title: Rozhodnutí Komise ze dne 23. října 2017, kterým se Vietnamské socialistické republice oznamuje, že může být určena jako nespolupracující třetí země v boji proti nezákonnému, nehlášenému a neregulovanému rybolovu

text:
               27.10.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 364/3

         ROZHODNUTÍ KOMISE
   ze dne 23. října 2017,
   kterým se Vietnamské socialistické republice oznamuje, že může být určena jako nespolupracující třetí země v boji proti nezákonnému, nehlášenému a neregulovanému rybolovu
   (2017/C 364/03)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1005/2008 ze dne 29. září 2008, kterým se zavádí systém Společenství pro předcházení, potírání a odstranění nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu, mění nařízení (EHS) č. 2847/93, (ES) č. 1936/2001 a (ES) č. 601/2004 a zrušují nařízení (ES) č. 1093/94 a (ES) č. 1447/1999 (1), a zejména na článek 32 uvedeného nařízení,
   vzhledem k těmto důvodům:
   1.   ÚVOD

               (1)

               Nařízením (ES) č. 1005/2008 (dále jen „nařízení o rybolovu NNN“) se zavádí systém Unie pro předcházení, potírání a odstranění nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu (dále jen „rybolov NNN“).

               (2)

               Kapitola VI nařízení o rybolovu NNN stanoví postup určení nespolupracujících třetích zemí, oznámení zemím určeným jako nespolupracující třetí země, vytvoření seznamu nespolupracujících zemí, vyškrtnutí ze seznamu nespolupracujících zemí, zveřejnění seznamu nespolupracujících zemí a veškerá mimořádná opatření.

               (3)

               Podle článku 31 nařízení o rybolovu NNN má Komise určit třetí země, které v boji proti rybolovu NNN považuje za nespolupracující země. Třetí země má být určena jako nespolupracující, pokud neplní povinnosti, které jsou jí uloženy v rámci mezinárodního práva jako státu vlajky, státu přístavu, pobřežnímu státu nebo státu trhu, a nepřijme opatření k předcházení, potírání a odstranění rybolovu NNN.

               (4)

               Předtím než Komise určí podle článku 31 nařízení o rybolovu NNN třetí země jako nespolupracující, oznámí jim skutečnost, že mohou být určeny jako nespolupracující, v souladu s článkem 32 uvedeného nařízení. Uvedené oznámení je předběžné povahy. Oznámení musí vycházet z kritérií stanovených v článku 31 nařízení o rybolovu NNN. Komise by zároveň měla zohlednit všechna oznámení podle článku 32 uvedeného nařízení týkající se třetích zemí, jimž bylo zasláno oznámení. Především by měla Komise ve svém oznámení uvést hlavní skutečnosti a faktory, z nichž toto určení vychází, a dát daným zemím příležitost vyjádřit se a předložit důkazy na vyvrácení takového určení, a popřípadě akční plán na zlepšení dané situace a opatření přijatá k její nápravě. Komise by měla třetím zemím, jimž zaslala oznámení, poskytnout dostatečnou lhůtu na odpověď a přiměřený čas k nápravě situace.

               (5)

               Určení nespolupracujících třetích zemí podle článku 31 nařízení o rybolovu NNN má být založeno na prověření všech informací podle čl. 31 odst. 2 nařízení o rybolovu NNN.

               (6)

               V souladu s článkem 33 nařízení o rybolovu NNN má Rada vypracovat seznam nespolupracujících třetích zemí. Na tyto země se kromě jiného vztahují opatření uvedená v článku 38 nařízení o rybolovu NNN.

               (7)

               V souladu s čl. 20 odst. 1 nařízení NNN je přijetí schválených osvědčení o úlovku od států vlajky třetích zemí podmíněno tím, aby dotčený stát vlajky Komisi oznámil, jak zajistil provádění, kontrolu a prosazování právních a správních předpisů a opatření pro zachování a řízení zdrojů, které musí jeho rybářská plavidla dodržovat.

               (8)

               V souladu s čl. 20 odst. 4 nařízení o rybolovu NNN má Komise administrativně spolupracovat s třetími zeměmi v oblastech týkajících se provádění ustanovení uvedeného nařízení týkajících se osvědčení o úlovku.

         2.   POSTUP VŮČI VIETNAMSKÉ SOCIALISTICKÉ REPUBLICE

               (9)

               Oznámení Vietnamské socialistické republiky (dále jen „Vietnam“) jako státu vlajky obdržela Komise v souladu s článkem 20 nařízení o rybolovu NNN dne 27. října 2009.

               (10)

               Na základě tohoto oznámení Komise zahájila postup administrativní spolupráce s příslušnými orgány Vietnamu v souladu s čl. 20 odst. 4 nařízení o rybolovu NNN. Tato spolupráce zahrnovala otázky týkající se vnitrostátních opatření zavedených k ověřování osvědčení o úlovku a provádění, kontroly a vymáhání právních a správních předpisů a opatření k zachování a řízení zdrojů, jež musí rybářská plavidla Vietnamu splnit. V rámci ní proběhla ústní i písemná výměna připomínek a čtyři návštěvy Vietnamu mezi 17. a 21. zářím 2012, 26. a 30. listopadem 2012, 21. a 24. červnem 2016 a mezi 15. a 19. květnem 2017, během nichž Komise zjišťovala a ověřovala veškeré nezbytné informace ohledně opatření, jež Vietnam přijal, aby splnil své povinnosti v boji proti rybolovu NNN.

               (11)

               Vietnam je spolupracujícím nečlenem Komise pro rybolov v západním a středním Tichém oceánu (WCPFC). Vietnam ratifikoval Úmluvu Organizace spojených národů o mořském právu z roku 1982 (UNCLOS). (2)

               (12)

               Aby mohla posoudit, jak Vietnam jako stát vlajky, stát přístavu, pobřežní stát a stát trhu plní své mezinárodní závazky zakotvené v mezinárodních dohodách uvedených v 11. bodu odůvodnění a stanovené příslušnou regionální organizací pro řízení rybolovu, vyžádala si Komise veškeré nezbytné údaje, které následně shromáždila a vyhodnotila.

         3.   MOŽNOST URČENÍ VIETNAMU JAKO NESPOLUPRACUJÍCÍ TŘETÍ ZEMĚ

               (13)

               Podle čl. 31 odst. 3 nařízení o rybolovu NNN Komise analyzovala povinnosti Vietnamu jako státu vlajky, státu přístavu, pobřežního státu a státu trhu. Pro účely této analýzy Komise zohlednila kritéria uvedená v čl. 31 odst. 4 až 7 nařízení o rybolovu NNN.

         3.1   Opatření přijatá v souvislosti s opakovaným výskytem rybolovných činností NNN a obchodních toků souvisejících s rybolovem NNN (čl. 31 odst. 4 nařízení o rybolovu NNN)

               (14)

               V souladu s čl. 31 odst. 4 písm. a) Komise analyzovala opatření přijatá Vietnamem ohledně opakujícího se rybolovu NNN prováděného nebo podporovaného rybářskými plavidly plujícími pod jeho vlajkou nebo jeho státními příslušníky nebo rybářskými plavidly působícími v jeho mořských vodách nebo využívajícími jeho přístavy.

               (15)

               Komise na základě informací získaných z písemných potvrzení dotčených třetích pobřežních států zjistila, že v letech 2015 až 2017 nejméně osm plavidel plujících pod vlajkou Vietnamu se dopustilo závažných porušení pravidel v souvislosti s rybolovem NNN ve výlučné ekonomické zóně sousedních zemí a souostrovních vodách malých ostrovních rozvojových států v oblasti středního a západního Tichomoří.

               (16)

               Na základě zjištěných důkazů se má za to, že tato plavidla plující pod vlajkou Vietnamu závažně porušila opatření k zachování a řízení zdrojů zavedených dotčenými pobřežními státy v oblasti rybolovu ve vodách spadajících pod jejich státní jurisdikci. Plavidla plující pod vlajkou Vietnamu provozovala rybolov bez platné licence, oprávnění nebo povolení vydaného státem vlajky a příslušným pobřežním státem, bránila úředníkům pobřežních států v plnění jejich povinností při kontrole dodržování platných opatření k zachování a řízení zdrojů, a to i pokud jde o druhy, na něž se vztahuje úplný zákaz výlovu (např. sumýš a útesové ryby). Zatímco dotčené pobřežní státy včas ohlásily protiprávní činnosti vietnamských plavidel orgánům Vietnamu, Vietnam neposkytl žádnou podporu pro stíhání těchto případů a jednání se zatčenými vietnamskými státními příslušníky. Všechny získané důkazy byly předloženy vietnamským orgánům během návštěvy ve dnech 15. až 19. května 2017.

               (17)

               Environmentální hodnota cílových druhů a zvláštní ochrana poskytovaná pobřežními státy prostřednictvím opatření k zachování a řízení zdrojů zákazem výlovu těchto druhů jsou dalšími ukazateli závažnosti porušování pravidel.

               (18)

               Nedodržování právních požadavků pobřežních států v souvislosti s vymáháním období zákazu lovu sumýšů je obzvlášť škodlivé pro udržitelnost rybolovných zdrojů v dotčených rozvojových pobřežních státech a ohrožuje způsob obživy místního obyvatelstva.

               (19)

               Komise se domnívá, že při konstatování obzvláštní závažnosti skutečností je třeba vzít v úvahu vzorec chování těchto plavidel plujících pod vlajkou Vietnamu. V tomto ohledu zvýšila závažnost porušení pravidel trvalá nespolupráce ze strany vietnamských plavidel.

               (20)

               Na základě získaných informací dospěla Komise k závěru, že Vietnam nedodržel své povinnosti jako stát vlajky a nezabránil svému loďstvu v zapojení do nezákonných, nehlášených a neregulovaných rybolovných činností na volném moři nebo ve vodách třetích zemí. Uvedená skutečnost je v rozporu s čl. 94 odst. 1 a 2 úmluvy UNCLOS, podle něhož má každý stát účinně zajistit svou jurisdikci a kontrolu nad plavidly plujícími pod jeho vlajkou. Není rovněž v souladu s bodem 24 Mezinárodního akčního plánu Organizace OSN pro výživu a zemědělství (FAO) pro předcházení, potírání a odstranění nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu (IPOA NNN) (3), v němž se stanoví povinnost provádět komplexní a účinné kontroly rybolovných činností. Chování vietnamských státních příslušníků odpovědných za provoz tohoto loďstva je rovněž v rozporu s čl. 62 odst. 4 úmluvy UNCLOS, který stanoví, že státní příslušníci jiných států, kteří provozují rybolov ve výlučné ekonomické zóně, se musí podřídit opatřením k zachování zdrojů a jiným podmínkám a požadavkům stanoveným právními předpisy pobřežního státu. Kromě toho zjevně nedostatečná spolupráce Vietnamu s orgány dotčených pobřežních států narušuje jejich schopnost přijmout účinná donucovací opatření.

               (21)

               Podle čl. 31 odst. 4 písm. b) nařízení o rybolovu NNN Komise posoudila opatření, která Vietnam přijal s ohledem na přístup produktů pocházejících z rybolovu NNN na její trh.

               (22)

               Z důvodů popsaných níže v oddíle 3.2 právní rámec Vietnamu týkající se řízení rybolovu, založený především na zákonu o rybolovu z roku 2003 a vyhlášce č. 103/2013/ND-CP o správních sankcích při rybolovných činnostech, podle všeho nestanoví opatření pro účinnou kontrolu vykládky ryb a produktů rybolovu z rybářských plavidel plujících pod vlajkou Vietnamu a plavidel třetích zemí ve vietnamských přístavech.

               (23)

               Komise analyzovala dokumentaci a další informace týkající se monitorování a kontrolních postupů vztahujících se jak na ryby a produkty rybolovu pocházející z rybolovné činnosti rybářských plavidel plujících pod vlajkou Vietnamu, tak na ryby a produkty rybolovu dovezené do Vietnamu. Na základě tohoto posouzení se Komise domnívá, že Vietnam nemůže zaručit, že ryby a produkty rybolovu vstupující na jeho trh a do jeho zpracovatelských závodů ve všech přístavech na jeho území nepocházejí z rybolovu NNN. Vietnamské orgány nebyly schopny prokázat, že mají veškeré informace nezbytné pro ověření zákonnosti dovozu a zpracovaných produktů určených pro trh Unie i Vietnamu.

               (24)

               Dne 13. ledna 2016 vyložilo ve vietnamském přístavu Haiphong plavidlo Asia Warrior zásilku 179 tun ledovky antarktické. Toto plavidlo, známé také jako Kunlun a Taishan, je od roku 2013 na seznamu plavidel provádějících rybolov NNN vedeném Komisí pro zachování živých mořských zdrojů v Antarktidě (CCAMLR) a od 13. ledna 2015 je zmiňováno v oznámení Interpolu tzv. „Purple Notice“. Podle informací poskytnutých vietnamskými orgány byly úlovky zabaveny a uvedeny na trh.

               (25)

               Na základě informací získaných Komisí v červnu 2017 se jistý hospodářský subjekt pokusil umístit na trh Evropské unie zásilku 320 tun ledovky antarktické skladované ve Vietnamu. Na základě dostupných informací existují náznaky, že dotyčné produkty byly uloveny v podoblastech 88.1 a 88.2 oblasti, již kontroluje CCMALR, a to po ukončení období rybolovu tohoto druhu v těchto oblastech.

               (26)

               Vietnamské orgány nebyly schopny poskytnout zásadní informace prokazující, že přijaly nezbytná nápravná opatření, aby zamezily vstupu ledovce antarktické pocházející z nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu na své území. Tato skutečnost neodpovídá bodu 66 plánu FAO IPOA NNN, jenž stanoví, že by státy měly v souladu s mezinárodním právem podniknout veškeré nezbytné kroky k zamezení tomu, aby ryby ulovené plavidly určenými příslušnými regionálními organizacemi pro řízení rybolovu jako plavidla provádějící nezákonný, nehlášený a neregulovaný rybolov byly na jejich území prodávány nebo na ně dováženy.

               (27)

               Kromě toho poslední návštěva v květnu 2017 odhalila, že orgány odpovědné za rybolov nekontrolují vykládky produktů rybolovu určených ke zpracování, uvádění na trh a/nebo vývozu z plavidel plujících pod vlajkou třetích států. Vietnam tedy zřejmě nebyl schopen zajistit sledovatelnost produktů rybolovu, a tudíž podle všeho nezohlednil bod 71 plánu IPOA NNN, jenž státům doporučuje, aby podnikly kroky ke zlepšení transparentnosti svých trhů tak, aby se zajistila sledovatelnost ryb nebo produktů rybolovu.

               (28)

               Při přípravě návštěvy uskutečněné v květnu 2017 analyzovala Evropská agentura pro kontrolu rybolovu (EFCA) vzorek několika osvědčení o úlovku a prohlášení o zpracování, která byla předložena na hranicích Unie pro zásilky pocházející z Vietnamu. Tato osvědčení o úlovku a prohlášení o zpracování byla validována a potvrzena vietnamskými orgány odpovědnými za rybolov výhradně na základě informací poskytnutých provozovateli bez dalšího ověřování.

               (29)

               Analýza osvědčení o úlovku odhalila řadu nesrovnalostí, pokud jde o hmotnost, druh a popis produktu, data validace a používání zastaralých vzorů. Na setkání s příslušnými orgány při návštěvě uskutečněné v květnu 2017 navíc vyšlo najevo, že činnosti rybářských plavidel nejsou před validací osvědčení o úlovku důkladně kontrolovány. Zpracování produktů z úlovků doložených osvědčeními o úlovku s jasně identifikovatelnými chybami prokazuje, že Vietnam nespolupracoval s dalšími státy a regionálními organizacemi pro řízení rybolovu při přijímání vhodných tržních opatření k předcházení, potírání a odstranění rybolovu NNN, jak je uvedeno v bodu 68 a 72 plánu IPOA NNN.

               (30)

               Pokud jde o prohlášení o zpracování, odhalila analýza uvedená v předchozím bodě odůvodnění podepřená důkazy shromážděnými během návštěvy uskutečněné v květnu 2017 nedostatečnou kontrolu dovozu rybích surovin a nedostatečné konverzní faktory pro kontrolu, zda zpracovaná hmotnost vykázaná vyvážející společností odpovídá hmotnosti dostupné suroviny a způsobu zpracování provedeného v daném zpracovatelském zařízení.

               (31)

               Informace uvedené v tomto oddílu prokazují, že produkty rybolovu zpracované nebo obchodované přes Vietnam nesplňují pravidla udržitelných činností prováděných po odlovu, jak je popsáno v článku 11 kodexu chování FAO. Vietnam navíc nezavedl pravidla k zajištění náležité spolupráce se státy vlajky třetích zemí, pokud jde o ryby a produkty rybolovu pocházející z jejich rybolovných činností v souladu s opatřeními, která zajistí transparentnost a sledovatelnost dovezených rybích produktů prostřednictvím trhu, jak je uvedeno v bodech 67 až 69 a 71 až 72 plánu IPOA NNN.

               (32)

               Vzhledem ke skutečnostem popsaným v tomto oddílu a na základě všech skutkových okolností zjištěných Komisí a všech prohlášení vydaných příslušnými orgány Vietnamu lze v souladu s čl. 31 odst. 3 a čl. 31 odst. 4 písm. a) a b) nařízení o rybolovu NNN konstatovat, že Vietnam neplní povinnosti, které má podle mezinárodního práva jako stát vlajky, stát přístavu, pobřežní stát a stát trhu ve vztahu k plavidlům provádějícím rybolov NNN a k rybolovu NNN prováděnému nebo podporovanému rybářskými plavidly plujícími pod jeho vlajkou nebo jeho státními příslušníky, a že nebrání přístupu produktů rybolovu NNN na svůj trh.

         3.2   Nedostatečná spolupráce a nepřijetí donucovacích opatření (čl. 31 odst. 5 nařízení o rybolovu NNN)

               (33)

               Podle čl. 31 odst. 5 písm. a) nařízení o rybolovu NNN analyzovala Komise svou spolupráci s Vietnamem s cílem zjistit, zda účinně spolupracoval při odpovídání na dotazy, poskytování zpětné vazby nebo šetření otázek týkajících se rybolovu NNN a souvisejících činností.

               (34)

               Zatímco vietnamské orgány jsou obecně vstřícné a reagují na žádosti o informace a poskytují na ně zpětnou vazbu, spolehlivost a správnost jejich odpovědí byla oslabena zastaralým právním rámcem, který je patrně v rozporu s povinnostmi Vietnamu vyplývajícími z mezinárodního práva, a nedostatečným monitorováním a kontrolou systémů popsaných v 42. a 43. bodu odůvodnění a chabým dohledem nad nimi.

               (35)

               Zákon o rybolovu z roku 2003 neukládá rybářským plavidlům povinnost podávat hlášení o svých úlovcích prostřednictvím lodních deníků či předkládat prohlášení o vykládce. V tomto ohledu Vietnam nedodržuje své povinnosti zajistit jako pobřežní stát optimální využití rybolovných zdrojů ve své výlučné ekonomické zóně v souladu s vědeckými, ekologickými a hospodářskými faktory, jak je stanoveno v článcích 61 a 62 úmluvy UNCLOS.

               (36)

               Zákon o rybolovu z roku 2003 se rovněž nezabývá rybolovnými činnostmi prováděnými vietnamskými plavidly a státními příslušníky na volném moři a ve vodách třetích zemí. Tato mezera v oblasti působnosti zákona o rybolovu týkající se rybolovných činností mimo výlučnou ekonomickou zónu Vietnamu narušuje schopnost příslušných orgánů předcházet nezákonným, nehlášeným a neregulovaným rybolovným činnostem v těchto oblastech.

               (37)

               Vietnamský právní rámec stanoví pouze omezená opatření pro zachování a řízení zdrojů v teritoriálních vodách. Vnitrostátní právní předpisy a zavedené kontrolní systémy mající za cíl zajistit dodržování opatření pro zachování a řízení zdrojů se nejeví jako dostatečné. Tato skutečnost je v rozporu s čl. 61 odst. 2 úmluvy UNCLOS, jenž stanoví, že pobřežní státy mají prostřednictvím řádných opatření pro zachování a řízení zdrojů zajistit, aby zachování živých zdrojů ve výlučné ekonomické zóně nebylo ohroženo jejich nadměrným lovem.

               (38)

               V souladu s čl. 31 odst. 5 písm. b) Komise analyzovala stávající donucovací opatření pro předcházení, potírání a odstranění rybolovu NNN ve Vietnamu.

               (39)

               Tento systém sankcí je zaveden vyhláškou č. 103/2013/ND-CP o správních sankcích při rybolovných činnostech. Nicméně definice nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu a závažných protiprávních jednání uvedené v zákonu o rybolovu a zmíněné vyhlášce nařízení nejsou v souladu s mezinárodním právem. Výše sankcí zakotvená v právním rámci tedy zjevně nepředstavuje odrazující účinek režimu sankcí a neodráží bod 21 plánu IPOA NNN, který doporučuje, aby státy zajistily dostatečně přísné sankce za rybolov NNN prováděný plavidly a v co největší míře také státními příslušníky spadajícími do jejich jurisdikce, a pachatele tak připravily o výhody plynoucí z uvedeného rybolovu.

               (40)

               Komise po své návštěvě v červnu 2016 upozornila na tyto problémy a vyzvala vietnamské orgány, aby v této věci s Komisí spolupracovaly. Vietnamské orgány poté v dubnu 2017 předložily návrh nového zákona o rybolovu, který však stále nezaručuje, že Vietnam dodrží své mezinárodní závazky.

               (41)

               Komise v souladu s čl. 31 odst. 5 písm. c) analyzovala rozsah a závažnost rybolovu NNN prováděného plavidly plujícími pod vlajkou Vietnamu nebo rybářskými plavidly působícími ve vietnamských mořských vodách nebo přístavech.

               (42)

               Návštěvy provedené Komisí odhalily, že Vietnam nedisponuje prostředky nezbytnými k zajištění odpovídající kontroly plavidel plujících pod jeho vlajkou, včetně prostředků zajištění toho, aby rybolovné činnosti nebyly prováděny na volném moři a ve vodách třetích zemí. I když Vietnam nepovoluje svým plavidlům působit na volném moři a ve vodách třetích zemí, z důkazů podrobně uvedených ve 14. a 19. bodu odůvodnění vyplývá, že vietnamská plavidla tyto protiprávní činnosti ve vodách třetích zemí přesto provádějí (4).

               (43)

               Podle informací vietnamských orgánů se vietnamské rybářské loďstvo skládá ze 109 000 plavidel, z nichž 33 000 působí ve výlučné ekonomické zóně Vietnamu za hranicí 24 námořních mil od základní linie. Vietnamské orgány uznaly, že pouze 10 % z 33 000 plavidel, která působí za hranicí 24 námořních mil od základní linie, je vybaveno systémem sledování plavidel (VMS) a nemají žádnou zákonnou povinnost jej aktivovat. Poslední návštěva střediska pro sledování rybolovu v květnu 2017 rovněž ukázala, že zaměstnanci pověření sledováním, kontrolou a dohledem nebyli obeznámeni s dostupnými nástroji a že nebyly vyřešeny základní nedostatky zjištěné již během předchozí návštěvy v červnu 2016. Během návštěvy navíc sledování VMS na obrazovkách střediska pro sledování rybolovu zobrazilo dvě vietnamská rybářská plavidla mimo vietnamské vody a zaměstnanci střediska uznali, že nebyly učiněny žádné kroky. Schopnost orgánů kontrolovat námořní činnosti dále zhoršují nepřiměřené požadavky týkající se lodního deníku a neexistence systému inspekcí v přístavu a na moři založeného na riziku.

               (44)

               Ze skutečností popsaných v tomto oddíle vyplývá, že přestože stávající právní rámec musí být upraven tak, aby byl zajištěn soulad mezi vnitrostátními právními předpisy a mezinárodními pravidly, Vietnam nedokázal s Komisí účinně spolupracovat při uvádění svých právních předpisů do souladu s příslušnými mezinárodními právními nástroji. Důsledkem je porušení článku 94 úmluvy UNCLOS, který stanoví, že stát vlajky přejímá pod svou jurisdikci v rámci svých vnitrostátních právních předpisů každé plavidlo plující pod jeho vlajkou, jeho velitele, důstojníky i posádku. Vietnam podle všeho taktéž neprovedl doporučení uvedená v bodě 24 plánu IPOA NNN, v němž se státům vlajky doporučuje zajistit komplexní a účinné sledování a kontrolu rybolovu i dohled nad ním od úlovku přes místo vykládky až k místu konečného určení, a to tím, že se na palubě rybářských plavidel budou v souladu s příslušnými vnitrostátními, regionálními a mezinárodními normami používat systémy sledování plavidel (VMS).

               (45)

               Vzhledem ke skutečnostem popsaným v tomto oddílu a na základě všech skutkových okolností zjištěných Komisí a všech prohlášení vydaných vietnamskými orgány lze v souladu s čl. 31 odst. 3 a 5 nařízení o rybolovu NNN konstatovat, že Vietnam neplní povinnosti dle mezinárodního práva spojené se spoluprací a vymáháním právních předpisů.

         3.3   Nedodržování mezinárodních pravidel (čl. 31 odst. 6 nařízení o rybolovu NNN)

               (46)

               Komise v souladu s čl. 31 odst. 6 písm. a) a b) nařízení o rybolovu NNN analyzovala ratifikaci příslušných mezinárodních nástrojů rybolovu Vietnamem nebo přistoupení k nim a jeho status jakožto smluvní strany regionálních organizací pro řízení rybolovu nebo jeho souhlas s uplatňováním jimi přijatých opatření k zachování a řízení zdrojů.

               (47)

               Vietnam ratifikoval úmluvu UNCLOS v roce 1994 a je spolupracujícím nečlenem komise WCPFC.

               (48)

               S výjimkou úmluvy UNCLOS neratifikoval Vietnam žádné jiné mezinárodní právní nástroje týkající se řízení rybolovu. Co se týká uplatňování mezinárodních nástrojů, Vietnam nejedná v souladu s doporučeními uvedenými v bodu 11 plánu IPOA NNN, jenž státy vybízí, aby přednostně ratifikovaly či přijaly Dohodu OSN o provádění ustanovení úmluvy UNCLOS týkajících se zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací (UNFSA) nebo k ní přistoupily a dohodu FAO o podpoře dodržování opatření. Jedná rovněž v rozporu s bodem 14 plánu IPOA NNN, který stanoví, že by státy měly plně a účinně uplatňovat kodex chování a s ním související mezinárodní akční plány.

               (49)

               Vietnam neratifikoval Dohodu FAO o opatřeních přístavních států z roku 2009. To rovněž znamená, že jak je uvedeno v 27. bodu odůvodnění, Vietnam neprovádí žádná opatření pro kontrolu přístavů týkající vykládek ze zahraničních rybářských plavidel, a to navzdory významu ryb a produktů rybolovu, jež jsou do země dováženy k zásobování zpracovatelského průmyslu.

               (50)

               Vietnamský právní rámec a donucovací opatření podle všeho neodpovídají základním požadavkům článků 62 a 117 až 119 úmluvy UNCLOS týkajících se optimálního využívání živých zdrojů, povinnosti států přijmout pro své státní příslušníky opatření k zachování živých zdrojů na volném moři, povinnosti vzájemné spolupráce při zachování a řízení živých zdrojů a povinnosti zachovávat živé zdroje na volném moři.

               (51)

               Komise v souladu s čl. 31 odst. 6 písm. c) analyzovala, zda mohl být Vietnam zapojen do jednání nebo opomenutí, jež mohla narušit účinnost platných právních a správních předpisů nebo mezinárodních opatření k zachování a řízení zdrojů.

               (52)

               Komise podotýká, že komise CCAMLR na svém výročním zasedání označila Vietnam za nesmluvní stranu, která je pravděpodobně zapojena do lovu a/nebo vykládky ledovky a/nebo obchodu s ní, avšak nespolupracuje se systémem dokumentace úlovků (CDS) zavedeným v roce 2000 za účelem sledování těchto druhů z místa vykládky po dobu celého obchodního cyklu.

               (53)

               Vzhledem k situaci uvedené v tomto oddíle a na základě všech skutečností zjištěných Komisí a všech prohlášení vydaných Vietnamem lze v souladu s čl. 31 odst. 3 a 6 nařízení o rybolovu NNN konstatovat, že Vietnam neplní povinnosti, které má podle mezinárodního práva v souvislosti s dodržováním mezinárodních pravidel, předpisů a opatření pro zachování a řízení zdrojů.

         3.4   Konkrétní omezení rozvojových zemí (čl. 31 odst. 7 nařízení o rybolovu NNN)

               (54)

               Podle ukazatele lidského rozvoje zavedeného Organizací spojených národů (UNHDI) (5) byl Vietnam v roce 2015 považován za zemi na nízkém stupni lidského rozvoje (115. místo ze 188 zemí).

               (55)

               Vzhledem k výše uvedenému postavení podle UNHDI a zjištěním učiněným při návštěvách v letech 2012 až 2017 nic nenaznačuje tomu, že neschopnost Vietnamu dostát svým povinnostem stanoveným v mezinárodním právu plyne z nízké úrovně rozvoje. Neexistují žádné konkrétní důkazy naznačující, že nedostatky v právním rámci, sledování, kontrole, dohledu a sledovatelnosti v oblasti rybolovu souvisí s nízkou úrovní schopností a nedostatečnou infrastrukturou. Komise reagovala kladně na žádost Vietnamu o podporu při přezkumu právního rámce pro rybolov z května 2017.

               (56)

               Vzhledem k situaci uvedené v tomto oddíle a na základě všech skutečností zjištěných Komisí a všech prohlášení učiněných Vietnamem lze v souladu s čl. 31 odst. 7 nařízení o rybolovu NNN konstatovat, že rozvojový status a celková výkonnost Vietnamu v oblasti řízení rybolovu nejsou sníženy jeho stupněm rozvoje.

         4.   ZÁVĚR TÝKAJÍCÍ SE MOŽNÉHO URČENÍ NESPOLUPRACUJÍCÍ TŘETÍ ZEMĚ

               (57)

               Vzhledem k výše vyvozeným závěrům ohledně skutečnosti, že Vietnam neplní své povinnosti, které má podle mezinárodního práva jakožto stát vlajky, stát přístavu, pobřežní stát nebo stát trhu, a že nepřijal příslušná opatření pro předcházení, potírání a odstranění rybolovu NNN, mělo by mu být v souladu s článkem 32 nařízení o rybolovu NNN oznámeno, že může být určen jako třetí země, kterou Komise považuje za nespolupracující třetí zemi v boji proti nezákonnému, nehlášenému a neregulovanému rybolovu.

               (58)

               Komise by měla vůči Vietnamu rovněž přijmout všechna opatření uvedená v článku 32 nařízení o rybolovu NNN. V zájmu řádné správy by měla být stanovena lhůta, v níž může země na oznámení písemně odpovědět a napravit situaci.

               (59)

               Oznámení adresované Vietnamu o tom, že může být určen jako země, kterou Komise považuje pro účely tohoto rozhodnutí za nespolupracující, nebrání Komisi ani Radě, aby následně učinily jakékoli kroky za účelem určení Vietnamu jako nespolupracující třetí země a vypracování seznamu nespolupracujících zemí, ani automaticky neznamená provedení tohoto kroku,

         ROZHODLA TAKTO:
   Jediný článek
   Vietnamu se oznamuje, že může být Komisí označen za nespolupracující třetí zemi v boji proti nezákonnému, nehlášenému a neregulovanému rybolovu.

      V Bruselu dne 23. října 2017.

            Za Komisi

         Karmenu VELLA

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 286, 29.10.2008, s. 1.

      (2)  https://treaties.un.org/

      (3)  Mezinárodní akční plán pro předcházení, potírání a odstranění nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu, Organizace OSN pro výživu a zemědělství, 2001.

      (4)  Protiprávním činnostem tzv. vietnamských „modrých lodí“ se intenzivně věnovaly sdělovací prostředky v Tichomoří:
   https://www.undercurrentnews.com/2016/03/29/australia-captures-vietnamese-vessels-suspected-of-iuu/
   http://nationalpost.com/news/world/tiny-island-nation-of-palau-very-publicly-burns-vietnamese-boats-caught-fishing-illegally
   http://www.themalaymailonline.com/malaysia/article/mmea-detains-vietnamese-fishermen-for-illegal-fishing#UEtd7edz4ez9lRch.97
   https://www.solomonstarnews.com/news/national/12655-blue-boats-seized
   http://e.vnexpress.net/news/news/malaysia-detains-another-40-vietnamese-for-illegal-fishing-3616922.html

      (5)  Informace ze stránky: http://hdr.undp.org/en/data


title: Rozhodnutí Rady (EU) 2017/1937 ze dne 11. července 2017 o podpisu jménem Evropské unie a prozatímním provádění Smlouvy o založení Dopravního společenství

text:
                  27.10.2017

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 278/1

            ROZHODNUTÍ RADY (EU) 2017/1937
      ze dne 11. července 2017
      o podpisu jménem Evropské unie a prozatímním provádění Smlouvy o založení Dopravního společenství
      RADA EVROPSKÉ UNIE,
      s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 91 a čl. 100 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 5 této smlouvy,
      s ohledem na návrh Evropské komise,
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  Dne 12. června 2008 a dne 9. října 2009 Rada zmocnila Komisi, aby jménem Evropské unie zahájila jednání s Albánskou republikou, Bosnou a Hercegovinou, Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií, Kosovem (*1), Černou Horou a Republikou Srbsko (dále jen „jihovýchodoevropské strany“) o smlouvě, kterou se zakládá Dopravní společenství.

                  (2)

                  Jednání byla úspěšně uzavřena parafováním Smlouvy o založení Dopravnímho společenství (dále jen „Smlouva o Dopravním společenství“) všemi stranami.

                  (3)

                  Smlouva o Dopravním společenství prohlubuje rozvoj dopravy mezi Unií a stranami z jihovýchodní Evropy na základě ustanovení acquis Unie.

                  (4)

                  Podpisem Smlouvy o Dopravním společenství nejsou dotčeny postoje členských států k otázce statusu Kosova, o kterých rozhodnou v souladu se svými vnitrostátními postupy a mezinárodním právem. Žádný z pojmů ani žádné formulace nebo definice použité v tomto rozhodnutí nebo Smlouvě o Dopravním společenství, včetně jejích příloh a protokolů k ní, nepředstavují uznání Kosova jakožto nezávislého státu ze strany Unie ani nepředstavují uznání Kosova ze strany jednotlivých členských států, které tak doposud neučinily.

                  (5)

                  Na předkládání dokumentů vystavených kosovskými orgány podle této Smlouvy o Dopravním společenství se mohou vztahovat vnitřní postupy členských států.

                  (6)

                  Smlouva o Dopravním společenství by měla být podepsána.

                  (7)

                  Aby mohly výhody ze Smlouvy o Dopravním společenství plynout co nejdříve, měla by být prozatímně uplatňována do okamžiku, než budou dokončeny postupy nezbytné pro její vstup v platnost,

            PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
      Článek 1
      Podpis Smlouvy o založení Dopravního společenství jménem Evropské unie se schvaluje s výhradou jejího uzavření.
      Znění Smlouvy o Dopravním společenství se připojuje k tomuto rozhodnutí.
      Článek 2
      Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat Smlouvu o Dopravním společenství jménem Unie.
      Článek 3
      Smlouva o Dopravním společenství se prozatímně uplatňuje v souladu s čl. 41 odst. 3 uvedené smlouvy ode dne podpisu do okamžiku, než vstoupí v platnost.
      Článek 4
      Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

         V Bruselu dne 11. července 2017.

               Za Radu

               předseda

            M. MAASIKAS

         (*1)  Tímto označením nejsou dotčeny postoje k otázce statusu a označení je v souladu s rezolucí Rady bezpečnosti OSN č. 1244 (1999) a se stanoviskem Mezinárodního soudního dvora k vyhlášení nezávislosti Kosova.


title: Rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 204/16/KOL ze dne 23. listopadu 2016 o údajné protiprávní státní podpoře poskytnuté společnostem Íslandsbanki hf. a Arion Bank hf. prostřednictvím úvěrových smluv uzavřených za údajně zvýhodněných podmínek (Island) [2017/1950]

text:
                  26.10.2017

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 276/64

            ROZHODNUTÍ KONTROLNÍHO ÚŘADU ESVO
      č. 204/16/KOL
      ze dne 23. listopadu 2016
      o údajné protiprávní státní podpoře poskytnuté společnostem Íslandsbanki hf. a Arion Bank hf. prostřednictvím úvěrových smluv uzavřených za údajně zvýhodněných podmínek (Island) [2017/1950]
      KONTROLNÍ ÚŘAD ESVO (dále jen „Kontrolní úřad“),
      S OHLEDEM na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), a zejména na článek 61 a protokol 26 této dohody,
      S OHLEDEM na Dohodu mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora (dále jen „Dohoda o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru“), a zejména na článek 24 této dohody,
      S OHLEDEM na protokol 3 k dohodě o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru (dále jen „protokol 3“), zejména na čl. 7 odst. 2 a článek 13 části II,
      PO vyzvání zainteresovaných stran, aby předložily připomínky, a po zohlednění těchto připomínek,
      vzhledem k těmto důvodům:
      I.   SKUTEČNOSTI

      1.   POSTUP

                  (1)

                  Dne 23. září 2013 Kontrolní úřad obdržel stížnost, podle které společnosti Íslandsbanki hf. (dále jen „společnost ISB“) a společnosti Arion Bank hf. (dále jen „společnost Arion“) poskytla islandská centrální banka Seðlabanki Íslands (Central Bank of Iceland, dále jen „CBI“) (1) protiprávní státní podporu v podobě dlouhodobého financování za příznivých úrokových sazeb.

                  (2)

                  Dopisem ze dne 23. října 2013 Kontrolní úřad zaslal islandským orgánům žádost o informace (2), na kterou islandské orgány odpověděly dne 17. ledna 2014 (3). Případ byl následně projednán na schůzce zástupců Kontrolního úřadu a islandských orgánů v Reykjavíku v květnu 2014. V návaznosti na toto jednání byl odeslán dopis ze dne 5. června 2014 (4). Případ byl znovu projednán na schůzce zástupců Kontrolního úřadu a islandských orgánů včetně zástupce CBI v Reykjavíku v únoru 2015. V návaznosti na toto jednání byl odeslán dopis ze dne 24. února 2015 (5), na nějž islandské orgány odpověděly dne 1. dubna 2015 (6).

                  (3)

                  Rozhodnutím č. 208/15/KOL ze dne 20. května 2015 zahájil Kontrolní úřad formální vyšetřovací řízení ve věci údajné protiprávní státní podpory poskytnuté společnosti ISB a společnosti Arion prostřednictvím dohod o konverzi úvěrů za údajně zvýhodněných podmínek. Islandské orgány k rozhodnutí Kontrolního úřadu podaly připomínky dopisem ze dne 28. srpna 2015 (7). Téhož dne Kontrolní úřad rovněž obdržel připomínky od jednoho ze dvou údajných příjemců, a sice od společnosti Arion (8).

                  (4)

                  Dne 24. září 2015 bylo rozhodnutí Kontrolního úřadu o zahájení formálního vyšetřovacího řízení zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie a dodatku EHP k němu (9). Dopisem ze dne 5. října 2015 předložila CBI připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení (10).

                  (5)

                  Dopisem ze dne 14. června 2016 si Kontrolní úřad vyžádal další informace od CBI, ISB a společnosti Arion (11). Islandské orgány vyžádané informace poskytly dopisem ze dne 20. září 2016 (12).

            2.   POPIS OPATŘENÍ

      2.1.   SOUVISLOSTI

                  (6)

                  Předmětná opatření mají spojitost s poskytnutím zajištěných úvěrů a zapůjčením cenných papírů ze strany CBI. CBI v rámci své úlohy centrální banky a půjčovatele poslední instance a v souladu s měnovou politikou jiných centrálních bank poskytuje finančním podnikům krátkodobé úvěry ve formě zajištěných úvěrů podle pravidel CBI vydaných za tímto účelem. Finanční instituce mají možnost požádat o jednodenní nebo sedmidenní úvěry oproti zajištění, které CBI považuje za způsobilé.

                  (7)

                  V letech 2007 a 2008 se objem takto zajištěných úvěrů stále zvyšoval a CBI se pro finanční podniky stala hlavním zdrojem likvidity. Výše zajištěných úvěrů dosáhla vrcholu 1. října 2008, krátce před zhroucením bank, kdy hodnota úvěrů poskytnutých centrální bankou CBI finančním institucím dosahovala 520 miliard islandských korun. V době zhroucení tří obchodních bank (Landsbankinn, Glitnir a Kaupthing) v říjnu 2008 tedy disponovala CBI značným objemem pohledávek vůči těmto domácím finančním podnikům, které byly zajištěny různými způsoby. Téměř 42 % zajištění úvěrových nástrojů CBI tehdy představovaly cenné papíry zaručené státní pokladnou anebo cenné papíry zajištěné aktivy a přibližně 58 % podkladového zajištění představovaly dluhopisy vydané bankami Glitnir, Kaupthing a Landsbankinn (13).

            2.2.   ÚVĚROVÁ SMLOUVA UZAVŘENÁ S ISB

                  (8)

                  Když se společnost Glitnir v roce 2008 zhroutila, staly se pohledávky CBI splatnými a centrální banka CBI se stala věřitelem banky v problémech. Rozhodnutím orgánu finančního dohledu (dále jen „FME“) z října 2008 byly v zásadě všechny domácí aktiva a závazky (kromě některých vyloučených aktiv a závazků) společnosti Glitnir převedeny na společnost ISB, a to včetně neuhrazených závazků společnosti Glitnir vůči CBI, které činily přibližně 55,6 miliard islandských korun, a nepřímo též vlastnictví podkladového zajištění (portfolia hypotečních úvěrů) (14).

                  (9)

                  Vzhledem k tomu, že dluh vůči CBI představovaly krátkodobé zajištěné úvěry, jeho okamžité splacení by mělo závažný dopad na likviditní pozici ISB a mohlo ohrozit restrukturalizaci banky. Podle CBI by alternativním řešením bylo, kdyby centrální banka CBI pohledávku inkasovala, čímž by jí zůstalo portfolio hypotečních úvěrů. Spravovat toto portfolio by pro centrální banku nebylo snadné. Vzhledem k finanční krizi a velmi nízkému počtu potenciálních kupujících na trhu se tehdy neuvažovalo ani o prodeji portfolia hypotečních úvěrů.

                  (10)

                  Společnost ISB se proto snažila vyjednat s CBI změnu podmínek dluhu, aby z něj vytvořila dlouhodobý dluh s přiměřeným odpisovým profilem a předešla tak dalšímu negativnímu dopadu na likviditu ISB. Jednáním mezi ISB a CBI bylo dne 11. září 2009 dosaženo dohody, na jejímž základě společnost ISB vydala centrální bance CBI samostatný dluhopis v hodnotě 55,6 miliard islandských korun. Dluhopis byl jištěn týmž nebo podobným portfoliem hypotečních úvěrů jako kryté dluhopisy, které dříve vydala banka Glitnir. Dluhopis je přezajištěný: poměr úvěru k hodnotě nemovitostí („LTV“) je 70 % (15). Splatnost dluhopisu je 10 let, úroková sazba je 4,5 % a dluhopis je vázaný na index CPI (tj. na index spotřebitelských cen).

            2.3.   ÚVĚROVÁ SMLOUVA UZAVŘENÁ SE SPOLEČNOSTÍ ARION

                  (11)

                  V říjnu 2008 se ukázalo, že společnost Kaupthing již nelze zachránit, a provoz banky proto převzal orgán finančního dohledu. V souladu se zákonem č. 125/2008 o oprávnění k vyplácení prostředků ze státní pokladny z důvodu mimořádných okolností na finančním trhu aj. (dále jen „zákon o mimořádných okolnostech“), který byl přijat dne 6. října 2008, se orgán FME rozhodl rozdělit společnost Kaupthing na banku starou a novou. Nová banka, ze které se později stala společnost Arion, v zásadě převzala většinu domácích aktiv a závazků. Avšak zajištěné závazky vůči CBI a příslušné zajištění včetně portfolia hypotečních úvěrů převedeny nebyly (16). Na starou banku byl uvalen dohled výboru pro řešení problémů a později se stala předmětem likvidačního řízení s konečným cílem ukončit veškerou činnost.

                  (12)

                  Společnost Kaupthing, vláda a společnost Arion dosáhly dne 3. září 2009 dohody ohledně kapitalizace společnosti Arion a základu pro kompenzaci ze strany společnosti Kaupthing ve prospěch společnosti Arion („dohoda o kapitalizaci společnosti Kaupthing“). Podle této dohody měla společnost Kaupthing možnost získat kontrolu nad společností Arion úpisem nového základního kapitálu a tento nový základní kapitál měla uhradit vlastními aktivy staré banky (tj. aktivy, která nebyla převedena podle výše popsaného rozhodnutí FME).

                  (13)

                  Předtím, než se společnost Kaupthing mohla rozhodnout, zda převezme většinový podíl ve společnosti Arion, bylo třeba dosáhnout dohody s CBI ohledně vyrovnání nesplacených pohledávek, neboť část aktiv, kterou měla uhradit za nový základní kapitál, byla zahrnuta do zajištění úvěrů poskytnutých centrální bankou CBI společnosti Kaupthing, a to včetně portfolia hypotečních úvěrů. Proto dne 30. listopadu 2009 ministerstvo financí, CBI a výbor pro řešení problémů společnosti Kaupthing uzavřely dohodu o vyrovnání pohledávek centrální banky CBI za společností Kaupthing („dohoda o vyrovnání“). Vyrovnání jednodenních úvěrů bylo předmětem článku 3 dohody o vyrovnání, ve kterém se smluvní strany dohodly, že společnost Arion převezme závazek společnosti Kaupthing vůči CBI vydáním dluhopisu v hodnotě přibližně […] (*1) miliard islandských korun ve stanovené podobě tvořící dodatek II dohody, přičemž CBI převede portfolio hypotečních úvěrů na společnost Arion.

                  (14)

                  Dne 22. ledna 2010 společnost Arion a CBI uzavřely úvěrovou smlouvu, která podle CBI a společnosti Arion představovala formální naplnění článku 3 dohody o vyrovnání a dohody o kapitalizaci, tj. když se věřitelé společnosti Kaupthing stali vlastníky společnosti Arion. Uvedená úvěrová smlouva nahradila výše uvedený dluhopis. Úvěrová smlouva v zásadě odrážela podmínky dluhopisu, jen s tím rozdílem, že jistina úvěrové smlouvy nebyla denominována v ISK, nýbrž v EUR, USD a CHF. Tato změna měny byla v souladu s podmínkami dohody o vyrovnání, v níž bylo stanoveno, že i přes měnu jistiny by měla společnost Arion hradit úroky a splátky v maximální možné míře v cizích měnách. V dohodě o vyrovnání bylo rovněž stanoveno, že nebude-li společnost Arion schopna provádět úhrady v cizích měnách a bude-li si přát provádět úhrady v islandských korunách, musí podat CBI řádně odůvodněnou písemnou žádost.

                  (15)

                  V úvěrové smlouvě byl stanoven úvěr se sedmiletou splatností s možností prodloužení o dvě tříletá období v hodnotě […] milionů EUR, […] milionů USD a […] milionů CHF. Společnosti Arion bylo umožněno, aby změnila kombinaci měn, v nichž má být úvěr splácen. Splatný úrok by stanoven na úrovni EURIBOR/LIBOR + 300 bazických bodů. Portfolio hypotečních úvěrů společnosti Arion sloužilo vůči CBI jako zajištění.

            3.   STÍŽNOST

                  (16)

                  Podle stížnosti nebyly v rozhodnutích Kontrolního úřadu, jimiž byla schválena podpora na restrukturalizaci společnosti ISB a společnosti Arion, posouzeny úvěrové smlouvy mezi společností ISB, společností Arion a CBI (17). Jelikož opatření v těchto případech nebyla řešena, stěžovatel považuje za důležité získat názor Kontrolního úřadu na i) soulad uvedených dodatečných údajných opatření podpory s Dohodou o EHP a ii) důsledky skutečnosti, že islandské orgány tato opatření neoznámily.

                  (17)

                  Stěžovatel uvádí, že v době, kdy centrální banka CBI uzavřela úvěrové smlouvy se společností Arion a společností ISB, ostatní banky na Islandu nedostaly příležitost k získání podobného financování od CBI či jiných vládních agentur. Stěžovatel proto argumentuje, že podpora byla selektivní, neboť byla poskytnuta pouze některým z finančních institucí, které si vzájemně konkurují na islandském bankovním trhu. Podle stěžovatele byla poskytnutím úvěru společnosti ISB této bance poskytnuta podpora k tomu, aby se vyhnula vynucení pohledávky z kryté emise dluhopisů centrální bankou CBI; v případě společnosti Arion byl úvěr poskytnut za účelem zajištění vhodné míry měnového rizika banky. Stěžovatel argumentuje, že jiné finanční instituce, které takovouto podporu nezískaly, byly nuceny odprodat aktiva na trzích, které zvýhodňovaly kupující.

                  (18)

                  Podle stěžovatele úvěrové smlouvy daly společnosti ISB a společnosti Arion zřejmou výhodu v podobě dlouhodobého financování s příznivými úrokovými sazbami nižšími než sazby tržní, které ostatním účastníkům trhu k dispozici nebyly. Podle stěžovatele by v tomto období turbulencí na finančních trzích žádný soukromý investor podobnou dohodu neuzavřel. Aby stěžovatel doložil tvrzení, že úrokové sazby byly nižší než tehdejší sazby tržní, předložil rozpětí swapů úvěrového selhání („CDS“) islandské vlády z roku 2009 a úrokové sazby z roku 2009 platné pro emisi dluhopisů HFF150224 a HFF150434 Islandského fondu pro financování bydlení („HFF“). Stěžovatel zastává názor, že opatření společnost ISB a společnost Arion na bankovním trhu posílila, a proto ovlivnila postavení ostatních účastníků trhu.

                  (19)

                  V neposlední řadě stěžovatel argumentuje, že plány restrukturalizace společnosti ISB a společnosti Arion, které provedla islandská vláda a které podle Kontrolního úřadu představují slučitelnou podporu podle čl. 61 odst. 3 písm. b) Dohody o EHP, byly k nápravě poruch v islandském hospodářství postačující. Podle stěžovatele další opatření podpory provedené výše uvedenými dohodami nebyla k obnově islandského bankovního systému nezbytná, vhodná ani přiměřená, a proto představují neslučitelnou státní podporu.

            4.   DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ

                  (20)

                  V rozhodnutí č. 208/15/KOL Kontrolní úřad předběžně posoudil, zda by mohly krátkodobé úvěry poskytnuté centrální bankou CBI společnosti Glitnir a společnosti Kaupthing, jakož i úvěrové smlouvy uzavřené mezi CBI a společností Arion, respektive společností ISB představovat státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP, a pokud ano, zda by státní podpora mohla být považována za slučitelnou s fungováním Dohody o EHP.

                  (21)

                  Pokud jde o krátkodobý zajištěný úvěr bankám a dalším finančním institucím, Kontrolní úřad zjistil, že podmínky stanovené v pokynech k bankovnictví (18) týkající se pomoci v oblasti likvidity a facilit centrální banky byly splněny. Kontrolní úřad tudíž dospěl k závěru, že krátkodobé úvěry poskytnuté centrální bankou CBI společnosti Glitnir a společnosti Kaupthing nepředstavovaly státní podporu.

                  (22)

                  Avšak pokud jde o úvěrové smlouvy mezi CBI a společností Arion, respektive společností ISB uzavřené za údajně příznivých podmínek, Kontrolní úřad dospěl k předběžnému závěru, že nelze vyloučit, že představují státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP. V rozhodnutí č. 208/15/KOL byly určeny tyto aspekty:

                              i)

                              Kontrolní úřad konstatoval, že veřejná podpora poskytnutá centrální bankou by mohla být považována za podporu poskytnutou státem, a tudíž představuje převod státních prostředků.

                              ii)

                              Kontrolní úřad vyjádřil pochybnosti, zda jsou posuzovaná opatření v souladu s chováním soukromého věřitele ve srovnatelné právní a skutkové situaci. Z předběžného posouzení Kontrolního úřadu tudíž vyplynulo, že hospodářskou výhodu ve prospěch společnosti ISB a společnosti Arion nelze vyloučit.

                              iii)

                              Jelikož nebyly předloženy žádné důkazy o tom, že údajně příznivé úvěrové smlouvy byly k dispozici všem podnikům ve srovnatelné skutkové a právní situaci jako společnost ISB a společnost Arion, Kontrolní úřad dospěl k předběžnému názoru, že opatření jsou podle všeho selektivní.

                              iv)

                              V neposlední řadě Kontrolní úřad konstatoval, že ačkoliv společnost ISB a společnost Arion dnes fungují převážně na islandském trhu, podílejí se přesto na poskytování finančních služeb, které jsou plně otevřeny hospodářské soutěži a obchodu v rámci EHP. Vzhledem k tomu Kontrolní úřad dospěl k předběžnému závěru, že v důsledku předmětného opatření může docházet k narušení hospodářské soutěže a nepříznivému ovlivnění trhu v rámci EHP.

                  (23)

                  Podle Kontrolního úřadu je zapotřebí dalších důkazů k tomu, aby bylo možno určit, zda lze podmínky úvěrů považovat za slučitelné s fungováním Dohody o EHP.

                  (24)

                  Na základě svého předběžného posouzení měl proto Kontrolní úřad pochybnosti o tom, zda předmětná opatření, a zejména podmínky úvěrů představují státní podporu, a pokud ano, zda je lze považovat za slučitelné s fungováním Dohody o EHP.

            5.   PŘIPOMÍNKY CBI

      5.1.   OBECNÉ POZNÁMKY

                  (25)

                  CBI konstatuje, že restrukturalizací islandského finančního systému, jeho právním základem a jeho prováděním ze strany vlády, mj. rozhodnutími o podpoře na restrukturalizaci společnosti ISB a společnosti Arion, se Kontrolní úřad v minulosti již zabýval. Podle CBI není logické vytrhávat posuzovaná opatření v tomto případě z kontextu a posuzovat je jako samostatné nástroje.

                  (26)

                  Podle CBI je nereálné, aby centrální banka zajištění, o jaké v případě společnosti Kaupthing (Arion) a společnosti ISB jde, vymohla. Kdyby si CBI přivlastnila takovéto zajištění, vzala by na sebe roli obchodní banky s jedním z největších portfolií hypotečních úvěrů na Islandu. To by nebylo v souladu s její úlohou centrální banky. Existovalo i významné riziko destabilizace operací společnosti Arion a ISB, což by ohrozilo finanční stabilitu. Kontrolní úřad musí mít na paměti, že CBI má právní povinnost podporovat finanční stabilitu. Kdyby CBI vyinkasovala pohledávku za společností ISB, likviditu této společnosti by to natolik oslabilo, že by nemohla fungovat jako zdravá banka, a centrální banka CBI by tudíž nemohla vyinkasovat celou svou pohledávku.

                  (27)

                  CBI poznamenává, že pokyny k bankovnictví bohužel neřeší, co se stane, když u pohledávek vyplývajících z operací měnové politiky dojde k selhání a centrální banka je nucena podniknout kroky směřující k inkasu pohledávek a přisvojení aktiv, jimiž jsou zajištěny. CBI argumentuje, že přeměna pohledávek CBI na úvěrové smlouvy by neměla být považována za nové financování poskytnuté společnosti Arion a společnosti ISB, nýbrž za běžné pokračování opatření věřitelů s cílem maximalizovat návratnost pohledávek vyplývajících z krátkodobých úvěrů.

            5.2.   EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY

                  (28)

                  Pokud jde o otázku, zda úvěrové smlouvy poskytovaly bankám zvýhodnění, CBI zaprvé argumentuje, že vzhledem k mimořádným okolnostem panujícím na Islandu po kolapsu bankovního systému v říjnu 2008 počáteční prodlení s provedením plateb nepředstavovalo státní podporu. Vyrovnání plateb s ISB v září 2009 a se společností Kaupthing v listopadu 2009 nemůže být podle CBI považováno za prodlení, neboť Island procházel komplexní restrukturalizací bank za asistence MMF a ohledně ocenění bankovních aktiv panovala značná nejistota.

                  (29)

                  CBI zdůrazňuje, že má právní povinnost udržovat finanční stabilitu a dohlížet na devizové bilance úvěrových institucí. CBI proto měla právní povinnost řešit tehdejší závažnou situaci. Uzavřít úvěrové smlouvy bylo za těchto okolností nejlepším racionálním ekonomickým rozhodnutím. CBI poukazuje na to, že by přivlastněním zajištění nejen nesplnila svou úlohu centrální banky, ale zároveň by v konečném důsledku z krátkodobé pohledávky vymohla méně.

                  (30)

                  Kromě toho podle CBI byly podmínky úvěrových smluv, tj. úrokové sazby a zajištění, pro CBI příznivé. CBI odkazuje na dostupné informace o nástrojích vydaných po celém světě a též na podmínky jiných nástrojů, které tehdy dojednaly jednotlivé strany (Arion, ISB, CBI, další domácí finanční instituce a stát) (19). Proto podle CBI podmínky úvěrových smluv byly v obou případech plně v souladu s tehdejšími obvyklými tržními podmínkami, a tudíž i se zásadou investora v tržním hospodářství.

                  (31)

                  Pokud jde o otázku, zda tyto úvěrové smlouvy byly selektivní, CBI argumentuje, že se všemi podniky ve srovnatelné skutkové a právní situaci bylo zacházeno rovným způsobem. V tomto ohledu CBI poznamenává, že s CBI uzavřela smlouvu o vyrovnání svého krátkodobého závazku i soukromá islandská investiční banka Straumur (20). Kromě toho podle CBI společnost MP Bank nebyla v podobné skutkové a právní situaci, neboť její krátkodobé závazky nebyly zajištěny aktivy srovnatelnými s portfoliem hypotečních úvěrů, nýbrž veřejnými cennými papíry jako např. pokladničními nástroji a podobnými bezpečnými nástroji, tj. snadno obchodovatelnými aktivy se stanovenou hodnotou, s jejichž přisvojením nebyly přímo ani nepřímo spojeny žádné náklady. Proto CBI odmítá tvrzení, že ostatní banky na Islandu nedostaly příležitost k získání podobného financování od CBI či jiných vládních orgánů.

                  (32)

                  V neposlední řadě CBI poznamenává, že Kontrolní úřad musí vzít v úvahu skutečnost, že v období, kdy byly úvěrové smlouvy uzavřeny, de facto neexistovala hospodářská soutěž mezi islandskými finančními podniky a jinými finančními podniky ze zemí EHP. V listopadu 2008 islandský parlament přijal zákon č. 134/2008 o změně devizového zákona č. 87/1992, kterým byla zavedena omezení přeshraničního pohybu kapitálu a souvisejících devizových operací, a který tedy zahraničním finančním subjektům znemožnil účastnit se hospodářské soutěže na islandském trhu (21). Proto CBI argumentuje, že opatření nemohla narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi smluvními stranami Dohody o EHP.

                  (33)

                  S ohledem na výše uvedené skutečnosti argumentuje CBI, že uzavření úvěrových smluv nemůže představovat státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.

            5.3.   SLUČITELNOST

                  (34)

                  Bude-li mít přesto Kontrolní úřad za to, že opatření představují státní podporu, CBI argumentuje, že opatření musí být považována za slučitelná s Dohodou o EHP na základě čl. 61 odst. 3 písm. b) uvedené dohody, neboť představovala nedílnou součást opatření, jež byla nezbytná, přiměřená a vhodná k nápravě vážné poruchy v islandském hospodářství, a měla tedy přímou vazbu na opatření podpory na restrukturalizaci schválená Kontrolním úřadem v jeho rozhodnutích o podpoře na restrukturalizaci společnosti Arion a společnosti ISB.

            6.   PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI ARION

      6.1.   OBECNÉ POZNÁMKY

                  (35)

                  I společnost Arion argumentuje, že opatření posuzovaná v tomto případě nelze vytrhávat z kontextu a nelze je posuzovat jako samostatné nástroje. Společnost Arion poznamenává, že Kontrolní úřad již posoudil a schválil restrukturalizaci a kapitalizaci společnosti Arion ve svém rozhodnutí o podpoře na restrukturalizaci společnosti Arion.

                  (36)

                  Společnost Arion poznamenává, že denominace úvěru v cizích měnách namísto islandských korun byla v souladu s podmínkami dohody o vyrovnání, které stanovily, že společnost Arion bude hradit úroky a splátky v maximální možné míře v cizích měnách a že v islandských korunách smí provádět platby jen ve výjimečných případech. Společnost Arion dále poznamenává, že článek 4 dohody o vyrovnání stanovil, že dlužník může sesouhlasem věřitele zčásti nebo v celém rozsahu změnit denominaci dluhu. Podmínky úvěrové smlouvy jsou proto plně v souladu s podmínkami stanovenými v dohodě o vyrovnání. Společnost Arion zdůrazňuje, že Kontrolní úřad již posoudil a schválil podmínky dohody o vyrovnání ve svém rozhodnutí o podpoře na restrukturalizaci společnosti Arion (22).

                  (37)

                  Podle společnosti Arion je popis Kontrolního úřadu v rozhodnutí č. 208/15/KOL v tom smyslu, že bez portfolia hypotečních úvěrů by byla situace společnosti Arion „nejistá“, nesprávný. Podle společnosti Arion bylo portfolio hypotečních úvěrů skutečně cenným aktivem, jelikož jeho součástí byly úvěry poskytnuté některým z hlavních klientů společnosti Arion a také bylo spravováno společností Arion. V souladu s dohodou o vyrovnání (a nikoli s rozhodnutím FME) mohla společnost Kaupthing v rámci kapitalizace společnosti Arion převést portfolio hypotečních úvěrů na společnost Arion. Kdyby však neexistovalo ustanovení článku 3 dohody o vyrovnání (a kdyby tedy neproběhl převod portfolia hypotečních úvěrů), za účelem splnění požadavků kapitalizace a restrukturalizace společnosti Arion by portfolio hypotečních úvěrů nahradila jiná aktiva.

            6.2.   EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY

                  (38)

                  Podle společnosti Arion by se dalo postavení CBI kvalifikovat jako postavení soukromého věřitele, který vymáhá pohledávky za společností Kaupthing, jak je uvedeno v dohodě o vyrovnání, v souladu s platnými pravidly upravujícími likvidační řízení (23). Převod portfolia hypotečních úvěrů podle dohody o vyrovnání a uzavření úvěrové smlouvy proběhly za podmínek plně slučitelných s tehdejšími obvyklými tržními podmínkami. Postup CBI proto splňuje kritérium soukromého věřitele. CBI tedy společnosti Arion neposkytla žádné zvýhodnění, které by jakýmkoliv způsobem mohlo být považováno za státní podporu.

                  (39)

                  Hlavní body, které by se měly zohlednit při posuzování, zda by hypotetický soukromý věřitel uzavřel dohodu o vyrovnání a úvěrovou smlouvu, lze podle společnosti Arion shrnout takto:

                              i)

                              Pro CBI to z ekonomického a funkčního hlediska představovalo jedinou rozumnou možnost. Přivlastnění portfolia hypotečních úvěrů by vedlo k tomu, že by centrální banka CBI v konečném důsledku vymohla z krátkodobé pohledávky méně.

                              ii)

                              Centrální banka CBI jako zajištěný věřitel v danou chvíli vyčerpala všechny ostatní dostupné možnosti.

                              iii)

                              S dlužníkem, společnosti Kaupthing, bylo zahájeno likvidační řízení, a krátkodobý dluh proto musel být uzavřen v souladu se zákonem č. 21/1991 o konkurzním řízení.

                              iv)

                              Opatření byla v souladu s cílem vlády přesunout tuzemskou část starých bank do nových bank.

                              v)

                              Restrukturalizace a kapitalizace společnosti Arion byla součástí celkové restrukturalizace finančního sektoru.

                              vi)

                              Podmínky úvěrové smlouvy, tj. úrokové sazby a zajištění, byly pro CBI příznivé. Je to zřejmé z dostupných informací o nástrojích vydaných po celém světě, ale též z podmínek jiných nástrojů, které tehdy dojednaly jednotlivé strany (tj. společnost Arion, CBI a další domácí finanční instituce a stát).

                  (40)

                  Jelikož Kontrolní úřad v rozhodnutí č. 208/15/KOL shledal, že za finanční krize není snadné určit vhodné referenční hodnoty pro úrokové sazby, společnost Arion poskytla informace o emisích krytých dluhopisů a prioritních nezajištěných dluhopisů vydaných bankami v Evropě v inkriminovaném období. Jelikož je úvěr poskytnutý centrální bankou CBI zajištěn především hypotékami, společnost Arion argumentuje, že se dá srovnávat s krytými dluhopisy, které vydaly evropské banky v průběhu roku 2009 s využitím hypoték na bydlení jako zajištění. Podle společnosti Arion soubor údajů, který poskytla (24), dokládá, že se rozpětí financování hrazené evropskými bankami pohybovalo od 0,1 % do 1,90 % nad sazbami mezibankovního trhu, přičemž medián činil 0,72 %. Nejvyšší sazby za kryté dluhopisy platila Bank of Ireland v září 2009 (1,9 % nad mezibankovními sazbami) a EBS Mortgage Finance z Irska (1,75 % nad mezibankovními sazbami) v listopadu 2009. Podlespolečnosti Arion je těžko pochopitelné, proč by měl být dluhový nástroj zajištěný hypotékami a dalšími vysoce kvalitními aktivy a úročený sazbou LIBOR + 3,00 % považován za státní podporu, když ve stejné době byly nejvyšší náklady na financování v případě evropské banky se zajištěním hypotékami na úrovni mezibankovních sazeb + 1,9 %.

                  (41)

                  Změna podmínek dohody o vyrovnání týkajících se denominace jistiny v EUR, USD a CHF místo ISK provedená v úvěrové smlouvě byla pro CBI podle společnosti Arion příznivá. Společnost Arion poznamenává, že přísná omezení přeshraničního pohybu kapitálu a souvisejících operací v cizích měnách byla na Islandu zavedena po zhroucení bankovního systému na podzim roku 2008. Při uplatnění kritéria soukromého věřitele lze za těchto okolností vyvodit pouze to, že soukromý věřitel by před denominací v islandských korunách dal přednost denominaci v cizích měnách. Taková změna denominace by proto byla výhodná nikoli pro dlužníka, nýbrž pro věřitele.

                  (42)

                  Společnost Arion dále provádí srovnání s dohodou o vyrovnání („dohodou o LBI“), která byla uzavřena mezi „novou“ Landsbankinn („NBI“) a „starou“ Landsbankinn („LBI“) v prosinci 2009. Dohoda o LBI upravovala emisi prioritního zajištěného dluhopisu denominovaného v EUR, GBP a USD v hodnotě 247 miliard islandských korun v cizí měně na dobu deseti let vydaného „novou“ Landsbankinn (NBI) „staré“ Landsbankinn (LBI). Kromě toho byl na začátku roku 2013 vydán podmíněný dluhopis v cizí měně v hodnotě 92 miliard islandských korun. Uvedené prioritní zajištěné dluhopisy představovaly úplatu za aktiva a závazky převedené dne 9. října 2008 z LBI rozhodnutím FME o zcizení aktiv a závazků a jejich přechodu na NBI. Uvedené prioritní zajištěné dluhopisy mají splatnost v říjnu 2018 a v prvních pěti letech se nesplácejí. Úrokové sazby činí po dobu prvních pěti let EURIBOR/LIBOR + 175 b.b. a po dobu zbývajících pěti let EURIBOR/LIBOR + 290 b.b. Jsou zajištěny soubory úvěrů poskytnutých klientům společnosti Landsbankinn (25).

                  (43)

                  Podle společnosti Arion lze podmínky dohody o LBI považovat za přímo srovnatelné s podmínkami úvěrové smlouvy. Rozdíly lze shrnout takto:

                              i)

                              marže 175 b.b./290 b.b. u soukromého poskytovatele úvěrů na rozdíl od 300 b.b. u CBI podle úvěrové smlouvy;

                              ii)

                              jistina blížící se ekvivalentu 350 miliard islandských korun u soukromého poskytovatele úvěrů na rozdíl od […] miliard islandských korun u CBI podle úvěrové smlouvy;

                              iii)

                              zajištění souborem úvěrů poskytnutých klientům u soukromého poskytovatele úvěrů na rozdíl od diverzifikovaného souboru domácích expozic v podobě hypoték poskytnutých státním subjektům, obcím a na bydlení podle úvěrové smlouvy u CBI.

                  (44)

                  Všechny výše uvedené rozdíly mezi těmito dvěma případy podle společnosti Arion vyznívají pro úvěrovou smlouvu a CBI příznivě, tj. vyšší úrokové sazby, nižší jistina a silnější zajištění, přestože úvěr v tomto případě poskytuje soukromý subjekt. Vyplývá z toho, že podmínky financování poskytnutého společnosti Arion podle úvěrové smlouvy jsou v souladu s tržními podmínkami obvyklými v dané době.

                  (45)

                  Argumentaci společnosti Arion lze shrnout tak, že uzavření úvěrové smlouvy mezi CBI a společností Arion nemůže představovat státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.

            6.3.   SLUČITELNOST

                  (46)

                  Kdyby Kontrolní úřad i přes výše předložené argumenty měl za to, že opatření představují státní podporu, společnost Arion argumentuje, že tato opatření jsou slučitelná s Dohodou o EHP na základě čl. 61 odst. 3 písm. b).

                  (47)

                  Jelikož sporná opatření představovala nedílnou součást konečné kapitalizace společnosti Arion a plánu restrukturalizace společnosti Arion předloženého Kontrolnímu úřadu, společnost Arion argumentuje, že tato opatření nelze oddělit od celkového posouzení provedeného Kontrolním úřadem v dané věci. Pokrývá je tedy rozhodnutí Kontrolního úřadu o podpoře na restrukturalizaci společnosti Arion.

                  (48)

                  Společnost Arion je také toho názoru, že je-li podle Kontrolního úřadu možné vrátit se ke konkrétní části operace, kterou již Kontrolní úřad přezkoumal a schválil v rámci rozhodnutí o podpoře na restrukturalizaci společnosti Arion, potom by měl Kontrolní úřad v plném rozsahu zohlednit skutkovou a právní situaci. Posouzení slučitelnosti předmětných opatření provedené Kontrolním úřadem by tedy mělo být v souladu s posouzením rozhodnutí o podpoře na restrukturalizaci společnosti Arion, a zejména v otázce, zda byla splněna kritéria platných pokynů ke státní podpoře.

            7.   PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI ISB

                  (49)

                  Společnost ISB poskytla informace týkající se podmínek obdobných dluhopisů zajištěných aktivy vydávaných v Evropě v době, kdy byla uzavřena smlouva s CBI. Podle společnosti ISB se v příslušné době v Evropě obchodovaly obdobné dluhopisy zajištěné aktivy o 40–80 b.b. výše než státem zaručené cenné papíry. Společnost ISB předložila graf, který zachycuje údaje z roku 2009 za tři země, a sice za Francii, Německo a Španělsko; znázorňuje rozdíl mezi rozpětími krytých dluhopisů a státních dluhopisů. Rozpětí krytých dluhopisů iBoxx (26) představují vážený průměr všech nesplacených krytých dluhopisů z příslušných zemí s průměrným trváním indexů od pěti do sedmi let.

                  (50)

                  Jak je možné vidět v grafu, rozpětí během tohoto období významně kolísalo a aktuálně je např. ve Španělsku záporné. V roce 2009 se rozdíl v rozpětí za uvedené tři země pohyboval mezi 40 a 160 b.b.

            II.   POSOUZENÍ

      1.   EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY

                  (51)

                  V následujících kapitolách Kontrolní úřad posoudí, zda úvěrové smlouvy uzavřené mezi CBI a společností ISB, respektive společností Arion představují státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.

                  (52)

                  Opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP, jsou-li kumulativně splněny tyto podmínky: opatření i) je poskytnuto státem nebo ze státních prostředků; ii) poskytuje hospodářské zvýhodnění určitému podniku; iii) je selektivní, a iv) může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi smluvními stranami.

                  (53)

                  Předběžně je třeba připomenout, že pokud jde o uplatňování pravidel státní podpory, pro měnovou politiku neexistuje žádná paušální výjimka (27). Vynětí pomoci v oblasti likvidity z použití právních předpisů o státní podpoře, jak je uvedeno výše v bodě (21), se omezuje na opatření splňující podmínky vyjmenované v bodě 51 pokynů Kontrolního úřadu k bankovnictví z roku 2008 a v bodě 62 pokynů Kontrolního úřadu k bankovnictví z roku 2013 (28). Neznamená to, že jsou všechna opatření centrálních bank vyňata z uplatňování pravidel státnípodpory. V tomto případě se Kontrolní úřad domnívá, že poskytnutí dlouhodobých úvěrů ze strany CBI nesplňuje podmínky stanovené ve výše uvedených bodech pokynů k bankovnictví 2008 a 2013, neboť opatření souvisela s restrukturalizačními opatřeními poskytnutými uvedeným dvěma bankám. Kontrolní úřad proto musí opatření posoudit na základě podmínek stanovených v čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.

            1.1.   PŘÍTOMNOST STÁTNÍCH PROSTŘEDKŮ

                  (54)

                  Podle čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP musí být opatření poskytnuto státem nebo ze státních prostředků, aby představovalo státní podporu.

                  (55)

                  Pro účely čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP zahrnuje stát veškeré orgány veřejné správy, od ústřední vlády po úroveň měst či nejnižší správní úroveň a rovněž veřejné podniky a subjekty (29).

                  (56)

                  Posuzovaná opatření mají podobu úvěrových smluv mezi CBI a společností Arion, respektive společností ISB uzavřených za údajně zvýhodněných podmínek.

                  (57)

                  Za účelem určení, zda poskytnutí dlouhodobých úvěrů ze strany CBI zahrnuje státní prostředky, je třeba posoudit, zda opatření přijatá centrální bankou lze považovat za přičitatelná státu. Centrální banky jsou zpravidla na ústřední vládě nezávislé. To, zda je určitá instituce v rámci veřejného sektoru autonomní, však není podstatné (30). Kromě toho se obecně uznává, že centrální banky plní veřejný úkol. Kontrolní úřad poznamenává, že podle ustálené judikatury finanční podpora poskytnutá instituci sloužící veřejnému účelu může vést k poskytnutí státní podpory (31). Veřejná podpora poskytnutá centrální bankou tedy také může být považována za přičitatelnou státu, a tudíž může být kvalifikována jako státní podpora (32). Podle pokynů k bankovnictví 2013 prostředky poskytnuté centrální bankou určitým úvěrovým institucím obvykle představují převod státních prostředků (33).

                  (58)

                  Mimo tyto poznámky však může otázka, zda předmětné úvěrové smlouvy byly poskytnuty státem nebo ze státních prostředků, zůstat otevřená, a to vzhledem k závěru vyvozenému v následujícím oddílu, že totiž dotčená opatření neposkytla bankám žádné hospodářské zvýhodnění.

            1.2.   ZVÝHODNĚNÍ

                  (59)

                  Aby opatření představovala státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP, musí určitý podnik zvýhodňovat.

                  (60)

                  Zvýhodněním ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP je jakákoli hospodářská výhoda, kterou by podnik za běžných tržních podmínek nezískal a díky které získává lepší postavení, než mají jeho konkurenti. Podstatný je pouze účinek opatření na podnik, nikoli tedy příčina nebo cíl státní intervence (34). Aby opatření představovalo podporu, může mít podobu pozitivního hospodářského zvýhodnění i zmenšení hospodářské zátěže. Druhý uvedený aspekt představuje širokou kategorii, do které spadá jakékoliv opatření, které snižuje náklady, jež by za normálních okolností musel podnik nést ze svého rozpočtu. Otázka, zda by uzavření úvěrových smluv mohlo být považováno za poskytnutí zvýhodnění společnosti ISB a společnosti Arion, bude záviset na tom, zda by soukromý věřitel velikosti srovnatelné s velikostí veřejného subjektu a působící v týchž tržních podmínkách poskytl podobný úvěr za podobných podmínek.

                  (61)

                  Při posuzování otázky, zda veřejný subjekt jednal jako kterýkoli jiný hospodářský subjekt tržního hospodářství v obdobné situaci, se zohledňují jen zisky a závazky spojené působením státu nebo veřejného subjektu v úlozehospodářského subjektu a jsou vyloučeny ty, které se vážou k jeho postavení nositele veřejné moci (35). Při posuzování otázky, zda je intervence státu v souladu s tržními podmínkami, je kromě toho nutné využít analýzu ex ante a vzít v úvahu jen informace dostupné v době, kdy bylo o intervenci rozhodnuto. Kromě toho neexistují-li konkrétní tržní údaje o dané dluhové transakci, lze soulad dluhového nástroje s tržními podmínkami zjistit na základě porovnání se srovnatelnými tržními transakcemi, tj. pomocí referenčního srovnávání.

                  (62)

                  Kritérium soukromého věřitele, které vytvořily a zdokonalily soudy Evropské unie (36), slouží ke zjištění, zda podmínky, za nichž má být splacena pohledávka veřejného věřitele (případně stanovením nového splátkového kalendáře), představuje státní podporu. Je-li stát v postavení nikoliv investora nebo zadavatele projektu, nýbrž věřitele, který se snaží vymoci co největší část nesplaceného dluhu, shovívavý přístup v podobě odkladu platby sám o sobě nemusí být dostatečný k tomu, aby se předpokládalo zvýhodněné zacházení ve smyslu státní podpory. Za takovýchto okolností je třeba srovnat chování veřejného věřitele s chováním hypotetického soukromého věřitele ve srovnatelné skutkové a právní situaci. Zásadní otázka zní, zda by soukromý věřitel s dlužníkem za podobných okolností zacházel podobně.

                  (63)

                  Před posouzením úvěrových smluv vzniká otázka, zda by počáteční prodlení s vyrovnáním splátek dluhu, které podle všeho trvalo přibližně od října 2008 do posledních měsíců roku 2009, mohlo představovat státní podporu. Rozhodnutí veřejných subjektů strpět prodlení při splácení dluhu může dlužníkovi přinášet zvýhodnění a představovat státní podporu. Dočasný odklad splátky by zřejmě odpovídal chování soukromého věřitele, a proto by nepředstavoval státní podporu, avšak z takovéhoto chování, které je zpočátku v souladu s tržními podmínkami, by se v případě dlouhých prodlení s úhradou splátek mohla stát státní podpora (37).

                  (64)

                  Z hlediska soukromého věřitele je vymáhání splatné pohledávky samozřejmým a obvyklým postupem. To platí i v případě, že má podnik, který je dlužníkem, finanční potíže, a také v případě platební neschopnosti. Soukromí věřitelé obvykle za takovýchto okolností nejsou ochotni přijmout další odklad splátky, pokud jim z toho nevyplývá zřejmá výhoda. Naopak když se dlužník dostane do finančních potíží, další úvěry jsou mu poskytovány pouze za přísnějších podmínek, např. s vyšší úrokovou sazbou nebo s komplexnějším zajištěním, protože splacení pohledávky je ohroženo. Výjimky mohou být odůvodněné v jednotlivých případech, jestliže se upuštění od vymáhání pohledávky zdá být ekonomicky rozumnější alternativou. To by nastalo v případě, že by upuštění od vymáhání pohledávek ve srovnání s jinými možnými alternativami nabízelo jednoznačně větší pravděpodobnost získání výrazně vyšší části pohledávek nebo že by tímto způsobem bylo možné odvrátit vyšší následné ztráty. V zájmu soukromého věřitele může být udržení společnosti dlužníka v provozu místo toho, aby proběhla likvidace jejích aktiv a za určitých okolností se tak podařilo inkasovat jen část dlužné částky. Když soukromý věřitel souhlasí s tím, že upustí od vymáhání pohledávky v plném rozsahu, obvykle požaduje, aby dlužník poskytl dodatečné zajištění. Není-li to možné, např. u dlužníků ve finančních potížích, soukromý věřitel usiluje o to, získat ujištění o maximální možné náhradě v případě, že se později finanční situace dlužníka zlepší. Jestliže dlužník poskytne nedostatečné zajištění nebo závazky, soukromý věřitel obvykle s uzavřením dohod o restrukturalizaci dluhu ani s poskytnutím dodatečných úvěrů dlužníkovi nesouhlasí.

                  (65)

                  Pokud jde o počáteční prodlení s úhradou splátek, CBI argumentuje, že vzhledem k mimořádným okolnostem panujícím na Islandu po kolapsu bankovního systému v říjnu 2008 není možné považovat platby vyrovnané se společností ISB v září 2009 a se společností Kaupthing v listopadu 2009 za prodlení. V období po kolapsu do vyrovnání pohledávek Island procházel komplexní restrukturalizací bank za asistence MMF a ohledně ocenění reálné hodnoty bankovních aktiv panovala značná nejistota. Proto centrální banka CBI jako věřitel bankpotřebovala čas k tomu, aby náležitě ocenila aktiva sloužící jako zajištění. Kontrolní úřad tyto argumenty posoudil a má za to, že centrální banka CBI v souvislosti s počátečním prodlením jednala v souladu s kritériem soukromého věřitele.

                  (66)

                  Dále musí Kontrolní úřad posoudit, zda by soukromý věřitel s podobnými krátkodobými pohledávkami za bankami neplnícími úvěrové podmínky souhlasil s převodem portfolií hypotečních úvěrů na bydlení za výše popsaných podmínek a s následným uzavřením úvěrových smluv s novými bankami za stejných podmínek.

                  (67)

                  Kontrolní úřad poznamenává, že po kolapsu společnosti Glitnir a společnosti Kaupthing na podzim roku 2008 se centrální banka CBI ocitla v postavení, ve kterém nebylo reálné očekávat, že se podaří vymoci zajištění takového druhu jako v případě společnosti Arion a společnosti ISB. Vezme-li se v úvahu, že úvěrová portfolia představovala velkou část klientské základny společnosti Arion a ISB, přivlastnění takovéhoto zajištění mohlo ohrozit finanční stabilitu společnosti Arion a ISB a mohlo je přivést do úpadku. Vymáhání zajištění by také pro CBI znamenalo dodatečné administrativní výdaje. Kromě toho kdyby úvěrová portfolia byla nabídnuta k prodeji, centrální banka CBI by ani tehdy neměla žádnou záruku přijatelného inkasa pohledávek, a vzhledem k tehdejší tržní situaci na Islandu bylo velmi nepravděpodobné, že by byli k dispozici investoři s dostatečnou kapitálovou silou, kteří by portfolia koupili. Přivlastnění portfolií hypotečních úvěrů – buď vymáháním zajištění, nebo po vyhlášení konkurzu – by proto vedlo k tomu, že by CBI v konečném důsledku vymohla z krátkodobé pohledávky méně.

                  (68)

                  Za dané situace se proto centrální banka CBI rozhodla uzavřít úvěrové smlouvy, aby zajistila plnou úhradu svých pohledávek, a to s úrokem a bez administrativních výdajů. Smlouvy proto byly uzavřeny s cílem dosáhnout v dané chvíli maximálního možného inkasa pohledávek.

                  (69)

                  Na základě těchto prvků má Kontrolní úřad za to, že se centrální banka CBI uzavřením úvěrových smluv snažila maximalizovat inkaso svých pohledávek.

                  (70)

                  Kontrolní úřad rovněž musí posoudit, zda by podmínky úvěrových smluv, a zejména platné úrokové sazby byly pro soukromého věřitele dostatečně hodnotné k tomu, aby splnily kritérium soukromého věřitele.

                  (71)

                  V rozhodnutí č. 208/15/KOL Kontrolní úřad konstatoval, že za finanční krize není snadné určit vhodné referenční hodnoty pro úrokové sazby. Společnost ISB, společnost Arion a CBI reagovaly předložením doplňujících informací a připomínek.

                  (72)

                  Společnost ISB argumentuje, že úrokové sazby jsou v souladu s úrokovými sazbami obdobných dluhopisů jištěných aktivy z příslušné doby. Splatnost dluhopisu ISB je deset let, úroková sazba činí 4,5 %, dluhopis je vázaný na index CPI (tj. na index spotřebitelských cen) a je přezajištěný s poměrem LTV na úrovni 70 %. Úroková sazba byla stanovena na úrovni 50 b.b. nad státem zaručenými dluhopisy HFF ke dni vydání. Pro srovnání byly v dané době v Evropě běžné sazby podobných cenných papírů jištěných aktivy 40–80 b.b. nad úrovní státem zaručených cenných papírů. Společnost ISB také předložila graf, který ukazuje, že se rozdíly v rozpětí ve Francii, Německu a Španělsku v roce 2009 pohybovaly od 40 do160 b.b.

                  (73)

                  Podobně společnost Arion argumentuje, že její úvěrová smlouva s CBI byla uzavřena za tržních podmínek. Společnost Arion ji srovnává mj. se srovnatelnou dohodou uzavřenou mezi NBI a LBI. Obě smlouvy byly uzavřeny přibližně ve stejnou dobu, tj. na konci roku 2009 a na začátku roku 2010, a stanovily podobné vyrovnání pohledávek. Ze srovnání vyplývá, že podmínky úvěrové smlouvy společnosti Arion byly přísnější než podmínky dohody o LBI, které se účastnil soukromý poskytovatel úvěrů. Zdá se, že dohoda o LBI skutečně požadovala nižší úrokové sazby, týkala se vyšší jistiny a bylo u ní slabší a méně diverzifikované zajištění než u úvěrové smlouvy se společností Arion.

                  (74)

                  Dopisem ze dne 31. března 2015 (38) společnost Arion poskytla dodatečné informace o emisích krytých dluhopisů a prioritních nezajištěných dluhopisů vydaných bankami v Evropě v období od 1. ledna 2009 do 31. prosince 2010. Vezme-li se v úvahu skutečnost, že úvěr poskytnutý centrální bankou CBI je zajištěn především hypotékami, společnost Arion argumentuje, že se dá srovnávat s krytými dluhopisy, které vydaly evropské banky v průběhu roku 2009 s využitím hypoték na bydlení k zajištění. Jak již bylo uvedeno, podlesouboru údajů, který poskytla společnost Arion, rozpětí financování placeného evropskými bankami se pohybovalo od hodnoty 0,1 % do 1,90 % nad sazbami mezibankovního trhu, přičemž medián činil 0,72 %. Nejvyšší sazby za kryté dluhopisy platila Bank of Ireland v září 2009 (1,9 % nad mezibankovními sazbami) a EBS Mortgage Finance z Irska (1,75 % nad mezibankovními sazbami) v listopadu 2009.

                  (75)

                  CBI dále argumentuje, že podmínky úvěrových smluv, tj. úrokové sazby a zajištění, byly pro CBI příznivé. Podle CBI to je zřejmé z dostupných informací o nástrojích vydaných po celém světě (a jak doložila společnost Arion, viz výše) a též z podmínek jiných nástrojů, které tehdy byly dojednány, včetně dohody o LBI.

                  (76)

                  Kontrolní úřad konstatuje, že se úvěrové smlouvy uzavřené mezi CBI a bankami úročí úrokovou sazbou na úrovni LIBOR + 3,00 % a jsou zajištěny hypotékami a dalšími aktivy. Informace poskytnuté společností ISB a společností Arion ukazují, že tato úroková sazba je výrazně nad průměrnými úrokovými sazbami srovnatelných dluhových nástrojů vydaných v dané době, a dokonce překračuje tehdejší nejvyšší náklady na financování jakékoli jiné evropské banky, která měla zajištění v podobě hypoték (tj. Bank of Ireland, mezibankovní sazby + 1,9 %). Kontrolní úřad má za to, že informace týkající se srovnatelných dluhových nástrojů poskytnuté bankami jsou spolehlivé a že podávají přesný obraz tržních podmínek v době, kdy byly úvěrové smlouvy uzavřeny. Kromě toho jelikož tyto úrokové sazby byly sjednány soukromými subjekty, Kontrolní úřad má za to, že představují vhodnější referenční ukazatel k určení tržních sazeb v dané době než rozpětí swapů úvěrového selhání a úrokové sazby dluhopisů HFF, na něž poukazuje stěžovatel.

                  (77)

                  Pokud je o úvěrovou smlouvu uzavřenou se společností Arion, Kontrolní úřad konstatuje, že úvěr nebyl denominován v islandských korunách, nýbrž v cizích měnách. Avšak jak poznamenala společnost Arion, tato změna denominace byla v souladu s podmínkami dohody o vyrovnání, které stanovily, že společnost Arion bude hradit úroky a splátky v maximální možné míře v cizích měnách a že se souhlasem věřitele společnost Arion může částečně nebo zcela změnit denominaci dluhu. Jak již bylo uvedeno, Kontrolní úřad již posoudil a schválil podmínky dohody o vyrovnání v rozhodnutí o podpoře na restrukturalizaci společnosti Arion. Kromě toho jak poznamenala společnost Arion, vzhledem k přísným omezením přeshraničního pohybu kapitálu a souvisejících operací v cizích měnách zavedeným na Islandu by soukromý věřitel s největší pravděpodobností dal přednost denominaci v cizích měnách před islandskými korunami. Taková změna denominace by proto byla výhodná nikoli pro dlužníka, nýbrž pro věřitele.

                  (78)

                  Po zohlednění parametrů trhu v daném období a předložených důkazů Kontrolní úřad vyvozuje závěr, že podmínky úvěrových smluv obecně, a zejména úrokové sazby by byly pro soukromého věřitele, který by se nacházel ve srovnatelné skutkové a právní situaci, stejně přijatelné.

                  (79)

                  Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem Kontrolní úřad dospěl k závěru, že úvěrové smlouvy uzavřené mezi CBI a společností ISB, respektive společností Arion neposkytly společnosti ISB a společnosti Arion hospodářské zvýhodnění.

            1.3.   SELEKTIVITA, NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A OVLIVNĚNÍ OBCHODU MEZI SMLUVNÍMI STRANAMI

                  (80)

                  Aby opatření představovalo státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP, musí být selektivní a musí mít potenciál narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi smluvními stranami Dohody. Jelikož však Kontrolní úřad dospěl k závěru, že v projednávané věci nebyla poskytnuta hospodářská výhoda, a kumulativní podmínky pro existenci státní podpory proto nejsou splněny, nemusí Kontrolní úřad v tomto směru provádět žádné další posouzení.

            2.   ZÁVĚR

                  (81)

                  Na základě výše uvedeného posouzení má Kontrolní úřad za to, že úvěrové smlouvy uzavřené centrální bankou CBI se společností ISB, respektive společností Arion nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP,

            PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
      Článek 1
      Úvěrové smlouvy uzavřené centrální bankou CBI a společností Íslandsbanki hf., respektive společností Arion banki hf. nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP. Formální vyšetřovací řízení je tímto ukončeno.
      Článek 2
      Toto rozhodnutí je určeno Islandu.
      Článek 3
      Pouze anglické znění tohoto rozhodnutí je závazné.

         V Bruselu dne 23. listopadu 2016.

               Za Kontrolní úřad ESVO

            Sven Erik SVEDMAN

               předseda

            Helga JÓNSDÓTTIR

               členka kolegia

         (1)  Dokument č. 684053.

         (2)  Dokument č. 685741.

         (3)  Odpověď islandských orgánů obsahovala dopisy centrální banky CBI (dokument č. 696093), společnosti ISB (dokument č. 696092) a společnosti Arion (dokument č. 696089).

         (4)  Dokument č. 709261.

         (5)  Dokument č. 745267.

         (6)  Odpověď islandských orgánů obsahovala dopisy CBI (dokument č. 753104) a společnosti Arion (dokument č. 753101).

         (7)  Dokument č. 771173.

         (8)  Dokument č. 771174.

         (9)  Rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 208/15/KOL ze dne 20. května 2015 o údajné protiprávní státní podpoře poskytnuté společnostem Íslandsbanki hf. a Arion banki hf. prostřednictvím dohod o konverzi úvěrů uzavřených za údajně zvýhodněných podmínek (dále jen „rozhodnutí č. 208/15/KOL“) (Úř. věst. C 316, 24.9.2015, s. 6 a dodatek EHP č. 57, 24.9.2015, s. 1). K dispozici na adrese: http://www.eftasurv.int/media/esa-docs/physical/208-15-COL.pdf

         (10)  Dokument č. 775870.

         (11)  Dokument č. 808042.

         (12)  Dokumenty č. 819287, 819289, 819291, 819293 a 819295.

         (13)  Popis vývoje zajištěných úvěrů je k nalezení na s. 9–11 výroční zprávy CBI za rok 2008, která je k dispozici na adrese http://www.sedlabanki.is/lisalib/getfile.aspx?itemid=7076

         (14)  Společnost Glitnir zřídila program krytých dluhopisů, podle nějž bylo portfolio hypotečních úvěrů prodáno fondu společnosti Glitnir banki (GLB), který poskytl záruku na tyto úpisy (závazky společnosti Glitnir) vydané v rámci programu krytých dluhopisů. Kryté dluhopisy nebyly prodány investorům, nýbrž byly použity jako zajištění při repo obchodech uzavřených s CBI. Rozhodnutím FME ze dne 14. října 2008 byly mj. všechny podíly ve fondu převedeny na společnost ISB. Nesplacené kryté dluhopisy držela CBI jako zajištění nesplaceného závazku společnosti Glitnir vůči CBI, který nyní byl převeden na společnost ISB a v okamžiku přijetí rozhodnutí FME činil přibližně 55 miliard islandských korun. Společnost ISB měla povinnost fond provozovat a hradit všechny platby vyplývající z původního dluhu, aby aktiva (portfolio hypotečních úvěrů) ochránila, a hradit poplatky všem příslušným účastníkům původního dluhového programu. Jelikož s provozováním fondu a se správou dluhů jeho prostřednictvím byly spojeny předvídatelné náklady a komplikace, společnost ISB se snažila vyjednat s CBI nové podmínky dluhu, aby mj. prodloužila jeho splatnost.

         (15)  LTV je finanční termín, kterým věřitelé vyjadřují poměr úvěru k hodnotě pořízeného aktiva.

         (16)  Viz zpráva ministra financí o restrukturalizaci obchodních bank, s. 13–17. K dispozici na internetové adrese: http://www.althingi.is/altext/pdf/139/s/1213.pdf

         (*1)  Na informace v hranatých závorkách se vztahuje profesní tajemství.

         (17)  Veřejná verze rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 244/12/COL ze dne 27. června 2012 o podpoře na restrukturalizaci poskytnuté Íslandsbanki (dále jen„rozhodnutí o podpoře na restrukturalizaci společnosti ISB“) (Úř. věst. L 144, 15.5.2014, s. 70 a dodatek EHP č. 28, 15.5.2014, s. 1), a veřejná verze rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 291/12/COL ze dne 11. července 2012 o podpoře na restrukturalizaci poskytnuté Arion Bank (dále jen „rozhodnutí o podpoře na restrukturalizaci společnosti Arion“) (Úř. věst. L 144, 15.5.2014, s. 169 a dodatek EHP č. 28, 15.5.2014, s. 89), body 86, 149, 168 a 238.

         (18)  Pokyny o použití pravidel pro poskytování státní podpory ve prospěch bank v souvislosti s finanční krizí od 1. prosince 2013 („pokyny k bankovnictví 2013“) (Úř. věst. L 264, 4.9.2014, s. 6 a dodatek EHP č. 50, 4.9.2014, s. 1), bod 62, které nahradily pokyny o použití pravidel pro poskytování státní podpory na opatření přijatá ve vztahu k finančním institucím („pokyny k bankovnictví 2008“) (Úř. věst. L 17, 20.1.2011, s. 1 a dodatek EHP č. 3, 20.1.2011, s. 1), bod 51.

         (19)  Dokument č. 819287.

         (20)  Viz: http://www.almchf.com/new-and-events/nr/121

         (21)  Věc E-03/11 Pálmi Sigmarsson v. Seðlabanki Íslands [2011] Sb. rozh. ESVO 430.

         (22)  Rozhodnutí o podpoře na restrukturalizaci společnosti Arion, body 86, 149, 168 a 238.

         (23)  V tom smyslu, že je finanční reorganizace a platební neschopnost úvěrových institucí, jako je například společnost Kaupthing, upravena ustanoveními zákona o finančních podnicích č. 161/2002, který obsahuje soubor zvláštních pravidel pro platební neschopnost doplněný obecnými ustanoveními zákona o konkurzu č. 21/1991, která se vztahují na všechny případy platební neschopnosti na Islandu. Likvidační řízení se v mnoha ohledech podobá konkurznímu řízení a mnohá ustanovení zákona o konkurzu jsou v podobě odkazu zahrnuta i do prvního uvedeného zákona; např. se jedná o zpracování pohledávek a další ustanovení, která zaručují rovné zacházení s věřiteli.

         (24)  Viz přílohy 1–3 připojené k dopisu společnosti Arion ze dne 31. března 2015 (dokument č. 753101).

         (25)  Dokument č. 696088.

         (26)  Indexy trhu s dluhopisy iBoxx představují referenční ukazatele pro profesionální použití a jsou do nich zahrnuty emise likvidních dluhopisů investičního stupně.

         (27)  Viz rozsudek ve věci Řecko v. Komise, C-57/86, EU:C:1988:284, bod 9.

         (28)  Pokyny k bankovnictví 2008 sice již nejsou platné, v době přijetí sporných opatření však platné byly, a proto je Kontrolní úřad v tomto případě musí použít.

         (29)  Rozsudek ve věci Německo v. Komise, C-248/84, EU:C:1987:437, bod 17.

         (30)  Rozsudek ve věci Air France v. Komise, T-358/94, EU:T:1996:194, body 58–62.

         (31)  Rozsudky ve věcech Itálie v. Komise, C-173/73, EU:C:1974:71, bod 16; Steinicke & Weinling v. Německo, C-78/76, EU:C:1977:52.

         (32)  Viz rozhodnutí Komise 2000/600/ES ze dne 10. listopadu 1999Banco di Sicilia a Sicilcassa (Úř. věst. L 256, 10.10.2000, s. 21), bod 48 a 49, kde se bez další diskuse přijímá, že zálohy, které poskytla Banca d'Italia bankám v problémech, představují finanční pomoc poskytnutou státem.

         (33)  Pokyny k bankovnictví 2013, bod 62.

         (34)  Rozsudek ve věci Itálie v. Komise, C-173/73, EU:C:1974:71, bod 13.

         (35)  Rozsudky ve věcech Komise v. EDF, C-124/10 P, EU:C:2012:318, body 79–81; Belgie v. Komise, C-234/84, EU:C:1986:302, bod 14; Belgie v. Komise, C-40/85, EU:C:1986:305, bod 13; Španělsko v. Komise, spojené věci C-278/92 až C-280/92, EU:C:1994:325, bod 22; a Německo v. Komise, C-334/99, EU:C:2003:55, bod 134.

         (36)  Viz rozsudky ve věcech Španělsko v. Komise, C-342/96, EU:C:1999:210, bod 46 a násl.; SIC v. Komise, T-46/97, EU:T:2000:123, bod 98 a násl.; DM Transport, C-256/97, EU:C:1999:332, bod 19 a násl.; Španělsko v. Komise, C-480/98, EU:C:2000:559, bod 19 a násl.; HAMSA v. Komise, T-152/99, EU:T:2002:188, bod 167; Španělsko v. Komise, C-276/02, EU:C:2004:521, bod 31 a násl.; Lenzing v. Komise, T-36/99, EU:T:2004:312, bod 134 a násl.; Technische Glaswerke Ilmenau v. Komise, T-198/01, EU:T:2004:222, bod 97 a násl.; Španělsko v. Komise, C-525/04 P, EU:C:2007:698, bod 43 a násl.; Olympiaki Aeroporia Ypiresies v. Komise, T-68/03, EU:T:2007:253; a Buczek Automotive v. Komise, T-1/08, EU:T:2011:216, bod 65 a násl.

         (37)  Viz stanovisko generálního advokáta Jacobse ve věci DM Transport, C-256/97, EU:C:1998:436, bod 38.

         (38)  Dokument č. 753101.