoltától való megfosztását;
e) azt, hogy a  jogsértő vagy jogutódja a  jogsértéssel elért vagyoni előnyt engedje át javára a  jogalap nélküli
gazdagodás szabályai szerint.”
III. [14] 1. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt az Abtv. 56. § (2) bekezdése alapján megállapította, hogy az alkotmányjogi
panasz megfelel az Abtv.-ben foglalt formai és tartalmi követelményeknek.
[15] Az Abtv. 29.  §-a szerint az  Alkotmánybíróság az  alkotmányjogi panaszt a  bírói döntést érdemben befolyásoló
alaptörvény-ellenesség, vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be. A  sajtó tájékoztató
tevékenységét érintő jogszabályi kötelezettségek értelmezése, ezzel összefüggésben a  médiatartalom-szerkesztés
szabadságának alkotmányos határai alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdésnek minősülnek {3/2015. (II. 2.)
AB határozat, Indokolás [15]}. A  jelen alkotmányjogi panasz ilyen problémát érint. A  pártok, közéleti szereplők
sajtótájékoztatóiról való tudósítások törvényi követelményei és a  hozzájuk kötődő felelősségi kérdések a  sajtó
munkáját jelentős mértékben befolyásolják, ezért az Alkotmánybíróság a panaszt befogadta.
[16] 2. Az  Alkotmánybíróságnak az  alkotmányjogi panasz alapján arról kellett döntenie, hogy megfelel-e
az  Alaptörvényből fakadó alkotmányossági követelményeknek az  a  bírói jogértelmezés, mely szerint a  közéleti
szereplők sajtótájékoztatójáról tudósító médiatartalom-szolgáltató az  ott elhangzott valótlan tényállítások
híresztelését valósítja meg, és a közzétételért fennálló objektív felelőssége alapján a személyiségi jogsértés polgári
jogi szankciói minden esetben alkalmazhatók vele szemben.
[17] A Kúria a polgári jogi személyiségvédelemnek azt a szabályát alkalmazta a jelen tényállásra, amely szerint a jóhírnév
sérelmét nemcsak az valósítja meg, aki a más személyre vonatkozó, őt sértő valótlan tényt maga állítja, hanem az is,
aki a más személy által megfogalmazott ilyen tényt híreszteli, továbbadja. Az ítéletben foglalt jogértelmezés szerint
a sajtó a politikai vagy közéleti vitát érintő sajtótájékoztatón egy közszereplő (jelen esetben politikai párt vezetője
és tagja) nyilatkozatának nyilvánosságra hozatalával a közszereplő által előadott tényeket szélesebb körben terjeszti
el, ezzel híreszteli a tényállítást. Mivel pedig a Kúria szerint a sajtó az általa közölt valótlan tényállításokért objektív
–  vagyis a  reá irányadó jogi és etikai szabályok betartásától független – felelősséggel tartozik, azok sérelmessége
esetén felelősségre vonható a személyiségi jogsértésért.
[18] Az Alkotmánybíróság egyfelől megállapította, hogy a  Kúria jogértelmezése az  ügyre vonatkozó szakjogi
rendelkezésekkel és érvekkel alátámasztható. A  jóhírnév megsértésére irányadó polgári jogi szabályok [a jelen
ügyben alkalmazott régi Ptk. 78.  § (2)  bekezdés, illetve az  azzal azonosan rendelkező Ptk. 2:45.  § (2)  bekezdés]
alapján a  sérelmes valótlan tényállítás továbbadása generálisan híresztelésnek tekinthető annyiban, amennyiben
maguk a  rendelkezések nem fogalmaznak meg kivételeket az  ilyen magatartással megvalósított jogsértés
alól. Annak ellenére, hogy a  jelen ügy nem sajtó-helyreigazítási ügy, a  sajtóra alkalmazandó szakjogi szabályok
értelmezése tekintetében nem hagyható figyelmen kívül az  sem, hogy a  híresztelés – mint a  vitatott tények
továbbadása – fogalmán belül maga az  Smtv. sem differenciál: a  sajtó-helyreigazítás tényállásában [Smtv. 12.  §
(1)  bekezdés] a  híresztelés szintén a  polgári jogban megjelenő általános kategóriaként szerepel. A  Kúria tehát
összességében a szakjogi szempontokat a bevett módon értékelve jutott a támadott ítéletben foglalt döntésre.
[19] Másfelől az  Alkotmánybíróság feladata, hogy az  Alaptörvény védelmének legfőbb szerveként őrködjön a  szakjogi
értelmezések alkotmányossága fölött, és szükség esetén kijelölje az értelmezés követendő irányát vagy alkotmányos
határait. Erre irányuló alkotmányjogi panasz alapján az Alkotmánybíróság a bírói döntésben foglalt jogértelmezés
Alaptörvénnyel való összhangját vizsgálja, azt, hogy a  jogszabály alkalmazása során a  bíróság az  Alaptörvényben
biztosított jogok alkotmányos tartalmát érvényre juttatta-e. E  tekintetben a  panasz az  Alaptörvény 28.  cikkének
érvényesítésére szolgáló jogintézmény, amely szerint a bíróságok a jogszabályokat az Alaptörvénnyel összhangban
értelmezik. A  bíróságoknak a  szakjogi szabályok engedte értelmezési mozgástéren belül kell érvényre
juttatniuk a  releváns alkotmányossági követelményeket {vö. 3/2015. (II. 2.) AB határozat, Indokolás [17]–[18]}.
Az Alkotmánybíróság alkotmányossági felülvizsgálata ehhez képest az Alaptörvényben foglalt alapjogi szempontok
érvényesülésének végső kontrollja. Egyrészt a  rendes bíróságoknak az  alkalmazott jogszabályok szakjogilag
helyes és törvényes értelmezésére fókuszáló ítélkező munkájához képest az  Alkotmánybíróság alaptörvénybeli
feladata kifejezetten az  alkotmányossági követelmények kiemelése és érvényesítése. Másrészt míg a  bíróságok
a  jogszabály engedte értelmezési mozgástér határait nem léphetik át, addig az  Alkotmánybíróság az  alkalmazott
norma alkotmányossági hibáit vagy hiányosságait is orvosolhatja. Ezzel összefüggésben az  Alkotmánybíróságnak
arra is lehetősége van, hogy az  egyébként a  jogszabályokból kiolvasható szakjogi értelmezéseket alkotmányos
követelményekkel terelje az  Alaptörvénnyel összhangban álló irányba. Ha ugyanis a  támadott jogértelmezés
hiányossága olyan rendelkezés differenciálatlanságára vezethető vissza, amely ugyanakkor biztosítja
az alkotmányos célok eléréséhez szükséges értelmezési mozgásteret, akkor az Alkotmánybíróságnak – a hatályban
lévő norma kímélete érdekében – elegendő alkotmányos követelmény megállapításával pontosítania a  norma
értelmét.
[20] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint jelen esetben a híresztelés polgári jogi fogalmának szokásos értelmezése
nem veszi kellőképpen figyelembe a  sajtó tevékenységének sajátos alkotmányos értékét, így nincs összhangban
azokkal az  alkotmányossági követelményekkel, amelyek a  sajtószabadság jogából fakadnak. A  híresztelésre
vonatkozó általános megfontolásokat és érveket a sajtó működéséhez kötődő speciális alkotmányjogi szempontok
árnyalják. A jelen ügy körülményei között ugyanis a sajtó nem egy a szólásszabadság jogosultjai közül, hanem olyan
szereplő, aminek működése különös alkotmányossági jelentőséggel bír. A  vonatkozó polgári jogi rendelkezések
értelmét ennek tiszteletben tartásával kell kialakítani.
[21] Az Alkotmánybíróság már az  Alaptörvény hatálybalépését követően is több ízben foglalkozott azzal
a  problémakörrel, hogy a  különböző jogági rendelkezések értelmezésekor miként kell figyelembe venni
a  sajtószabadságból fakadó alkotmányossági követelményeket. Az  Alkotmánybíróság ezeket az  iránymutatásokat
a jelen ügyben is mérvadónak tartja az alábbiak szerint.
[22] 2.1. Az  Alkotmánybíróság joggyakorlata e  téren a  szólás- és sajtószabadságnak arra az  értelmezésére épül,
amely ezekre a  jogokra a  demokratikus jogállam, társadalom és közvélemény kitüntetett védelmet érdemlő
fundamentumaként tekint, és ezzel szoros összefüggésben különösen erős védelemben részesíti a  közügyek
vitájához kapcsolódó közléseket {[7/2014. (III. 7.) AB határozat, Indokolás [39]–[40] és [45]–[47], 13/2014. (IV. 18.)
AB határozat, Indokolás [25]}.
[23] A sajtószabadságnak a  demokratikus közvélemény kialakulásában és fenntartásában betöltött központi
alkotmányos szerepe a  korábban hatályos Alkotmány alatt is jellegadó tétele volt az  alkotmánybírósági
gyakorlatnak [elsőként lásd 37/1992. (VI. 10.) AB határozat, majd összefoglalóan: 165/2011. (XII. 20.) AB határozat],
az Alaptörvény IX. cikk (2) bekezdése pedig ezzel összhangban a sajtószabadság elismerése mellett a demokratikus
közvélemény kialakulásához szükséges szabad tájékoztatás feltételeinek biztosításáról kifejezetten is rendelkezik.
Az Alkotmánybíróság erre figyelemmel alakította ki és következetesen érvényesítette a sajtószabadság alkotmányos
jelentőségét.
[24] A 7/2014. (III. 7.) AB határozat megfogalmazásában „[a] sajtószabadság – amely felöleli valamennyi médiatípus
szabadságát – a  szólásszabadság intézménye. A  sajtó ugyanis – tevékenységének egyre összetettebb és
szerteágazóbb jellege mellett is – mindenekelőtt a  véleménynyilvánításnak, a  véleményformálásnak és
a véleményalkotáshoz nélkülözhetetlen információszerzésnek az eszköze” (Indokolás [40]). A sajtónak ez a szerepe
különösen is felértékelődik a  közéleti véleménynyilvánítás körében, hiszen „[a] társadalmi, politikai viták jelentős
részben éppen abból állnak, hogy a  közélet szereplői, illetve a  közvitában – jellemzően a  sajtón keresztül  –
résztvevők egymás elképzeléseit, politikai teljesítményét és azzal összefüggésben egymás személyiségét is bírálják.
A  sajtónak pedig alkotmányos küldetése, hogy a  közhatalom gyakorlóit ellenőrizze, aminek szerves részét képezi
a közügyek alakításában résztvevő személyek és intézmények tevékenységének bemutatása” (Indokolás [48]).
[25] A 13/2014. (IV. 18.) AB határozat ennek nyomán kifejtette, hogy „[a] sajtó olyan fórumot kínál a szólás szabadságához
és a  közügyek szabad vitathatóságához, amely kulcsfontosságú szerepet játszik abban, hogy a  közvélemény
és a  politikusok számára ellenőrizhetővé válhassanak a  közhatalmat gyakorlók, illetve a  köztisztséget vállalók.
A  polgárok kizárólag ilyen információk birtokában alkothatnak szabadon véleményt a  közhatalmat gyakorlók
teljesítményéről, munkájának hatékonyságáról és minőségéről. Az  állami szervek ellenőrizhetősége pedig
a  polgárok demokratikus önkormányzásának lehetőségét biztosítja, így a  polgároknak alapvető joguk van ahhoz,
hogy a közügyeket érintő kérdésekről információhoz juthassanak” (Indokolás [25]).
[26] A 28/2014. (IX. 29.) AB határozat arra mutatott rá, hogy „[a] sajtó szabadsága mint történeti alkotmányunk vívmánya
a kezdettől fogva összekapcsolódott a jelenkor eseményeiről szóló szabad tájékoztatással, a társadalmi kérdéseknek
a nyilvánosság elé tárásával” (Indokolás [14]).
[27] A 3/2015. (II. 2.) AB határozat a  sajtószabadságból eredő alkotmányossági követelmények lényegét megragadva
hangsúlyozta: „a sajtónak alkotmányos küldetése, hogy a  közügyek alakulására befolyással lévő történéseket,
körülményeket, összefüggéseket feltárja, és a  nyilvánosság tudomására hozza. A  média szabad tájékoztató
tevékenysége a  modern demokratikus nyilvánosság legfontosabb alkotóeleme, ezért központi jelentősége van
annak, hogy a sajtó bizonytalanság, megalkuvás és félelem nélkül láthassa el ezt a feladatát” (Indokolás [25]).
[28] 2.2. Az Alkotmánybíróság abban is következetes volt eddigi gyakorlatában, hogy a sajtó tevékenységének a fentiek
szerint körvonalazott lényegét – azaz a  társadalmi és politikai ügyekben nyújtott tájékoztatást, a  közvélemény
szabad informálását – a  sajtószabadság legvédettebb szférájaként oltalmazta az  állami beavatkozással szemben,
bármilyen jogágról legyen is szó. Ezzel összefüggésben az  Alkotmánybíróság korábban, elvont normakontroll
keretében is hangsúlyozta, hogy a  szólás- és sajtószabadság kitüntetett védelmére vonatkozó alkotmányossági
követelmények nemcsak a  jogrendszerben ultima ratioként alkalmazandó büntetőjogra, hanem az annál enyhébb
korlátozást jelentő polgári jogra nézve is irányadók. „Különösen fontos alkotmányos érdek, hogy a  polgárok és
a  sajtó bizonytalanság, megalkuvás és félelem nélkül vehessenek részt a  társadalmi és politikai vitákban. Ellene
hatna ennek, ha a  megszólalóknak a  közéleti szereplők személyiségvédelmére tekintettel széles körben kellene
tartaniuk a  jogi felelősségre vonástól. […] E  követelmények a  büntetőjogi felelősségre vonáson túl a  polgári jogi
jogkövetkezmények tekintetében is irányadók” {7/2014. (III. 7.) AB határozat, Indokolás [48]}.
[29] Az utóbbi években elé hozott alkotmányjogi panaszok pedig már arra is lehetőséget biztosítottak
az  Alkotmánybíróságnak, hogy a  sajtószabadság tartalmát konkrét ügyekben kialakított bírói jogértelmezések
alkotmányosságának mércéjeként érvényesítse. Az Alkotmánybíróság értelmezésében a médiának a demokratikus
közvélemény formálódásában betöltött központi szerepe nem vezet arra, hogy „a sajtó tájékoztató tevékenységére
ne vonatkozhatnának törvényi előírások […], de ezek megalkotásakor és értelmezésekor mindig úgy kell eljárni,
hogy a  sajtó alkotmányos küldetésének teljesítését, a  közérdeklődésre számot tartó információk közzétételét ne
akadályozzák vagy hátráltassák” {3/2015. (II. 2.) AB határozat, Indokolás [25]}. Ez a határozat a konkrét esetben arra
hívta fel az  eljáró bíróságok figyelmét, hogy a  támadott közigazgatási határozatot a  piacbefolyásolás tilalmának
olyan értelmezése alapján kell felülvizsgálniuk, amely nem sérti a  sajtószabadság alkotmányos tartalmát
(Indokolás [20]).
[30] Ugyanebben a  logikában születtek meg azok az  alkotmánybírósági határozatok, amelyek már a  sajtószabadság
és a személyiségvédelem kapcsolatához kötődő polgári jogi kérdést, a  rendőri intézkedésről készült képfelvételek
hozzájárulás nélküli nyilvánosságra hozatalának problémáját rendezik. A  mára következetes gyakorlattá erősödő
alkotmánybírósági esetjog kifejezetten arra tekintettel találta alaptörvény-ellenesnek a  személyiségi jogsértést
megállapító bírósági ítéleteket, hogy az  azokban foglalt jogértelmezés nem tartotta kellő mértékben tiszteletben
a sajtószabadság alkotmányos tartalmát. Ennek kapcsán e határozatok a jelen ügyben is releváns iránymutatásokat
adtak a közügyekről tudósító sajtó tevékenységének figyelembevételére.
[31] A 28/2014. (IX. 29.) AB határozat szerint abban az esetben, ha a képmást a sajtó a jelenkor eseményeiről szóló vagy
a közhatalom gyakorlása szempontjából közérdeklődésre számot tartó tájékoztatás körében hozza nyilvánosságra,
akkor – az  egyébként irányadó szabálytól eltérően – nincs szükség hozzájárulásra (Indokolás [43]). A  határozat
a  jelen ügyben is releváns tételként fogalmazta meg: „Mindaddig, amíg valamely tájékoztatás nem visszaélés
a  sajtószabadság gyakorlásával, az  emberi méltóság védelmével összefüggésben a  személyiségi jogok sérelmére
való hivatkozás ritkán alapozza meg a  sajtószabadság gyakorlásának a  korlátozását.” (Indokolás [42]). Ennek
az értelmezésnek a 16/2016. (X. 20.), illetve a 17/2016. (X. 20.) AB határozatok is következetesen érvényt szereztek
a sajtószabadság javára.
[32] Amellett, hogy újfent megerősítette a vonatkozó gyakorlatot, a sajtó tudósító tevékenységével összefüggő további
fontos szempontokat fejtett ki a 3/2017. (II. 25.) AB határozat. Az Alkotmánybíróság ezúttal azt is hangsúlyozta, hogy
„a bíróságoknak az eléjük vitt jogvita elbírálása során a sajtószabadság megfelelő alkotmányos védelme érdekében
a  tudósítással érintett helyzet teljességét kell megvizsgálniuk. Valóban fennáll a  bíróságoknak az  a  joga és
kötelezettsége, hogy amennyiben a perben ilyen körülmény felmerül, vizsgálják azt, hogy a sajtószerv megfelelően
járt-e el” (Indokolás [24]). Az Alkotmánybíróság szerint azonban ilyen körülmény hiányában a bíróságok „a jelenkori
események bemutatásához fűződő alkotmányos érdek primátusát kötelesek érvényesíteni” (Indokolás [25]).
[33] 2.3. Mindezek mellett a  jelen ügyben relevanciával bírnak azok az  érvek is, amelyeket az  Alkotmánybíróság
– a véleménynyilvánítások nagyobb csoportján belül – a tényállításoknak az alkotmányjogi mérlegelésben elfoglalt
helyével kapcsolatban fejtett ki. Ez  esetben is fenntartva a  joggyakorlatának kezdetétől képviselt álláspontot,
az  Alkotmánybíróság különbséget tesz az  értékítéletek és a  tényállítások megítélése között. „Míg vélemények
esetében a  hamisság bizonyítása értelmezhetetlen, addig a  bizonyíthatóan hamis tények önmagukban nem
állnak alkotmányos védelem alatt” {7/2014. (III. 7.) AB határozat, Indokolás [49]}. Ebből következően pedig
„[a]  véleményszabadság gyakorlásának határai a  közügyeket érintő kérdésekben aszerint különböznek, hogy
az adott közlés értékítéletnek, avagy tényállításnak minősül-e” {13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [40]}.
[34] Az Alkotmánybíróság mindazonáltal következetes volt annak hangsúlyozásában is, hogy bár az  értékítéletekhez
képest lényegesen eltérő mércék alapján ítélendők meg, a  tényállítások is – valósak és valótlanok egyaránt  –
a  szólásszabadság hatálya alatt állnak, és rájuk is vonatkoznak a  közügyek vitájának fokozott védelme
melletti érvek. „A tényállítást tartalmazó megnyilvánulások szintén részei a  szólásszabadságnak. Egyrészt
valamely tény közlése is kifejezhet személyes véleményt, másrészt tényközlések nélkül a  véleményformálás is
ellehetetlenülne. […] A  politikai véleménynyilvánítás fokozott védelme mind a  közügyekben megfogalmazott
értékítéletekre, mind pedig a  közügyek körébe tartozó tényállításokra vonatkozik” {7/2014. (III. 7.) AB határozat,
Indokolás [49]–[50]}. Az  Alkotmánybíróság ezzel összhangban arra is többször rámutatott, hogy bár a  hamis
tényállítások – szemben az  értékítéletekkel, bírálatokkal – önmagukban nem állnak alkotmányos védelem
alatt, az  adott ügy összes körülményének mérlegelése arra vezethet, hogy mégsincs alkotmányos lehetőség
a  valótlan állítást tevő jogi felelősségre vonására. Nem csak arról van szó, hogy a  közügyekben megfogalmazott
valótlan tényállítások büntetőjogi üldözésének mind a  korábbi [vö. 36/1994. (VI. 24.) AB határozat, 18/2000.
(VI. 6.) AB  határozat], mind pedig az  Alaptörvény hatálybalépését követő [vö. 13/2014. (IV. 18.) AB határozat]
alkotmánybírósági gyakorlat határt szabott. A 7/2014. (III. 7.) AB határozat a polgári jog hatálya alatt is hangsúlyozta,
hogy a  közügyek vitájához tartozó tények közlése tipikusan a  vélemények alapja, ezért a  jogi felelősségre vonás
kérdésében még az alkotmányos értékkel egyébként nem bíró, utóbb hamisnak bizonyult tényállítások esetében is
figyelemmel kell lenni a közéleti viták minél szabadabb folyásának érdekére (Indokolás [50]).
[35] 2.4. Mindemellett a 28/2014. (IX. 29.) AB határozat arra is rámutatott, hogy „[t]örténeti alkotmányunk vívmányainak
tiszteletben tartása, továbbá az a kötelezettség, amely szerint az Alaptörvény rendelkezéseit a történeti alkotmány
vívmányaival összhangban kell értelmezni [R)  cikk (3)  bekezdés], szintén a  sajtó szabadságának, a  szabad
tájékoztatásnak, a  sajtó »demokratikus közvélemény« kialakításában betöltött szerepének a  kiemelt védelmét
indokolja. A sajtószabadság minden kétséget kizáróan történeti alkotmányunk vívmányai közé tartozik. Az 1848-as
forradalom legelső lépése és egyszersmind fő követelése a  sajtó szabaddá tétele, a  sajtószabadság kivívása volt:
a  sajtószabadság volt minden más szabadság alapja. E  nélkül az  égetővé vált politikai és társadalmi kérdéseket,
a  nagy átalakulás kívánalmait nem lehetett megfogalmazni a  nyilvánosság előtt. A  március 15-én közzétett
kiáltvány 12 pontja közül a  legelső mondta ki: »Kívánjuk a’ sajtó szabadságát, censura eltörlését.« Csak ezt követte
a felelős minisztérium, a törvény előtti egyenlőség, a közteherviselés, a jobbágyfelszabadítás követelése és minden
egyéb. Az  előzetes cenzúra eltörlésével az  áprilisi törvények egyike, az  1848.  évi XVIII.  törvénycikk, a  sajtótörvény
biztosította a  sajtószabadságot. A  sajtó szabadsága mint történeti alkotmányunk vívmánya a  kezdettől fogva
összekapcsolódott a  jelenkor eseményeiről szóló szabad tájékoztatással, a  társadalmi kérdéseknek a  nyilvánosság
elé tárásával” (Indokolás [12]–[14]).
[36] A hivatkozott 1848-as sajtótörvény a  jelen alkotmányjogi panasz által érintett alkotmányossági kérdések
tekintetében különösen is figyelemre méltó, mivel konkrét rendelkezésben foglalva is rögzítette, hogy a  sajtó
bizonyos körben nem tehető felelőssé mások megszólalásainak közléséért. Eszerint: „Ki az  országgyülés,
a törvényhatóságok, mindenféle törvényszékek, és törvény által alkotott egyéb testületek iratait, és azok nyilvános
üléseit hív szellemben és igazán közli, ellene a  közlöttek tartalma miatt kereset nem indíttathatik.” (1848.  évi
XVIII.  törvénycikk 14.  §) Az  a  gondolat tehát, hogy a „hív szellemben és igazán” tudósító sajtót bizonyos körben
védelem illeti meg a  felelősségre vonással szemben, a  közügyek nyilvános vitájának korhoz kötött felfogásához
igazodóan kezdettől fogva része a sajtószabadság magyar értelmezésének.
[37] 2.5. Az  Alkotmánybíróság a  jelen ügy eldöntésekor mindenekelőtt a  fent bemutatott hazai alkotmánybírósági
előzményekre, érvekre és követelményekre támaszkodott, ugyanakkor a  mások közléseiről tudósító sajtó
felelősségének kérdésében különösen is figyelemmel volt az  Emberi Jogok Európai Bíróságának (a  továbbiakban:
EJEB) gyakorlatára is. Az  EJEB esetjogából egymástól eltérő tényállású ügyekből is felrajzolható a  közéleti
információkról, eseményekről tudósító sajtó felelősségére vonatkozó néhány fontos szempont.
[38] Az EJEB a Jersild kontra Dánia ügyben mutatott rá először arra, hogy egy médiát érintő ügy megítélésekor lényeges
körülmény, ha a  sajtószerv munkatársa nem maga tett kifogásolható kijelentéseket, hanem csak újságíróként
járult hozzá azok közzétételéhez. Ezzel összefüggésben az  EJEB a  sajtó lényegi feladatának, közvitához való
nélkülözhetetlen hozzájárulásának súlyos akadályozását látta abban, amikor egy újságírót azért ér elmarasztalás,
mert közreműködött más személyek által – az  adott esetben egy interjúban – megfogalmazott kijelentések
nyilvánossághoz közvetítésében [EJEB, Jersild kontra Dánia (15890/89), 1994. szeptember 23., 31. és 35. bekezdés].
[39] A Bladet Tromsø és Steensas kontra Norvégia ügyben az  EJEB vitatott tényállítások kapcsán is megerősítette,
hogy a  hatóságoknak csak szűk mozgásterük van a  közérdekű információkat terjesztő sajtó tevékenységének
akadályozására, és a  legszigorúbb vizsgálatnak kell alávetni azokat az  intézkedéseket vagy szankciókat, amelyek
a  sajtó közvitában való részvételét gyengítik. Az  ítélet szerint az  Egyezmény nem biztosít teljes mértékben
háborítatlan területet a  média számára, de a  közvélemény tájékoztatása érdekében jóhiszeműen, az  újságírói
etika szabályainak megfelelően eljáró sajtó az  Egyezmény védelme alatt áll. Az  EJEB ebben a  döntésében azt is
kifejtette, hogy a sajtó bizonyos körben mentesülhet attól az egyébként szokásos kötelezettségétől, hogy a mások
jogait esetleg sértő tényállítások valóságtartalmát a  közzététel előtt maga is ellenőrizze. A  konkrét esetben
az  EJEB egyrészt a  jogsértő közlés jellegére, másrészt arra tekintettel látta mentesíthetőnek a  sajtót a  felelősség
alól, hogy az  újságíró a  munkája során észszerűen támaszkodhatott a  vitatott tényállítást megfogalmazó jelentés
tartalmára [EJEB, Bladet Tromsø és Steensas kontra Norvégia (21980/93), 1999. május 20., 59. és 64–66. bekezdések].
Ezt követően a  Tønsbergs Blad AS és Haukom kontra Norvégia ügyben hozott ítélet szintén megállapította
a  tényállítások valóságtartalmának előzetes ellenőrzésére vonatkozó kötelezettség alóli mentesülés speciális
körülményeit az  érintett sajtószerv javára [EJEB, Tønsbergs Blad AS és Haukom kontra Norvégia (510/04),
2007. március 1.].
[40] A Thoma kontra Luxemburg ítéletben pedig az EJEB – egy másik sajtócikk kijelentéseit idéző újságíró ügyében – azt
is hangsúlyozta: nem egyeztethető össze a sajtónak az aktuális események, vélemények, gondolatok terjesztésére
vonatkozó szerepével az az elvárás, hogy az újságírók minden esetben tartsák magukat távol a mások hírnevét sértő
közlésektől, idézetektől [EJEB, Thoma kontra Luxemburg (38432/97), 2001. március 29., 64. bekezdés].
[41] 3. Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság a  jelen ügyben azt hangsúlyozza, hogy a  demokratikus közvélemény
alakulásában központi szereppel bíró sajtó tevékenységének egyik lényegi eleme a  közéleti események
nyilvánossághoz való közvetítése. A média a modernkori nyilvánosság fő letéteményese, nélküle teljes mértékben
elképzelhetetlen a  demokratikus társadalmi tanácskozás működése. A  sajtónak elsőrendű alkotmányos feladata
a  közérdekű információk, köztük a  közéleti szereplők megnyilatkozásainak, álláspontjainak terjesztése. Nemcsak
annak van jelentősége, hogy a  közügyek vitájához tartozó információk terjesztése a  sajtó alkotmányos küldetése,
hanem annak is, hogy a demokratikus vita többi résztvevőjének pedig joga van ehhez a tájékoztatáshoz. Különösen
fontos tehát, hogy a sajtó a közvita számára releváns körülményekről minél szabadabban számolhasson be.
[42] Természetesen a  sajtó tájékoztató tevékenységének szabadsága sem korlátlan, hanem más alapvető jogok vagy
alkotmányos értékek érvényesülése érdekében kötelezettségekkel tűzdelt. Az  Alkotmánybíróság több esetben
is alkotmányosnak talált már a  média által nyújtott tájékoztatásra vonatkozó előírásokat {lásd 1/2007. (I. 18.)
AB határozat, illetve 3096/2014. (IV. 11.) AB határozat; és hasonló érvelést tartalmaz a 3/2015. (II. 2.) AB határozat,
Indokolás [22] is}. A  sajtószabadság gyakorlása önmagában nem terjed ki a  valótlanságok közzétételére, sőt
az  újságírók egyik fő felelőssége éppen a  közölt hírek, információk hitelességének ellenőrzése. Ez  mindazonáltal
nem azt jelenti, hogy a  valótlan tényállításokért viselt felelősség kérdése minden esetben azonos szempontok
szerint lenne megítélhető, és e  körben ne lenne szükség alkotmányossági megfontolások mérlegelésére.
Mindenképpen ilyen megfontolásnak minősül a  közügyekre vonatkozó információk áramlásának érdeke, illetve
a sajtó viszonya az általa közölt kijelentésekhez. Közéleti szereplők sajtótájékoztatóiról szóló tudósítás esetén ezek
a szempontok különös súllyal esnek latba az alábbiak szerint.
[43] Az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügyben egyértelmű (és nem is volt vitás), hogy a  médiatartalomszolgáltató a legszorosabb értelemben vett közügyről nyújtott tájékoztatást akkor, amikor az egyik parlamenti párt
helyi szervezetének előre meghirdetett, különösen nagy vitát keltő politikai témában (a trafikpályázatok ügyében)
tartott sajtótájékoztatójáról tudósított. A közügyek vitája ugyanis jelentős részben a politikai életet legaktívabban
alakító közszereplő politikusoknak a sajtón keresztül történő megnyilatkozásairól, adott tárgykörben vagy egymás
tevékenységével összefüggésben megfogalmazott kijelentéseiről, bírálatáról folyik.
[44] A közéleti szereplők sajtótájékoztatójáról tudósító média felelőssége körében a  közvitával meglévő
nyilvánvalóan szoros kapcsolat mellett az  is fontos körülmény, hogy – szemben a  közéleti újságírás számos más
megnyilvánulásával – az  újságírók ez  esetben nem saját állításaikat vagy véleményüket tárják a  nyilvánosság elé,
nem saját gondolataikkal igyekeznek befolyásolni a  szélesebb közvéleményt. Az  Alkotmánybíróság álláspontja
szerint a  közéleti szereplők kijelentéseit közvetítő sajtónak a  valótlan tényállításokért fennálló felelőssége más
mérce szerint ítélendő meg ahhoz képest, amikor a szerkesztők és újságírók pusztán saját elképzeléseik és előzetes
döntéseik mentén határozzák meg a  médiatartalmat. Ilyenkor ugyanis a  sajtó működésének fókuszában nem
a  közvita saját érvekkel való gazdagítása és befolyásolása, hanem a  társadalmi tanácskozásban részt vevő többi
szereplő megnyilvánulásainak naprakész és hiteles becsatornázása áll. A  sajtótájékoztatókról való tudósításokkal
kapcsolatban a  közéleti vita érdeke mindenekelőtt az  elhangzottak pontos, a  hírek aktualitásához igazodó
közzétételét igényli.
[45] A mások állításait közlő sajtó felelősségének korlátozottsága kiváltképp fennáll akkor, amikor a  média a  közéleti
vita frontvonalában tevékenykedő politikusok kijelentéseit terjeszti. Ebben az  esetben ugyanis nem lehet
figyelmen kívül hagyni, hogy „az ő esetükben a  személyüket ért bírálatot és minősítést a  társadalmi nyilvánosság
eleve másként, a  demokratikus vita szükségszerű részeként, jellemzően a  különböző politikai érdekek mentén
értelmezendő megnyilvánulásként kezeli. Magyarországon az  elmúlt időszakban kialakultak a  plurális politikai
nyilvánosság működésének sajátosságai, amelyek között a  közéleti viták során elhangzottakat a  társadalom kellő
körültekintéssel tudja értékelni” {7/2014. (III. 7.) AB határozat, Indokolás [57]}. E körültekintésnek mindennapos része,
hogy a  politikai vitákat követők az  egyik résztvevő terhelő állítását követően bizton számíthatnak az  érintettnek
a nyilvánosságban szintén megjelenő válaszára, cáfolatára.
[46] A sajtótájékoztatóról való tudósítások esetében ráadásul a  média felelőssége nemcsak a  közlések tartalma,
hanem sajátos módon azok széles nyilvánossághoz jutása tekintetében is speciális. Ezekben az  esetekben
ugyanis kifejezetten maguk a  közéleti szereplők keltik és szervezik a  sajtó érdeklődését, azzal az  egyértelmű
szándékkal, hogy közléseik, állításaik a  lehető legszélesebb körű figyelmet nyerjék el. A  média itt sokkal inkább
a véleménynyilvánítások közvetítő eszköze, semmint a közvita önálló szereplője.
[47] Az Alkotmánybíróság azt is figyelembe vette, hogy – amint arra a  jelen ügyben született bírói ítéletek is utaltak –
a polgári jogi ítélkezés a híresztelés fogalmának értelmezése körében már eddig is megállapított olyan kivételeket,
amikor a  sajtó mentesül a  közzétett tények valóságtartalmának ellenőrzésére vonatkozó szokásos kötelezettsége
alól. A Kúria sérelmezett döntése is rámutat arra, hogy a bírói gyakorlat alapján a sajtó már nemcsak a büntetőeljárás
egyes iratainak (feljelentés, vádirat, nem jogerős bírósági ítélet) tartalmáról vagy a  nyilvános tárgyaláson
elhangzottakról, hanem más hatósági eljárásokról is tájékoztathat a  valóság bizonyításának kötelezettsége
nélkül, mivel ezekben az  esetekben az  adott eljárásokra tartozik a  sajtó által is közölt tények vizsgálata.
Az  Alkotmánybíróság a  kifejtett érvek – a  sajtó alkotmányos szerepe, a  közügyekhez kötődő információáramlás
érdeke, a közéletet alakítók vitájának sajátosságai, valamint a sajtónak a közölt állításokhoz való viszonya – alapján
ilyen kivételnek tartja a  közéleti szereplők sajtótájékoztatójáról szóló tudósítást is. Az  Alkotmánybíróságnak
ez  a  következtetése nem érinti a  sajtónak a  közölt tények valóságtartalmának ellenőrzésére vonatkozó általános
kötelezettségét, csupán az alóla való mentesülés egyik esetkörének alkotmányjogi indokoltságáról szól.
[48] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint ugyanakkor ez  a  mentesség nem tekinthető feltétlennek. A  mások
közléseiről tudósító sajtó felelősségére vonatkozó teszt lényegi eleme, hogy az  újságíró a  más személyek által
megfogalmazottakat hűen, a  közlések beazonosítható forrását egyértelműen megjelölve, saját értékelés nélkül
közvetíti-e a közvélemény felé. A jelen tényállás alapján sem a sérelmezett kúriai döntés, de még maga az alapügy
felperese sem vonta kétségbe, hogy a  tudósítás megfelelt ezeknek az  elvárásoknak. Épp ellenkezőleg: az  ügyben
született bírósági ítéletek kifejezetten elismerték, hogy a  médiatartalom-szolgáltató e  követelményeknek eleget
téve számolt be a  közéleti eseményről. A  jelen esetben továbbá az  is az  újságírók megfelelő eljárását támasztja
alá, hogy az  internetes újság eleve az  állításokkal érintett személy közleményével együtt tette közzé a  vitatott
kijelentéseket, a megismételt cikkben kifejezetten „helyreigazításnak” címezve a felperes védekezését. Mindezeken
túl egyéb körülmény is utalhat arra, hogy a sajtó adott esetben visszaél a valóság bizonyítása alóli mentességével.
Ha a  jelenlegitől eltérő konkrét tényállás alapján ilyen visszaélésre derül fény, úgy azért a  sajtó értelemszerűen
felelősséggel tartozik. Visszaélést jelentene például, ha a sajtótájékoztatóról szóló tudósítás címe megtévesztő lenne
a  közlések forrását vagy természetét illetően, és azt a  látszatot keltené, hogy a  benne foglaltak a  médiatartalomszolgáltató saját állításai vagy nem vitatott közlések. A sérelmezett döntés indokolása azonban ilyen körülményre
egyáltalán nem hivatkozik.
[49] Fenntartja továbbá az  Alkotmánybíróság, hogy a  mostani értelmezésében is fontos szereppel bíró egyes érvek
–  mindenekelőtt a  közérdekű információáramlás érdeke, illetve a  közéleti szereplők vitájának sajátosságai  –
ereje akár a  társadalmi kérdések vitáján belül is gyengülhet, ami értelemszerűen hatással lehet az  adott ügyben
alkalmazandó mércére {vö. 7/2014. (III. 7.) AB határozat, Indokolás [58] és [61]}. Jelen esetben azonban ezek az érvek
erejük teljében esnek latba, mivel közszereplő politikusok nagy társadalmi vitát kavart közéleti kérdésben folytatott
szóváltását érintik.
[50] Az Alkotmánybíróság minderre tekintettel megállapítja: a  közéleti szereplők sajtótájékoztatóján a  közügyek
vitájának körében egymást érintően tett kijelentésekről hűen, saját értékelés nélkül tudósító, a  közlések
beazonosítható forrását egyértelműen megjelölő és a  jóhírnevet esetleg sértő tényállításokkal érintett személy
cáfolatának is helyet biztosító (vagy a válaszadás lehetőségét felkínáló) médiatartalom-szolgáltató a sajtószabadság
által védett alkotmányos küldetését teljesíti, így e  tevékenységét nem lehet a  személyiségi jogsértés polgári
jogi szankcióit megalapozó híresztelésként értékelni. E  tekintetben elsősorban nem az  alkalmazott szankciók
súlyának van jelentősége, hanem annak, hogy alaptörvénybeli feladatának ellátásáért senki nem marasztalható
el alkotmányosan. Az  Alkotmánybíróság mindazonáltal a  személyiségi jogsértés felróhatóságtól független
szankcióit sem tekinti súlytalan intézkedéseknek: az elégtétel érdekében indított perek önmagukban is számottevő
tehertételt jelenthetnek, a  jogsértés megállapítása és a  nyilvános elégtétel adása pedig – amellett, hogy anyagi
következményekkel is járhat – komoly mértékben ronthatja az érintett sajtószerv hitelességét.
[51] Megjegyzi az Alkotmánybíróság: az  itt kifejtett értelmezése nem veszélyezteti azt a polgári jogi szempontot, hogy
a  személyiségi jogsértés szankcionálása tekintettel legyen a  nagy nyilvánosság előtti elkövetés körülményére.
A  sajtótájékoztatót tartó közéleti szereplők ugyanis maguk keltik és szervezik a  média érdeklődését, így
értelemszerűen eleve számolniuk kell kijelentéseik legszélesebb nyilvánosságával. Az ebből eredő következmények
tehát adott esetben velük szemben érvényesíthetők. Jelen esetben ugyanakkor az  Alkotmánybíróság a  panasz
alapján nem az  érintett politikusok egymással szembeni állításairól döntött, hanem az  azokról tájékoztató
médiatartalom-szolgáltató tevékenységéhez kötődő felelősségi kérdésekről.
[52] Mindezek alapján az  Alkotmánybíróság azt állapította meg, hogy a  Kúria felülvizsgálati döntésében foglalt
jogértelmezés az  Alaptörvény IX.  cikk (2)  bekezdésében foglalt sajtószabadság jogába ütközik, ezért az  ítéletet
megsemmisítette. Az  alkotmányossági felülvizsgálat jogkövetkezményeinek meghatározásakor azonban
az Alkotmánybíróság arra is figyelemmel volt, hogy a támadott ítélet hibája az alkalmazott jogszabályi rendelkezés
differenciálatlanságában gyökerezik. Az  Abtv. 46.  § (3)  bekezdése alapján az  Alkotmánybíróság hatáskörei
gyakorlása során folytatott eljárásában határozattal megállapíthatja azokat az Alaptörvény szabályozásából eredő,
és az  alaptörvény rendelkezéseit érvényre juttató alkotmányos követelményeket, amelyeknek a  vizsgált, illetve
a  bírósági eljárásban alkalmazandó jogszabály alkalmazásának meg kell felelnie. Az  Alkotmánybíróság úgy ítélte
meg, hogy a  kifejtett alkotmányossági probléma – nevezetesen az, hogy a  sajtó tevékenységének meghatározott
körben kivételt kell képeznie a híresztelés általános értelmezése alól – alkotmányos követelmény megállapításával
megfelelően orvosolható. A híresztelés fogalma ugyanis – explicit törvényi definíció híján – hagy akkora értelmezési
mozgásteret a  jogalkalmazóknak, amely a  felhozott szempontok figyelembevételét lehetővé teszi. Tekintettel arra,
hogy a  jóhírnév híreszteléssel való megsértését a  régi Ptk. és a  Ptk. azonosan szabályozza, az  Alkotmánybíróság
az alkotmányos követelményt mindkét törvényre irányadó módon fogalmazta meg.
[53] Az Alkotmánybíróság rámutat arra, hogy az  alkotmányjogi panasszal támadott ítélet alkotmányossági vizsgálata
a benne foglalt jogértelmezésre irányult. A konkrét tényállásnak a most meghatározott alkotmányos követelmény
figyelembevételével történő újbóli értékelése – különös tekintettel a sajtó felelősség alóli mentesülését a kifejtettek
szerint döntően befolyásoló szakmai szabályok érvényesülésére –, és annak alapján az  indítványozó felelősségéről
való érdemi döntés a megismételt eljárásban eljáró bíróság feladata.
IV. Az Alkotmánybíróság a határozat Magyar Közlönyben történő közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdésének második
mondata alapján rendelte el.
Budapest, 2017. december 5. Dr. Sulyok Tamás s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


type: legislation

jurisdiction: Hungary

text:
40/2012. (IV. 12.) ME határozata a Magyarország Kormánya és a Katar Állam Kormánya közötti kulturális, oktatási és tudományos együttműködésről szóló egyezmény létrehozására adott felhatalmazásról.
A nemzetközi szerződésekkel kapcsolatos eljárásról szóló 2005. évi L. törvény 5. § (1) bekezdése szerinti hatáskörömben eljárva,
a nemzeti erőforrás miniszter és a külügyminiszter előterjesztése alapján
1. egyetértek a Magyarország Kormánya és a Katar Állam Kormánya közötti kulturális, oktatási és tudományos
együttműködésről szóló egyezmény (a továbbiakban: szerződés) létrehozásával; 2. felhatalmazom a nemzeti erőforrás minisztert, hogy – az érintett miniszterekkel egyetértésben – a tárgyalásokon részt
vevő személyeket kijelölje; 3. felhatalmazom a nemzeti erőforrás minisztert vagy az általa kijelölt személyt, hogy a tárgyalások eredményeként
előálló szövegtervezetet kézjegyével lássa el; 4. felhívom a külügyminisztert, hogy a szerződés létrehozásához szükséges meghatalmazási okiratot adja ki;
5. felhívom a nemzeti erőforrás minisztert és a külügyminisztert, hogy a szerződés létrehozását követően a szerződés
szövegének végleges megállapítására való felhatalmazásról szóló határozat tervezetét haladéktalanul terjesszék
a Kormány elé. Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
406/2017. (X. 31.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011.  évi
CLXII.  törvény 90.  §-a alapján – az  Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – lemondására tekintettel
dr. Andirkó Juditot 2017. december 31-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2017. október 18. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
89/2008. (VI. 19.) AB határozata.  A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottságnak országos népszavazási kezdeményezés tárgyában hozott határozata ellen benyújtott kifogások alapján meghozta a következő
határozatot: Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság
310/2007. (VIII. 23.) OVB határozatát megsemmisíti, és
az Országos Választási Bizottságot új eljárásra utasítja.
Az Alkotmánybíróság ezt a határozatát a Magyar Közlönyben közzéteszi.
INDOKOLÁS I. Az Országos Választási Bizottság (a továbbiakban:
OVB) a 310/2007. (VIII. 23.) OVB határozatával hitelesítette a magánszemély által benyújtott aláírásgyűjtő ív mintapéldányát. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt: „Egyetért-e Ön azzal, hogy a Magyar Köztársaság
Országgyűlése törvénymódosítással törölje a parlamenti
képviselők alapdíján (alapilletményén) felüli juttatásokat:
a bizottsági pótdíjakat, a különböző költségtérítéseket
(utazás, szállás, reprezentáció), az ingyenes laptopot, a telefonhasználat térítést, illetve az internet és postai szolgáltatásokra való jogosultságokat.” Az OVB megállapítása
szerint „az aláírásgyűjtő ív a törvényben meghatározott
formai, valamint a népszavazásra feltenni kívánt kérdésre
vonatkozó tartalmi követelményeknek eleget tesz, ezért
hitelesítésének akadálya nincs”.
Az OVB határozatával szemben – a törvényes határidőn
belül – kifogás érkezett az Alkotmánybíróságra. A kifogás
szerint a kérdés hitelesítésére nem kerülhetett volna sor,
mert ellentétes az Alkotmány 28/C. § (5) bekezdés a) pontjával, amely szerint központi adónemekről nem tartható
országos népszavazás. Az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán
szereplő kérdés a személyi jövedelemadóról szóló 1995.
évi CXVII. törvény (a továbbiakban: Szjatv.) módosítására irányul. Az Szjatv. 24. § (1) bekezdése és 27. § b) pontja
alapján az országgyűlési képviselők jövedelme adóköteles, a tevékenység nem önálló tevékenységnek minősül, és
a szállásköltség-térítés, illetve költségtérítési átalány elszámolási kötelezettség nélkül illeti meg a képviselőket.
Mivel a költségelszámolás az összevont adóalap megállapításának egyik lépése, ezért a költségelszámolás rendje a
személyi jövedelemadó mint központi adónem szabályozásának közvetlen tárgya.
A kifogás előterjesztője szerint az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán szereplő kérdésről azért sem tartható népszavazás, mert nem felel meg az országos népszavazásról és
népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény
(a továbbiakban: Nsztv.) 13. § (1) bekezdésében megfogalmazott és az Alkotmánybíróság gyakorlatában kifejtett
egyértelműség követelményének. A kifogás szerint a kérdés több tagmondatból áll, felsorolást tartalmaz, így nem
lehet egyértelműen igennel vagy nemmel válaszolni. Ezen
túlmenően kifogásolta, hogy a kérdésben szereplő „különböző költségtérítések”, „ingyenes laptop”, „telefonhasználat térítés”, „postai szolgáltatások” kifejezések nem egyértelműek, félrevezetők.
Mindezek alapján a kifogás előterjesztője kezdeményezte, hogy az Alkotmánybíróság semmisítse meg a
310/2007. (VIII. 23.) OVB határozatot, és utasítsa az
OVB-t új eljárásra.
II. Az Alkotmánybíróság a kifogásokat az Alkotmány, az
Nsztv., valamint a választási eljárásról szóló 1997. évi
C. törvény (a továbbiakban: Ve.) alábbi rendelkezései
alapján vizsgálta meg:
Alkotmány
„20. § (2) Az országgyűlési képviselők tevékenységü
ket a köz érdekében végzik.
(3) Az országgyűlési képviselőt – az országgyűlési kép
viselők jogállásáról szóló törvényben szabályozottak szerint – mentelmi jog illeti meg.
(4) Az országgyűlési képviselőt a függetlenségét biztosító tiszteletdíj, továbbá meghatározott kedvezmények és
költségeinek fedezésére költségtérítés illetik meg. A tiszteletdíj és a költségtérítés összegéről, valamint a kedvezmények köréről szóló törvény elfogadásához a jelenlévő
országgyűlési képviselők kétharmadának szavazata szükséges.”
„28/C. § (5) Nem lehet országos népszavazást tartani:
a) a költségvetésről, a költségvetés végrehajtásáról, a
központi adónemekről és illetékekről, a vámokról, valamint a helyi adók központi feltételeiről szóló törvények
tartalmáról,”
Nsztv.
„10. § Az Országos Választási Bizottság megtagadja az
aláírásgyűjtő ív hitelesítését, ha
a) a kérdés nem tartozik az Országgyűlés hatáskörébe,
b) a kérdésben nem lehet országos népszavazást tarta
ni,
c) a kérdés megfogalmazása nem felel meg a törvény
ben foglalt követelményeknek,
d) ugyanazon tartalmú kérdésben három éven belül
eredményes országos népszavazást tartottak,
e) az aláírásgyűjtő ív nem felel meg a választási eljárás
ról szóló törvényben foglalt követelményeknek.”
„13. § (1) A népszavazásra feltett konkrét kérdést úgy
kell megfogalmazni, hogy arra egyértelműen lehessen válaszolni.” Ve.
„130. § (1) Az Országos Választási Bizottságnak az alá
írásgyűjtő ív, illetőleg a konkrét kérdés hitelesítésével
kapcsolatos döntése elleni kifogást a határozat közzétételét követő tizenöt napon belül lehet – az Alkotmánybírósághoz címezve – az Országos Választási Bizottsághoz benyújtani. (...)
(3) Az Alkotmánybíróság a kifogást soron kívül bírálja
el. Az Alkotmánybíróság az Országos Választási Bizottság, illetőleg az Országgyűlés határozatát helybenhagyja,
vagy azt megsemmisíti, és az Országos Választási Bizottságot, illetőleg az Országgyűlést új eljárásra utasítja.”
III. 1. Az Alkotmánybíróságnak a jelen ügyben irányadó
hatáskörét az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi
XXXII. törvény 1. § h) pontjában foglaltaknak megfelelően a Ve. 130. §-a határozza meg. Az Alkotmánybíróságnak a kifogás alapján lefolytatott eljárása jogorvoslati eljárás. Ennek során az Alkotmánybíróság – alkotmányos jogállásával és rendeltetésével összhangban – a beérkezett kifogás keretei között azt vizsgálja, hogy az aláírásgyűjtő ív
és a népszavazásra szánt kérdés megfelel-e a jogszabályi
feltételeknek, és hogy az OVB az aláírásgyűjtő ív, valamint a konkrét kérdés hitelesítésére irányuló eljárásban az
Alkotmánynak és az irányadó törvényeknek megfelelően
járt-e el.
2. Az Alkotmánybíróság elsőként a népszavazásra bocsátandó kérdés egyértelműségét vizsgálta meg.
2.1. A kifogás egyik része arra vonatkozott, hogy a kérdés több tagmondatból áll, felsorolást tartalmaz, így nem
lehet rá egyértelműen igennel vagy nemmel válaszolni.
Az Alkotmánybíróság először az 52/2001. (XI. 29.) AB
határozatban fogalmazta meg: „Önmagában az, hogy az
aláírásgyűjtő íven szereplő kérdés több tagmondatból áll,
nem sérti az Nsztv. 13. § (1) bekezdésében foglalt egyértelműség követelményét. Ha azonban a kérdés több olyan
alkérdésből áll, amelyek ellentmondanak egymásnak,
amelyek egymáshoz való viszonya nem egyértelmű vagy
amelyek nem következnek egymásból, illetve amelyek tartalmilag egymáshoz nem kapcsolódnak, nemcsak az
Nsztv. 13. § (1) bekezdése sérül, hanem csorbul az Alkotmány 2. § (2) bekezdésén alapuló népszavazáshoz való jog
is. Minthogy a több, egymásnak ellentmondó vagy egymásból nem következő, illetve tartalmát tekintve egymástól eltérő alkérdést tartalmazó kérdés a szavazólapon is
egy kérdésként jelenik meg, a közvetlen politikai részvétel
joga nemcsak az ajánlási joggal összefüggésben, hanem a
szavazáskor is csorbul.” (ABH 2001, 399, 405.)
Jelen esetben a kérdés nem tartalmaz több alkérdést
vagy egymásnak ellentmondó tagmondatot, hanem egy
felsorolást foglal magában a képviselői alapdíjon felüli, eltörölni javasolt juttatásokról. Ezért a választópolgárok
tudnak egyértelműen igenel vagy nemmel válaszolni a
kérdésre.
2.2. A kifogás szerint a kérdésben szereplő „különböző
költségtérítések”, „ingyenes laptop”, „telefonhasználat térítés”, „postai szolgáltatások” kifejezések nem egyértelműek, félrevezetők.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata alapján nem feltétele
a népszavazásra bocsátandó kérdés egyértelműségének,
hogy a kérdés a jogszabályok fogalomkészletét használja.
Az Nsztv. 13. § (1) bekezdése ugyanis „nem támaszt olyan
követelményt a népszavazás kezdeményezőivel szemben,
hogy a kérdés megfogalmazásakor az egyes jogágak kifejezéskészletét, a jogszabályokban meglévő fogalmakat, illetve az egyes tudományágak, szakterületek terminus technicusait vegyék alapul” [először: 51/2001. (XI. 29.) AB
határozat, ABH 2001, 392, 396.].
A „költségtérítés” kifejezés azonban több jogszabályban is megtalálható. Az Alkotmány 20. § (4) bekezdésének
első mondata alapján a képviselőket – egyebek mellett –
„költségeinek fedezésére költségtérítés” illeti meg. Ennek
megfelelően az országgyűlési képviselők tiszteletdíjáról,
költségtérítéséről és kedvezményeiről szóló 1990. évi
LVI. törvény (a továbbiakban: Oktv.) gyűjtőfogalomként
használja a költségtérítés fogalmát minden olyan juttatás
megnevezésére, amely a tiszteletdíj és a kedvezmény
fogalomkörébe nem vonható. Az Szjatv. 3. melléklet
II. 2. pontja pedig az igazolás nélkül elszámolható költségekről szóló részében szabályozza a költségtérítés elszámolásának rendjét. Nem állapítható meg tehát, hogy az országos népszavazást kezdeményező által használt „különböző költségtérítések” kifejezések a választópolgárok számára felismerhetetlen tartalmat hordozna. Ehhez hasonlóan a „laptop”, „telefonhasználat” és a „postai szolgáltatások” is olyan érthető köznyelvi kifejezések, amelyekre
vonatkozó rendelkezéseket számos jogszabály tartalmaz.
[Például a jogszabályok fogalomhasználata szerint a laptop „mobil számítástechnikai eszköz”, illetve „hordozható
számítógép”. A Központi Szolgáltatási Főigazgatóság által nyújtott ellátási szolgáltatások köréről, terjedelméről,
valamint az igénybevétel rendjéről szóló 7/2007. (III. 19.)
MeHVM rendelet Mellékletének III. B. 6. pontja; az üzletek működésének rendjéről, valamint az egyes üzlet nélkül
folytatható kereskedelmi tevékenységek végzésének feltételeiről szóló 133/2007. (VI. 13.) Korm. rendelet 2. mellékletének 8. pontja.]
Ezért a kifogásban előterjesztett indokokat megvizsgálva az Alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán szereplő kérdés nem ellentétes
az egyértelműség követelményével.
3. A kifogás szerint a kérdés ellentétes az Alkotmány
28/C. § (5) bekezdés a) pontjával, amely szerint központi
adónemekről nem tartható országos népszavazás.
Az Alkotmánybíróság a kérdés tartalmi vizsgálatához
az Alkotmány 20. § (4) bekezdésének első mondatát vette
alapul, amely szerint az országgyűlési képviselőt a függetlenségét biztosító tiszteletdíj, továbbá meghatározott kedvezmények és költségeinek fedezésére költségtérítés illetik meg. A költségtérítés mértékének és a kedvezmények
körének meghatározása az Alkotmány 20. § (4) bekezdés
második mondata alapján a törvényhozó feladata. A Oktv.
ennek megfelelően szabályozza az országgyűlési képviselők költségtérítését. A költségtérítésre vonatkozó elszámolási szabályt az Szjatv. tartalmaz, amelynek 27. § b) pontja
alapján a nem önálló tevékenységből származó bevételből
a jövedelem megállapítása során – legfeljebb a költségtérítés címén kapott bevétel mértékéig – levonható az Szjatv.
3. számú melléklet rendelkezései szerint elismert költség.
Az Szjatv. 3. számú melléklet II. 2. pontja az igazolás nélkül elszámolható költségek között említi az országgyűlési
képviselők Oktv.-ben megállapított költségtérítését. A törvények nem követelik meg, hogy az országgyűlési képviselő a tevékenysége során felmerülő szükséges költségét
számlával igazolja. Ezért jelenleg a parlamenti képviselők
igazolás nélkül számolhatnak el teljes költségükről.
Az Alkotmánybíróság több határozatában vizsgált a
parlamenti képviselők költségelszámolásának módszerére
vonatkozó népszavazási kérdést. A határozatok szerint a
vizsgált kérdések kapcsán nem merült fel alkotmányossági
probléma, mert nem a költségtérítés léte volt a népszavazás tárgya, hanem az a mód, ahogyan az országgyűlési
képviselők a költségeikről a rájuk vonatkozó törvényi rendelkezése alapján számot adnak. [97/2007. (XI. 29.) AB
határozat, ABK 2007. november, 1072.; 21/2008. (III. 12.)
AB határozat, ABK 2008. március, 285, 288.; 62/2008.
(IV. 29. AB határozat, ABK 2008. április, 516, 519.]
Jelen esetben azonban a népszavazásra szánt kérdés
egyértelmű a tekintetben, hogy az „alapilletményen felüli
juttatások”, köztük „a különböző költségtérítések (utazás,
szállás, reprezentáció)” törvénymódosítással történő eltörlésére irányul. Az Alkotmány 20. § (2) bekezdése előírja,
hogy az országgyűlési képviselők tevékenységüket a köz
érdekében kötelesek végezni. Az Alkotmány 20. § (4) bekezdése alapján a képviselőket „költségeik fedezésére
költségtérítés” illeti meg. A két alkotmányos rendelkezés
együttes értelmezése alapján megállapítható, hogy az ál
lam a képviselőknek a politikai közösség érdekében végzett tevékenységük során indokoltan felmerülő költségeit
megtéríti. [21/2008. (III. 12.) AB határozat, ABK 2008.
március, 285, 288.; 62/2008. (IV. 29. AB határozat, ABK
2008. április, 516, 519.]
Ezért az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán szereplő kérdésről tartott
eredményes népszavazás nyomán az Országgyűlésnek
vagy alkotmányellenes törvényt kellene elfogadnia, vagy
módosítania kellene az Alkotmány 20. § (4) bekezdését.
Az Alkotmánybíróság 2/1993. (I. 22.) AB határozatának rendelkező részében kimondta, hogy „a népszuverenitásból fakadó jogoknak mind az Országgyűlés, mind népszavazás útján történő gyakorlása csak az Alkotmány rendelkezéseinek megfelelően történhet. A népszavazásra bocsátott kérdés nem foglalhat magában burkolt alkotmánymódosítást.” (ABH 1993, 33.) Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint: „Az Alkotmány módosítására
irányuló kérdésben nem írható ki választópolgári kezdeményezésre olyan népszavazás, amely az Országgyűlésre
kötelező volta miatt elvonná az Országgyűlés alkotmányozó hatáskörét.” [először: 25/1999. (VII. 7.) AB határozat,
ABH 1999, 251, 262.]
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság megállapította,
hogy az aláírásgyűjtő ív mintapéldányán szereplő kérdésről nem tartható népszavazás.
Mivel az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a kérdés ellentétes az Alkotmány 20. § (4) bekezdésével, nem
vizsgálta, hogy az Alkotmány 28/C. § (5) bekezdés
a) pontjába foglalt tilalomba ütközik-e.
Az Alkotmánybíróság – a fentiekben felsorolt indokok
alapján – 310/2007. (VIII. 23.) OVB határozatot megsemmisítette, és az Országos Választási Bizottságot új eljárásra utasította.
Az Alkotmánybíróság a határozat közzétételét az OVB
határozatnak a Magyar Közlönyben való megjelenésére
tekintettel rendelte el.
Dr. Bihari Mihály s. k.,
az Alkotmánybíróság elnöke


text:
93/2016. (III. 22.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011.  évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – nyugállományba helyezés iránti
kérelmére tekintettel dr. Helmecziné dr. Szűcs Margitot 2016. szeptember 30-ai hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2016. március 2. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1362/2016. (VII. 13.) Korm. határozata a Mura nemzeti programmal összefüggő feladatokról és azok finanszírozásáról.
A Kormány
 1. megállapítja a Mura nemzeti program (a továbbiakban: Mura Program) célterületét az 1. melléklet szerint,
 2. egyetért azzal, hogy a  Mura Program keretében komplex, természeti, társadalmi és gazdasági szférát egyaránt
érintő, hosszú távú fejlődés feltételeinek megteremtése érdekében valósítsanak meg intézkedéseket, és e program
keretében a rendelkezésre álló fejlesztési forrásokat és intézményi kapacitásokat az 1. mellékletben meghatározott
településeken érvényesítsék,
3. egyetért azzal, hogy a  Mura Program stratégiai koordinációjával kapcsolatos feladatok ellátására
a Miniszterelnökséget vezető miniszter miniszteri biztost (a továbbiakban: Mura Programért felelős miniszteri biztos)
nevezzen ki,
4. a Mura Program elemeit képező, 2. és 3.  mellékletben meghatározott fejlesztések a  2.  mellékletben foglalt
táblázat E  oszlopában meghatározott összegű uniós társfinanszírozás F oszlopában meghatározott ütemezés
szerinti, valamint a  3.  mellékletben foglalt táblázat E  oszlopában meghatározott összegű uniós társfinanszírozás
F oszlopában meghatározott ütemezés szerinti rendelkezésre bocsátása mellett történő megvalósítása érdekében
a) felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy készítse elő – a  projektgazda és a  Mura Programért felelős
miniszteri biztos bevonásával – a  2.  mellékletben foglalt táblázat 3. sorában meghatározott „Ökoturisztikai
attrakciófejlesztés” tartalmú fejlesztésnek a  Gazdaságfejlesztési és Innovációs Operatív Programban
(a továbbiakban: GINOP) éves fejlesztési keretében kiemelt projektként történő nevesítését,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2017. március 31.
b) felhívja a  nemzeti fejlesztési minisztert, hogy készítse elő – a  projektgazda és a  Mura Programért felelős
miniszteri biztos bevonásával – a  2.  mellékletben foglalt táblázat 4. sorában meghatározott „Mura-mente
komplex élőhely-fejlesztés” tartalmú fejlesztésnek a  Környezet és Energiahatékonysági Operatív Program
(a továbbiakban: KEHOP) éves fejlesztési keretében kiemelt projektként történő nevesítését,
Felelős: nemzeti fejlesztési miniszter
Határidő: 2017. március 31.
c) felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy – a  Mura Programért felelős miniszteri biztos bevonásával  –
gondoskodjon a  2.  mellékletben foglalt táblázat 6. sorában meghatározott kiemelt projekt megvalósítása
során térség-specifikus tartalom kialakításáról,
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: folyamatos
d) felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy – a  Mura Programért felelős miniszteri
biztos bevonásával  – gondoskodjon a  2.  mellékletben foglalt táblázat 7. sorában meghatározott,
egyes „tudásátadási és tájékoztatási tevékenységek” tárgyú felhívások szakmai előkészítése során
a térség-specifikus tartalmi keretek kialakításáról és önálló forráskeret biztosításáról,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: folyamatos
e) felhívja az  emberi erőforrások miniszterét, hogy – az  érintett projektgazdák és a  Mura Programért felelős
miniszteri biztos bevonásával – készítse elő a 2. mellékletben foglalt táblázat 9–15. sorában meghatározott
fejlesztéseknek az  Emberi Erőforrás Fejlesztési Operatív Program (a  továbbiakban: EFOP) éves fejlesztési
keretében kiemelt projektekként történő nevesítését,
Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2017. március 31.
f ) felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy kezdeményezze a  3.  mellékletben foglalt táblázat
3–13. és 16.  soraiban meghatározott standard eljárásrendű intézkedések esetében a  soron következő
programmódosítás keretében a „Mura program területén megvalósuló fejlesztés” kiválasztási szempontként
való előnyben részesítés érvényesítését,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: azonnal
g) felhívja a  nemzetgazdasági minisztert, hogy gondoskodjon a  3.  mellékletben foglalt táblázat 14. sorában
meghatározott standard eljárásrendű pályázati felhívás kiválasztási szempontjainak kialakítása során a „Mura
program területén megvalósuló fejlesztés” előnyben részesítéséről,
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: azonnal h) felhívja a nemzetgazdasági minisztert, hogy szükség szerint kezdeményezze a Zala megyei integrált területi
program módosítását,
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: az integrált területi programok éves felülvizsgálata során
i) felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy gondoskodjon a  2.  mellékletben foglalt táblázat
17–19.  sorában meghatározott, a  2. és 3.  mellékletben foglalt uniós társfinanszírozású fejlesztések
előkészítésének és megvalósításának menedzsmentjéhez szükséges humánkapacitás biztosítása érdekében
az  ehhez szükséges források biztosításáról a  Közigazgatás és Közszolgáltatás-fejlesztési Operatív Program
(a továbbiakban: KÖFOP) keretében,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: folyamatos
5. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy a  Mura Programért felelős miniszteri biztos bevonásával
a 4. mellékletben foglalt táblázat 3. és 4. sorában meghatározott „erdei kisvasút korszerűsítése és továbbfejlesztése”
tartalmú fejlesztésnek a  4.  mellékletben foglalt táblázat D oszlopában meghatározott legnagyobb összegű
finanszírozását a táblázat E oszlopában meghatározott ütemezés szerint biztosító támogatási szerződést kösse meg
a Magyarország központi költségvetéséről szóló törvényben meghatározott Miniszterelnökség fejezet terhére,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: 2017. június 30.
6. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy a  4.  pontban meghatározott fejlesztések előkészítésének
biztosítása érdekében hozza létre a  Magyarország központi költségvetéséről szóló törvényben (a  továbbiakban:
Kvtv.) meghatározott Uniós fejlesztések fejezet keretében a „Komplex nemzeti térségfejlesztési programok uniós
támogatásához kapcsolódó projektek előkészítése” előirányzatot,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: azonnal 7. felhívja a Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy az 6. pont szerinti előirányzat részére a 4. mellékletben foglalt
táblázat D:6–D:10 mezőjében meghatározott forrásokat biztosítsa,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: azonnal 8. felhívja a  Miniszterelnökséget vezető minisztert, hogy a  4.  melléklet 6–10. sorában rögzített, a  Széchenyi
Programiroda Tanácsadó és Szolgáltató Nonprofit Korlátolt Felelősségű Társaság (a  továbbiakban: SZPI) által
ellátandó projekt-előkészítés megvalósítását biztosító jogszabályokat és közjogi szervezetszabályozó eszközöket
készítse elő, valamint kezdeményezze azok megalkotását, illetve módosítását,
Felelős: Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: azonnal 9. felhívja a  2.  mellékletben meghatározott programok végrehajtásáért felelős minisztereket, hogy ha
2017.  június  30-ig a  4.  pont szerinti fejlesztések támogatása tárgyában az  arra jogosult objektív okból nem vállal
kötelezettséget, akkor gondoskodjanak a  2.  mellékletben meghatározott források e  határozat célrendszerétől
független felhasználásáról az  adott program keretein belül, és kezdeményezzék az  ehhez szükséges döntések
meghozatalát.
Felelős: nemzetgazdasági miniszter
emberi erőforrások minisztere
nemzeti fejlesztési miniszter
Miniszterelnökséget vezető miniszter
Határidő: folyamatos Dr. Semjén Zsolt s. k.,
 miniszterelnök-helyettes


text:
254/2014. (X. 2.) Korm. rendelete a Magyar Gáz Tranzit Zártkörűen Működő Részvénytársaság társasági részesedéseinek állam javára történő megszerzésére irányuló ügylet nemzetstratégiai jelentőségűnek minősítéséről.
A Kormány a  tisztességtelen piaci magatartás és a  versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény 97.  §-ában kapott
felhatalmazás alapján, az Alaptörvény 15. cikk (1) bekezdésében foglalt feladatkörében eljárva a következőket rendeli el:
1. § A Kormány a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény 24/A. §-a
alapján a  Magyar Gáz Tranzit Zártkörűen Működő Részvénytársaság (székhely: 1031 Budapest, Záhony utca
7. B. ép. 2. em., cégjegyzékszám: 01-10-047258) társasági részesedéseinek az állam nevében eljáró Magyar Nemzeti
Vagyonkezelő Zártkörűen Működő Részvénytársaság általi megszerzését közérdekből nemzetstratégiai jelentőségű
összefonódásnak minősíti.
2. § Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
 miniszterelnök


text:
316/2017. (VIII. 21.) KE határozata vezérőrnagyi előléptetésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés e)  pontja, valamint a  honvédek jogállásáról szóló 2012. évi CCV. törvény
4/A. § (1) bekezdés b) pontja alapján – a honvédelmi miniszter előterjesztésére – Mihócza Zoltán dandártábornokot
2017. augusztus 20-ai hatállyal vezérőrnaggyá előléptetem.
Budapest, 2017. augusztus 4. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
1412/2012. (IX. 28.) Korm. határozata a 2012. július 16. és 26. közötti konzultációs sorozat vonatkozásában vállalt feladatokról.
A Kormány felhívja 1. a belügyminisztert, hogy az alábbi intézkedések lehető legkorábbi megvalósítása érdekében készítsen részletes
előterjesztést, amelyben kidolgozza a megvalósítás tervét, illetve szükség esetén készítse is elő a vonatkozó
jogszabályok, egyéb szabályozók módosított változatát: a) a munkahelyteremtés elősegítése céljából legkésőbb 2014. év elejére a közmunkaprogramba bevontak
számának 300 ezerre növelése, b) a rokkantnyugdíjból kikerültek megélhetésének biztosítása céljából további, új típusú, egészségügyi
állapotuknak megfelelő, speciális közfoglalkoztatás biztosítása; Felelős: belügyminiszter Határidő: 2012. november 15.
2. az emberi erőforrások miniszterét, hogy az alábbi intézkedések lehető legkorábbi megvalósítása érdekében készítsen
részletes előterjesztést, amelyben kidolgozza a megvalósítás tervét, illetve szükség esetén készítse is elő a vonatkozó
jogszabályok, egyéb szabályozók módosított változatát: a) a felsőoktatást érintő kérdések megvitatása céljából a gazdasági szereplők bevonásával működő, állandó fórum
létrehozása, b) a patikák támogatása, a gyógyszerkassza racionalizálása körében:
ba) a patikusok számára 2013-tól pénzügyi (patika) alap megteremtése, annak érdekében, hogy 2014.
január 1-jéig megvalósulhasson a jogszabályban előírt 25 százalékos gyógyszerészi tulajdonrész a patikák
esetében, illetve már ekkor megvalósulhasson a gyógyszerészek többségi tulajdonszerzése (50+1%)
a törvényben előírt 2017-es céldátum helyett, bb) a gyógyszerkassza ésszerűsítése olyan lépések mentén, hogy ne háruljanak plusz terhek a betegekre,
bc) a patikák stabilizálása érdekében a szolgáltatási díj bevezetése 2013-tól úgy, hogy az betegterhet nem
eredményezhet, c) a roma integráció elősegítése körében a roma foglalkoztatási programok további működésének támogatása és
a szociális szövetkezetekkel való összekapcsolás lehetőségeinek vizsgálata, d) a családok helyzetének javítása érdekében a cégekhez hasonlóan a családok csődvédelmének bevezetése (illetve
ennek részletes társadalmi hatásainak vizsgálata); Felelős: emberi erőforrások minisztere
Határidő: 2012. november 15. 3. a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy:
a) a szociális szövetkezetek működési és jogi támogatási feltételeinek lehető legkorábbi javítása érdekében
készítsen részletes előterjesztést, amelyben kidolgozza a megvalósítás tervét, illetve szükség esetén készítse is elő
a vonatkozó jogszabályok, egyéb szabályozók módosított változatát, b) tegyen javaslatot a határon átnyúló kapcsolatok céljából a Kárpát-medencei népfőiskolai hálózat kiépítésére;
Felelős: közigazgatási és igazságügyi miniszter Határidő: az a) pont tekintetében 2012. november 15.
a b) pont tekintetében 2012. december 31. 4. a nemzetgazdasági minisztert, hogy az alábbi intézkedések lehető legkorábbi megvalósítása érdekében készítsen
részletes előterjesztést, amelyben kidolgozza a megvalósítás tervét, illetve szükség esetén készítse is elő a vonatkozó
jogszabályok, egyéb szabályozók módosított változatát: a) a munkahelyvédelmi akcióterv megvalósítása, valamint folyamatos nyomon követése érdekében
együttműködési és konzultációs fórumok létrehozása az érintett szervezetek bevonásával,
b) az adó- és pénzügyekért való felelőssége körében:
ba) a külföldre menekített vagyonok mértékének felmérése, azok közteherviselésbe történő bevonása, illetve
ennek nemzetközi megoldásainak vizsgálata, bb) a munkavállalói járulékok csökkentésén keresztül a családi adózás kiteljesítése, a családi adókedvezmény
bővítése (illetve a várható hatások részletes bemutatása); Felelős: nemzetgazdasági miniszter
Határidő: az a) és ba) pontok tekintetében 2012. november 15.
a bb) pont tekintetében 2012. október 15. 5. a vidékfejlesztési minisztert, hogy az alábbi intézkedések lehető legkorábbi megvalósítása érdekében készítsen
részletes előterjesztést, amelyben kidolgozza a részletes megvalósítás tervét, illetve szükség esetén készítse is elő
a vonatkozó jogszabályok, egyéb szabályozók módosított változatát: a) a bortermelés támogatása körében:
aa) az adminisztráció további csökkentése, ab) a magyar bor védelme (eredet és minőségvédelem),
b) a mezőgazdaság helyzetének javítása érdekében a szövetkezésen alapuló termelői integrációk – állami
közreműködéssel történő – kialakításával a növénytermesztő és állattenyésztő gazdák versenyképességének
javítása; Felelős: vidékfejlesztési miniszter Határidő: 2012. november 15.
6. a vidékfejlesztési minisztert, hogy a vízgazdálkodási társulatok helyzetének végleges rendezése érdekében dolgozza
ki a gazdák (öntözési rendszerek kiépítését célzó) önkéntes társulását elősegítő hosszú távú koncepciót;
Felelős: vidékfejlesztési miniszter Határidő: 2012. november 15. 7. a nemzeti lovas stratégia előkészítésére és végrehajtására kinevezett miniszterelnöki megbízottat, hogy készítsen
részletes előterjesztést a Nemzeti Lovasprogram végrehajtásának állásáról és a lovas-ágazat helyzetének további
javításáról, amelyben dolgozza ki az intézkedés részletes megvalósításának tervét, illetve készítse elő a szükséges
jogszabályok, egyéb szabályozók módosított változatát. Felelős: nemzeti lovas stratégia előkészítésére és végrehajtására kinevezett miniszterelnöki megbízott
Határidő: 2012. november 15. 8. Ez a határozat a közzétételét követő napon lép hatályba.
Orbán Viktor s. k.,
miniszterelnök


text:
15/2012. (VII. 30.) HM rendelete a katonai feladat végrehajtása közben elvégezhető egészségügyi tevékenységek és az ezek elvégzéséhez szükséges szakkiképzés követelményeiről.
A Magyar Honvédség hivatásos és szerződéses állományú katonáinak jogállásáról szóló 2001. évi XCV. törvény 287. § (4) bekezdés
b) pontjában kapott felhatalmazás alapján, a honvédelemről és a Magyar Honvédségről, valamint a különleges jogrendben
bevezethető intézkedésekről szóló 2011. évi CXIII. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 290/2011. (XII. 22.) Korm.
rendelet 2. § (1) bekezdésében meghatározott feladatkörömben eljárva – az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget
vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 41. § d) pontjában meghatározott feladatkörében
eljáró emberi erőforrások miniszterével egyetértésben – a következőket rendelem el:
1. § A rendelet alkalmazásában a) harctéri mentőkatona (a továbbiakban: HMK): a harctéri életmentő katona (a továbbiakban: HÉK) és a műveleti
egészségügyi specialista (a továbbiakban: MES) összefoglaló megnevezése; b) HÉK: polgári egészségügyi szakképesítéssel nem rendelkező katona, aki a rendelet szerinti alapszintű
egészségügyi szakkiképzés révén elsajátított képességével Magyarországon és külföldön békeműveletek során
és műveleti területeken végrehajtott katonai tevékenységek közben bekövetkezett különböző sérülések,
betegségek felismerésére, elsősegélynyújtás végrehajtására alkalmas és az 1. mellékletben meghatározott
egészségügyi tevékenységeket végezhet; c) MES: polgári egészségügyi képesítéssel nem rendelkező katona, aki a rendelet szerinti egészségügyi szakkiképzés
révén, a különleges műveleti helyzetet valósághűen szimuláló körülmények között elsajátított képességével
Magyarországon és külföldön a békeműveletek során és műveleti területeken végrehajtott, valamint egyéb okból
elrendelt katonai tevékenységek közben bekövetkezett különböző sérülések, betegségek felismerésére,
a harctéri sebesültellátásra, az életmentő feladatok, valamint általános egészségügyi ellátás végrehajtásra
alkalmas és a 2. mellékletben meghatározott egészségügyi tevékenységeket végezhet.
2. § (1) A HÉK egészségügyi szakkiképzés 10 napos tanfolyam rendszerű szakkiképzés keretében, magyar nyelven, legfeljebb
15 fő részvételével valósul meg. A szakkiképzési idő magába foglalja az elméleti és gyakorlati foglalkozásokat, valamint
a tanfolyamközi és a záróvizsgát. (2) A HÉK egészségügyi szakkiképzés elvégzéséről, az eredményes záróvizsgát követően, a 4. melléklet szerinti
adattartalommal magyar, más országból delegált katonák részére angol nyelvű igazolást kell kiadni. Az abban
meghatározott minősítés megjelölése: harctéri életmentő katona. (3) Az igazolás alapján a tevékenység a záróvizsga időpontjától számított 2 évig végezhető. Az igazolás érvényessége
5 napos tanfolyam 1. mellékletben meghatározott követelményeinek eredményes teljesítése esetén újabb 2 évre
meghosszabbítható. (4) A HÉK egészségügyi szakkiképzés követelményeit az 1. melléklet tartalmazza.
3. § A HÉK egészségügyi szakkiképzésen való részvétel feltételei:
a) a jelöltnek az MH egészségügyi szolgálatfőnökéhez benyújtott szándéknyilatkozata,
b) egységes alapkiképzésen vagy a nem katonai oktatási intézményben végzett tiszti, tiszthelyettesi állományba
vett személyek részére szervezett tanfolyamrendszerű felkészítésen való részvétel,
c) a honvédelmi szervezet állományában eltöltött legalább 6 hónap szolgálati viszony,
d) a honvédelmi szervezet parancsnokának javaslata, e) az egészségi alkalmassági kategóriákat meghatározó, a hivatásos és szerződéses katonai szolgálatra, valamint
a katonai oktatási intézményi tanulmányokra való egészségi, pszichikai és fizikai alkalmasság elbírálásáról,
továbbá az egészségügyi szabadság, a szolgálatmentesség és a csökkentett napi szolgálati idő engedélyezésének
szabályairól szóló 7/2006. (III. 21.) HM rendeletben előírt egészségi, pszichikai és fizikai alkalmasság.
4. § (1) A MES egészségügyi szakkiképzés 26 hetes tanfolyam rendszerű szakkiképzés keretében, magyar nyelven, nemzetközi
szakkiképzés esetében angol nyelven, legfeljebb 10 fő részvételével, igény szerint több ütemben kerül végrehajtásra.
A szakkiképzés magába foglalja az elméleti és gyakorlati foglalkozásokat, valamint a tanfolyamközi és a záróvizsgát.
(2) A MES egészségügyi szakkiképzés sikeres elvégzéséről, az eredményes záróvizsgát követően a 4. melléklet szerinti
adattartalommal magyar, nemzetközi szakkiképzés esetén angol nyelvű igazolást kell kiadni. Az abban meghatározott
minősítés megjelölése: műveleti egészségügyi specialista. (3) Az igazolás alapján a tevékenység a záróvizsga időpontjától számított 2 évig végezhető. Az igazolás két hetes
tanfolyam 2. mellékletben meghatározott követelményeinek eredményes teljesítése esetén újabb 2 évre
meghosszabbítható. (4) Az igazolás érvényessége a két hetes tanfolyam elvégzése nélkül szolgálati érdekből egy alkalommal, további
6 hónappal meghosszabbítható. Ennek leteltét követően csak a (3) bekezdésben meghatározott feltételek teljesítése
esetén hosszabbítható meg az igazolás érvényessége. (5) Más országból delegált résztvevők szakkiképzésének feltételeire vonatkozóan az e rendeletben foglaltakon kívül, a
delegáló ország által, továbbá a nemzetközi egyezményekben meghatározottakat is irányadónak kell tekinteni.
(6) A MES egészségügyi szakkiképzés követelményeit a 2. melléklet tartalmazza.
(7) A MES által, katonai feladat végrehajtása közben közreműködő személyeken, Magyarországon és külföldön
békeműveletek során és műveleti területen, valamint egyéb okból elrendelt katonai tevékenységek közben
alkalmazható hatóanyagok listáját a 3. melléklet tartalmazza. 5. § A MES egészségügyi szakkiképzésen való részvétel alapfeltételei az 3. §-ban foglaltakon túl a következők:
a) érettségi, de legalább középfokú végzettség, b) a különleges műveleti beosztást betöltők esetén a Honvéd Vezérkar főnökének intézkedésében meghatározott
különleges műveleti kiválasztó alapképzés sikeres végrehajtása, c) nemzetközi tanfolyam esetén: katonai szakanyaggal bővített, legalább alapfokú, önálló nyelvhasználói szintű
angol nyelvismeret, vagy angol nyelvű szintfelmérő vizsga teljesítése.
6. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba.
(2) A rendelet hatálybalépése előtt hazai, továbbá nemzetközi tanfolyamon, MES szakkiképzésben részesült és
eredményes záróvizsgát tett személynek, az e rendelet szerinti tevékenység végezéséhez, a 4. § (3) bekezdésében
foglaltaknak megfelelően, a 2. mellékletben meghatározott követelmények alapján különbözeti vizsgát kell tennie.
(3) A (2) bekezdésben meghatározott személyek különbözeti vizsgára történő felkészítésére a 4. § (1) bekezdésben
foglaltak alapján is sor kerülhet. Dr. Hende Csaba s. k.,
honvédelmi miniszter


text:
75/2018. (II. 20.) KE határozata bírói felmentésről.
Az Alaptörvény 9.  cikk (3)  bekezdés k)  pontja, valamint a  bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló 2011. évi
CLXII. törvény 90. §-a alapján – az Országos Bírósági Hivatal elnökének javaslatára – a bírói felső korhatár betöltésére
tekintettel dr. Mohácsi Jánost 2018. augusztus 10-ei hatállyal bírói tisztségéből felmentem.
Budapest, 2018. február 5. Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
450/2014. (XII. 3.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alaptörvény 9.  cikk (4)  bekezdés f )  pontja, illetve a  Magyarország címerének és zászlajának használatáról,
valamint állami kitüntetéseiről szóló 2011. évi CCII. törvény 18.  § (1)  bekezdése alapján – a  miniszterelnök
előterjesztésére –
a magyar tudomány nemzetközi tekintélyét növelő, sok évtizeden át végzett kimagasló tudományos tevékenysége,
valamint a  világszerte milliókat inspiráló és a  társadalom legkülönfélébb rétegeiben sikerrel alkalmazott
Flow-elmélet megalkotójaként a pozitív pszichológia területén elért meghatározó eredményei elismeréseként
Csíkszentmihályi Mihály, Széchenyi-díjas pszichológus, a Magyar Tudományos Akadémia külső tagja, egyetemi tanár
részére a
MAGYAR ÉRDEMREND
 nagykeresztje
 polgári tagozata kitüntetést adományozom. Budapest, 2014. október 8.
Áder János s. k.,
 köztársasági elnök


text:
365/2009. (IX. 3.) OVB határozata.  Az Országos Választási Bizottság – 2009. augusztus 31-én megtartott ülésén – a választási eljárásról szóló 1997. C. törvény (a továb biak ban: Ve.) 124/A. § (3) bekezdés b) pontjában foglalt hatáskörében eljárva H. M. magánszemély által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés tárgyában meghozta a következő
határozatot: Az Országos Választási Bizottság az aláírásgyűjtő ív mintapéldányának hitelesítését megtagadja.
A határozat ellen – a Magyar Közlönyben való közzétételét követő 15 napon belül – az Alkotmánybírósághoz címzett
kifogást lehet benyújtani az Országos Választási Bizottságnál (1051 Budapest, Nádor u. 2.; levélcím: 1903 Budapest,
Pf. 314; fax: 06-1-441-1729).
Indokolás I. A beadványozó 2009. augusztus 7-én aláírásgyűjtő ív mintapéldányát nyújtotta be az Országos Választási
Bizottsághoz az országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény (a továb biak ban: Nsztv.)
2. § szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven a következő kérdés szerepelt:
„Egyetért-e Ön azzal, hogy az egész országban szüntessék meg az utcai parkolási díjak szedését?”
II. Az Országos Választási Bizottság a népszavazásra feltenni kívánt kérdéssel kapcsolatban megállapítja, hogy az nem
tartozik az Országgyűlés hatáskörébe. Az utcai parkolás jelentős része ugyanis önkormányzati tulajdonban lévő
közterületeken történik, melyek – a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továb biak ban: Ötv.)
79. §-ának (2) bekezdése alapján – az önkormányzat törzsvagyonának részét képezik. A Magyar Köztársaság
Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény (a továb biak ban: Alkotmány) 44/A. § (1) bekezdésének b) pontja alapján
a helyi képviselő-testület gyakorolja az önkormányzati tulajdon tekintetében a tulajdonost megillető jogokat. Ennek
értelmében az önkormányzat tulajdonában álló közterülettel való rendelkezés az Alkotmány alapján önkormányzati
hatáskör.
Az Országos Választási Bizottság álláspontja szerint, a kérdés alapján tartott eredményes népszavazás olyan
jogalkotási kötelezettséget róna az Országgyűlésre, amely a közterületekhez kapcsolódó tulajdonosi jogokat
korlátozná, elvonná az ehhez kapcsolódó önkormányzati szabályozási hatásköröket. Ezáltal lényegileg korlátozná az
önkormányzatoknak az Alkotmány 44/A. § (1) bekezdésének a) pontjában szabályozott önálló szabályozáshoz és
önálló igazgatáshoz való jogát és a b) pontjában meghatározott tulajdonost megillető jogait. Jelentősen érinti
a kezdeményezés továbbá az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében megfogalmazott tulajdonhoz való jog intézményét is,
hiszen a hasznok szedése ezen jog részét képezi, így a kérdés alapján tartott eredményes népszavazás az Alkotmány
módosítását eredményezné.
Az Országos Választási Bizottság megállapítja továbbá, hogy mind a választópolgárok, mind a jogalkotó számára
megnehezíti a kérdés értelmezését, hogy nem egyértelmű, mit ért a kezdeményező „utcai parkolási díj” alatt.
III. A határozat az Alkotmány 13. § (1) bekezdésén, 28/B. § (1) bekezdésén és 44/A. § (1) bekezdés a) és b) pontjain, az
országos népszavazásról és népi kezdeményezésről szóló 1998. évi III. törvény 2. §-án, 10. §-ának a) pontján és 13. §
(1) bekezdésén, a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 8. § (1), 79. § (2) rendelkezése és c) pontján,
a jogorvoslatról szóló tájékoztatás a Ve. 130. §-ának (1) bekezdésén alapul.
Dr. Szigeti Péter s. k.,
az Országos Választási Bizottság elnöke


text:
129/2011. (VII. 5.) KE határozata kitüntetés adományozásáról.
Az Alkotmány 30/A. § (1) bekezdése j) pontja, valamint a Magyar Köztársaság kitüntetéseiről szóló 1991. évi XXXI. törvény 2. §
(1) bekezdése alapján a miniszterelnök előterjesztésére a magyar–horvát kétoldalú kapcsolatok fejlesztése érdekében végzett munkássága elismeréseként
Ivan Bandiæ-nak, a Horvát Köztársaság budapesti nagykövetének, a
MAGYAR KÖZTÁRSASÁGI ÉRDEMREND középkeresztje polgári tagozata kitüntetést adományozom.
Budapest, 2011. június 23. Schmitt Pál s. k.,
köztársasági elnök