title: Rozhodnutí Rady (EU) 2017/2434 ze dne 18. prosince 2017 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšené radě zřízené Dohodou o politickém dialogu a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Kubánskou republikou na straně druhé k přijetí rozhodnutí Smíšené rady o jednacích řádech Smíšené rady a Smíšeného výboru

text:
               23.12.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 344/26

         ROZHODNUTÍ RADY (EU) 2017/2434
   ze dne 18. prosince 2017
   o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Smíšené radě zřízené Dohodou o politickém dialogu a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Kubánskou republikou na straně druhé k přijetí rozhodnutí Smíšené rady o jednacích řádech Smíšené rady a Smíšeného výboru
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 37 této smlouvy,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na články 207 a 209 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Evropské komise a vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dohoda o politickém dialogu a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Kubánskou republikou na straně druhé (1) (dále jen „dohoda“) byla podepsána v Bruselu dne 12. prosince 2016 a je zčásti prozatímně prováděna od 1. listopadu 2017.

               (2)

               Články 81 a 82 dohody zřizují Smíšenou radu a Smíšený výbor s cílem usnadnit provádění dohody.

               (3)

               V čl. 81 odst. 4 dohody se stanoví, že Smíšená rada přijme svůj jednací řád, a v čl. 82 odst. 3 se stanoví, že Smíšená rada stanoví jednací řád Smíšeného výboru.

               (4)

               V čl. 81 odst. 3 a 5 dohody se stanoví, že se Smíšená rada skládá ze zástupců stran na ministerské úrovni a střídavě jí předsedá zástupce Unie a zástupce Kuby.

               (5)

               V čl. 82 odst. 1 a 5 dohody se stanoví, že se Smíšený výbor skládá ze zástupců stran na úrovni vyšších úředníků a střídavě mu předsedá zástupce Unie a zástupce Kuby.

               (6)

               K zajištění účinného provádění dohody by měly být přijaty jednací řády Smíšené rady a Smíšeného výboru.

               (7)

               Postoj Unie ve Smíšené radě by proto měl být založen na připojeném návhu rozhodnutí,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Postoj, který má být jménem Unie zaujat ve Smíšené radě zřízené článkem 81 dohody vychází z návrhu rozhodnutí Smíšené rady připojeného k tomuto rozhodnutí.
   Článek 2
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

      V Bruselu dne 18. prosince 2017.

            Za Radu

            předsedkyně

         K. SIMSON

      (1)  Úř. věst. L 337I, 13.12.2016, s. 3.

      NÁVRH
      ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉ RADY EU–KUBA č. 1/…
      ze dne …,
      kterým se přijímá její jednací řád a jednací řád Smíšeného výboru
      SMÍŠENÁ RADA EU–KUBA,
      s ohledem na návrh Dohody o politickém dialogu a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Kubánskou republikou na straně druhé (dále jen „dohoda“) a zejména na čl. 81 odst. 4 a čl. 82 odst. 3 uvedené dohody,
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  V souladu s čl. 86 odst. 3 dohody se části dohody provádějí mezi Unnií a Kubou prozatímně od 1. listopadu 2017.

                  (2)

                  Podle čl. 81 odst. 4 dohody má Smíšená rada přijmout svůj jednací řád.

                  (3)

                  Podle čl. 82 odst. 1 dohody má být Smíšené radě při výkonu jejích povinností nápomocen Smíšený výbor.

                  (4)

                  Podle čl. 82 odst. 3 dohody má Smíšená rada stanovit jednací řád Smíšeného výboru,

            PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
      Článek 1
      Přijímají se jednací řády Smíšené rady a Smíšeného výboru obsažené v přílohách 1 a 2.
      Článek 2
      Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

         V … dne

               Za Smíšenou radu

               předseda nebo předsedkyně

         PŘÍLOHA 1
         Jednací řád Smíšené rady
         Článek 1
         Obecná ustanovení
         1.   Smíšená rada zřízená čl. 81 odst. 1 Dohody o politickém dialogu a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Kubánskou republikou na straně druhé (dále jen „dohoda“) vykonává své povinnosti, jak jsou stanoveny v čl. 81 odst. 2 dohody.
         2.   V souladu s čl. 81 odst. 3 se Smíšená rada skládá ze zástupců stran. Zasedá na ministerské úrovni.
         3.   Jak stanoví čl. 81 odst. 6 dohody, má Smíšená rada za účelem dosažení cílů dohody pravomoc přijímat rozhodnutí, jež jsou pro strany závazná. Smíšená rada přijme vhodná opatření k provedení těchto rozhodnutí, případně včetně pověření zvláštních orgánů zřízených podle dohody, aby jednaly jejím jménem. Smíšená rada může rovněž předkládat doporučení. Svá rozhodnutí a doporučení přijímá dohodou mezi stranami po dokončení jejich příslušných vnitřních postupů podle článku 11 tohoto jednacího řádu. Smíšená rada může svou rozhodovací pravomoc přenést na Smíšený výbor.
         4.   Stranami se v tomto jednacím řádu rozumějí strany vymezené v článku 84 dohody.
         Článek 2
         Předsednictví
         Smíšené radě od jednoho jeho zasedání do zasedání následujícího střídavě předsedá zástupce Evropské unie a zástupce Kubánské republiky. Prvnímu zasedání Smíšené rady předsedá zástupce Evropské unie.
         Článek 3
         Zasedání
         1.   Smíšená rada zasedá pravidelně alespoň jednou za dva roky a kdykoli to vyžadují okolnosti, jestliže se strany tak dohodnou. Nedohodnou-li se strany jinak, zasedá Smíšená rada na místě obvyklém pro zasedání Rady Evropské unie.
         2.   Zasedání Smíšené rady se konají v době dohodnuté stranami.
         3.   Zasedání Smíšené rady svolávají společně tajemníci Smíšené rady po dohodě s předsedou Smíšené rady nejpozději 30 dní přede dnem zasedání.
         Článek 4
         Zastupování
         1.   Nemohou-li se členové Smíšené rady zúčastnit zasedání, mohou být zastoupeni. Přeje-li si být člen zastoupen, sdělí před daným zasedáním písemně předsedovi jméno svého zástupce.
         2.   Zástupce člena Smíšené rady vykonává všechna práva zastupovaného člena.
         Článek 5
         Delegace
         Členy Smíšené rady mohou doprovázet úředníci. Předseda je před každým zasedáním informován prostřednictvím sekretariátu o zamýšleném složení delegací obou stran.
         Článek 6
         Sekretariát
         Funkci tajemníků Smíšené rady zastávají společně jeden úředník Generálního sekretariátu Rady Evropské unie a jeden úředník kubánské vlády.
         Článek 7
         Korespondence
         1.   Korespondence určená Smíšené radě se zasílá kterémukoli z obou tajemníků a ten uvědomí druhého tajemníka.
         2.   Oba tajemníci zajistí předání korespondence předsedovi a podle potřeby její rozeslání členům Smíšené rady.
         3.   Korespondence rozesílaná podle odstavce 2 se podle potřeby zasílá Generálnímu sekretariátu Evropské komise, Evropské službě pro vnější činnost, stálým zastoupením členských států při Evropské unii, jakož i misi Kuby při Evropské unii a Ministerstvu zahraničních věcí Kubánské republiky.
         4.   Sdělení předsedy Smíšené rady zašlou adresátům oba tajemníci jménem předsedy Smíšené rady. Taková sdělení se případně rozešlou členům Smíšené rady, jak stanoví odstavec 3.
         Článek 8
         Zachování důvěrnosti
         1.   Zasedání Smíšené rady jsou neveřejná, nerozhodnou-li strany jinak.
         2.   Pokud strana předloží Smíšené radě informace, jež označí za důvěrné, nakládá s nimi druhá strana jako s takovými.
         Článek 9
         Programy zasedání
         1.   Předseda připraví předběžný program každého zasedání. Tento program rozešlou tjemníci Smíšené rady nejpozději 15 kalendářních dní před zasedáním adresátům uvedeným v článku 7.
         2.   Předběžný program zasedání obsahuje body, o jejichž zařazení do programu byl předseda požádán nejpozději 21 kalendářních dní před zasedáním. K těmto bodům jsou přiloženy patřičné podklady, které musí být zaslány tajemníkům přede dnem odeslání programu.
         3.   Smíšená rada přijme program zasedání na začátku každého zasedání. Body neuvedené na předběžném programu mohou být do programu zahrnuty po dohodě stran.
         4.   Předseda může po konzultaci se stranami zkrátit lhůty uvedené v odstavcích 1 a 2 tak, aby se zohlednily potřeby konkrétního případu.
         5.   Smíšená rada může po dohodě stran přizvat nezávislé odborníky v příslušném oboru, aby se zúčastnili zasedání jako pozorovatelé nebo aby poskytli informace ke konkrétním tématům. Strany se na základě posouzení jednotlivých případů dohodnou na podmínkách, za nichž se tito odborníci mohou zasedání zúčastnit, a zajistí, aby dodržovali požadavky na důvěrnost.
         Článek 10
         Zápis ze zasedání
         1.   Oba tajemníci společně vypracují z každého zasedání návrh zápisu.
         2.   Zápis ze zasedání, pokud na zasedání není dohodnuto jinak, uvede ke každému bodu programu:

                     a)

                     podklady předložené Smíšené radě,

                     b)

                     prohlášení, o jejichž uvedení v zápise požádal člen Smíšené rady, a

                     c)

                     otázky dohodnuté stranami, jako jsou přijatá rozhodnutí, dohodnutá prohlášení a veškeré závěry.

               3.   Návrh zápisu se předkládá Smíšené radě ke schválení. Smíšená rada schválí návrh zápisu na následujícím zasedání. Návrh zápisu může Smíšená rada schválit též písemně před následujícím zasedáním.
         Článek 11
         Rozhodnutí a doporučení
         1.   Smíšená rada přijímá rozhodnutí a vydává doporučení vzájemnou dohodou mezi stranami po dokončení jejich příslušných vnitřních postupů.
         2.   Pokud se tak strany dohodnou, může Smíšená rada přijmout rozhodnutí nebo vydat doporučení písemným postupem. Za tímto účelem rozešle předseda Smíšené rady znění návrhu v písemné formě členům rady podle článku 7, přičemž členové ve lhůtě ne kratší než 21 kalendářních dnů vyjádří jakékoli výhrady nebo oznámí změny, které si přejí provést. Předseda může po konzultaci se stranami zkrátit výše uvedenou lhůtu tak, aby se zohlednily potřeby konkrétního případu.
         3.   Akty Smíšené rady jsou označovány jako „rozhodnutí“ nebo „doporučení“, podle okolností, přičemž následuje pořadové číslo, rok jejich přijetí a popis předmětu. Rozhodnutí a doporučení Smíšené rady podepisuje předseda a rozesílají se adresátům uvedeným v článku 7 tohoto jednacího řádu. Každá strana může rozhodnout o zveřejnění rozhodnutí a doporučení Smíšené rady ve svém úředním tisku.
         4.   Rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí, není-li v něm stanoveno jinak.
         Článek 12
         Jazyky
         1.   Úředními jazyky Smíšené rady jsou angličtina a španělština.
         2.   Není-li rozhodnuto jinak, vychází Smíšená rada ve svých jednáních z podkladů vyhotovených v těchto jazycích.
         Článek 13
         Výdaje
         1.   Každá smluvní strana hradí veškeré vlastní náklady vzniklé v důsledku účasti na zasedáních Smíšené rady, a to jak náklady na zaměstnance, cestovní výlohy a diety, tak výdaje za poštovné a telekomunikace.
         2.   Výdaje spojené s tlumočením zasedání, překladem a rozmnožováním dokumentů hradí Evropská unie. V případě, že by Kuba požadovala tlumočení nebo překlad do nebo z jiných jazyků, než jsou jazyky stanovené v článku 12, hradí související výdaje.
         3.   Ostatní výdaje spojené s organizací zasedání nese strana, jež zasedání pořádá.
         Článek 14
         Smíšený výbor
         1.   V souladu s článkem 82 dohody je Smíšené radě při výkonu jejích povinností nápomocen Smíšený výbor. Smíšený výbor se skládá ze zástupců stran, v zásadě na úrovni vyšších úředníků.
         2.   Smíšený výbor zajišťuje přípravu zasedání a jednání Smíšené rady, případně provádí její rozhodnutí a obecně zajišťuje kontinuitu vzájemných vztahů a řádné fungování dohody. Zabývá se všemi záležitostmi, které mu svěří Smíšená rada, jakož i dalšími otázkami, které mohou vyvstat během provádění dohody. Předkládá návrhy nebo předlohy rozhodnutí nebo doporučení Smíšené radě ke schválení.
         3.   Smíšený výbor přijímá rozhodnutí a vydává doporučení, je-li k tomu dohodou zmocněn. Smíšená rada může zmocnit Smíšený výbor k přijímání rozhodnutí v souladu s čl. 82 odst. 4 dohody.
         4.   Tam, kde dohoda stanoví povinnost nebo možnost konzultací nebo kde o konzultaci rozhodnou strany vzájemnou dohodou, mohou se takové konzultace konat ve Smíšeném výboru, není-li v dohodě stanoveno jinak. Dohodnou-li se tak strany, mohou konzultace pokračovat ve Smíšené radě.
         Článek 15
         Změny jednacího řádu
         Tento jednací řád může být změněn rozhodnutím Smíšené rady v souladu s článkem 11.

         PŘÍLOHA 2
         Jednací řád Smíšeného výboru
         Článek 1
         Obecná ustanovení
         1.   Smíšený výbor zřízený článkem 82 Dohody o politickém dialogu a spolupráci mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Kubánskou republikou na straně druhé (dále jen „dohoda“) je nápomocen Smíšené radě při výkonu jejích povinností a funkcí a plní úkoly stanovené v dohodě a jemu přidělené Smíšenou radou.
         2.   Smíšený výbor zajišťuje přípravu zasedání a jednání Smíšené rady, případně provádí její rozhodnutí a obecně zajišťuje kontinuitu vztahů a řádné provádění dohody. Zabývá se záležitostmi, které mu postoupí Smíšená rada, jakož i jakýmikoli jinými záležitostmi, které mohou vyvstat v průběhu každodenního provádění dohody. Předkládá Smíšené radě k přijetí návrhy, včetně návrhů rozhodnutí či doporučení.
         3.   Podle čl. 82 odst. 1 dohody se Smíšený výbor skládá ze zástupců stran na úrovni vyšších úředníků s ohledem na konkrétní otázky, jež mají být projednávány.
         4.   Stranami se v tomto jednacím řádu rozumějí strany vymezené v článku 84 dohody.
         Článek 2
         Předsednictví
         Smíšenému výboru od jednoho jeho zasedání do zasedání následujícího střídavě předsedá zástupce Evropské unie a zástupce Kubánské republiky. První předsedající stranou je Kubánská republika.
         Článek 3
         Zasedání
         1.   Nedohodnou-li se strany jinak, schází se Smíšený výbor pravidelně nejméně jednou ročně. Mimořádná zasedání Smíšeného výboru se mohou konat po dohodě stran, a to na žádost kterékoli z nich.
         2.   Každé zasedání svolá předseda na den a místo dohodnuté oběma stranami. Oznámení o svolání zasedání vydá sekretariát Smíšeného výboru nejpozději 28 kalendářních dní přede dnem zasedání, pokud se strany nedohodnou jinak.
         3.   Kdykoli je to možné, svolá se pravidelné zasedání Smíšeného výboru v dostatečném předstihu před pravidelným zasedáním Smíšené rady.
         4.   Výjimečně, a pokud s tím strany souhlasí, se mohou zasedání Smíšeného výboru konat jakýmikoli technologickými prostředky, na nichž se strany dohodnou, například prostřednictvím videokonference.
         Článek 4
         Delegace
         Sekretariát před každým zasedáním strany informuje o zamýšleném složení delegací, jež se mají zasedání za každou stranu účastnit.
         Článek 5
         Sekretariát
         Funkci tajemníků Smíšeného výboru vykonávají společně úředník Evropské unie a úředník kubánské vlády a společně plní úkoly sekretariátu, nestanoví-li tento jednací řád jinak, v duchu vzájemné důvěry a spolupráce.
         Článek 6
         Korespondence
         1.   Korespondence určená Smíšenému výboru se zasílá kterémukoli z obou tajemníků, který obratem uvědomí druhého tajemníka.
         2.   Sekretariát zajistí, aby korespondence určená Smíšenému výboru byla předána předsedovi a případně rozeslána v souladu s článkem 7.
         3.   Korespondenci předsedy zasílá stranám sekretariát jménem předsedy. Tato korespondence se případně rozešle v souladu s článkem 7.
         Článek 7
         Dokumenty
         1.   Dokumenty rozesílají tajemníci.
         2.   Každá strana předá své dokumenty svému tajemníkovi. Tajemník tyto dokumenty předá tajemníkovi druhé strany bez zbytečného prodlení.
         3.   Každý tajemník rozešle dokumenty odpovědným zástupcům své strany a ve všech případech odešle kopii dokumentů tajemníkovi druhé strany.
         Článek 8
         Zachování důvěrnosti
         Zasedání Smíšeného výboru jsou neveřejná, nerozhodnou-li strany jinak. Pokud strana předloží Smíšenému výboru informace, jež označí za důvěrné, nakládá s nimi druhá strana jako s takovými.
         Článek 9
         Programy zasedání
         1.   Sekretariát vypracuje předběžný program každého zasedání a návrh pracovních závěrů, jak stanoví článek 10, a vychází přitom z návrhů stran. Předběžný program zasedání obsahuje body, o jejichž zařazení do programu byl sekretariát některou ze stran požádán nejpozději 21 kalendářních dní před zasedáním, a k nim příslušné dokumenty.
         2.   Předběžný program zasedání a příslušné dokumenty se rozešlou v souladu s článkem 7 nejpozději 15 kalendářních dní přede dnem zasedání.
         3.   Smíšený výbor přijme program zasedání na začátku každého zasedání. Body neuvedené na předběžném programu mohou být do programu zahrnuty po dohodě stran.
         4.   Předseda zasedání Smíšeného výboru může podle potřeby a se souhlasem druhé strany přizvat k účasti na zasedání nezávislé odborníky v příslušném oboru, aby poskytli informace ke konkrétním tématům. Strany zajistí, aby tito pozorovatelé nebo odborníci dodržovali požadavky na důvěrnost.
         5.   Předseda zasedání Smíšeného výboru může po konzultaci se stranami zkrátit lhůty uvedené v odstavcích 1 a 2, aby se zohlednily zvláštní okolnosti.
         Článek 10
         Zápis ze zasedání a pracovní závěry
         1.   Oba tajemníci společně vypracují z každého zasedání návrh zápisu.
         2.   Obecně platí, že zápis ze zasedání uvede ke každému bodu programu:

                     a)

                     seznam účastníků, seznam úředníků, kteří je doprovázeli, a seznam všech pozorovatelů nebo odborníků, kteří se zasedání účastnili,

                     b)

                     podklady předložené Smíšenému výboru,

                     c)

                     prohlášení, o jejichž uvedení v zápise požádal Smíšený výbor, a

                     d)

                     pracovní závěry ze zasedání.

               3.   Návrh zápisu se předkládá Smíšenému výboru ke schválení. Smíšený výbor schválí zápis na následujícím zasedání, anebo jej může schválit písemně.
         4.   Tajemník strany, která předsedá, vypracuje návrh pracovních závěrů každého zasedání a rozešle jej stranám společně s programem zasedání obvykle nejpozději 15 kalendářních dní před zasedáním. Tento návrh se během zasedání průběžně aktualizuje tak, aby na jeho konci mohl Smíšený výbor, nedohodnou-li se strany jinak, přijmout pracovní závěry, které zohledňují navazující opatření stran. Po svém schválení se pracovní závěry připojí k zápisu a na některém z následujících zasedání Smíšeného výboru se zkontroluje jejich provádění. Za tímto účelem přijme Smíšený výbor harmonogram se lhůtami pro jednotlivá opatření, podle nichž bude možno sledovat jejich provádění.
         Článek 11
         Rozhodnutí a doporučení
         1.   Ve zvláštních případech, kdy dohoda svěřuje Smíšenému výboru pravomoci k přijetí rozhodnutí nebo na něj takovou pravomoc přenese Smíšená rada, přijímá Smíšený výbor rozhodnutí. Vydává rovněž doporučení Smíšené radě. Rozhodnutí a doporučení jsou přijímána vzájemnou dohodou mezi stranami a po dokončení příslušných vnitřních postupů. Každé rozhodnutí nebo doporučení podepisuje předseda.
         2.   Pokud se na tom obě strany dohodnou, může Smíšený výbor přijímat rozhodnutí nebo doporučení písemným postupem. Písemný postup spočívá ve výměně nót mezi oběma tajemníky jednajícími se souhlasem stran. Za tímto účelem se znění návrhu rozešle podle článku 7, přičemž lhůta pro vyslovení jakýchkoli připomínek nebo námitek je nejméně 21 kalendářních dní. Předseda Smíšeného výboru může po konzultaci se stranami tuto lhůtu zkrátit, aby se zohlednily zvláštní okolnosti. Jakmile je znění dohodnuto, podepíše rozhodnutí nebo doporučení předseda.
         3.   Akty Smíšeného výboru jsou označovány jako „rozhodnutí“ nebo „doporučení“, podle okolností, přičemž následuje pořadové číslo, rok jejich přijetí a popis předmětu. Všechna rozhodnutí vstupují v platnost dnem přijetí, není-li v nich stanoveno jinak.
         4.   Rozhodnutí a doporučení se zasílají stranám.
         5.   Každá strana může rozhodnout o zveřejnění rozhodnutí a doporučení Smíšeného výboru ve svém úředním tisku.
         Článek 12
         Zprávy
         Smíšený výbor předkládá Smíšené radě na každém pravidelném zasedání Smíšené rady zprávu o své činnosti.
         Článek 13
         Jazyky
         1.   Úředními jazyky Smíšeného výboru jsou úřední jazyky Smíšené rady.
         2.   Pracovními jazyky Smíšeného výboru jsou angličtina a španělština. Není-li rozhodnuto jinak, vychází Smíšený výbor ve svých jednáních z podkladů vyhotovených v těchto jazycích.
         Článek 14
         Výdaje
         1.   Každá smluvní strana hradí veškeré vlastní náklady vzniklé v důsledku účasti na zasedáních Smíšeného výboru, a to jak náklady na zaměstnance, cestovní výlohy a diety, tak výdaje za poštovné a telekomunikace.
         2.   Výdaje spojené s pořádáním zasedání, rozmnožováním dokumentů a s tlumočením na zasedáních a překlady dokumentů do nebo z angličtiny a španělštiny hradí smluvní strana, která zasedání pořádá. Tlumočení a překlady do nebo z jiných jazyků hradí přímo strana, která tyto služby požaduje.
         Článek 15
         Změny jednacího řádu
         Tento jednací řád může být změněn rozhodnutím Smíšené rady v souladu s článkem 11 jednacího řádu Smíšené rady.
         Článek 16
         Podvýbory
         1.   V souladu s čl. 83 odst. 1 dohody může Smíšený výbor rozhodnout, že ve zvláštních oblastech, jež jsou pro provádění dohody nezbytné, zřídí podvýbor, jenž mu bude nápomocen při výkonu jeho povinností. Smíšený výbor může rozhodnout o zrušení jakéhokoli takového podvýboru a stanovit nebo změnit jeho jednací řád. Není-li rozhodnuto jinak, vykonávají tyto podvýbory činnost na základě zmocnění Smíšeného výboru, kterému podávají po každém svém zasedání zprávu.
         2.   Nestanoví-li dohoda jinak nebo není-li jinak dohodnuto v rámci Smíšené rady, použije se tento jednací řád přiměřeně pro jakýkoli podvýbor zřízený dohodou nebo podle odstavce 1.
         3.   Zasedání podvýborů se může konat kdykoli podle potřeby buď osobně v Bruselu nebo na Kubě, nebo například prostřednictvím videokonference. Podvýbory jsou platformou pro sledování pokroku při sbližování konkrétních oblastí, diskuse o konkrétních otázkách a problémech, jež z tohoto procesu vyplývají, a formulování doporučení a pracovních závěrů.
         4.   Veškerá relevantní korespondence, dokumenty a sdělení týkající se činnosti podvýboru se v kopii zašlou sekretariátu Smíšeného výboru.
         5.   Nedohodnou-li se strany v rámci Smíšené rady jinak, nemají podvýbory jinou pravomoc než předkládat doporučení Smíšenému výboru.


title: Rozhodnutí Komise (EU) 2018/160 ze dne 30. června 2017 o státní podpoře SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN), kterou poskytlo Polsko v souvislosti s daní pro maloobchodní odvětví (oznámeno pod číslem C(2017) 4449) (Text s významem pro EHP. )

text:
               1.2.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 29/38

         ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2018/160
   ze dne 30. června 2017
   o státní podpoře SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN), kterou poskytlo Polsko v souvislosti s daní pro maloobchodní odvětví

         (oznámeno pod číslem C(2017) 4449)

   (Pouze polské znění je závazné)
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
   s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
   poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
   vzhledem k těmto důvodům:
   1.   POSTUP

               (1)

               Prostřednictvím článků v tisku, jež byly zveřejněny v únoru 2016, se Komise dověděla, že Polsko zvažuje přijetí zákona, který by pro maloobchodní odvětví zavedl daň z obratu s progresivní strukturou sazeb.

               (2)

               Dne 11. února a 30. května 2016 zaslaly útvary Komise polským orgánům dopisy, v nichž si o plánovaném zákonu vyžádaly více informací a vyzvaly Polsko ke konzultacím před jeho přijetím. V těchto dopisech byla zdůrazněna rovněž podobnost uvedeného zákona s poplatkem za inspekci v maďarském potravinovém řetězci, v souvislosti s nímž Komise zahájila formální vyšetřovací řízení ve věci státní podpory, a bylo objasněno předběžné hodnocení zmíněného poplatku z hlediska státní podpory, které bylo obsaženo v rozhodnutí Komise o zahájení řízení (2). Polsko bylo v těchto dopisech upozorněno také na skutečnost, že je-li opatření zahrnující státní podporu zavedeno bez předchozího schválení Komisí, může Komise vydat příkaz k pozastavení podpory.

               (3)

               Polské orgány na tyto dopisy odpověděly dne 2. března resp. 27. června 2016. V dopise ze dne 2. března 2016 se polské orgány zavázaly oznámit Komisi návrh zákona, jakmile bude dokončen. Dopisem ze dne 27. června 2016 polské orgány Komisi sdělily, že návrh zákona již byl předložen polskému parlamentu a že bude brzy přijat. Útvarům Komise poskytly rovněž znění návrhu zákona.

               (4)

               Dne 6. července 2016 přijal polský parlament zákon o maloobchodní dani (USTAWA z dnia 6 lipca 2016 r. o podatku od sprzedaży detalicznej
                   (3), dále jen „zákon“). Zákon vstoupil v platnost dne 1. září 2016.

               (5)

               Dopisem ze dne 8. července 2016 sdělila Komise Polsku svůj předběžný názor, že maloobchodní daň podle zákona (dále jen „maloobchodní daň“) představuje státní podporu, a požádala polské orgány, aby se vyjádřily k možnému vydání příkazu Komise k pozastavení podpory. Odpověď byla obdržena dne 22. července 2016.

               (6)

               Dne 4. srpna 2016 obdržela Komise stížnost na státní podporu, která se týkala téhož opatření.

               (7)

               Dopisem ze dne 19. září 2016 Komise Polsku sdělila, že se s ohledem na opatření podpory rozhodla zahájit řízení (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“). Komise požádala rovněž o okamžité pozastavení opatření v souladu s čl. 13 odst. 1 nařízení Rady (EU) 2015/1589 (4).

               (8)

               Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie
                   (5). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatření podpory.

               (9)

               Polsko podalo připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení dopisem ze dne 7. listopadu 2016. Od zúčastněných stran neobdržela Komise žádné připomínky.

               (10)

               Nařízením polského ministra pro rozvoj a finance, které vstoupilo v platnost dne 19. října 2016, pozastavilo Polsko výběr maloobchodní daně z obratu vytvořeného v období od 1. září 2016 do 31. prosince 2016 (6). Dne 15. listopadu 2016 přijal polský parlament zákon, který vstoupil v platnost dne 22. prosince 2016 (7) a který pozastavuje uplatňování maloobchodní daně do 1. ledna 2018.

               (11)

               Dopisem ze dne 11. ledna 2017 Komise Polsku sdělila, že od zúčastněných stran neobdržela žádné připomínky, a vyzvala polské orgány, aby své připomínky a rovněž případné plánované změny zákona projednaly s útvary Komise. Dne 14. března 2017 se uskutečnila videokonference.

         2.   PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ PODPORY

               (12)

               Zákon ukládá daň maloobchodnímu odvětví v Polsku.

               (13)

               Podle § 5 zákona podléhá prodej zboží fyzickým osobám nevykonávajícím hospodářskou činnost (spotřebitelům) dani z obratu. V souladu s § 4 zákona je osobou povinnou k dani maloobchodník, čímž se rozumí fyzická osoba, společnost založená podle občanského zákoníku (spółka cywilna), organizační jednotka bez právní subjektivity a právnická osoba, jako jsou osobní společnosti (spółki osobowe) a ostatní společnosti upravené podle obchodního zákoníku (kodeks spolek handlowych) (společnosti s ručením omezeným (z.o.o.) a akciové společnosti (S.A.)) (8).

               (14)

               Podle § 8 zákona povinnost odvést daň z obratu vzniká, jakmile osoba povinná k dani dosáhne měsíčního obratu, který přesahuje 17 milionů PLN. Podle § 6 odst. 1 zákona je zdanitelným základem výše měsíčního maloobchodního obratu přesahující 17 milionů PLN. Maloobchodní daň je splatná měsíčně, a to do 25. dne měsíce následujícího po měsíci, v němž bylo dosaženo zdanitelného příjmu.

               (15)

               V § 9 zákona jsou stanoveny dvě sazby daně:

                           —

                           daň je vybírána se sazbou ve výši 0,8 % z části měsíčního maloobchodního obratu podniku přesahující 17 milionů PLN (přibližně 4 miliony EUR (9)), která však nepřevyšuje 170 milionů PLN (přibližně 40 milionů EUR), a

                           —

                           daň je vybírána se sazbou ve výši 1,4 % z části měsíčního maloobchodního obratu podniku přesahující 170 milionů PLN.

               (16)

               Na základě ustanovení § 6 odst. 1 a § 8 zákona, podle nichž je část měsíčního maloobchodního obratu podniku nepřesahující 17 milionů PLN od daně osvobozena, lze proto usuzovat, že systém maloobchodní daně je založen na progresivní struktuře sazeb se třemi různými pásmy měsíčního obratu, která podléhají třem různým daňovým sazbám: sazba daně ve výši 0 % z části měsíčního maloobchodního obratu podniku nepřesahující 17 milionů PLN, sazba daně ve výši 0,8 % z části měsíčního obratu podniku vyšší než 17 milionů EUR, která však nepřekračuje 170 milionů PLN, a sazba daně ve výši 1,4 % z části měsíčního maloobchodního obratu podniku přesahující 170 milionů PLN.

         3.   FORMÁLNÍ VYŠETŘOVACÍ ŘÍZENÍ

   3.1.   Důvody pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení

               (17)

               Komise zahájila formální vyšetřovací řízení, jelikož se v této fázi domnívala, že progresivní struktura sazeb polské daně uložené maloobchodnímu odvětví představuje protiprávní a neslučitelnou státní podporu.

               (18)

               Komise měla zejména za to, že zákon rozlišuje mezi podniky působícími v oblasti maloobchodu na základě jejich obratu, a tudíž jejich velikosti, a poskytuje selektivní výhodu podnikům s nízkým obratem, a tedy menším podnikům. Polsko nepředložilo žádné přesvědčivé vysvětlení, proč se větší a menší maloobchodní subjekty nacházejí v rozdílné skutkové a právní situaci, pokud jde o výběr maloobchodní daně. Polsko proto neprokázalo, že opatření je odůvodněné povahou nebo obecnou strukturou daňového systému. Komise se tudíž předběžně domnívala, že zákon zakládá státní podporu, jelikož se zdály být splněny všechny ostatní podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 Smlouvy.

               (19)

               Komise vyjádřila rovněž pochybnosti ohledně slučitelnosti zákona s vnitřním trhem. Komise podotkla, že se nezdá, že by byla použitelná některá z výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 nebo 3 Smlouvy, a Polsko nepředložilo žádné tvrzení ohledně důvodu slučitelnosti maloobchodní daně s vnitřním trhem. Komise dále připomenula, že za slučitelné opatření nemůže prohlásit opatření státní podpory, které představuje neoddělitelné porušování ostatních pravidel práva Unie, jako jsou například základní svobody stanovené ve Smlouvě nebo ustanovení nařízení a směrnic Unie. V této fázi nemohla Komise vyloučit, že opatření je zacíleno převážně na podniky zahraničních vlastníků, což může představovat porušení článku 49 Smlouvy, který stanoví základní svobodu usazování.

         3.2.   Připomínky Polska

               (20)

               Polské orgány se domnívají, že popis maloobchodní daně jako daně se třemi různými pásmy a sazbami uvedený v rozhodnutí o zahájení řízení není správný. Podle názoru polských orgánů má maloobchodní daň pouze dvě sazby, jelikož příjmy nepřesahující 17 milionů PLN dani nepodléhají vůbec, a to bez ohledu na typ podniku vytvářejícího příjem a na celkovou výši příjmů vytvořených v dotyčném měsíci. Podle jejich názoru se osvobození od daně liší od nulové sazby daně a prahové hodnoty se vztahují na všechny osoby povinné k dani „stejně a objektivně“.

               (21)

               Co se týká účelu daně, polské orgány zdůrazňují, že příjmy plynoucí z maloobchodní daně budou použity k financování programu přídavků na děti 500+. Vzhledem k odhadovanému rozpočtu tohoto programu (tj. přibližně 16 miliard PLN v roce 2016 a zhruba 22 miliard PLN v dalších letech) však bude jeho financování prostřednictvím maloobchodní daně dosaženo pouze částečně (tj. očekávané výnosy na celoroční bázi ve výši přibližně 1,6 miliardy PLN v roce 2017). Polsko rovněž tvrdí, že program přídavků na děti 500+ sice znamená výdaje, má však rovněž pozitivní účinek na hospodářství, jelikož zvyšuje spotřebu, a má tudíž přímý dopad na příjmy maloobchodníků.

               (22)

               Pokud jde o financování opatření ze státních prostředků, Polsko uvedlo, že návrh daně neznamená ušlé příjmy, jež by byly za běžných podmínek vybrány od maloobchodníků. Polské orgány konkrétně tvrdí, že částka osvobozená od daně a snížená daňová sazba ve výši 0,8 % platí pro všechny společnosti a že se polský stát vzdává příjmů, jež by bylo možno jinak získat od všech společností, a nikoli pouze od menších podniků.

               (23)

               Polsko se také domnívá, že je třeba rozlišovat mezi „celkovou progresivností“, kdy se jednotlivé sazby vztahují na veškerý obrat podniků v závislosti na výši tohoto obratu, a „ohraničenou progresivností“, kdy se jednotlivé sazby vztahují na různé části (pásma) obratu všech podniků. Ohraničená progresivnost neznamená podle názoru Polska selektivní výhodu, jelikož se na všechny maloobchodní podniky vztahuje stejná struktura sazeb. Polsko zejména uvedlo, že progresivní povaha daně neznamená výhodu pro menší podniky, jelikož částka osvobozená od daně a snížená daňová sazba ve výši 0,8 % snižují provozní náklady podniků s vyššími i nižšími příjmy. Podle Polska platí, že čím vyšší příjmy podnik vytvoří, tím vyšší podporu obdrží.

               (24)

               Polsko mimoto tvrdí, že Komise neurčila správně příjemce, které opatření zvýhodňuje, jelikož neplatí vždy, že podniky s nižšími příjmy jsou menšími podniky a podniky vytvářející vyšší příjmy jsou většími podniky. Podle Polska nesouvisejí ve skutečnosti příjmy podniků přímo (nebo přinejmenším výhradně) s jejich velikostí.

               (25)

               Pokud jde o selektivitu opatření, Polsko zpochybnilo referenční systém, který Komise určila, a tvrdilo, že by se za referenční systém mělo pokládat pouze zdanění příjmů v maloobchodním odvětví, které přesahují 17 milionů PLN měsíčně. Polsko poté uvedlo, že důvodem je skutečnost, že příjmy nepřesahující 17 milionů PLN maloobchodní dani nepodléhají. Polsko dále tvrdí, že systém není navržen svévolným ani předpojatým způsobem a že se osvobození od daně vztahuje na všechny osoby povinné k dani. Polsko také s odkazem na 26. bod odůvodnění v rozhodnutí o zahájení řízení uvedlo, že nelze vyvodit závěr, že opatření představuje státní podporu, aniž by byla stanovena jediná referenční sazba, která slouží jako výchozí bod.

               (26)

               Za druhé, v reakci na 32. bod odůvodnění v rozhodnutí o zahájení řízení Polsko uvedlo, že průměrná sazba maloobchodní daně stanovená Komisí představuje umělý konstrukt. Polsko tvrdí, že struktura maloobchodní daně je založena na zvláštních sazbách přidělených předem dvěma konkrétním pásmům, jež se vztahují stejně na všechny osoby povinné k dani. „Ohraničená progresivnost“ není selektivní, jelikož snížené sazby platí za stejných podmínek pro všechny podniky bez ohledu na jejich velikost. Polsko se tudíž domnívá, že s podniky, které se nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci, není zacházeno rozdílně.

               (27)

               Na základě výše uvedených skutečností Polsko tvrdí, že odůvodnění opírající se o povahu nebo obecnou strukturu systému není nutné. Polské orgány však uvedly, že by se s progresivní strukturou maloobchodní daně a progresivní strukturou daně z příjmu mělo zacházet stejně a že by se pro účely přerozdělování měly považovat za odůvodněné. Polsko však nepředložilo žádná další tvrzení na podporu tohoto údajného odůvodnění.

               (28)

               Pokud jde o ovlivnění obchodu a narušení hospodářské soutěže, Polsko představilo strukturu svého maloobchodního odvětví a uvedlo, že se obchody vytvářející nejvyšší příjmy (v nákupních centrech) obvykle nacházejí ve městech, což zajišťuje vyšší počet zákazníků než v případě obchodů nacházejících se mimo města, kdy zákazníci musí hradit cestovní výdaje. Malé obchody se zase nacházejí převážně v malých městech a na venkově, kde platí opak (obchody jsou méně dostupné a počet zákazníků a obrat jsou nižší). Polsko rovněž poznamenalo, že u skupiny obchodníků s nejvyššími příjmy se běžně používají postupy daňové optimalizace, což vede k tomu, že tito neodvádějí žádnou daň z příjmu právnických osob, a že obchodníci s vysokým obratem mají prospěch z úspor z rozsahu (čím více prodají, tím nižší jsou jednotkové náklady) a obvykle vyvíjejí tlak na snížení marží výrobců a dodavatelů ve svůj prospěch. Polsko závěrem uvedlo, že rozvoj moderního obchodu v Polsku významně oslabil segment nezávislých maloobchodníků (51 % trhu v roce 2008 a 37 % v roce 2015).

               (29)

               Polsko dospělo k těmto závěrům: i) i kdyby se mělo za to, že maloobchodní daň je selektivní, nebyla by hospodářská soutěž narušena, jelikož velcí obchodníci již mají v porovnání s malými obchodníky značnou konkurenční výhodu, a ii) progresivnost sazeb maloobchodní daně omezuje nepříznivé změny ve struktuře obchodu (zánik obchodu v malém měřítku ve spojení se zvýšením obchodu ve velkém), jež v současnosti narušují hospodářskou soutěž.

               (30)

               Polsko taktéž tvrdilo, že rozhodnutí o zahájení řízení neoprávněně omezuje autonomii členských států při vypracovávání jejich fiskální politiky. Podle Polska je na daném státu, aby vytvořil strukturu daně, která má být zavedena, tj. předmět, základ a sazby daně, která je z hlediska sledované fiskální politiky optimální.

         3.3.   Připomínky zúčastněných stran

               (31)

               Komise k této věci neobdržela připomínky zúčastněných stran.

         4.   POSOUZENÍ PODPORY

               (32)

               Komise na úvod a v reakci na tvrzení Polska uvedené v jeho odpovědi na rozhodnutí o zahájení řízení, že se maloobchodní daň týká opatření v oblasti přímých daní, a že tudíž Komise při výkonu své pravomoci v oblasti státních podpor neoprávněně omezuje jeho autonomii při vypracovávání fiskální politiky, připomíná, že ačkoli se má za to, že členské státy mají v oblasti přímých daní fiskální autonomii, musí být jakékoli fiskální opatření, které členský stát přijme, v souladu s článkem 107 Smlouvy (10).

         4.1.   Existence podpory

               (33)

               V čl. 107 odst. 1 Smlouvy je stanoveno, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem. Aby bylo možno označit určité opatření za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1, je nutné, aby byly splněny všechny podmínky, které jsou uvedeny v tomto ustanovení (11). Podle ustálené judikatury tudíž platí, že aby se opatření považovalo za státní podporu, musí se za prvé jednat o státní zásah nebo o zásah ze státních prostředků; za druhé, tento zásah musí být schopen ovlivnit obchod mezi členskými státy; za třetí, musí určitému podniku poskytovat selektivní výhodu a za čtvrté, musí nebo může narušovat hospodářskou soutěž (12).

         4.1.1.   Státní prostředky a přičitatelnost státu

               (34)

               Má-li určité opatření představovat státní podporu, musí být přičitatelné státu a financované ze státních prostředků.

               (35)

               Jelikož maloobchodní daň vyplývá ze zákona polského parlamentu, lze ji jednoznačně přičíst polskému státu.

               (36)

               Pokud jde o financování předmětného opatření ze státních prostředků, podle ustálené judikatury Soudního dvora představuje opatření, jímž orgány veřejné moci udělují určitým podnikům osvobození od daní, které sice nezahrnuje pozitivní převod státních prostředků, avšak staví osoby, jichž se týká, do výhodnější finanční situace než ostatní daňové poplatníky, státní podporu (13). V 37. až 60. bodě odůvodnění Komise prokáže, že progresivní struktura sazeb maloobchodní daně popsaná v 15. a 16. bodě odůvodnění vede k tomu, že se Polsko vzdává daňových příjmů, jež by jinak mohlo vybrat od maloobchodních subjektů s nižší úrovní obratu (a tudíž menších maloobchodníků), pokud by podléhali stejné průměrné efektivní sazbě maloobchodní daně jako maloobchodní subjekty s vyšší úrovní obratu (a tudíž větší maloobchodníci). Progresivní struktura sazeb rozlišující mezi maloobchodníky na základě jejich velikosti vede zejména k tomu, že se Polsko vzdává daňových příjmů, jež by jinak mohlo vybrat od maloobchodních podniků, jež jsou provozovány v rámci franšízové sítě, v porovnání s maloobchodním podnikem, který je provozován podle modelu holdingové společnosti (14). V důsledku vzdání se těchto příjmů vede maloobchodní daň ke ztrátě státních prostředků ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy (15).

         4.1.2.   Výhoda

               (37)

               Podle judikatury soudů Unie zahrnuje pojem podpora nejen pozitivní plnění, nýbrž také opatření, která v různých formách snižují náklady, jež obvykle zatěžují rozpočet podniku (16). Výhoda může být poskytnuta prostřednictvím různých typů snížení daňové zátěže společnosti, a zejména snížením platné daňové sazby, zdanitelného základu nebo částky splatné daně (17). Opatření, které znamená snížení daně nebo poplatku, poskytuje výhodu, jelikož staví podniky, na něž se vztahuje, do výhodnější finanční situace oproti ostatním daňovým poplatníkům a pro stát má za následek ztrátu příjmů (18).

               (38)

               Zákon stanoví progresivní strukturu sazeb, která se vztahuje na všechny podniky podléhající maloobchodní dani, a daňová zátěž každého maloobchodníka závisí na pásmu, do kterého spadá jeho obrat.

               (39)

               Progresivní povaha daně má za následek, že se zvýší nejen částka daně, nýbrž i průměrný procentní podíl daně uložené z maloobchodního obratu maloobchodníka, pokud jeho obrat vzroste a dosáhne dalšího pásma (19). Maloobchodníci s nízkým obratem proto maloobchodní dani nepodléhají, nebo podléhají dani s podstatně nižšími průměrnými efektivními sazbami než maloobchodníci s vysokým obratem, což u podniků s nízkým obratem snižuje náklady, které musí tyto podniky nést, v porovnání s podniky s vysokým obratem. Jelikož výše obratu, jehož podnik dosáhne, souvisí do jisté míry s velikostí tohoto podniku, lze uvést, že progresivní struktura sazeb podle zákona poskytuje hospodářskou výhodu menším maloobchodníkům na úkor větších maloobchodníků, a to ve formě snížení daňové zátěže a snížení průměrné efektivní daňové sazby, které tyto podniky podléhají. Náklady, které na konci měsíce představuje daň za každých 100 PLN obratu, budou u podniků s celkovým obratem nepřesahujícím 17 milionů PLN ve skutečnosti nulové; u maloobchodníků s celkovým obratem vyšším než 17 milionů PLN, avšak nepřesahujícím 170 milionů PLN se postupně zvýší na 0,8 % a u maloobchodníků s celkovým obratem přesahujícím 170 milionů PLN se dále zvýší na 1,4 %, jak dokládá následující tabulka:

                           Obrat (v PLN)

                           Minimální sazba (%)

                           Daň (v PLN)

                           Daň/obrat (%)

                           500 000 000

                           1,4

                           5 844 000

                           1,2

                           100 000 000

                           0,8

                           664 000

                           0,7

                           20 000 000

                           0,8

                           24 000

                           0,1

                           15 000 000

                           0

                           0

                           0,0

               (40)

               Progresivní struktura sazeb rozlišující mezi maloobchodníky podle jejich velikosti rovněž znamená, že jednotliví maloobchodníci, kteří působí v rámci franšízové sítě jako nabyvatelé franšízy, jsou zvýhodněni, jelikož jejich daňová zátěž je stanovena na základě měsíčního maloobchodního obratu jednotlivých prodejen místo na základě měsíčního maloobchodního obratu celého řetězce, jak je tomu u maloobchodních řetězců provozovaných podle modelu holdingové společnosti (20).

         4.1.3.   Selektivita

               (41)

               Opatření je selektivní, pokud zvýhodňuje určité podniky nebo určitá odvětví výroby ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Co se týká režimů podpory, Soudní dvůr stanovil, že by selektivita opatření měla být v zásadě posuzována prostřednictvím analýzy sestávající ze tří kroků (21). Nejprve je třeba určit obecný nebo obvyklý daňový režim, který se v dotčeném členském státě používá, tj. „referenční systém“. Za druhé je třeba zjistit, zda dané opatření představuje odchylku od tohoto systému, jelikož rozlišuje mezi hospodářskými subjekty, které jsou vzhledem k cílům systému ve srovnatelné skutkové a právní situaci. Jestliže se dotyčné opatření neodchyluje od referenčního systému, není selektivní. Pokud se od něj odchyluje (a je tudíž prima facie selektivní), je třeba ve třetím kroku analýzy zjistit, zda je odchylka odůvodněna povahou nebo obecnou strukturou (referenčního) daňového systému (22). Je-li prima facie selektivní opatření odůvodněno povahou nebo obecnou strukturou systému, nebude se považovat za selektivní, a nebude tudíž spadat do oblasti působnosti čl. 107 odst. 1 Smlouvy.

         4.1.3.1.   Referenční systém

               (42)

               Referenční systém se skládá z konzistentního souboru pravidel, která se vztahují obecně – na základě objektivních kritérií – na všechny podniky, jež spadají do jeho oblasti působnosti, jak je vymezena jeho cílem.

               (43)

               V rozporu s tím, co tvrdí Polsko, nelze mít za to, že cílem maloobchodní daně je financování rozpočtových výdajů v rámci programu dětských přídavků Rodina 500+. Polsko potvrdilo, že daňové příjmy nelze přidělit zcela a výhradně na financování předem stanoveného druhu výdajů, takže údajnou souvislost mezi péčí o dítě a maloobchodním odvětvím stejně jako údajnou souvislost mezi náklady programu péče o dítě a výší obratu maloobchodních subjektů nelze zjistit. Financování programu přídavků na děti Rodina 500+ nelze považovat za cíl související s maloobchodní daní.

               (44)

               Cílem maloobchodní daně je spíše zdanění obratu všech hospodářských subjektů působících v oblasti prodeje zboží spotřebitelům – fyzickým osobám. Vzhledem k tomuto cíli je třeba mít za to, že se všechny podniky, jejichž obrat plyne z prodeje zboží fyzickým osobám, nacházejí v podobné skutkové a právní situaci. Komise proto usuzuje, že referenčním systémem je maloobchodní daň vztahující se na obrat podniků působících v oblasti maloobchodního prodeje veškerého zboží v Polsku.

               (45)

               V rozporu s tím, co Polsko uvedlo (23), by referenční systém neměl být omezen pouze na podniky s obratem vyšším než 17 milionů EUR, a to kvůli skutečnosti, že měsíční maloobchodní obrat vytvořený podniky, který nepřesahuje 17 milionů PLN, podle zákona dani nepodléhá. Tato výjimka se vztahuje na všechny podniky, jejichž obrat plyne z prodeje maloobchodního zboží, bez ohledu na to, zda dosahují obratu vyššího nebo nižšího než 17 milionů PLN.

               (46)

               Komise se rovněž nedomnívá, že součástí referenčního systému je progresivní struktura sazeb daně podle zákona. Soudní dvůr upřesnil, že ne vždy postačuje omezit analýzu selektivity na to, zda se dané opatření odchyluje od referenčního systému, jak jej vymezil dotyčný členský stát (24). Je také nezbytné vyhodnotit, zda hranice uvedeného systému byly členským státem vymezeny důsledně, nebo naopak jednoznačně svévolným nebo předpojatým způsobem s cílem zvýhodnit určité podniky proti jiným. V opačném případě by členský stát mohl namísto stanovení obecných pravidel použitelných na všechny podniky, ze kterých je provedena odchylka ve prospěch některých podniků, dosáhnout totožného výsledku (opomíjeje pravidla státní podpory) tím, že přizpůsobuje a kombinuje daňová pravidla takovým způsobem, že samotné jejich použití vede k různému daňovému zatížení pro různé podniky (25). V této souvislosti je obzvláště důležité připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy nerozlišuje podle důvodů nebo cílů státních zásahů, ale definuje je podle jejich účinků, a tedy nezávisle na použitých prostředcích (26).

               (47)

               Výsledkem progresivní struktury sazeb stanovené v zákoně je to, že podniky s nízkým maloobchodním obratem maloobchodní dani nepodléhají, nebo podléhají dani s podstatně nižšími průměrnými efektivními sazbami (tj za každý zlotý vytvořeného měsíčního obratu) než podniky s vysokým obratem, což snižuje náklady podniků s nízkým obratem, které musí tyto podniky nést, v porovnání s podniky s vysokým obratem. Jelikož je každá společnost zdaňována jinou průměrnou efektivní daňovou sazbou, nemůže Komise určit jedinou referenční sazbu. Polsko mimoto nepředložilo konkrétní sazbu jako sazbu referenční nebo sazbu „obvyklou“ ani neobjasnilo, proč je v případě maloobchodních subjektů s vysokou úrovní obratu vyšší sazba odůvodněna výjimečnými okolnostmi a proč by se na subjekty s nižšími úrovněmi obratu měly vztahovat nižší sazby. Účinkem progresivní struktury sazeb daně je tudíž to, že jednotlivé podniky hradí různé efektivní daňové sazby v závislosti na svém měsíčním obratu, a tudíž podle své velikosti a modelu provozování. Lze mít tudíž za to, že progresivní struktura sazeb daně zavedená zákonem je výslovně navržena ve prospěch menších maloobchodníků v porovnání s většími maloobchodníky, a to uplatňováním rozdílných daňových sazeb na měsíční obrat dosažený podniky působícími v oblasti prodeje zboží spotřebitelům – fyzickým osobám, a podniky s nižším obratem tudíž podléhají nižší průměrné efektivní daňové sazbě než podniky s vyšším obratem, což bývají rovněž podniky zahraničních vlastníků (27), ačkoliv oba typy podniků vykonávají stejnou činnost.

               (48)

               Lze mít rovněž za to, že progresivní struktura sazeb rozlišující mezi obchodníky podle jejich velikosti zvýhodňuje maloobchodníky působící v rámci franšízové sítě nebo nezávisle (např. jako společnost založená podle občanského zákoníku) v porovnání s maloobchodníky působícími podle modelu holdingové společnosti.

               (49)

               Jelikož Polsko navrhlo daň tak, že zvýhodňuje určité podniky (konkrétně maloobchodníky s nízkou úrovní obratu – menší maloobchodníky – a maloobchodníky působící v rámci franšízové sítě nebo nezávisle (nikoli v rámci řetězce)) a ostatní znevýhodňuje (konkrétně maloobchodníky s vysokou úrovní obratu – větší maloobchodníky – a maloobchodní řetězce provozované podle modelu holdingové společnosti), je referenční systém navržen jako selektivní, a to způsobem, který není odůvodněný vzhledem k cíli daně, jímž je zdanění obratu všech maloobchodních subjektů. Komise proto usuzuje, že v daném případě je vhodným referenčním systémem uložení jediné (paušální) daňové sazby na měsíční maloobchodní obrat, aniž by součástí tohoto systému byla progresivní struktura sazeb.

         4.1.3.2.   Odchylka od referenčního systému

               (50)

               Jako druhý krok je zapotřebí určit, zda se opatření odchyluje od uplatňování referenčních pravidel ve prospěch určitých podniků, které se s ohledem na vlastní cíl referenčního systému nacházejí v obdobné skutkové a právní situaci.

               (51)

               Podle § 6 odst. 1 zákona se daň nevybírá z části měsíčního maloobchodního obratu maloobchodníka, která nepřesahuje 17 milionů PLN. U značného počtu maloobchodníků, zejména v pododvětví obchodu se smíšeným zbožím, tato výjimka znamená, že jsou od daně z obratu plynoucího z maloobchodního prodeje zcela osvobozeni, jelikož jejich měsíční obrat z této činnosti je nižší než 17 milionů PLN. Podle veřejně dostupných údajů (28) bylo za měsíc září 2016 vyhotoveno 109 daňových přiznání stanovících částku splatné maloobchodní daně, zatímco podle odhadů polského ministerstva financí působí v Polsku přibližně 200 000 maloobchodních subjektů. Velká většina podniků působících v pododvětví obchodu se smíšeným zbožím v Polsku proto spadá pod prahovou hodnotu, která je stanovena v § 6 odst. 1, a neodvádí žádnou maloobchodní daň.

               (52)

               Co se týká maloobchodníků, kteří dosahují měsíčního obratu přesahujícího 17 milionů PLN: jejich měsíční obrat pod touto prahovou hodnotou je od daně osvobozen; jejich měsíční obrat v rozmezí od 17 milionů PLN do 170 milionů PLN podléhá daňové sazbě ve výši 0,8 % a část jejich obratu, která přesahuje 170 milionů PLN, je zdaněna sazbou ve výši 1,4 %.

               (53)

               Polsko rozlišuje mezi „ohraničenou progresivností“ a „celkovou progresivností“ a tvrdí, že jelikož se všechny daňové sazby (tj. osvobození od daně odpovídající nulové sazbě a sazby ve výši 1,4 % a 0,8 %) vztahují za stejných podmínek na všechny podniky, odchylka od referenčního systému neexistuje. Tyto dva typy progresivního zdanění však vedou k rozdílným průměrným efektivním sazbám, které se vztahují na jednotlivé společnosti podle jejich obratu (jenž je předmětem zdanění), a tudíž i podle jejich velikosti. Jak dokládá níže uvedený příklad tří maloobchodníků (osob povinných k dani) s měsíčním obratem ve výši 10 milionů PLN, 100 milionů PLN a 750 milionů PLN, ačkoli všichni maloobchodníci podléhají stejným daňovým sazbám a ačkoli stejná část jejich příjmů spadá do týchž tří pásem, jejich efektivní průměrné daňové sazby se značně liší. Za každých 100 PLN vytvořeného obratu neodvádí maloobchodník č. 1 žádnou daň, maloobchodník č. 2 hradí daň ve výši přibližně 0,7 PLN a u maloobchodníka č. 3 činí částka daně přibližně 1,2 PLN.

                           Měsíční příjmy z maloobchodního prodeje

                           Maloobchodník č. 1
                           10 milionů PLN

                           Maloobchodník č. 2
                           100 milionů PLN

                           Maloobchodník č. 3
                           750 milionů PLN

                           Splatná daň z části příjmů nedosahující 17 milionů PLN

                           0

                           0

                           0

                           Splatná daň z části příjmu v rozmezí od 17 milionů PLN do 170 milionů PLN

                           —

                           664 000  PLN
                           (82 999 999  × 0,008 PLN)

                           1 224 000  PLN
                           (152 999 999  × 0,008 PLN)

                           Splatná daň z části příjmu přesahujícího 170 milionů PLN

                           —

                           —

                           8 120 000  PLN
                           (579 999 999  × 0,014 PLN)

                              Celková splatná daň

                              0

                              664 000  PLN

                              9 344 000  PLN

                              Efektivní průměrná daňová sazba

                              0 %

                              0,664 %

                              1,246 %

               (54)

               Jak dokládá tato tabulka, právě progresivní sazby a pásma, na něž se tyto sazby vztahují, znamenají, že maloobchodní daň rozlišuje mezi maloobchodníky (osobami povinnými k dani) v závislosti na úrovni jejich obratu, a tudíž na jejich velikosti. Kvůli progresivní povaze sazeb stanovených v zákoně podléhají podniky s vysokou úrovní obratu v porovnání s hospodářskými subjekty s nízkou úrovní obratu podstatně vyšším minimálním sazbám i podstatně vyšším průměrným daňovým sazbám. Komise má tudíž za to, že se progresivní struktura sazeb zavedená zákonem odchyluje od referenčního systému, který spočívá v uložení jediné (paušální) daňové sazby z maloobchodního prodeje všech podniků působících v maloobchodním odvětví v Polsku, a to ve prospěch maloobchodníků s nižším obratem, a tudíž menších maloobchodníků.

               (55)

               Vzhledem k výše uvedeným úvahám Komise usuzuje, že se opatření odchyluje od referenčního systému, a že je tudíž prima facie selektivní.

         4.1.3.3.   Opodstatněnost na základě povahy nebo obecné struktury systému

               (56)

               Poté, co Komise prokázala, že státní opatření je prima facie selektivní, jelikož rozlišuje mezi podniky ve srovnatelné skutkové a právní situaci vzhledem k referenčnímu systému, je na členském státě, aby poskytl odůvodnění na základě povahy nebo obecné struktury tohoto systému. Opatření, které se odchyluje od referenčního systému, není selektivní, je-li odůvodněno povahou nebo obecnou strukturou tohoto systému. Tak je tomu v případě, kdy je selektivní výhoda výsledkem vlastních mechanismů, které jsou nezbytné pro fungování a účinnost systému (29).

               (57)

               Polsko tvrdí, že pokud by bylo zjištěno, že progresivní struktura daňových sazeb podle zákona je diskriminační, což popírá, je odůvodněná svou přerozdělovací funkcí, stejně jako v případě daní založených na zisku. Polsko dále tvrdí, že podniky s vysokými úrovněmi obratu mají větší platební schopnost, jelikož mají prospěch z úspor z rozsahu, že tyto podniky mohou vyvíjet tlak na marže výrobců a dodavatelů ve svůj vlastní prospěch a že často využívají strategie daňové optimalizace.

               (58)

               Komise připomíná, že zákon zdaňuje podniky podle úrovně jejich obratu. Na rozdíl od daní vycházejících ze zisku (30) daň na základě obratu nepřihlíží k nákladům, které vzniknou při dosahování prodeje. Daně z obratu tudíž společnosti postihují spíše z hlediska jejich velikosti než ziskovosti nebo platební schopnosti, jejich schopnosti dosahovat efektivnosti plynoucí z úspor z rozsahu, jejich schopnosti ovlivňovat marže výrobců a dodavatelů ve svůj prospěch (31) a jejich schopnosti využít strategie daňové optimalizace, jak tvrdilo Polsko. Žádný z těchto faktorů proto nemůže představovat odůvodnění progresivní daně vybírané z obratu podniku.

               (59)

               Progresivní daně z obratu lze odůvodnit pouze povahou a obecnou strukturou (tj. vnitřní logikou) daňového systému, pokud specifický cíl, který daň sleduje, vyžaduje progresivní sazby. Například v případě daně z obratu, která se má zabývat určitými negativními externalitami, lze určitou úroveň progresivnosti odůvodnit tehdy, je-li prokázáno, že se i externality vytvářené činnostmi, které podléhají dani, zvyšují progresivně, roste-li obrat (nebo velikost) daňového poplatníka. Polské orgány žádné takovéto odůvodnění nepředložily.

               (60)

               Komise tudíž nepovažuje progresivní sazby maloobchodní daně za odůvodněné povahou a obecnou strukturou referenčního daňového systému. Opatření proto poskytuje selektivní výhodu maloobchodním podnikům s nižší úrovní obratu (a tudíž menším podnikům).

         4.1.4.   Potenciální narušení hospodářské soutěže a vliv na obchod uvnitř Unie

               (61)

               Podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy musí opatření narušovat hospodářskou soutěž nebo by ji mohlo narušit a ovlivnit obchod mezi členskými státy, aby představovalo státní podporu.

               (62)

               Maloobchodní daň se vztahuje na všechny podniky, které dosahují obratu z určitého maloobchodního prodeje v Polsku. Maloobchodní prodej v Polsku je otevřen hospodářské soutěži a vyznačuje se přítomností hospodářských subjektů z ostatních členských států. Obdobně mohou maloobchodní subjekty usazené v Polsku vykonávat (nebo rozvíjet v budoucnu) činnosti v ostatních členských státech. Jakákoli podpora ve prospěch určitých hospodářských subjektů v tomto odvětví může tudíž ovlivnit obchod uvnitř EU.

               (63)

               Progresivnost maloobchodní daně má skutečně vliv na konkurenční postavení podniků, které podléhají dani. Jestliže opatření osvobozuje podniky s nižší úrovní obratu od daňové povinnosti, které by jinak podléhali, pokud by se na ně vztahovala stejná daňová sazba jako na podniky s vysokou úrovní obratu, představuje selektivní výhoda poskytnutá těmito opatřeními provozní podporu. Podle ustálené judikatury Soudního dvora narušuje provozní podpora hospodářskou soutěž, a proto by jakákoli podpora poskytnutá těmto podnikům měla být považována za podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž posílením jejich finančního postavení na polském maloobchodním trhu. Vyšší daňové sazby pro větší maloobchodníky (s vyšším obratem) mohou obdobně odrazovat větší maloobchodníky od prodeje a snižovat jejich podíl na trhu nebo je nutit k odchodu z trhu. Hospodářská soutěž bude narušena, jelikož maloobchodníci nebudou soutěžit pouze na základě své efektivnosti a konkurenceschopnosti na trhu, nýbrž budou čelit rovněž rozdílnému daňovému zacházení v závislosti na úrovni jejich obratu, jež není odůvodněné negativními externalitami, které vytvářejí.

               (64)

               Pokud jde o připomínky Polska ohledně struktury maloobchodního odvětví, Komise podotýká, že skutečnost, že Polsko tvrdí (32), že progresivní daňové sazby omezují nepříznivé změny ve struktuře obchodu (zánik obchodu v malém měřítku ve spojení s růstem obchodu ve velkém), což podle Polska v současnosti narušuje hospodářskou soutěž, pouze potvrzuje, že opatření bylo přijato s cílem ovlivnit konkurenční prostředí v maloobchodním odvětví v dané zemi.

               (65)

               Komise se proto domnívá, že opatření narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod uvnitř Unie.

         4.1.5.   Závěr

               (66)

               Jelikož jsou splněny všechny podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 Smlouvy, vyvozuje Komise závěr, že maloobchodní daň s progresivní strukturou sazeb představuje státní podporu ve smyslu zmíněného ustanovení.

         4.2.   Slučitelnost podpory s vnitřním trhem

               (67)

               Státní podpora je považována za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud spadá do některé z kategorií uvedených v čl. 107 odst. 2 Smlouvy (33), a může být považována za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud Komise shledá, že spadá do kterékoli z kategorií uvedených v čl. 107 odst. 3 Smlouvy (34). Je však na členském státě, který podporu uděluje, aby prokázal, že jím poskytovaná státní podpora je slučitelná s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 2 nebo podle čl. 107 odst. 3 Smlouvy (35).

               (68)

               Komise podotýká, že polské orgány nepředložily žádné argumenty ohledně slučitelnosti maloobchodní daně s vnitřním trhem. Polsko se nevyjádřilo k pochybnostem uvedeným v rozhodnutí o zahájení řízení, pokud jde o slučitelnost opatření.

               (69)

               Komise se domnívá, že se nepoužije žádná z výjimek, na něž se odkazuje ve výše zmíněných ustanoveních, jelikož se nezdá, že by opatření mělo dosáhnout některého z cílů uvedených v těchto ustanoveních. Opatření proto nelze prohlásit za slučitelné s vnitřním trhem.

         4.3.   Navrácení podpory

               (70)

               Zákon nebyl oznámen ani nebyl Komisí prohlášen za slučitelný s vnitřním trhem. Jelikož zákon představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy a novou podporu ve smyslu čl. 1 písm. c) nařízení Rady (EU) 2015/1589, která byla zavedena v rozporu s povinností zdržet se jednání podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy, představuje toto opatření rovněž protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení (EU) 2015/1589.

               (71)

               Zjištění, že zákon představuje protiprávní a neslučitelnou podporu, má za následek to, že podle článku 16 nařízení (EU) 2015/1589 je nutno zajistit navrácení podpory jejími příjemci.

               (72)

               V důsledku příkazu k pozastavení podpory, který Komise vydala v rozhodnutí o zahájení řízení, však Polsko dopisem ze dne 7. listopadu 2016 potvrdilo, že platbu maloobchodní daně podle zákona pozastavilo.

               (73)

               Na základě tohoto opatření proto nebyla ve skutečnosti žádná státní podpora udělena. Z tohoto důvodu není nutné požadovat její navrácení.

         5.   ZÁVĚR

               (74)

               Komise konstatuje, že Polsko poskytlo protiprávně dotyčnou podporu v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy.

               (75)

               Tímto rozhodnutím nejsou dotčena případná řízení podle článku 258 Smlouvy týkající se souladu opatření se základními svobodami stanovenými ve Smlouvě, zejména svobodou usazování, která je zaručena v článku 49 Smlouvy,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Maloobchodní daň s progresivní strukturou sazeb zavedená zákonem ze dne 6. července 2016 o maloobchodní dani představuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie a kterou Polsko zavedlo protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
   Článek 2
   Polsko s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí zruší všechny neprovedené platby podpory na základě opatření uvedeného v článku 1.
   Článek 3
   Polsko zajistí, aby bylo toto rozhodnutí provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
   Článek 4
   1.   Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Polsko podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření k dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
   2.   Polsko bude Komisi průběžně informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem provést toto rozhodnutí. Na žádost Komise poskytne Polsko neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
   Článek 5
   Toto rozhodnutí je určeno Polské republice.

      V Bruselu dne 30. června 2017.

            Za Komisi

         Margrethe VESTAGER

            členka Komise

      (1)  Úř. věst. C 406, 4.11.2016, s. 76.

      (2)  Viz rozhodnutí Komise ve věci změny poplatku za inspekci v maďarském potravinovém řetězci (Úř. věst. C 277, 21.8.2015, s. 12); viz rovněž rozhodnutí Komise v těchto věcech: SA.39235 – maďarská daň z reklamy (Úř. věst. C 136, 24.4.2015, s. 7) a SA.41187 – maďarský příspěvek podniků tabákového průmyslu na zdravotní péči (Úř. věst. C 277, 21.8.2015, s. 24).

      (3)  Dz. U. z 2016 r. poz. 1155.

      (4)  Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. L 248, 24.9.2015, s. 9).

      (5)  Viz pozn. pod čarou č. [1].

      (6)  Dz. U. z 2016 r. poz. 1723.

      (7)  Dz. U. z 2016 r. poz. 2099.

      (8)  Definice maloobchodníků je obsažena v § 3 odst. 4 zákona.

      (9)  Při směnném kurzu 1 PLN ≈ 0,238 EUR.

      (10)  Viz spojené věci Belgie a Forum 187 ASBL v. Komise, C-182/03 a C-217/03, EU:C:2006:416, bod 81; spojené věci Komise v. Government of Gibraltar a Spojené království, C-106/09 P a C-107/09 P, EU:C:2011:732; věc 3M Italia, C-417/10, EU:C:2012:184, bod 25 a příkaz ve věci Safilo, C-529/10, EU:C:2012:188, bod 18; viz rovněž věc Belgie v. Komise, T-538/11, EU:T:2015:188, bod 66.

      (11)  Viz věc Komise v. Deutsche Post, C-399/08 P, ECLI:EU:C:2010:481, bod 38, jakož i citovaná judikatura.

      (12)  Viz věc Komise v. Deutsche Post, C-399/08 P, ECLI:EU:C:2010:481, bod 39, jakož i citovaná judikatura.

      (13)  Viz spojené věci Komise v. Government of Gibraltar a Spojené království, C-106/09 P a C-107/09 P, EU:C:2011:732, bod 72, jakož i citovaná judikatura.

      (14)  Maloobchodní podniky, které vlastní a provozují několik obchodů v rámci maloobchodního řetězce, se pro účely maloobchodní daně považují za jednu osobu povinnou k dani.

      (15)  Viz věc Presidente del Consiglio dei Ministri, C-169/08, EU:C:2009:709, bod 58.

      (16)  Věc Adria-Wien Pipeline, C-143/99, EU:C:2001:598, bod 38.

      (17)  Viz věc Itálie v. Komise, C-66/02, EU:C:2005:768, bod 78; věc Cassa di Risparmio di Firenze a další, C-222/04, EU:C:2006:8, bod 132; věc Ministerio de Defensa a Navantia, C-522/13, EU:C:2014:2262, body 21 až 31.

      (18)  Spojené věci Air Liquide Industries Belgium, C-393/04 a C-41/05, EU:C:2006:403, bod 30 a věc Banco Exterior de España, C-387/92, EU:C:1994:100, bod 14.

      (19)  Vypočítáno jako částka daně, kterou má daňový poplatník odvést v konkrétním měsíci, vydělená obratem dotyčného daňového poplatníka v daném měsíci.

      (20)  V rámci franšízové sítě je každý nabyvatel franšízy individuální osobou povinnou k dani. V pravděpodobné situaci, kdy nabyvatel franšízy vlastní a provozuje jeden obchod, se daň z obratu vztahuje na obrat této jediné prodejny. Podle modelu holdingové společnosti nepředstavuje jednotlivý obchod osobu povinnou k dani. Daň a její progresivní struktura sazeb se vztahují pouze na souhrnný obrat všech obchodů dotyčné holdingové společnosti.

      (21)  Viz například věc Komise v. Nizozemsko (NOx), C-279/08 P, EU:C:2011:551; věc Adria-Wien Pipeline, C-143/99, EU:C:2001:598, spojené věci Paint Graphos a další, C-78/08 až C-80/08, EU:C:2011;550 a EU:C:2010:411, věc GIL Insurance, C-308/01, EU:C:2004:252 a EU:C:2003:481.

      (22)  Sdělení Komise o použití předpisů o státní podpoře v případě opatření týkajících se přímého zdanění podnikatelské činnosti (Úř. věst. C 384, 10.12.1998, s. 3).

      (23)  Viz 25. bod odůvodnění.

      (24)  Spojené věci Komise a Španělsko v. Government of Gibraltar a Spojené království, C-106/09 P a C-107/09 P, EU:C:2011:732.

      (25)  Tamtéž, bod 92.

      (26)  Věc British Aggregates v. Komise, C-487/06 P, EU:C:2008:757, body 85 a 89 a citovaná judikatura a věc Komise v. Nizozemsko (NOx), C-279/08 P, EU:C:2011:551, bod 51.

      (27)  Spojené věci Komise a Španělsko v. Government of Gibraltar a Spojené království, C-106/09 P a C-107/09 P, EU:C:2011:732.

      (28)  Viz https://www.wiadomoscihandlowe.pl/artykuly/podatek-handlowy-w-praktyce-wiemy-ile-firm-zlozylo,9669/5 Částka splatné maloobchodní daně, kterou za daný měsíc vykázali všichni daňoví poplatníci, činila 114 milionů PLN. Přibližně 70 % této částky, tj. 78,9 milionu PLN, mělo odvést deset největších maloobchodníků působících v Polsku a pouze dvanáct maloobchodních subjektů podléhalo nejvyšší daňové sazbě ve výši 1,4 %. Pokud jde o počet maloobchodních subjektů v Polsku, viz rovněž „Rynek detalicznego handlu spożywczego w Polsce“, Fundacja Republikańska, Varsovie 2016.

      (29)  Viz například spojené věci Paint Graphos a další, C-78/08 až C-80/08, EU:C:2011:550, bod 69.

      (30)  Viz sdělení Komise o použití předpisů o státní podpoře v případě opatření týkajících se přímého zdanění podnikatelské činnosti (Úř. věst. C 384, 10.12.1998, s. 3), bod 24. Prohlášení týkající se účelu přerozdělování, který může odůvodnit progresivní sazbu daně, se činí výslovně pouze v souvislosti s daní ze zisku nebo (čistého) příjmu, nikoli v souvislosti s daní z obratu.

      (31)  Síť nabyvatelů franšízy působících pod stejnou značkou může mimoto rovněž vyvíjet společně podobný tlak na marže výrobců a dodavatelů jako velké integrované hospodářské subjekty a případně jej zneužít. Pro účely maloobchodní daně se však s nimi zachází rozdílně.

      (32)  Viz podání Polska ze dne 7. listopadu 2016 zaslané Komisi v reakci na rozhodnutí o zahájení řízení.

      (33)  Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 Smlouvy se týkají: a) podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům; b) podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a c) podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo.

      (34)  Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 3 Smlouvy se týkají: a) podpor, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji určitých oblastí; b) podpor, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu nebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu; c) podpor, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí; d) podpor určených na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví a e) podpor, které určí Rada rozhodnutím.

      (35)  Věc Olympiaki Aeroporia Ypiresies v. Komise, T-68/03, EU:T:2007:253, bod 34.


               9.2.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 50/91

         P8_TA(2016)0081
   Interinstitucionální dohoda o zdokonalení tvorby právních předpisů
   Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 9. března 2016 o uzavření interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů mezi Evropským parlamentem, Radou Evropské unie a Evropskou komisí (2016/2005(ACI))
   (2018/C 050/13)

      Evropský parlament,

               —

               s ohledem na rozhodnutí, které Konference předsedů přijala dne 16. prosince 2015,

               —

               s ohledem na návrh interinstitucionální dohody o lepší právní úpravě mezi Evropským parlamentem, Radou Evropské unie a Evropskou komisí,

               —

               s ohledem na čl. 17 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii,

               —

               s ohledem na článek 295 Smlouvy o fungování Evropské unie,

               —

               s ohledem na návrh interinstitucionální dohody o lepší právní úpravě (COM(2015)0216 včetně příloh) předložený Komisí,

               —

               s ohledem na rámcovou dohodu ze dne 20. října 2010 o vztazích mezi Evropským parlamentem a Evropskou komisí (1) (dále jen „rámcová dohoda z roku 2010“),

               —

               s ohledem na interinstitucionální dohodu ze dne 16. prosince 2003 o zdokonalení tvorby právních předpisů mezi Evropským parlamentem, Radou Evropské unie a Komisí Evropských společenství (2) (dále jen „interinstitucionální dohoda z roku 2003“),

               —

               s ohledem na své usnesení ze dne 4. února 2014 o účelnosti právních předpisů Evropské unie a subsidiaritě a proporcionalitě – 19. zpráva o zdokonalení tvorby právních předpisů za rok 2011 (3),

               —

               s ohledem na své usnesení ze dne 16. září 2015 o pracovním programu Komise na rok 2016 (4),

               —

               s ohledem na závěry Evropské rady ze dnů 18. a 19. února 2016,

               —

               s ohledem na čl. 140 odst. 1 jednacího řádu,

               —

               s ohledem na zprávu Výboru pro ústavní záležitosti (A8-0039/2016),

               A.

               vzhledem k tomu, že Evropský parlament opakovaně vyzval k opětovnému projednání interinstitucionální dohody z roku 2003 s cílem zohlednit nové legislativní prostředí vytvořené Lisabonskou smlouvou, sjednotit stávající osvědčené postupy a aktualizovat tuto dohodu v souladu s programem zlepšení právní úpravy;

               B.

               vzhledem k tomu, že Výbor regionů, Evropský hospodářský a sociální výbor a řada vnitrostátních parlamentů vyjádřily stanoviska ke sdělení Komise ze dne 19. května 2015 s názvem „Zlepšování právní úpravy k dosažení lepších výsledků – agenda EU“ (COM(2015)0215), k výše uvedenému návrhu Komise o interinstitucionální dohodě o lepší právní úpravě nebo k obecné shodě orgánů na nové interinstitucionální dohodě o lepší právní úpravě;

               C.

               vzhledem k tomu, že Parlament ve svém výše uvedeném usnesení ze dne 16. září 2015 uvítal zahájení jednání o nové interinstitucionální dohodě o zdokonalení tvorby právních předpisů a stanovil v této souvislosti řadu priorit, zejména pokud jde o kvalitu legislativních návrhů předkládaných Komisí, víceleté a roční plánování, posílení posouzení dopadů návrhů právních předpisů a rovné postavení obou spoluzákonodárců během legislativního postupu s ohledem na přístup k informacím, řádné interinstitucionální konzultace, opatření přijímaná Komisí v návaznosti na návrhy a doporučení Parlamentu a poskytování podrobného odůvodnění ve všech případech, kdy je plánováno stažení předloženého návrhu;

               D.

               vzhledem k tomu, že interinstitucionální jednání byla oficiálně zahájena dne 25. června 2015;

               E.

               vzhledem k tomu, že dne 16. prosince 2015 Konference předsedů potvrdila většinou hlasů návrh prozatímní dohody, které zástupci tří orgánů dosáhli dne 8. prosince 2015 a která se týkala znění nové interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (dále jen „nová IID“);

               F.

               vzhledem k tomu, že nová IID má nahradit interinstitucionální dohodu z roku 2003 a interinstitucionální společný přístup k posuzování dopadů z listopadu 2005, a vzhledem k tomu, že příloha nové IID má nahradit obecnou shodu o aktech v přenesené pravomoci z roku 2011;

               G.

               vzhledem k tomu, že novou IID není v souladu s prohlášením Evropského parlamentu a Komise ve znění uvedeném v příloze II tohoto rozhodnutí dotčena rámcová dohoda z roku 2010;

               H.

               vzhledem k tomu, že některá ustanovení rámcové dohody z roku 2010 však mohou být v důsledku nové IID nadbytečná nebo je bude nutné aktualizovat;

               I.

               vzhledem k tomu, že v rámci nové IID jsou plánována další interinstitucionální jednání, která se týkají zejména praktických ujednání o spolupráci a sdílení informací při uzavírání mezinárodních dohod a kritérií použití článku 290 Smlouvy o fungování Evropské unie v případě aktů v přenesené pravomoci a článku 291 Smlouvy o fungování Evropské unie v případě prováděcích aktů;

               J.

               vzhledem k tomu, že v důsledku nové IID bude zapotřebí změnit určitá ustanovení jednacího řádu Parlamentu, jež se týkají například pracovního programu Komise a ověřování právního základu aktů;

               K.

               vzhledem k tomu, že nová IID řeší určitým způsobem hlavní problematické body, na něž poukázal Výbor pro ústavní záležitosti Evropského parlamentu ve svém „příspěvku k postoji Evropského parlamentu k jednání o revizi interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů“ ze dne 22. dubna 2015;

               1.

               vítá dohodu, kterou orgány dosáhly, a má za to, že je vhodným základem pro ustavení a rozvíjení nových, otevřenějších a transparentnějších vzájemných vztahů těchto orgánů, které umožní zlepšování právní úpravy v zájmu občanů Unie;

               2.

               v souvislosti se zlepšováním právní úpravy vyjadřuje hluboké politování nad tím, že jednání o interinstitucionální dohodě neproběhla v souladu se zavedenou praxí, pokud jde o postup projednávání ve výborech v Evropském parlamentu;

               3.

               vítá zejména výsledky jednání ohledně víceletého a ročního interinstitucionálního plánování, kroků, které Komise přijímá v návaznosti na legislativní podněty Parlamentu, a poskytování odůvodnění a vedení konzultací v případech, kde je plánováno stažení legislativních návrhů; zdůrazňuje, že dosažená shoda na tom, aby byl kladen silný důraz na pracovní program Komise, nemůže být považována za důvod k jakémukoli omezování vlastních legislativních pravomocí Parlamentu či jeho práva předkládat iniciativy; vítá dosažení dohody o interinstitucionální výměně informací v případě plánované změny právního základu navrhovaného aktu a vyjadřuje své odhodlání rozhodně odvrátit jakýkoli pokus o oslabení legislativních pravomocí Evropského parlamentu prostřednictvím změny právního základu;

               4.

               zdůrazňuje význam ustanovení nové IID, jež se týkají nástrojů pro lepší právní úpravu (posouzení dopadu, konzultace s veřejností a zúčastněnými stranami, hodnocení atd.), pro dosažení řádně informovaného, transparentního a inkluzivního procesu rozhodování a pro řádné uplatňování právních předpisů, přičemž zároveň konstatuje, že tato ustanovení zajišťují výsady zákonodárců; je přesvědčen, že posouzení dopadů musí být komplexní a vyvážená a měla by mimo jiné posuzovat náklady, jež by mohly vzniknout výrobcům, spotřebitelům, pracovníkům, správě a v oblasti životního prostředí v případě, že nezbytné právní předpisy nebudou přijaty; je znepokojen tím, že text týkající se posuzování dopadu nezavazuje dostatečně všechny tři orgány, aby do svých posouzení dopadu zahrnuly testy dopadu na malé a střední podniky a na konkurenceschopnost, zdůrazňuje, že je důležité ve všech fázích legislativního cyklu brát v úvahu potřeby malých a středních podniků a věnovat jim pozornost; zdůrazňuje, že podle pracovního dokumentu útvarů Komise ze dne 19. května 2015 o pokynech pro zlepšování právní úpravy (SWD(2015)0111) musí být součástí zpráv o posouzení dopadu posouzení dopadu na malé a střední podniky, a vyzývá Komisi, aby k této praxi poskytla doplňující informace; vítá skutečnost, že byl vytyčen cíl spočívající v lepším provádění a uplatňování právních předpisů Unie, mimo jiné lepším vymezením vnitrostátních opatření, jejichž provedení není právními předpisy Unie požadováno („gold-plating“), a očekává, že členské státy taková opatření jasně stanoví a zdokumentují, přičemž má na paměti, že členské státy smějí přijímat přísnější normy, pokud jsou právem Unie stanoveny pouze minimální normy;

               5.

               konstatuje, že kumulativní náklady právních předpisů mohou způsobovat značné obtíže podnikům a jednotlivcům, kteří jsou pravidly Unie dotčeni;

               6.

               bere na vědomí dopis prvního místopředsedy Komise ze dne 15. prosince 2015 o fungování nového Výboru pro kontrolu regulace, který má dohlížet na kvalitu posouzení dopadů vypracovávaných Komisí (ovšem aniž by mu byla dána pravomoc vetovat legislativní návrhy, která je vyhrazena voleným orgánům); připomíná, že ve svém usnesení ze dne 27. listopadu 2014 o revizi pokynů Komise k posouzení dopadů právních předpisů a úloze testu dopadů na malé a střední podniky (5) požadoval, aby byla posílena nezávislost Výboru pro kontrolu regulace (dříve „Výbor pro posuzování dopadů“), a to zejména i tím, že by členové výboru nepodléhali politické kontrole; domnívá se v této souvislosti, že zřízení Výboru pro kontrolu regulace je vítaným prvním krokem k dosažení jeho nezávislosti; poukazuje na to, že své vlastní posouzení dopadu mohou provádět i zákonodárci, domnívají-li se, že je to zapotřebí; konstatuje, že posouzení dopadu nenahrazují proces politického rozhodování; zdůrazňuje dále, že nová IID zajišťuje mezi orgány výměnu informací o osvědčených postupech a metodách posouzení dopadů, čímž skýtá příležitost k včasnému přezkumu činnosti Výboru pro kontrolu regulace, a to s cílem formulovat společnou metodiku;

               7.

               vítá skutečnost, že mezi třemi orgány došlo k dohodě o spolupráci, aby mohly být aktualizovány a zjednodušeny právní předpisy a aby o nich mohla probíhat výměna názorů před konečným schválením pracovního programu Komise; zdůrazňuje význam dohodnutého „ročního průzkumu zátěže“ jakožto nástroje, který jasným a transparentním způsobem vymezuje a monitoruje výsledky úsilí Unie zaměřené na zamezení nadměrné regulaci a snížení administrativní zátěže a který by měl zahrnovat seznam týkající se zvláště malých a středních podniků a měl by rozlišovat mezi zátěží způsobenou jednotlivými návrhy Komise a zátěží vyvolanou akty jednotlivých členských států; poukazuje na to, že proveditelnost a vhodnost stanovení cílů pro snížení zátěže v konkrétních sektorech musí být pečlivě vyhodnocena případ od případu za úzké spolupráce orgánů, přičemž je třeba se zaměřit na kvalitu právních předpisů a nesmí být ohroženy příslušné normy Unie; očekává, že Komise bude pravidelně navrhovat zrušení právních aktů, pokud je určité zrušení považováno za nezbytné; v této souvislosti vítá skutečnost, že se všechny tři orgány dohodly na tom, že by se posouzení dopadu mělo rovněž zabývat dopadem návrhů z hlediska administrativní zátěže, zejména pokud jde o malé a střední podniky; uznává, že vhodnými právními předpisy Unie lze snížit administrativní zátěž pro malé a střední podniky tím, že se 28 rozdílných souborů pravidel nahradí jediným souborem pravidel pro vnitřní trh;

               8.

               je přesvědčen o tom, že ve vztahu k aktům v přenesené pravomoci a prováděcím aktům bylo v zásadě nalezeno vyvážené řešení, které zajišťuje transparentnost a rovnost zákonodárců, avšak zdůrazňuje, že je zapotřebí urychleně dosáhnout dohody o vhodných kritériích pro vymezení aktů v přenesené pravomoci a prováděcích aktů a neprodleně uvést všechny základní akty do souladu s právním rámcem, který zavedla Lisabonská smlouva;

               9.

               konstatuje, že sjednaná opatření, která mají zlepšovat vzájemnou výměnu postojů a informací mezi Parlamentem a Radou při výkonu jejich zákonodárných pravomocí, jsou krokem vpřed; má však za to, že je třeba dále rozvíjet tato opatření, zejména pokud jde o vzájemný přístup k informacím a na schůze, aby se v rámci celého legislativního postupu zajistilo skutečně rovnocenné postavení obou zákonodárců a rovné zacházení s nimi a zaručilo se, že bude dodržena zásada vzájemné loajální spolupráce mezi těmito orgány; varuje před tím, aby se ze sjednaných neformálních výměn postojů nestal nový prostor pro netransparentní interinstitucionální jednání;

               10.

               připomíná, že Smlouva o fungování Evropské unie stanoví řádný legislativní postup, ve kterém by měla být tři čtení; poukazuje na to, že tam, kde Parlament a Rada plně vykonávají své výsady v legislativním postupu, měly by být standardním postupem dohody v druhém čtení, zatímco dohody v prvním čtení by měly být používány pouze v případě, kdy o tom bylo přijato uvážené a výslovné rozhodnutí;

               11.

               vítá závazek zajistit transparentnost legislativních postupů, avšak zdůrazňuje, že k jejímu dosažení je zapotřebí konkrétnějších ustanovení a nástrojů, zejména co se týče používání dohod v prvním čtení;

               12.

               je rovněž přesvědčen, že je třeba lépe využívat ujednání pro politický dialog s vnitrostátními parlamenty; zdůrazňuje v této souvislosti, že Lisabonská smlouva svěřuje vnitrostátním parlamentům důležitou roli, a upozorňuje, že kromě úlohy, kterou hrají při sledování dodržování zásad subsidiarity a proporcionality, mohou představovat a představují přínos pro politický dialog; vybízí k lepšímu používání stávajících mechanismů zajišťování subsidiarity a proporcionality, jak je stanoveno ve Smlouvách; zdůrazňuje potřebu větší flexibility při vymáhání osmitýdenní lhůty, kterou mají vnitrostátní parlamenty na vydání odůvodněného stanoviska ohledně porušení zásady subsidiarity;

               13.

               vyzývá ke komplexnímu vyhodnocení dopadu, který bude mít nová IID na rámcovou dohodu z roku 2010 a další příslušné stávající interinstitucionální dohody, neboť si uvědomuje, že je zapotřebí zabezpečit postoj v dané otázce a výsadní pravomoci Evropského parlamentu a zjednodušit strukturu řady ujednání, kterými se řídí interinstitucionální vztahy;

               14.

               domnívá se, že k tomuto zjednodušení by mělo dojít, až budou zavedena všechna praktická ujednání, jejichž pomocí se bude provádět nová IID v plném rozsahu, a vzápětí by orgány mohly rovněž posoudit, zda bude zapotřebí přijmout případné úpravy nové IID s ohledem na zkušenosti, které do té doby budou získány při uplatňování nové IID;

               15.

               zdůrazňuje význam řádného provádění a zajištění plnění přijatých závazků a lhůt stanovených v této nové IID;

               16.

               poukazuje na to, že zejména následující otázky vyžadují další návazné kroky na technické a/nebo politické úrovni, s aktivním zapojením všech parlamentních výborů, jejichž členové mají zkušenosti a vycházejí ze svých příslušných odborných znalostí:

                           —

                           plánování (technický přezkum rámcové dohody z roku 2010 a jednacího řádu Parlamentu);

                           —

                           ověřování právních základů aktů (přezkum jednacího řádu, aby bylo možné začlenit ujednání o trojstranné výměně názorů);

                           —

                           vyhodnocení toho, jak Komise využívá svých pokynů pro zlepšování právní úpravy, a vyhodnocení účinného fungování nově vytvořeného Výboru pro kontrolu regulace, zejména s cílem ověřit, v souladu s odstavcem 6, že vykonává činnost nezávislým způsobem a že jeho členové nepodléhají politické kontrole;

                           —

                           transparentnost a koordinace legislativního postupu (včetně náležitého používání postupů prvního a druhého čtení, praktických ujednání pro výměnu názorů, sdílení informací a porovnání harmonogramů, transparentnosti třístranných jednání, vývoje platforem a nástrojů pro zřízení společné databáze aktuálního stavu projednávaných legislativních spisů, poskytování informací vnitrostátním parlamentům a praktických ujednání pro spolupráci a sdílení informací v souvislosti se sjednáváním a uzavíráním mezinárodních dohod);

                           —

                           vyhodnocení a možné navazující kroky, pokud jde o nezávislost Výboru pro kontrolu regulace při plnění jeho úlohy dohledu a poskytování objektivního poradenství ohledně příslušných posouzení dopadu;

                           —

                           očekávání Parlamentu, v souladu s příslušnými ustanoveními nové IID, že Komise co nejdříve předloží, pokud je to možné, návrhy stanovení cílů pro snížení zátěže v klíčových odvětvích a zároveň zajistí, aby byly splněny cíle právních předpisů;

                           —

                           zajištění provozní a právní soudržnosti mezi novou IID a dohodami o spolupráci týkajících se poradních orgánů Unie;

                           —

                           akty v přenesené pravomoci a prováděcí akty, a to na základě svého usnesení ze dne 25. února 2014 o opatřeních v návaznosti na převod legislativních pravomocí a kontrolu výkonu prováděcích pravomocí Komisí ze strany členských států (6) (jednání o vymezení kritérií pro akty v přenesené pravomoci a pro prováděcí akty, zřízení rejstříku aktů v přenesené pravomoci a plném přizpůsobení aktů přijatých před Lisabonskou smlouvou);

                           —

                           provádění a uplatňování právních předpisů Unie (kontrola sdělení členských států o provedení směrnic do vnitrostátního práva a rovněž všech případů, kdy některé vnitrostátní opatření přesahuje ustanovení právních předpisů Unie („gold-plating“));

               17.

               schvaluje návrh dohody uvedený v příloze I tohoto rozhodnutí;

               18.

               schvaluje prohlášení Parlamentu a Komise uvedené v příloze II tohoto rozhodnutí;

               19.

               žádá věcně příslušný výbor, aby posoudil rozsah změn jednacího řádu či jeho výkladu, popřípadě změn postupů Parlamentu, správy a komunikačních kanálů s ostatními orgány, které jsou zapotřebí k uplatnění nové IID;

               20.

               pověřuje svého předsedu, aby spolu s předsedou Rady a předsedou Komise novou IID podepsal a zajistil její zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie;

               21.

               pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí i s přílohami pro informaci Radě a Komisi.

      (1)  Úř. věst. L 304, 20.11.2010, s. 47.

      (2)  Úř. věst. C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (3)  Přijaté texty, P7_TA(2014)0061.

      (4)  Přijaté texty, P8_TA(2015)0323.

      (5)  Přijaté texty, P8_TA(2014)0069.

      (6)  Přijaté texty, P7_TA(2014)0127.

         PŘÍLOHA I

         Interinstitucionální dohoda mezi Evropským parlamentem, Radou Evropské unie a Evropskou komisí o zdokonalení tvorby právních předpisů

         (Znění této přílohy zde není uvedeno, neboť odpovídá interinstitucionální dohodě zveřejněné v Úř. věst. L 123, 12.5.2016, s. 1.)

         PŘÍLOHA II

         PROHLÁŠENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A KOMISE U PŘÍLEŽITOSTI PŘIJETÍ INTERINSTITUCIONÁLNÍ DOHODY O ZDOKONALENÍ TVORBY PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ

      Evropský parlament a Komise se domnívají, že tato dohoda zohledňuje rovnováhu mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí i jejich příslušné pravomoci, stanovené ve Smlouvách.
      Není jí dotčena rámcová dohoda ze dne 20. října 2010 o vztazích mezi Evropským parlamentem a Evropskou komisí (1).

         (1)  Úř. věst. L 304, 20.11.2010, s. 47.


title: Rozhodnutí Rady ze dne 15. února 2018 o novém jmenování do řídící rady Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání

text:
               20.2.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 64/5

         ROZHODNUTÍ RADY
   ze dne 15. února 2018
   o novém jmenování do řídící rady Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání
   (2018/C 64/04)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 337/75 ze dne 10. února 1975 o zřízení Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání, a zejména na článek 4 uvedeného nařízení (1),
   s ohledem na kandidaturu předloženou italskou vládou,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Rada rozhodnutími ze dne 14. července 2015 (2) a ze dne 14. září 2015 (3) jmenovala členy řídící rady Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání na období od 18. září 2015 do 17. září 2018.

               (2)

               Poté, co odstoupila paní Marinella COLUCCIOVÁ, se v řídící radě střediska uvolnilo pro Itálii jedno místo člena v kategorii zástupců vlád.

               (3)

               Členové řídící rady výše uvedeného střediska by měli být jmenováni na zbývající část funkčního období, které končí dnem 17. září 2018,

         ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   Členem řídící rady Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání je na zbývající část funkčního období, tedy do 17. září 2018, jmenován:
   ZÁSTUPCI VLÁD:

               ITÁLIE

               Pan Ugo MENZIANI

         Článek 2
   Toto rozhodnutí bude zveřejněno pro informaci v Úředním věstníku Evropské unie.

      V Bruselu dne 15. února 2018.

            Za Radu

            předseda

         K. VALCHEV

      (1)  Úř. věst. L 39, 13.2.1975, s. 1.

      (2)  Úř. věst. C 232, 16.7.2015, s. 2.

      (3)  Úř. věst. C 305, 16.9.2015, s. 2.