title: 2005/752/ES: Rozhodnutí Komise ze dne 24. října 2005 o zřízení Expertní skupiny pro elektronický obchod

text:
               26.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 282/20

      ROZHODNUTÍ KOMISE

   ze dne 24. října 2005
   o zřízení Expertní skupiny pro elektronický obchod
   (2005/752/ES)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Na základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) (1), byly členské státy požádány, aby ustanovily jedno či více národních kontaktních míst za účelem posílení administrativní spolupráce s ostatními členskými státy (čl. 19 odst. 2 směrnice).

               (2)

               V akčním plánu obsaženém v První zprávě o aplikaci směrnice 2000/31/ES o elektronickém obchodu (KOM (2003) 702 ze dne 21. listopadu 2003 – Kapitola sedmá) Komise stanovila, že se nyní „zaměří na praktické fungování administrativní spolupráce a průběžnou výměnu informací mezi Komisí a členskými státy a mezi členskými státy navzájem“.

               (3)

               Členským státům má být dále poskytnuta možnost efektivní výměny názorů o problémech při aplikaci směrnice o elektronickém obchodu a o dalších otázkách v oblasti služeb informační společnosti. Rovněž má být podporována a usnadněna administrativní spolupráce mezi členskými státy a Komisí. Expertní skupina by měla poskytnout diskusní fórum pro výměnu informací týkajících se aplikace uvedené směrnice v praxi, a to včetně informací o kodexech chování vypracovaných spotřebitelskými a profesními sdruženími, rovněž jako o kodexech chování týkajících se on-line obchodních sdělení příslušníků regulovaných povolání; informací týkajících se vnitrostátní judikatury, zejména v oblasti odpovědnosti poskytovatelů zprostředkovatelských služeb; informací týkajících se zprostředkovatelských služeb zmíněných v článku 21 uvedené směrnice, zejména ohledně hypertextových odkazů a vyhledávačů, informací o mechanismech notifikace a odstraňování protiprávních obsahů („notice and take down“), rovněž jako pro diskusi o možném rozsahu dalších Zpráv o aplikaci směrnice o elektronickém obchodu.

               (4)

               Nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 ze dne 27. října 2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele („nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele“) (2) se zřizuje síť orgánů veřejné moci odpovědných za ochranu ekonomických zájmů spotřebitele, částečně se harmonizují vyšetřovací a donucovací pravomoci těchto orgánů, rovněž jako se ustavují mechanismy vzájemné asistence a pomoci mezi příslušnými orgány veřejné moci. Vzhledem ke skutečnosti, že ustanovení směrnice 2000/31/ES o elektronickém obchodu týkající se ochrany ekonomických zájmů spotřebitelů spadají do působnosti uvedeného nařízení, je vhodné, aby Výbor zřízený pro provádění nařízení (ES) č. 2006/2004 pravidelně informoval Expertní skupinu pro elektronický obchod o veškerých svých aktivitách relevantních pro Expertní skupinu,

         ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   Tímto se zřizuje se Expertní skupina o pro elektronický obchod (dále jen „Expertní skupina“).
   Článek 2
   Poslání
   Komise může Expertní skupinu konzultovat ohledně jakýchkoli otázek týkajících se uvedené směrnice o elektronickém obchodu, a to zejména v následujících záležitostech:

               —

               administrativní spolupráce v souvislosti s notifikační procedurou podle čl. 3 odst. 4–6 (výjimky z principu země původu: případy omezení svobody poskytování služeb určitých poskytovatelů služeb informační společnosti),

               —

               informace o kodexech chování vypracovaných na úrovni Společenství obchodními, profesními a spotřebitelskými sdruženími nebo organizacemi, které mají přispět k řádné implementaci článků 5–15 uvedené směrnice (článek 16 směrnice),

               —

               informace o kodexech chování týkající se on-line obchodních sdělení příslušníků regulovaných povolání (článek 8 směrnice),

               —

               informace o vnitrostátní judikatuře, zejména v oblasti odpovědnosti poskytovatelů zprostředkovatelských služeb a informace o rozhodnutích přijatých v rámci mimosoudního urovnání sporu (článek 17 a čl. 19 odst. 5 směrnice),

               —

               informace o záležitostech uvedených v článku 21 směrnice, které nejsou předmětem regulace oddílu směrnice o odpovědnosti (zejména mechanismy notifikace a odstraňování protiprávních obsahů („notice and take down“); hypertextové odkazy a vyhledávače),

               —

               možný rozsah dalších Zpráv o aplikaci směrnice o elektronickém obchodu (článek 21 směrnice).

         Předseda Expertní skupiny může navrhnout, aby Komise konzultovala Expertní skupinu ohledně jakýchkoli dalších souvisejících záležitostí.
   Záležitostmi týkajícími se administrativní spolupráce, na které se zároveň vztahuje nařízení (ES) č. 2006/2004, pokud jde o ustanovení směrnice 2000/31/ES v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů, se bude rovněž zabývat Výbor zřízený pro provádění nařízení (ES) č. 2006/2004. Výbor bude pravidelně informovat Expertní skupinu o svých aktivitách.
   Článek 3
   Složení – jmenování
   1.   Členy Expertní skupiny jsou národní kontaktní osoby určené v souladu s čl. 19 odst. 2 směrnice o elektronickém obchodu (jeden zástupce z každého členského státu) a zástupci Komise.
   2.   Expertní skupina je tvořena zástupci členských států v počtu odpovídajícímu počtu členských států Evropského společenství a zástupci Komise.
   3.   Členové setrvávají ve funkci do svého nahrazení, respektive do skončení svého mandátu.
   4.   Členové, kteří již nejsou schopni účinně přispívat k aktivitám Expertní skupiny, rovněž jako členové, kteří odstoupí nebo kteří nedodržují podmínky uvedené v čl. 3 odst. 1 nebo v článku 287 Smlouvy, mohou být nahrazeni po zbývající období svého mandátu náhradníkem.
   Článek 4
   Činnost
   Expertní skupině předsedá zástupce Komise.
   Na základě pověření může Expertní skupina po dohodě s Komisí zřídit pracovní skupiny pro studium konkrétních otázek. Po splnění svého úkolu budou příslušné pracovní skupiny rozpuštěny.
   K účasti na práci skupiny a/nebo pracovních skupin může Komise přizvat odborníky a pozorovatele.
   Informace pokládané Komisí za důvěrné získané během práce Expertní skupiny nebo podskupin nesmí být šířeny.
   Expertní skupina pro elektronický obchod přijme svůj jednací řád na základě vzoru přijatého Komisí (příloha III SEK(2005) 1004).
   Článek 5
   Zasedání
   Expertní skupina a její pracovní skupiny běžně zasedají v budovách Komise; formu a časový rozvrh určuje Komise.
   Funkci sekretariátu Expertní skupiny zajišťuje Komise. Zaměstnanci Komise mohou být přítomni na zasedání Expertní skupiny a jejích pracovních skupin a mohou se účastnit diskusí.
   Komise může na internetu zveřejnit v původním jazyce daného dokumentu jakékoli shrnutí, (částečné) závěry nebo pracovní dokumenty týkající se Expertní skupiny nebo jejích pracovních skupin.
   Článek 6
   Výdaje na zasedání
   Komise uhradí členům, pozorovatelům a odborníkům výlohy související s činností Expertní skupiny v souladu s předpisy platnými v rámci Komise. Za výkon funkce nepřísluší odměna.
   Článek 7
   Vstup v platnost
   Toto rozhodnutí se použije ode dne zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.

      V Bruselu dne 24. října 2005.

            Za Komisi

         Charlie McCREEVY

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 178, 17.7.2000, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 364, 9.12.2004, s. 1.


title: Rozhodnutí Rady ze dne 14. dubna 1997, kterým se mění rozhodnutí 91/116/EHS, kterým se zřizuje Evropský poradní výbor pro statistické informace v hospodářské a sociální oblasti

text:
Důležité právní upozornění

|

31997D0255

Úřední věstník L 102 , 19/04/1997 S. 0032 - 0032

		Rozhodnutí Radyze dne 14. dubna 1997,kterým se mění rozhodnutí 91/116/EHS, kterým se zřizuje Evropský poradní výbor pro statistické informace v hospodářské a sociální oblasti(97/255/ES)RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí,vzhledem k tomu, že článek 4 rozhodnutí 91/116/EHS [1] výslovně uvádí počet členů výboru;vzhledem k tomu, že z důvodů přistoupení Finska, Rakouska a Švédska je nezbytné patřičně upravit počet členů výboru,PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:Článek 1Článek 4 rozhodnutí 91/116/EHS se nahrazuje tímto:"Článek 4Výbor se skládá- ze čtyř členů zastupujících Komisi, z nichž jeden je členem Komise odpovídajícím za politiku v oblasti statistických informací,- z předsedy Výboru pro měnovou a finanční statistiku a pro statistiku platební bilance,- z předsedů nebo generálních ředitelů národních statistických úřadů,- ze dvou zástupců za každý členský stát jmenovaných Radou po konzultaci s Komisí z reprezentativních osobností zastupujících různé oblasti hospodářského, sociálního a vědeckého života. Ke jmenování těchto členů dodá každý členský stát Radě seznam obsahující čtyři kandidáty. Rada vezme v úvahu potřebu přiměřeného zastoupení různých hospodářských, sociálních a vědeckých oblastí."Článek 2Toto rozhodnutí bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství.V Lucemburku dne 14. dubna 1997.Za RadupředsedaJ. Van Aartsen[1] Úř. věst. L 59, 6.3.1991, s. 21.--------------------------------------------------


title: Rozhodnutí Politického a bezpečnostního výboru EUJUST LEX/2/2009 ze dne 15. prosince 2009 o jmenování vedoucího Integrované mise Evropské unie na podporu právního státu v Iráku, EUJUST LEX

text:
               19.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 338/92

      ROZHODNUTÍ POLITICKÉHO A BEZPEČNOSTNÍHO VÝBORU EUJUST LEX/2/2009
   ze dne 15. prosince 2009
   o jmenování vedoucího Integrované mise Evropské unie na podporu právního státu v Iráku, EUJUST LEX
   (2009/982/SZBP)
   POLITICKÝ A BEZPEČNOSTNÍ VÝBOR,
   s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 38 této smlouvy,
   s ohledem na společnou akci Rady 2009/475/SZBP ze dne 11. června 2009 o Integrované misi Evropské unie na podporu právního státu v Iráku, EUJUST LEX, a zejména na čl. 9 odst. 2 této společné akce,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 11. června 2009 přijala Rada společnou akci 2009/475/SZBP o Integrované misi Evropské unie na podporu právního státu v Iráku, EUJUST LEX. Použitelnost této společné akce skončí dnem 30. června 2010.

               (2)

               Podle čl. 9 odst. 2 společné akce 2009/475/SZBP je Politický a bezpečnostní výbor zmocněn k přijímání rozhodnutí o jmenování vedoucího mise.

               (3)

               Vysoká představitelka Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku navrhla, aby byl pan Francisco DÍAZ ALCANTUD jmenován vedoucím mise EUJUST LEX do 30. června 2010,

         PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Vedoucím Integrované mise Evropské unie na podporu právního státu v Iráku, EUJUST LEX, je na období od 1. ledna 2010 do 30. června 2010 jmenován pan Francisco DÍAZ ALCANTUD.
   Článek 2
   Toto rozhodnutí bude oznámeno panu Franciscovi DÍAZOVI ALCANTUDOVI.
   Nabývá účinku dnem oznámení.

      V Bruselu dne 15. prosince 2009.

            Za Politický a bezpečnostní výbor

         O. SKOOG

            předseda


title: Rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 339/15/KOL ze dne 16. září 2015, kterým se Norsku povoluje odchýlit se od některých společných pravidel bezpečnosti letectví podle čl. 14 odst. 6 aktu uvedeného v bodě 66n přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008 o společných pravidlech v oblasti civilního letectví a o zřízení Evropské agentury pro bezpečnost letectví, kterým se ruší směrnice Rady 91/670/EHS, nařízení (ES) č. 1592/2002 a směrnice 2004/36/ES, ve znění pozdějších předpisů) [2016/1812]

text:
               13.10.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 276/14

         ROZHODNUTÍ KONTROLNÍHO ÚŘADU ESVO
   č. 339/15/KOL
   ze dne 16. září 2015,
   kterým se Norsku povoluje odchýlit se od některých společných pravidel bezpečnosti letectví podle čl. 14 odst. 6 aktu uvedeného v bodě 66n přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008 o společných pravidlech v oblasti civilního letectví a o zřízení Evropské agentury pro bezpečnost letectví, kterým se ruší směrnice Rady 91/670/EHS, nařízení (ES) č. 1592/2002 a směrnice 2004/36/ES, ve znění pozdějších předpisů) [2016/1812]
   KONTROLNÍ ÚŘAD ESVO,
   s ohledem na čl. 14 odst. 6 a 7 aktu uvedeného v bodě 66n přílohy XIII Dohody o EHP a upraveného rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 163/2011 ze dne 19. prosince 2011, kterým se mění příloha XIII (Doprava) Dohody o EHP (1) (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008 ze dne 20. února 2008 o společných pravidlech v oblasti civilního letectví a o zřízení Evropské agentury pro bezpečnost letectví, kterým se ruší směrnice Rady 91/670/EHS, nařízení (ES) č. 1592/2002 a směrnice 2004/36/ES (2), ve znění pozdějších předpisů),
   s ohledem na čl. CAT.POL.A.210 písm. b) odst. 2, 4 a 5 přílohy IV aktu uvedeného v bodě 66nf přílohy XIII Dohody o EHP (nařízení Komise (EU) č. 965/2012 ze dne 5. října 2012, kterým se stanoví technické požadavky a správní postupy týkající se letového provozu podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008 (3), ve znění pozdějších předpisů),
   aktů v obou případech začleněných do Dohody o EHP protokolem č. 1 k této dohodě,
   s ohledem na stanovisko Dopravního výboru ESVO ze dne 21. srpna 2015,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Norsko požádalo o uplatnění odchylky od společných pravidel bezpečnosti letectví, která jsou obsažena v prováděcích pravidlech k nařízení (ES) č. 216/2008.

               (2)

               Podle čl. 14 odst. 7 uvedeného nařízení v upraveném znění posoudil Kontrolní úřad ESVO na základě doporučení Evropské agentury pro bezpečnost letectví vydaného dne 26. června 2015 (dok. č. 762327) potřebu požadované odchylky a úroveň ochrany, která z ní vyplývá. Vycházeje z opatření na snížení rizika, jež byla v norském oznámení popsána, dospěl Kontrolní úřad k závěru, že odchylka oznámená Norskem vyhovuje požadavkům stanoveným v čl. 14 odst. 6 nařízení (ES) č. 216/2008.

               (3)

               V souladu s čl. 14 odst. 7 nařízení (ES) č. 216/2008 v upraveném znění se odchylka udělená jednomu členskému státu oznámí všem členským státům a ty mají na její uplatnění rovněž nárok.

               (4)

               Podle článku 1 rozhodnutí č. 163/2011 a podle bodu 3 písm. a) jeho přílohy mají být výrazy „členský stát“ či „členské státy“ vykládány tak, že kromě jejich významu v rámci daného nařízení zahrnují i státy ESVO.

               (5)

               Popis odchylky a podmínky s ní spojené by měly být takové, aby mohly ostatní státy ESVO ve smyslu nařízení (ES) č. 216/2008 v upraveném znění, jsou-li ve stejné situaci, dané opatření uplatnit, aniž by k tomu potřebovaly další schválení ze strany Kontrolního úřadu ESVO. Státy ESVO ve smyslu nařízení (ES) č. 216/2008 v upraveném znění by nicméně uplatnění odchylek měly oznamovat Kontrolnímu úřadu ESVO, Evropské agentuře pro bezpečnost letectví a vnitrostátním leteckým úřadům, protože se takový krok může projevit mimo daný stát.

               (6)

               Podle článku 1 rozhodnutí č. 163/2011 a podle bodu 3 písm. e) jeho přílohy předá Evropská komise informace o rozhodnutí přijatém podle čl. 14 odst. 7 nařízení (ES) č. 216/2008, které obdrží od Kontrolního úřadu ESVO, členským státům EU.

               (7)

               Toto rozhodnutí by tudíž mělo být oznámeno všem státům ESVO a Evropské komisi, aby o něm mohla informovat členské státy EU.

               (8)

               Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem Dopravního výboru ESVO,

         PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Budou-li dodrženy podmínky uvedené v oddíle 2 přílohy tohoto rozhodnutí, může Norsko udělovat schválení odchylující se od určitých prováděcích pravidel podle nařízení (ES) č. 216/2008, jak je upřesněno v příloze tohoto rozhodnutí.
   Článek 2
   Všechny státy ESVO mají nárok uplatnit táž opatření, která jsou uvedena v článku 1, jak je upřesněno v příloze tohoto rozhodnutí, přičemž jsou vázány oznamovací povinností stanovenou v čl. 14 odst. 6 nařízení (ES) č. 216/2008 v upraveném znění.
   Článek 3
   Toto rozhodnutí je určeno Norsku. Je závazné v anglickém znění.
   Článek 4
   Toto rozhodnutí se oznámí Norsku, Islandu, Lichtenštejnsku a Evropské komisi.

      V Bruselu dne 16. září 2015.

            Za Kontrolní úřad ESVO

         Helga JÓNSDÓTTIR

            členka kolegia

         Markus SCHNEIDER

            úřadující ředitel

      (1)  Úř. věst. L 76, 15.3.2012, s. 51.

      (2)  Úř. věst. L 79, 19.3.2008, s. 1.

      (3)  Úř. věst. L 296, 25.10.2012, s. 1.

      PŘÍLOHA

         ODCHYLKA NORSKA OD NAŘÍZENÍ (EU) Č. 965/2012, POKUD JDE O BEZPEČNOU VÝŠKU NAD PŘEKÁžKAMI PŘI VZLETU NA LETIŠTÍCH MO I RANA (ENRA) A ØRSTA-VOLDA (ENOV)

      1.   Popis odchylky

      Norsko může odchylně od čl. CAT.POL.A.210 písm. b) odst. 2, 4 a 5 „Bezpečná výška nad překážkami při vzletu“ přílohy IV (část CAT) nařízení (EU) č. 965/2012 (1) ve znění pozdějších předpisů povolit leteckému provozovateli Widerøe Flyveselskap AS, aby na dvou různých letištích – Mo i Rana (ENRA) a Ørsta-Volda (ENOV) – používal při provozu svých letadel Bombardier Dash 8 ve výškách od nejméně 100 ft do 400 ft úhel klonění až 25°.
      2.   Podmínky spojené s uplatněním odchylky

      Odchylka platí pro leteckého provozovatele Widerøe Flyveselskap AS na základě dodatečných opatření, která tento provozovatel podnikl, aby dosáhl úrovně bezpečnosti, která je rovnocenná úrovni dosahované uplatňováním společných technických požadavků a správních postupů stanovených v nařízení (EU) č. 965/2012 ve znění pozdějších předpisů. Dodatečná opatření jsou popsána v doporučení Evropské agentury pro bezpečnost letectví ze dne 26. června 2015 (dok. č. 762327) a týkají se: vstupního a opakovacího výcviku pilotů, požadavků na seznamovací výcvik posádky, překážkových návěstidel a vizuálních prostředků pro vedení zatáček, meteorologických omezení, omezení co do typu odmrazovací kapaliny, dodatku č. 47 k letové příručce letadla (2) o provozních postupech a problematice výkonnosti, využívání jediného nastavení vztlakových klapek pro vzlet (15°) za účelem zabránění jejich nesprávného nastavení, využívání programu sledování letových údajů za účelem monitorování úhlu klonění při počátečním stoupání a využívání programu sledování souladu, jenž zahrnuje každoroční audity výkonnosti a výcviku; program soustavného dozoru Norského úřadu pro civilní letectví navíc zohledňuje prvky snižující rizika a podmínky schválení pro leteckého provozovatele Widerøe Flyveselskap AS.

         (1)  Akt uvedený v bodě 66nf přílohy XIII Dohody o EHP (nařízení (EU) č. 965/2012), začleněný do Dohody o EHP protokolem č. 1 k této dohodě.

         (2)  De Havilland Inc. Dash 8 Flight Manual Supplement 47: „Operation with 25 degree banked turn (For Norwegian operators only)“ [Dodatek č. 47 k letové příručce De Havilland Inc. Dash 8 „Provoz s příčným sklonem 25°“ (pouze pro norské provozovatele)].


title: 2010/393/: Rozhodnutí Komise ze dne 14. července 2010 o zastavení antisubvenčního řízení týkajícího se dovozu některých spojovacích prostředků a jejich částí z korozivzdorné oceli pocházejících z Indie a Malajsie

text:
               15.7.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 180/28

         ROZHODNUTÍ KOMISE
   ze dne 14. července 2010
   o zastavení antisubvenčního řízení týkajícího se dovozu některých spojovacích prostředků a jejich částí z korozivzdorné oceli pocházejících z Indie a Malajsie
   (2010/393/EU)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 597/2009 ze dne 11. června 2009 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na článek 14 uvedeného nařízení,
   po konzultaci s poradním výborem,
   vzhledem k těmto důvodům:
   A.   POSTUP

               (1)

               Dne 30. června 2009 Evropská komise (dále jen „Komise“) obdržela podnět ohledně údajné újmu působící subvence týkající se dovozu některých spojovacích prostředků a jejich částí z korozivzdorné oceli pocházejících z Indie a Malajsie (dále jen „dotčené země“).

               (2)

               Podnět podal Evropský institut pro průmyslové spojovací prostředky (European Industrial Fasteners Institute) (dále jen „EIFI“) jménem výrobců představujících významný podíl, v tomto případě více než 25 %, celkové výroby některých spojovacích prostředků z korozivzdorné oceli v Unii, v souladu s čl. 9 odst. 1 a čl. 10 odst. 6 základního nařízení.

               (3)

               Uvedený podnět obsahoval zjevné důkazy o existenci subvence a o podstatné újmě, která tím vznikla, což bylo považováno za dostatečné oprávnění pro zahájení antisubvenčního řízení.

               (4)

               Před zahájením řízení a v souladu s čl. 10 odst. 7 základního nařízení Komise uvědomila vlády dotčených zemí, že obdržela řádně doložený podnět, v němž se tvrdí, že subvencovaný dovoz některých spojovacích prostředků a jejich částí z korozivzdorné oceli pocházejících z Indie a Malajsie způsobuje výrobnímu odvětví Unie podstatnou újmu. Vlády dotčených zemí byly jednotlivě vyzvány ke konzultacím, aby se vyjasnila situace ohledně obsahu podnětu a aby bylo dosaženo řešení na základě vzájemné dohody. Vzájemné dohody nebylo během konzultací dosaženo.

               (5)

               Komise proto po konzultaci s poradním výborem zahájila zveřejněním oznámení v Úředním věstníku Evropské unie
                   (2) antisubvenční řízení týkající se dovozu některých spojovacích prostředků a jejich částí z korozivzdorné oceli, v současnosti kódů KN 7318 12 10, 7318 14 10, 7318 15 30, 7318 15 51, 7318 15 61 a 7318 15 70, pocházejících z dotčených zemí, do Unie.

               (6)

               Ve stejný den zahájila Komise antidumpingové řízení týkající se dovozu některých spojovacích prostředků a jejich částí z korozivzdorné oceli pocházejících z dotčených zemí do Unie (3).

               (7)

               Komise zaslala dotazníky výrobnímu odvětví Unie, všem známým sdružením výrobců v Unii, vývozcům/výrobcům v dotčených zemích, všem sdružením vývozců/výrobců, dovozcům, všem známým sdružením dovozců a orgánům dotčených zemí. Zúčastněné strany dostaly možnost písemně se k věci vyjádřit a požádat o slyšení ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení řízení.

         B.   STAŽENÍ PODNĚTU A ZASTAVENÍ ŘÍZENÍ

               (8)

               Dopisem Komisi ze dne 1. dubna 2010 EIFI oficiálně stáhl svůj podnět.

               (9)

               Podle čl. 14 odst. 1 základního nařízení platí, že pokud je podnět stažen, může být řízení zastaveno, s výjimkou případu, kdy to není v zájmu Unie.

               (10)

               Komise uvedla, že by stávající řízení mělo být zastaveno, jelikož šetření neodhalilo žádné okolnosti, které by naznačovaly, že zastavení řízení není v zájmu Unie. Zúčastněné strany o tom byly informovány a dostaly příležitost se vyjádřit. Nebyly obdrženy žádné připomínky, jež by naznačovaly, že zastavení řízení není v zájmu Unie.

               (11)

               Komise proto dospěla k závěru, že antisubvenční řízení týkající se dovozu některých spojovacích prostředků a jejich částí z korozivzdorné oceli pocházejících z dotčených zemí do Unie by mělo být zastaveno,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Antisubvenční řízení týkající se dovozu některých spojovacích prostředků a jejich částí z korozivzdorné oceli, v současnosti kódů KN 7318 12 10, 7318 14 10, 7318 15 30, 7318 15 51, 7318 15 61 a 7318 15 70, pocházejících z Indie a Malajsie, se zastavuje.
   Článek 2
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.

      V Bruselu dne 14. července 2010.

            Za Komisi

         José Manuel BARROSO

            předseda

      (1)  Úř. věst. L 188, 18.7.2009, s. 93.

      (2)  Úř. věst. C 190, 13.8.2009, s. 32.

      (3)  Úř. věst. C 190, 13.8.2009, s. 27.


title: Rozhodnutí Komise (EU) 2015/120 ze dne 29. října 2014 o režimu státních podpor SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08), jež Itálie zamýšlí poskytnout na digitální projekční zařízení (oznámeno pod číslem C(2014) 7888)  Text s významem pro EHP

text:
               30.1.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 25/37

         ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/120
   ze dne 29. října 2014
   o režimu státních podpor SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08), jež Itálie zamýšlí poskytnout na digitální projekční zařízení

         (oznámeno pod číslem C(2014) 7888)

   (Pouze italské znění je závazné)
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
   s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
   po výzvě adresované zúčastněným stranám, aby se k věci vyjádřily (1) v souladu s výše uvedenými články, a se zřetelem k jejich vyjádřením,
   vzhledem k těmto důvodům:
   I.   POSTUP

               (1)

               Dne 30. prosince 2008 oznámila Itálie Komisi svůj úmysl zavést daňové pobídky pro investice a distribuci v odvětví filmu a digitální projekce. Dne 2. dubna 2009 a 23. června 2009 zaslaly italské orgány doplňující informace.

               (2)

               Dopisem ze dne 22. července 2009 informovala Komise Itálii o rozhodnutí schválit daňové pobídky Itálie pro investice a distribuci v odvětví filmu. Komise zároveň informovala Itálii o rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie týkající se daňových úlev navrhovaných pro investice do digitálních projekčních zařízení.

               (3)

               Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie
                   (2). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se vyjádřily.

               (4)

               Ministerstvo kulturního dědictví, kulturních činností a cestovního ruchu a Evropská komise uspořádaly na toto téma seminář, který se konal dne 21. října 2009 v Římě.

               (5)

               Komise obdržela příslušné připomínky zúčastněných stran a předala je italským orgánům, aby se k nim vyjádřily. Jejich připomínky byly obdrženy dopisem zaevidovaným dne 19. ledna 2010. Následně došlo k další výměně informací, včetně doplňkových dopisů italských orgánů zaevidovaných dne 7. září 2010, 12. dubna 2011, 1. června 2011, 1. prosince 2011, 10. května 2012, 14. září 2012, 23. dubna 2013, 6. prosince 2013, 18. dubna 2014, 11. června 2014 a 1. srpna 2014.

         II.   POPIS OPATŘENÍ

   1.   Oznámené opatření

               (6)

               Daňové úlevy pro provozovatele kin, kteří instalují digitální projekční zařízení, byly součástí řady daňových opatření pro filmové odvětví, která italské orgány přijaly. Cílem těchto daňových opatření jako celku bylo stimulovat tržní dynamiku tak, aby byly v podmínkách příznivých pro hospodářskou soutěž podporovány umělecké filmy „italského původu“ a propagovány v Itálii i v Evropě.

               (7)

               Režim daňových úlev pro digitální projekci umožňuje daňovou úlevu ve výši 30 % nákladů na instalaci digitálního projekčního zařízení. Maximální roční daňová úleva činí 50 000 EUR na jeden kinosál.

               (8)

               Způsobilé náklady mohou vzniknout v souvislosti s:

                           a)

                           nákupem digitálních projekčních a reprodukčních zařízení;

                           b)

                           nákupem zařízení a aparatury pro příjem digitálního signálu prostřednictvím pozemního nebo satelitního vysílání;

                           c)

                           nákupem nebo pronájmem, čili leasingem, zařízení, systémů a aparatury uvedených shora. Příslušné smlouvy musí obsahovat povinnost odkoupit tento majetek po uplynutí sjednané doby pronájmu nebo ustanovení, podle něhož může uživatel využít tohoto opčního práva před uplynutím této doby;

                           d)

                           výdaji na odbornou přípravu zaměstnanců;

                           e)

                           výdaji vztahujícími se a sloužícími k rekonstrukci a uzpůsobení projekčních kabin, zařízení a doplňkových služeb a prostor využívaných dříve k promítání 35mm filmů.

                     Očekávané výdaje uvedené v posledních dvou bodech nesmí činit více než 20 % celkových výdajů vynaložených v rámci písmen a), b) a c).

               (9)

               Podle původního oznámení italských orgánů by byla podpora bezpodmínečná v případě kin, která mají jeden až čtyři kinosály, a multikin, jež mají 5 až 10 kinosálů v obcích s méně než 50 000 obyvateli. U ostatních multikin, která mají nejvýše 24 kinosálů, měla být podpora podmíněna povinností, aby 50 % programové nabídky tvořily umělecké filmy a aby alespoň 50 % kinosálů bylo uzpůsobeno na digitální projekci.

               (10)

               Daňová úleva se poskytuje provozovatelům kin, kteří v Itálii musí odvádět daně.

               (11)

               Právní základy pro tento režim jsou následující:

                           a)

                           zákon č. 244 ze dne 24. prosince 2007 o pravidlech sestavování ročního a víceletého rozpočtu státu (legge 24 dicembre 2007, n. 244, recante disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato);

                           b)

                           zákonné opatření č. 91 ze dne 8. srpna 2013, které bylo vydáním pozdějších předpisů změněno v zákon č. 112 ze dne 7. října 2013 (decreto legge 8 agosto 2013, n. 91, convertito, con modificazioni, in legge 7 ottobre 2013, n. 112);

                           c)

                           nová prováděcí pravidla pro daňové úlevy poskytované provozovatelům kin na zavedení a zakoupení zařízení a aparatury pro digitální projekci (nuove disposizioni applicative dei crediti d'imposta concessi alle imprese di esercizio cinematografico per l'introduzione e acquisizione di impianti e apparecchiature destinate alla proiezione digitale).

         2.   Pochybnosti vznesené Komisí

               (12)

               V rozhodnutí o zahájení řízení dospěla Komise k závěru, že oznámené opatření podpory představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Poskytováním daňových pobídek se italský stát vzdává určitých příjmů. Na tento režim se tudíž vydávají prostředky státu. Tento režim počítá s ekonomickými výhodami pro některé podniky, v tomto případě provozovatele kin. Vzhledem k mezinárodnímu obchodu s filmy mohou mít tyto selektivní výhody dopad na obchod v rámci Unie. Komise měla pochybnosti ohledně slučitelnosti podpory.

               (13)

               Pochybovala v prvé řadě o nezbytnosti daňových úlev pro digitální projekci a kritizovala maximální navrhovanou výši daňové úlevy (50 000 EUR na jeden kinosál), neboť odpovídá (se sazbou 30 %) maximálním přípustným nákladům na instalaci ve výši 166 667 EUR na 1 kinosál (50 000 EUR × 100/30). Tento limit je vyšší než odhadované náklady digitálního projekčního zařízení předložené italskými orgány (100 000 EUR). Komise zpochybnila výši limitu daňové úlevy a vyjádřila obavy, že odhad nákladů na přechod není přesný. Komise navíc vyjádřila pochybnosti o tom, zda je nutné instalovat projekční zařízení 2K (3) splňující specifikace DCI (4) pro promítání italských či evropských uměleckých filmů.

               (14)

               Komise měla dále pochybnosti ohledně přiměřenosti navrhovaného opatření podpory a konstatovala, že velká kina si pravděpodobně mohou spíše dovolit instalovat digitální projekční zařízení bez státní podpory. Komise rovněž upozornila na to, že provozovatelé kin mají k dispozici komerční modely pro přechod, např. „virtualprint fee“ (poplatek za virtuální kopii) (5), a proto si kladla otázku, zda státní podpora na jednotku, navržená pro všechny kinosály, nebude mít za následek zánik komerčních alternativ.

               (15)

               Komise dále pochybovala o vhodnosti daňové úlevy v podobě opatření podpory a konstatovala, že rozpočet vyčleněný na opatření (16,8 milionu EUR) odpovídá nákladům na instalaci ve výši 56 milionů EUR, které jsou podstatně nižší než odhadované náklady na přechod (čítající 395,7 milionu EUR na základě 100 000 EUR na jeden kinosál). Kromě vhodnosti dostupných prostředků Komise také zpochybnila skutečnost, že je navržené opatření dostatečně zaměřeno na dosažení cíle zvýšit šíření italských a evropských uměleckých filmů. Vyjádřila pochybnosti o tom, že by italské orgány byly s to určit podniky v oblasti filmu s digitálními zařízeními, v nichž mají být zavedeny alternativní komerční modely, které by italským divákům poskytly širší nabídku uměleckých filmů. Jelikož z využití daňové úlevy vyplývá, že příjemce musí mít dostatečné distribuční kapacity, a jelikož opatření předpokládá, že provozovatelé kin musí sami financovat 70 % investice, byla Komise na pochybách, zda kina, která podporu potřebují nejvíce, budou moci daňovou úlevu využít. Komise navíc pochybovala o tom, že by plánovaná jednorázová podpora (oznámení se týkalo pilotního opatření v době trvání 2 let) byla udržitelným řešením problému kratší životnosti a vyšších nákladů užívání spojeného s instalací digitálních zařízení.

               (16)

               Komise rovněž zpochybnila hospodářské, sociální a kulturní dopady podpory. Přestože uznala, že by mohlo být ve společném zájmu, aby některý členský stát využil státní podpory na investice do přechodu na digitální technologii v kinech, požadovala ujištění ohledně technologické neutrality opatření. Konkrétně žádala potvrzení skutečnosti, že provozovatelé kin nebudou motivováni k přednostním investicím do jedné digitální normy namísto normy jiné. Komise kromě toho požádala italské orgány, aby zajistily, že bude možné promítat i filmy distribuované v digitálním formátu založeném na méně přísné obecné normě než je digitální norma platná pro zařízení, na něž se podpora poskytuje. Komise dále uvedla, že podporu na instalaci digitálního projekčního zařízení by mohly nepřímo získat velké americké filmové produkční společnosti (v případě zařízení splňujících specifikace DCI). Zvýšená poptávka vyplývající z navržené podpory by mohla zvýšit cenu projekčních zařízení, jejichž nabídka je omezená. Díky podpoře by Itálie mohla rychleji dosáhnout kritického množství digitálních kinosálů, což by mohlo urychlit přechod k digitální distribuci a zároveň uzavírání těch kin, která nebyla s to včas instalovat digitální projekční zařízení. Komise v zásadě pochybovala o tom, že případné narušení hospodářské soutěže bude vyrovnáno sociálními a kulturními výhodami plynoucími z podpory.

         3.   Změny provedené v navrhovaném opatření od zahájení procesu

               (17)

               Po zahájení formálního šetření ze strany Komise bylo italské opatření daňových úlev pro digitální projekci uskutečněno v souladu s režimem zavedeným na základě dočasného referenčního rámce Unie a v mezích limitů de minimis
                   (6). Po schválení Komisí mají italské orgány v úmyslu opatření plně provést nad rámec limitů de minimis.

               (18)

               Italské orgány odhadují, že rozpočet opatření bude činit zhruba 7,5 milionu EUR na období 2014–2015.

               (19)

               Období, na které se toto rozhodnutí vztahuje, potrvá do 31. prosince 2022. Italské orgány očekávají, že se daňová úleva bude nejčastěji využívat v letech 2014 a 2015.

               (20)

               Návrhy prováděcích předpisů, na jejichž základě chtějí italské orgány podporu plně provést (nad rámec limitů de minimis), se od původního oznámení liší v řadě důležitých bodů.

               (21)

               Zaprvé: ze změněných prováděcích předpisů byla odstraněna podmínka, že střední a malá kina musí do programové nabídky zařadit určitý počet italských a evropských uměleckých filmů, aby získala podporu. V posledních letech měly italské orgány problémy s monitorováním dodržování této podmínky u střednícha velkých kin. Kromě toho tvrdí, že zrušení této povinnosti je nezbytné k obnovení rovných podmínek hospodářské soutěže mezi velkými kiny, která podporu potřebují, a velkými sítěmi kin, které ovládají italský kinematografický trh (viz 37. bod odůvodnění).

               (22)

               Zadruhé (a vzhledem k výše uvedenému): změněné prováděcí předpisy stanoví limit 60 kinosálů. Provozovatelé kin, kteří vlastní nebo spravují více kinosálů, jsou z režimu daňových úlev vyloučeni. Italské orgány tvrdí, že je to dobrá alternativa k povinnosti spojené s programem, která byla původně uložena proto, aby se zaručilo, že opatření splní svůj účel, a aby byly vyloučeny ty tržní subjekty, které by díky své tržní síle měly být s to přejít na novou technologii bez podpory.

               (23)

               Zatřetí: nové prováděcí předpisy vyžadují prohlášení příjemce, které má zamezit příliš vysoké podpoře nebo jejímu přesměrování v případě, že je daňová úleva kombinována s komerčními modely (poplatky za virtuální kopie).

               (24)

               Začtvrté: změněné normy umožňují kumulaci podpor až do maximální intenzity podpory ve výši 75 % celkových nákladů. U kin s jedním nebo dvěma kinosály činí maximální kumulovaná intenzita podpory 90 %.

               (25)

               Kromě těchto změn mohou příjemci od roku 2012 postoupit daňovou úlevu na digitální zařízení dodavatelům digitálních zařízení, bankám, finančním zprostředkovatelům a pojišťovnám (viz 56. bod odůvodnění).

         III.   PŘIPOMÍNKY ZAINTERESOVANÝCH STRAN

               (26)

               V reakci na veřejnou konzultaci ohledně podpory, která proběhla v roce 2009, obdržela Komise připomínky zhruba od 20 zainteresovaných stran. Připomínky předložily:

                           —

                           italské a evropské odvětvové organizace zastupující distributory a kina, francouzská Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (CST) a Evropské fórum pro digitální kinematografii,

                           —

                           francouzské orgány, fondy na podporu kinematografie z Německa a Spojeného království a síť evropských regionálních fondů pro audiovizuální průmysl (Cineregio). Některé předložené připomínky se týkaly rovněž souvisejících publikací Ředitelů evropských filmových agentur (EFAD) (7),

                           —

                           některé podniky, odborníci z oboru kinematografie a občané Francie, Itálie, Spojeného království a Švýcarska.

                     Kromě toho byl na toto téma v říjnu 2009 v Římě uspořádán seminář.

               (27)

               Co se týče nezbytnosti podpory, ve všech obdržených příspěvcích se upozorňovalo na nezbytnost státní podpory pro přechod k digitální projekci, považované za nevyhnutelný vývoj. Jak vysvětlily francouzské orgány i celostátní organizace Spojeného království z oboru kinematografie (UK Film Council), obecný přínos digitální kinematografie je provázen nerovnoměrným rozdělením nákladů (které nesou provozovatelé kin) a přímými finančními výhodami (pro distributory) plynoucími z přechodu. Tato nevyvážená situace ztěžuje včasné dokončení přechodu bez využití externí podpory. V tomto ohledu třetí strany, které předložily své připomínky, upozornily na očividné riziko, že pokud by digitální projekční systémy nebyly přístupnější a cenově dostupnější, mnoho malých evropských nezávislých kin nebo kin nacházejících se v odlehlých oblastech by zmizelo z trhu. V prohlášení EFAD ze září 2009 se tvrdí, že 30 % evropských kin hrozí uzavření. Francouzské orgány i německá spolková rada pro kinematografii zdůraznily, že neposkytováním podpory by utrpělo nejen promítání, ale i distribuce filmů. Dlouhé přechodné období a paralelní distribuce analogových a digitálních filmů by se mohly ukázat jako příliš nákladné, zejména pro menší distributory filmů. V konečném důsledku by neexistence podpory měla značný negativní dopad na šíření evropských filmů, kulturní rozmanitost a přístup evropských občanů ke kultuře.

               (28)

               Ve všech příspěvcích se navíc zdůrazňovalo, že takzvané normy DCI jsou všeobecně uznávány jako společné normy pro digitální projekci. Propagace jednotné celosvětové normy je vnímána spíše jako pozitivní signál než za nevýhodu pro kina, neboť mezi nimi umožňuje nastolit rovné podmínky.

               (29)

               Co se týče nákladů na instalaci digitálního projekčního zařízení, za odpovídající výši se obecně považuje 100 000 EUR na jeden kinosál. Mnozí respondenti naopak zdůraznili, že náklady mohou být mnohem vyšší, například je třeba projekční kabinu podstatným způsobem zrekonstruovat, což může být případ zejména malých kin. Někteří respondenti však uznávají, že ceny digitálních projekčních zařízení mají klesající tendenci.

               (30)

               V mnoha předložených připomínkách bylo uvedeno, že i kdyby byly náklady na přechod mnohem vyšší než dostupná státní podpora (jako je tomu pravděpodobně u daňových úlev v Itálii), nic to nemění na tom, že státní podpora doplňuje jiné zdroje příjmů, například poplatky za virtuální kopie či vlastní zdroje provozovatelů kin.

               (31)

               Pokud jde o přiměřenost podpory, některé zainteresované strany daňovou úlevu kritizovaly, neboť se domnívaly, že by jí se vší pravděpodobností více využívala větší kina. Jiné subjekty možnost poskytnout podporu velkým kinům podpořily, případně pod podmínkou povinností spojených s programem. Některé příspěvky však potvrdily prohlášení EFAD s tím, že je důležité nezavádět rozdílné zacházení vyplývající například (v konkrétním případě italské daňové úlevy) z různé úrovně daní odváděných kiny, ale obecněji i z omezení přístupu daného programem, velikostí a geografickou polohou kin. Mezinárodní federace sdružení filmových distributorů (FIAD) zdůraznila, že na dnešním kinematografickém trhu a za celkové hospodářské situace by dokonce ani největší provozovatelé kin nemuseli být považováni za ziskové.

               (32)

               Názory na dostupnost operačních komerčních modelů pro přechod a jejich použitelnosti na menší kina se mírně různí. Někteří uvedli, že existují standardní operační modely pro přechod na digitální projekci. Jiní tvrdili, že hodně kin nemůže podepsat dohody o poplatcích za virtuální kopii nabízené zprostředkovateli („integrátory“) (viz též poznámka pod čarou 5) z důvodu povahy a rozsahu své programové nabídky (dosažená výše poplatků za virtuální kopie se liší podle počtu filmů na programu během prvního týdne od premiéry nebo podle počtu kinosálů v příslušném kině). Europa Distribution vyjádřila přesvědčení, že operační komerční modely platí pouze pro nejziskovější kina a významné komerční distributory. Na základě diskusního dokumentu EFAD bylo pouze ve zhruba 10 000 evropských kinosálů z celkových 30 000 možné modernizovat zařízení prostřednictvím modelu poplatků za virtuální kopie. V jednom příspěvku se tvrdilo, že komerční model poplatků za virtuální kopie je vhodný i pro menší kina. Francouzské orgány každopádně upozornily na to, že komerční modely pro přechod nepokrývají všechny náklady na přechod kin k digitální projekci (jako je modernizace promítacích kabin) a kromě toho vždy počítají s příspěvkem provozovatelů kin. I v těchto případech by státní podpora mohla plnit zásadní doplňkovou funkci.

               (33)

               Co se týče vhodnosti podpory, zainteresované strany uvedly, že obecně by státní podpora pomohla malým kinům čelit silné konkurenci velkých multikin a nastolila by rovné podmínky pro všechny. Podle odhadů by instalace digitálních projekčních zařízení znamenala širší výběr pro diváky. V příspěvcích byly rovněž zdůrazněny výhody spojené s digitální projekcí, například její kvalita, flexibilita programové nabídky a nižší náklady na distribuci. Francouzské orgány tvrdily, že by se přiměřenost podpory pro digitální projekci neměla posuzovat z hlediska větší rozmanitosti programové nabídky, ale spíše z hlediska schopnosti zabránit uzavření kin. Podle nich může právě digitalizace různých typů filmů zaručit jejich rozmanitou nabídku. Evropské fórum pro digitální kinematografii vyjádřilo názor, že pokud lze daňové úlevy kompenzovat prostřednictvím DPH, mohla by italské opatření využívat i méně zisková kina.

               (34)

               Některé příspěvky upozorňovaly na krátkodobou povahu daňové úlevy vzhledem k dlouhodobým výzvám, které přináší přechod k digitální kinematografii. Jiné však zdůrazňovaly, že normy jsou dostatečně konsolidované na to, aby byla zaručena jejich platnost alespoň na deset let, nebo že zatím nelze určit životnost digitálních projekčních zařízení. Německá spolková rada pro kinematografii upozornila, že by podpora na přechod k digitální projekci představovala menší zátěž než náklady související s rekonstrukcí kin a s kulturní rozmanitostí po zániku provozovatelů, kteří nejsou schopni přechod sami financovat. Německo dále zdůraznilo, že specifické podmínky v každé zemi a regionu vyžadují specificky koncipovanou podporu v odpovídající formě. Prohlášení EFAD tento názor podpořilo a upozornilo na neexistenci jediného obecně platného řešení. Italské sdružení provozovatelů kin ANECpředpokládá, že do skončení životnosti digitálních zařízení se podmínky změní natolik, že řešení nebude představovat takový problém. Evropské fórum pro digitální kinematografii rovněž potvrdilo, že případné dodatečné provozní náklady příslušných kin lze hradit z nových zdrojů příjmů.

               (35)

               Pokud jde o hospodářské, sociální a kulturní dopady podpory, v příspěvcích se obvykle zdůrazňovala potřeba jednotných norem pro digitální projekci a plošné přijetí norem DCI. Prohlášení EFAD potvrzuje, že podpora pro digitální projekci by neměla předepisovat technické řešení, ale měla by být koncipována tak, aby pozorně hodnotila technologickou situaci tohoto odvětví. Europa Distribution ve svých připomínkách zdůraznila, že nedodržování normy pro toto odvětví by mohlo vést k uzavření mnoha kin. ANEC každopádně uvedlo, že toto opatření kinům umožňuje investovat do takové normy, kterou chtějí. V řadě příspěvků se rovněž zdůrazňovalo, že zařízení vyhovující specifikaci DCI by se mohla využívat i k promítání filmů odpovídajících jiným (nižším) digitálním normám, zatímco naopak (promítání filmů splňujících normu DCI například na projektorech 1,3k) to nelze. V předložených připomínkách se nepoukazovalo na riziko zvyšování cen, ty by naopak postupem času měly klesat. V této souvislosti se v příspěvku francouzských orgánů a v diskusním dokumentu EFAD zdůrazňovalo, že opatření podpory by měla být navržena tak, aby znemožňovala narušení hospodářské soutěže na trhu digitálních zařízení. Opatření podpory by se proto měla opírat o hodnocení nákladů na digitální zařízení a podpora by podle těchto odhadů měla být omezena. Pochybnosti Komise o tom, zda státní podpora může urychlit přechod na digitální projekci a tím i uzavírání kin (viz 16. bod odůvodnění), nebyly v příspěvcích zohledněny. Státní podpora se v nich naopak označovala za udržitelné řešení problému digitální projekce. Italská federace experimentálních kin vyzdvihla omezený zeměpisný dosah kin, a tudíž zanedbatelný narušující dopad opatření na hospodářskou soutěž.

         IV.   PŘIPOMÍNKY ITÁLIE

   1.   Nezbytnost podpory

               (36)

               Italské orgány poskytly Komisi informace o vlastnostech italského kinematografického trhu (poslední aktualizace proběhla v říjnu 2013). Odhaduje se, že v Itálii existuje celkem 3 936 kinosálů v 1 872 kinech, jež lze rozdělit do čtyř kategorií:

                           a)

                           velké sítě (8) kin s více než 60 kinosály – existují pouze dvě takové sítě: UCI a The Space, které mají 787 kinosálů v 76 lokalitách;

                           b)

                           malé sítě kin – těch je 15 a každá z nich má celkem maximálně 60 kinosálů. Kina v této třídě čítají celkem 513 kinosálů ve 104 lokalitách;

                           c)

                           malá komerční kina – 1 287 kinosálů v 351 kinech;

                           d)

                           nejmenší kina – kategorie, do které spadají téměř výhradně kina s jedním promítacím sálem (90 %) a sezónní nebo církevní kina. Jedná se o 1 340 lokalit s přibližně 1 500 kinosály.

               (37)

               Zatímco největší sítě kin (uvedené pod písmenem a)) představují 40 % vnitrostátního trhu, kina pod písmenem d) se na trhu podílejí pouze 5–10 %.

               (38)

               Režim daňových úlev je určen pro kina uvedená v písmenech b), c) a d). Zejména vzhledem k dominantnímu postavení dvou velkých sítí kin na trhu se italské orgány domnívají, že k dokončení digitálního přechodu těchto provozovatelů kin, jež jsou všichni malými nebo středními podniky, je nezbytná státní podpora.

               (39)

               Podle údajů poskytnutých ministerstvem pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch požádalo v období 2010–2013 o daňové úlevy pro digitální film 1 603 kinosálů (údaje z dubna 2014). Toto opatření, které bylo zavedeno ve smyslu nařízení de minimis, mělo úspěch okamžitě po svém zavedení v roce 2010 (kdy ho využilo více než 671 kinosálů).

               (40)

               Provádění opatření podpory ve smyslu nařízení de minimis se ukázalo jako nedostatečné pro zvrácení této situace. Zejména multikina střední velikosti byla schopna digitalizovat pouze část svých kinosálů.

               (41)

               Italské orgány uvedly, že digitalizace kin v Itálii stále zaostává. V říjnu 2013 dosahovala míra digitalizace přibližně 62 % (9) a podle odhadů poskytnutých italskými orgány v červnu 2014 je potřeba digitalizovat ještě nejméně 700 kinosálů.

               (42)

               V důsledku toho je ohrožen značný počet kin, především malých a středních. Jejich zánik by znamenal nejen ztráty pracovních míst na úrovni provozovatelů kin, ale ovlivnil by i distribuci filmů a omezil výběr pro veřejnost.

               (43)

               Italské orgány zdůraznily zejména úlohu, již v Itálii hrají kina s jedním promítacím sálem a středně velká kina. Neustálá přítomnost kin s jedním promítacím sálem je zásadní pro zajištění rovného přístupu všech občanů, včetně těch, kteří žijí v malých, venkovských a horských sídlech. Druhá skupina, tj. středně velká kina, jsou v Itálii páteří distribuce a promítání kvalitních filmů. Jejich neustálá přítomnost je důležitá, protože představují alternativu dvou velkých sítí kin, jež na trhu dominují.

               (44)

               Italské orgány odhadují, že tradiční filmy zmizí s konečnou platností z trhu během období pouhých několika týdnů nebo měsíců. Vzhledem k tomu, že se blíží konec tohoto období, italské orgány zdůraznily, že je potřeba uplatňovat opatření nad rámec prahové hodnoty de minimis.

               (45)

               Co se týče navržené maximální daňové úlevy (50 000 EUR na jeden kinosál) a odhadovaných nákladů digitálního projekčního zařízení, snížily italské orgány své odhady průměrných nákladů přechodu na digitální projekci na 50 000–60 000 EUR (údaje poskytnuté v dubnu a v červnu 2014). Jinými slovy, maximální daňová úleva odpovídá výrazně vyšším nákladům na přechod, než jsou odhadované průměrné náklady na přechod. Italské orgány však zdůraznily, že se daňové pobídky vypočítávají na základě určitého procentního podílu skutečně vzniklých výdajů. Při investicích v průměrné výši 50 000 EUR bude poskytnutá daňová pobídka (ve výši 30 %) činit 15 000 EUR. V praxi tedy není zpravidla nikdy použita maximální daňová pobídka. Horní mez však zaručuje, že v případě nestandardně vysokých nákladů na přechod bude výše podpory omezena i v absolutních hodnotách.

               (46)

               Pokud jde o nezbytnost podpory, je rovněž důležité poznamenat, že nejnovější informace od italských orgánů ukazují, že náklady na digitální přechod stále ještě dosahují několika desítek tisíc eur na jeden kinosál. Mnoho kin, především těch menších, není schopno získat tyto finanční prostředky ze soukromých zdrojů, zejména za současné italské a evropské hospodářské situace.

         2.   Přiměřenost podpory

               (47)

               V obecné rovině italské orgány zdůraznily, že daňová úleva je doplňkem komerčních modelů pro přechod a nevylučuje použití modelů poplatků za virtuální kopii.

               (48)

               Změněná prováděcí pravidla obsahují řadu ustanovení, která zajišťují přiměřenost opatření podpory a zohledňují například tržní mechanismy, které jsou k dispozici pro přechod na digitální projekci (tj. modely poplatků za virtuální kopii).

               (49)

               Zaprvé, daňové zvýhodnění mohou požadovat pouze provozovatelé kin, která mají nejvýše 60 kinosálů. Tím jsou z podpory vyloučeny dvě velké italské sítě kin (UCI a The Space), k jejichž přechodu byl úspěšně použit klasický model poplatků za virtuální kopii, jak uvedly italské orgány. Kromě toho by tito provozovatelé kin vzhledem ke svému dominantnímu postavení na trhu (viz 37. bod odůvodnění) neměli být při přechodu digitální projekci závislí na státní podpoře.

               (50)

               Podle informací poskytnutých italskými orgány jsou uvedené dvě velké sítě kin jedinými, kdo využil klasického modelu poplatků za virtuální kopii. Nicméně i menší provozovatelé kin měli přístup k obchodním mechanismům pro usnadnění přechodu na digitální projekci. V Itálii byl na základě dohody mezi sdružením distributorů a provozovatelů kin vyvinut alternativní model poplatků za virtuální kopii vhodný pro malá kina. Níže uvedená tabulka ukazuje hlavní rozdíly a podobnosti mezi klasickým a alternativním modelem poplatků za virtuální kopii (VPF) tak, jak se používají v Itálii.

                  Srovnání mezi klasickým a alternativním modelem VPF v Itálii

                           Klasický model VPF v Itálii

                           Alternativní model VPF v Itálii

                           Zprostředkovatel („integrátor“), který má smlouvy o poplatcích za virtuální kopii s distributory, podepíše smlouvu s provozovatelem kina.

                           Zakládá se na dohodě mezi sdružením distributorů a sdružením provozovatelů kin. Nejsou zapojeny třetí strany.

                           Provozovatel není vlastníkem digitálního vybavení a neplatí ho předem.

                           Provozovatel je již od počátku vlastníkem digitálního zařízení a hradí veškeré počáteční pořizovací náklady.

                           Jak distributoři, tak provozovatel přispívají k postupnému odpisování nákladů prostřednictvím poplatků za virtuální kopii a měsíčních plateb. Rozdělení výdajů je obvykle následující: 75 % hradí distributoři a 25 % provozovatel.

                           Filmoví distributoři platí poplatky za virtuální kopie pro promítání filmů v digitálním formátu. Tyto poplatky mohou pokrýt až 75 % nákladů na digitální přechod. Provozovatel je v každém případě povinen hradit výdaje ve výši 5 500 EUR.

               (51)

               Zadruhé, s ohledem na výše uvedené změnily italské orgány prováděcí předpisy, aby předešly příliš vysokým náhradám nebo přesměrování podpory v případě, že je daňová úleva kombinována s komerčními modely (poplatky za virtuální kopie). Příjemce je povinen předložit prohlášení o tom, že žádá o daňové zvýhodnění pouze pro pokrytí skutečných nákladů (viz 23. bod odůvodnění). Italské orgány prohlásily, že kontrola, již ministerstvo pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch provádí pro každý jednotlivý případ, zaručí, že podpora pokryje pouze tu část investic, kterou má skutečně hradit provozovatel kin.

               (52)

               Zatřetí, k zaručení přiměřenosti opatření podpory byly zavedeny maximální intenzity pro kumulaci podpor, které rozlišují mezi menšími kiny (s jedním nebo dvěma sály) a ostatními kiny (viz 24. bod odůvodnění).

         3.   Vhodnost podpory

               (53)

               V rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti ohledně vhodnosti odhadované částky opatření na pokrytí očekávaných nákladů na přechod. Aktualizované odhady týkající se této částky a nákladů, jež poskytly italské orgány (viz 18. a 45. bod odůvodnění), umožňují aktuálně posoudit situaci, již má opatření podpory řešit. Na základě daňové úlevy v průměrné výši 15 000 EUR a s přihlédnutím k odhadované částce režimu (viz 18. bod odůvodnění), by v letech 2014–2015 (tj. v období, kdy se očekává nejintenzivnější využívání tohoto opatření) mohlo opatření využít 500 kinosálů. Toto číslo odpovídá podstatné části kinosálů, které mají být ještě digitalizovány (viz 40. bod odůvodnění).

               (54)

               I přesto, že byl z režimu podpory odstraněn požadavek na uvádění uměleckých filmů, italské orgány potvrdily, že tento režim má stále ještě důležité kulturní cíle. Úplná digitalizace kinematografického trhu v Itálii povede k lepšímu šíření různých druhů filmů a k vyššímu potenciálu pro šíření děl zaplňujících nikové trhy. Pokud by všechny typy kin v Itálii nepřešly na digitální projekci, kultura by to pocítila.

               (55)

               Italské orgány zdůraznily, že daňová úleva znamená náhradu, která se týká nejen přímých daní splatných daňovému úřadu (daň z příjmů právnických osob), ale také nepřímých daní (např. DPH), srážkové daně a příspěvků na sociální zabezpečení (placených zaměstnavateli za své zaměstnance). Náhrada prostřednictvím všech těchto daní je zohledněna při výpočtu nároku na daňovou úlevu a zlepšuje dostupnost režimu, jelikož možnost ho využít nezávisí na úrovni zisku dotčeného podniku.

               (56)

               Kromě toho byla prostřednictvím článku 51 zákonného opatření č. 83 z roku 2012 zavedena možnost postoupit daňovou úlevu dodavatelům digitálních zařízení, bankám, finančním zprostředkovatelům a pojišťovnám (viz 25. bod odůvodnění). To zvyšuje dostupnost opatření podpory pro menší kina, zejména kina provozovaná rodinami, která nemají zaměstnance.

               (57)

               Již při provádění opatření podle nařízení de minimis obdržely daňové úlevy všechny typy kinosálů, včetně těch nejmenších na trhu, jak je znázorněno v následujícím diagramu, který poskytuje přehled příjemců režimu (v období 2010–2013).

                  Příjemci podle typu kina (2010–2013, podle počtu sálů) (údaje aktualizovány naposledy v dubnu 2014 a poskytnuty ministerstvem pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch)

               (58)

               Z poskytnutých údajů rovněž vyplývá, že se výrazně zvýšil počet a procentuální podíl malých kin, která v roce 2012 a zejména v roce 2013 využila daňové úlevy. Podle údajů poskytnutých Itálií využilo od roku 2010 do konce roku 2013 daňovou úlevu pro přechod na digitální projekci celkem 325 z 1 340 menších italských kin (tj. 24,3 %).

         4.   Hospodářské, sociální a kulturní dopady

               (59)

               Italské orgány zdůraznily, že je z hlediska ochrany kultury důležité zaručit úplný přechod na digitální projekci. Instalace digitálního zařízení s sebou přináší řadu významných výhod (jako je vyšší flexibilita) pro celé odvětví kinematografie (a v konečném důsledku i pro veřejnost). Náklady na přechod jsou však vysoké a nerovnoměrně rozložené a z velké části je nesou kina. Zejména menší účastníci trhu nejsou schopni provést přechod bez státní podpory. Komerční modely vypracované za účelem přechodu (poplatky za virtuální kopie) nejsou dostatečné k tomu, aby vyvážily tuto nerovnováhu, a ne všechna kina k nim mají stejný přístup.

               (60)

               Italské orgány potvrdily, že pravidla tohoto režimu podle jejich názoru nezpochybňují zásadu technologické neutrality.

         V.   HODNOCENÍ OPATŘENÍ PODPORY

   1.   Východiska podpory

               (61)

               V čl. 107 odst. 1 SFEU je uvedeno, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.

               (62)

               Jak se uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení a ve shrnutí v 12. bodě odůvodnění, představuje oznámené opatření podpory státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Zdroj financí skutečně představují daňové pobídky, takže se italský stát vzdává určitých daňových příjmů. Podle tohoto režimu budou takto zvýhodněni někteří provozovatelé kin, a v důsledku toho dává toto opatření selektivní výhodu některým podnikům. Příjemci soutěží s jinými podniky, které nutně nemusí využívat výhod tohoto režimu. Režim tudíž narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž. Vzhledem k mezinárodnímu obchodu s filmem může mít opatření vliv na obchod uvnitř Unie.

         2.   Slučitelnost podpory

               (63)

               Italské orgány zdůvodňují opatření jako podporu na propagaci kultury a podtrhují význam, jejž má pro kulturu co nejrychlejší dokončení přechodu na digitální projekci v zemi. Opatření podpory se snaží zaručit, aby všechny typy kin mohly přejít na digitální projekci, a to navzdory vysokým nákladům na přechod.

               (64)

               Do té doby, než bylo přijato rozhodnutí o zahájení řízení týkajícího se daného opatření, nedefinovala Komise konkrétně svoji politiku v oblasti podpory digitální projekce. Od té doby přijala Komise nové sdělení o státní podpoře filmů a dalších audiovizuálních děl (10), v němž jsou aktualizována kritéria pro posouzení slučitelnosti státní podpory filmů a dalších audiovizuálních děl podle čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU.

               (65)

               Nové sdělení o filmu uznává, že podpora filmové produkce může být považována za podporu určenou na pomoc kultuře ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU. Slučitelnost podpory tedy lze posoudit na základě tohoto ustanovení. Sdělení o filmu stanoví, že podpora modernizace kin, včetně jejich digitalizace, může být na tomto základě odůvodněná, pokud je nezbytná, přiměřená a vhodná.

         a)   Nezbytnost opatření

               (66)

               Jak uvádí italské orgány a potvrzují připomínky zúčastněných stran, přechod na digitální projekci je pro kinematografii výzvou, která se týká všech evropských kin a zejména těch nejmenších. Zánik kin, zejména nezávislých kin malé a střední velikosti ve městech s menším počtem obyvatel, by snížil rozmanitost a šíření filmové nabídky na regionální úrovni. Jinými slovy, dlouhý a nesourodý přechod by měl negativní dopad na promítání filmů a jejich distribuci a v konečném důsledku i na evropské publikum.

               (67)

               I přes zavedení daňového opatření ve smyslu nařízení de minimis je Itálie v přechodu na digitální projekci stále pozadu.

               (68)

               Současně se vzhledem k tomu, že trh dosáhl ve svém přechodu bodu obratu (více než 60 % kinosálů v Itálii bylo na konci roku 2013 digitalizováno), zhoršila situace pro kinosály, které při svém přechodu závisí na státní podpoře, jelikož dostupnost 35 mm filmů není v krátkodobém horizontu zajištěna.

               (69)

               Opatření se netýká výhradně menších kin, ale také relativně velkých kin a komerčních sítí. Největší sítě kin (s více než 60 promítacími sály) jsou však z podpory vyloučeny. Italské orgány tvrdí, že poskytnutí daňového zvýhodnění všem malým kinům obnovuje rovné podmínky v tomto odvětví, jemuž dominují dvě velmi velké sítě kin.

               (70)

               Daňová úleva je určena na pomoc kinům, která nejsou schopna, zejména za současné hospodářské situace, získat dostatečné soukromé finanční prostředky na nákladný přechod na digitální projekci.

               (71)

               Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se Komise domnívá, že podpora může být považována za nutnou pro zachování a obnovu filmové rozmanitosti v Itálii v digitálním kontextu. Neustálá přítomnost různých typů kin, od experimentálních kin s jedním sálem po kina s mnoha sály a komerčním plánováním, je zásadní pro podporu ochrany rozmanité filmové nabídky pro italské obyvatelstvo. Jak se uznává v připomínkách obdržených od zúčastněných stran, je přechod na digitální projekci rozhodujícím momentem pro kinematografii jako celek, vzhledem k tomu, že pouze velké sítě kin jsou schopné snadno využívat komerční modely přechodu. Data o trhu poskytnutá italskými orgány dokazují, že uplatňování opatření de minimis není dostatečné pro dokončení přechodu, zejména v případě kin, která mají více než jeden sál. Je pravda, že některá kina byla schopna využít nabídek VPF, ale je rovněž pravda, že modely komerčního přechodu nepokrývají všechny náklady na digitální přechod kin (viz 32. bod odůvodnění). I v takových případech může být veřejná podpora považována za nezbytnou, bude-li koncipována jako doplňková a bude-li zajištěno, že opatření je přiměřené, a to bez ohledu na druh dotčeného kina.

         b)   Přiměřenost opatření

               (72)

               Italské orgány vyloučily z využití daňové úlevy společnosti provozující kina s více než 60 sály. Struktura italského kinematografického trhu jasně ukazuje, že existuje rozdíl mezi provozovateli, kteří mají méně než 60 sálů, a provozovateli s větším počtem sálů (viz 36. a 37. bod odůvodnění). Zavedený limit se proto zdá být s ohledem na cíl režimu přiměřený.

               (73)

               Daňová úleva se kromě toho vztahuje pouze na část (30 %) nákladů na přechod a je omezena na 50 000 EUR ročně. Tím, že je výpočet výše podpory založen na určitém procentu skutečných nákladů na digitalizaci, italské orgány zaručují, že je podpora přiměřená, i když se náklady mohou případ od případu lišit. Mnoho z těch, kteří předložili svá vyjádření, zdůraznilo (29. bod odůvodnění), že náklady na digitalizaci mohou v některých případech vzrůst výrazně nad průměr, například když jsou zapotřebí rozsáhlé práce na projekční kabině. Nicméně v takových atypických případech zajišťuje limit ve výši 50 000 EUR to, že absolutní výše podpory bude i nadále přiměřená.

               (74)

               Zatímco v rozhodnutí o zahájení řízení se vznášely otazníky nad možným zánikem komerčních modelů pro přechod na digitální kinematografii, 50. bod odůvodnění ukazuje, že v Itálii byly vypracovány dva různé komerční modely, které lze kombinovat s daňovou úlevou navrženou pro digitální kina. Italské orgány zahrnuly do aktualizovaných prováděcích předpisů zvláštní ustanovení s cílem zajistit, aby kombinování veřejných a soukromých finančních prostředků určených na přechod na digitální projekci nevedlo k příliš vysokým náhradám nebo přesměrování podpory (např. na distributory nebo zprostředkovatele („integrátory“) v modelu poplatků za virtuální kopie). Italské orgány tímto způsobem podporují optimální synergii mezi dostupnými komerčními modely a státní podporou na usnadnění úplného přechodu na digitální projekci.

               (75)

               Daňovou úlevu lze rovněž kombinovat s jinými podpůrnými opatřeními. Aby byla zajištěna přiměřenost podpory, zavedly italské orgány maximální intenzitu pro kumulaci podpor, která činí 90 % v případě malých kin (s jedním nebo dvěma sály) a 75 % u jiných typů kin.

               (76)

               Obecněji řečeno, k žádosti musí být přiloženo osvědčení udávající skutečně pokryté výdaje na každý sál a pro každý jednotlivý případ jsou stanoveny kontroly ministerstva pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch. V prováděcích předpisech je rovněž stanoveno, že v případě nedodržení povinností bude daňová úleva vrácena (a budou k ní připočteny úroky a penále).

         c)   Vhodnost opatření

               (77)

               Vysvětlení poskytnutá italskými orgány, jakož i zavedení převoditelnosti daňových úlev zaručují, že opatření bude mít dopad na příjemce tohoto režimu. Možnost využít režimu by měla mít i méně zisková kina.

               (78)

               Opatření už není navrženo jako pilotní opatření, ale bude v platnosti až do konce roku 2022.

               (79)

               Z údajů poskytnutých italskými orgány (viz 57. a 58. bod odůvodnění) vyplývá, že opatření mohou využít všechny typy kin, zejména ta menší. Ačkoli existují další faktory, které mohou mít svůj vliv, je třeba uvést, že značný nárůst počtu kin s jedním, dvěma, třemi nebo čtyřmi sály, která využila daňové úlevy (podle nařízení de minimis) v roce 2012 a 2013, se kryje se zavedením převoditelnosti daňových úlev v roce 2012 (25. bod odůvodnění).

               (80)

               Obecněji řečeno, opatření se jeví jako vhodné k zachování současné rozmanitosti kin na italském trhu, který zahrnuje kina s jedním promítacím sálem, malá komerční kina a různé typy multikin. Tato rozmanitost je nezbytným předpokladem pro rozmanitou filmovou nabídku.

         d)   Narušení hospodářské soutěže a dopad na obchod

               (81)

               Narušení hospodářské soutěže a dopad na obchod jsou malé. Přeshraniční rozměr filmu je omezen na přítomnost mezinárodních provozovatelů kin a mezinárodní charakter filmového obchodu. Jednotlivá kina mají omezenou územní působnost, jelikož publikum se kvůli návštěvě kina nepřesouvá daleko.

               (82)

               Opatření se týká podpory investic a poskytuje jednorázovou výhodu kinům, která musí řešit jedinečný přechod. Daňová úleva zaručuje, že všechna kina mohou dokončit přechod na digitální projekci, ale nenarušuje nežádoucím způsobem hospodářskou soutěž z hlediska jejich každodenního fungování.

               (83)

               Rovněž se očekává, že dokončení přechodu na digitální projekci v Evropě bude ku prospěchu evropského filmového průmyslu jako celku. V tomto ohledu nejsou pochybnosti, jež byly vyjádřeny v rozhodnutí o zahájení postupu v souvislosti s normami pro digitální kino, dále případné. Z příspěvků třetích stran vyplynul konsensus odvětví ohledně převládajících norem pro digitální kino.

         VI.   ZÁVĚR

               (84)

               S ohledem na výše uvedené skutečnosti se Komise domnívá, že opatření podpory sleduje jasně vymezený kulturní cíl. Pochybnosti ohledně nezbytnosti, přiměřenosti, vhodnosti a dopadu vyjádřené v rozhodnutí o zahájení řízení byly rozptýleny. Narušení hospodářské soutěže a vliv opatření na obchod jsou omezené a nejsou v rozporu se společným zájmem. Daňová úleva pro digitální projekční zařízení se proto považuje za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. d) Smlouvy o fungování Evropské unie,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Státní podpora, kterou Itálie zamýšlí poskytnout na zařízení pro digitální projekci na základě zákona č. 244 ze dne 24. prosince 2007, zákonného opatření č. 91 ze dne 8. srpna 2013 přepracovaného v zákon č. 112 ze dne 7. října 2013 a nových prováděcích předpisů pro daňové úlevy poskytované provozovatelům kin na zavedení a zakoupení zařízení a aparatury pro digitální projekci, je slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. d) Smlouvy o fungování Evropské unie.
   Provedení tohoto opatření podpory se proto povoluje.
   Článek 2
   Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.

      V Bruselu dne 29. října 2014.

            Za Komisi

         Joaquín ALMUNIA

            místopředseda

      (1)  Úř. věst. C 196, 20.8.2009, s. 9.

      (2)  Viz poznámka pod čarou 1.

      (3)  Verze 2K má rozlišení 2 048 × 1 080 pixelů.

      (4)  DCI jsou specifikace, které byly poprvé definovány v roce 2005 na americkém trhu společným podnikem nazvaným Digital Cinema Initiatives (Iniciativa pro digitální projekci) tvořeným velkými americkými filmovými producentskými společnostmi (Disney, Fox, Paramount, Sony Pictures Entertainment, Universal a Warner Bros. Studios).

      (5)  Tyto komerční modely pro přechod jsou založeny na zaplacení poplatku za pořízení virtuální kopie distributory pro účely digitálního promítání jejich vlastních filmů v kinech. Systém poplatků za virtuální kopii je založen na koncepci využití části úspor distributora, který distribuuje film v digitálním formátu, k dílčí úhradě nákladů, které provozovatelé kin vynakládají na digitální zařízení. Tyto dohody o „virtual print fee“ obvykle předpokládají účast prostředníka („integrátora“), který od distributorů vybírá poplatky za virtuální kopie a instaluje zařízení do kin a případně je i financuje. Viz též bod 50 podávající přehled modelů „virtual print fee“ dostupných v Itálii.

      (6)  Až do konce roku 2010 na základě sdělení Komise Dočasný rámec Společenství pro opatření státní podpory zlepšující přístup k financování za současné finanční a hospodářské krize (Úř. věst. C 83, 7.4.2009, s. 1). Po roce 2010 bylo opatření provedeno na základě nařízení Komise (ES) č. 1998/2006 ze dne 15. prosince 2006 o použití článků 87 a 88 Smlouvy na podporu de minimis (Úř. věst. L 379, 28.12.2006, s. 5). V roce 2013 přijala Komise nové nařízení de minimis – nařízení Komise (EU) č. 1407/2013 ze dne 18. prosince 2013 o použití článků 107 a 108 Smlouvy o fungování Evropské unie na podporu de minimis (Úř. věst. L 352, 24.12.2013, s. 1).

      (7)  Ředitelé evropských filmových agentur (EFAD), San Sebastian Statement. Urgent and comprehensive public support needed for the digitisation of cinemas, San Sebastian, 21. září 2009; EFAD, diskusní dokument The case of public intervention in the digital transition of cinema, říjen 2009.

      (8)  Za síť kin považují italské orgány společnost, která vlastní alespoň 15 kinosálů alespoň ve 3 kinech.

      (9)  Údaje italského sdružení provozovatelů kin (ANEC) poskytnuté ministerstvem kulturního dědictví, kulturních činností a cestovního ruchu.

      (10)  Sdělení Komise o státní podpoře filmů a dalších audiovizuálních děl (Úř. věst. C 332, 15.11.2013, s. 1).


title: 2007/646/ES: Rozhodnutí Rady ze dne 1. října 2007 o jmenování estonského člena a tří estonských náhradníků Výboru regionů

text:
               6.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 261/27

      ROZHODNUTÍ RADY

   ze dne 1. října 2007
   o jmenování estonského člena a tří estonských náhradníků Výboru regionů
   (2007/646/ES)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 263 této smlouvy,
   s ohledem na návrh estonské vlády,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 24. ledna 2006 přijala Rada rozhodnutí 2006/116/ES o jmenování členů a náhradníků Výboru regionů na období od 26. ledna 2006 do 25. ledna 2010 (1).

               (2)

               Po skončení mandátu pana Marguse LEPIKA se uvolnilo jedno místo člena Výboru regionů. Po změně mandátu pana Mihkela JUHKAMIHO a po skončení mandátu paní Laine JÄNESOVÉ a pana Jüriho RATASE se uvolnila tři místa náhradníků Výboru regionů,

         ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   Do Výboru regionů jsou na zbývající část funkčního období, tedy do 25. ledna 2010, jmenováni:

               a)

               jako člen:

                           —

                           pan Mihkel JUHKAMI, předseda zastupitelstva města Rakvere;

               b)

               jako náhradníci:

                           —

                           paní Kersti KÕOSAAROVÁ, starostka města Võru,

                           —

                           pan Edgar SAVISAAR, starosta města Tallinn,

                           —

                           pan Ivar UNT, starosta města Valga.

         Článek 2
   Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem přijetí.

      V Lucemburku dne 1. října 2007.

            Za Radu

            předseda

         M. LINO

      (1)  Úř. věst. L 56, 25.2.2006, s. 75.


title: Rozhodnutí Rady ze dne 8. října 2002, kterým se mění rozhodnutí 98/508/ES o uzavření Dohody o vzájemném uznávání posuzování shody, certifikátů a označování mezi Evropským společenstvím a Austrálií

text:
Důležité právní upozornění

|

32002D0800

Úřední věstník L 278 , 16/10/2002 S. 0019 - 0019

		Rozhodnutí Radyze dne 8. října 2002,kterým se mění rozhodnutí 98/508/ES o uzavření Dohody o vzájemném uznávání posuzování shody, certifikátů a označování mezi Evropským společenstvím a Austrálií(2002/800/ES)RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 4 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,vzhledem k těmto důvodům:v zájmu zajištění efektivního fungování Dohody o vzájemném uznávání posuzování shody, certifikátů a označování mezi Evropským společenstvím a Austrálií [1] (dále jen "dohody") je nezbytné změnit rozhodnutí 98/508/ES [2] s cílem zmocnit Komisi k tomu, aby přijala všechna nezbytná opatření pro fungování dohody,ROZHODLA TAKTO:Jediný článekČlánek 3 rozhodnutí 98/508/ES se nahrazuje tímto:"Článek 31. Komise zastupuje Společenství ve smíšeném výboru podle článku 12 dohody; je jí nápomocen zvláštní výbor jmenovaný Radou. Po konzultaci s tímto zvláštním výborem přikročí Komise ke jmenováním, oznámením, výměně informací a k žádostem o informace podle dohody.2. Postoj Společenství ve smíšeném výboru určuje Komise po konzultaci se zvláštním výborem podle odstavce 1."V Lucemburku dne 8. října 2002.Za RadupředsedaT. Pedersen[1] Úř. věst. L 229, 17.8.1998, s. 3.[2] Úř. věst. L 229, 17.8.1998, s. 1.--------------------------------------------------


               15.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 468/285

         P7_TA(2013)0564
   Jmenování předsedy dozorčí rady Evropské centrální banky
   Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 11. prosince 2013 o návrhu Evropské centrální banky na jmenování předsedy Rady dohledu Evropské centrální banky (N7-0103/2013 – C7-0424/2013 – 2013/0901(NLE))
   (Souhlas)
   (2016/C 468/65)

      Evropský parlament,

               —

               s ohledem na návrh Evropské centrální banky ze dne 22. listopadu 2013 na jmenování předsedy Rady dohledu Evropské centrální banky (N7-0103/2013),

               —

               s ohledem na čl. 26 odst. 3 nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (1),

               —

               s ohledem na interinstitucionální dohodu mezi Evropským parlamentem a Evropskou centrální bankou o praktických podmínkách uplatňování demokratické odpovědnosti a dohledu nad výkonem úkolů, které jsou Evropské centrální bance svěřeny v rámci jednotného mechanismu dohledu (2),

               —

               s ohledem na svůj jednací řád,

               —

               s ohledem na zprávu Hospodářského a měnového výboru (A7-0452/2013),

               A.

               vzhledem k tomu, že čl. 26 odst. 3 nařízení (EU) č. 1024/2013 stanoví, že Evropská centrální banka předloží Evropskému parlamentu návrh na jmenování předsedy své Rady dohledu a že tento předseda je vybrán v otevřeném výběrovém řízení z řad renomovaných osobností s profesními zkušenostmi z bankovnictví a finančních záležitostí, které nejsou členy Rady guvernérů;

               B.

               vzhledem k tomu, že čl. 26 odst. 2 nařízení (EU) č. 1024/2013 stanoví, že při jmenování členů Rady dohledu podle tohoto nařízení se dodržují zásady rovného zastoupení žen a mužů, zkušenosti a kvalifikace;

               C.

               vzhledem k tomu, že Evropská centrální banka dopisem ze dne 22. listopadu 2013 předložila Parlamentu návrh na jmenování Danièle Nouyové předsedkyní Rady dohledu ECB na pětileté funkční období;

               D.

               vzhledem k tomu, že Hospodářský a měnový výbor Parlamentu poté přistoupil k hodnocení kvalifikací navržené kandidátky, zejména s ohledem na požadavky stanovené v čl. 26 odst. 2 a 3 nařízení (EU) č. 1024/2013; vzhledem k tomu, že při provádění tohoto hodnocení obdržel od navržené kandidátky životopis a rovněž její odpovědi na písemný dotazník;

               E.

               vzhledem k tomu, že výbor dne 27. listopadu 2013 uspořádal slyšení s navrženou kandidátkou, na němž kandidátka pronesla úvodní prohlášení a poté zodpověděla otázky členů výboru;

               1.

               schvaluje návrh Evropské centrální banky na jmenování Danièle Nouyové předsedkyní Rady dohledu ECB;

               2.

               pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Evropské centrální bance, Radě a vládám členských států.

      (1)  Úř. věst. L 287, 29.10.2013, s. 63.

      (2)  Úř. věst. L 320, 30.11.2013, s. 1.


title: Rozhodnutí Výboru regionů ze dne 17. září 1997 o přístupu veřejnosti k dokumentům Výboru regionů

text:
Důležité právní upozornění

|

31997D0165(01)

Úřední věstník L 351 , 23/12/1997 S. 0070 - 0071

		Rozhodnutí výboru regionůze dne 17. září 1997o přístupu veřejnosti k dokumentům Výboru regionůPŘEDSEDNICTVO VÝBORU REGIONŮ,s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na prohlášení č. 17 připojené k závěrečnému aktu této smlouvy,vzhledem k tomu, že by měl být upraven přístup veřejnosti k dokumentům Výboru regionů (dále jen "výbor");vzhledem k tomu, že tato opatření by měla být v souladu s kodexem chování dohodnutým a přijatým Komisí a Radou v této oblasti dne 6. prosince 1993, aby byla zajištěna spojitost a nepřetržitost činnosti orgánů v souladu s článkem C Smlouvy o Evropské unii;vzhledem k tomu, že tato ustanovení lze použít na všechny dokumenty, jež má výbor v držení na jakémkoli nosiči, vyjma dokumenty psané osobami, subjekty a institucemi mimo výbor;vzhledem k tomu, že zásada poskytování širokého přístupu veřejnosti k dokumentům výboru jako součást větší průhlednosti práce výboru musí nicméně podléhat určitým omezením, zejména pokud se jedná o ochranu veřejného zájmu, osobnosti a soukromí;vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí musí být uplatňováno s náležitým ohledem na předpisy o ochraně utajovaných skutečností,ROZHODLO TAKTO:Článek 11. Veřejnost má přístup k dokumentům výboru za podmínek stanovených tímto rozhodnutím.2. "Dokumentem výboru" se rozumí jakýkoli psaný text na jakémkoli nosiči, který obsahuje stávající údaje a nachází se v držení výboru, aniž je tím dotčen čl. 2 odst. 2.Článek 21. Žádost o přístup k dokumentu výboru musí být podána písemně generálnímu tajemníku výboru [1]. Musí být dostatečně přesná a musí obsahovat údaje umožňující určení dotyčného dokumentu nebo dokumentů. Žadatel bude případně vyzván, aby svou žádost upřesnil.2. Byl-li požadovaný dokument sepsán fyzickou nebo právnickou osobou, členským státem, jiným orgánem nebo institucí Společenství nebo jiným vnitrostátním nebo mezinárodním subjektem, nesmí být žádost zaslána výboru, ale přímo původci dokumentu.Článek 31. Žadateli je přístup k dokumentu výboru umožněn buď tak, že mu je předložen na místě k nahlédnutí, nebo tak, že mu je na jeho náklady zaslána jeho kopie. Za kopie tištěných dokumentů přesahující 30 stran může generální sekretariát výboru uložit poplatek 10 ECU plus 0,036 ECU za list. Poplatky za poskytnutí informací v jiné podobě se určuje jednotlivě, nepřekročí však rozumnou výši.2. Příslušná oddělení generálního sekretariátu naleznou vhodné řešení při vyřizování opakovaných žádostí nebo žádostí týkajících se velmi rozsáhlých dokumentů.3. Osoba, jíž byl přístup k dokumentu výboru poskytnut, nesmí dotyčný dokument rozmnožovat nebo rozšiřovat přímým prodejem za obchodními účely bez předchozího souhlasu generálního tajemníka.Článek 41. Přístup k dokumentu výboru bude odepřen, bylo-li by jeho vyzrazení na újmu- ochrany veřejného zájmu (veřejná bezpečnost, mezinárodní vztahy, měnová stabilita, soudní řízení, kontrola a vyšetřování),- ochrany osobnosti a soukromí,- ochrany obchodního a průmyslového tajemství,- ochrany finančních zájmů Společenství,- ochrany důvěrnosti požadované fyzickými nebo právnickými osobami, které poskytly v dokumentu uvedené údaje, nebo vyžadované právními předpisy členského státu, který dané údaje poskytl.2. Přístup k dokumentu výboru může být odepřen kvůli ochraně důvěrnosti jednání výboru.Článek 5Žádost o přístup k dokumentu výboru přezkoumají příslušná oddělení generálního sekretariátu, která navrhnou další postup.Článek 61. Příslušný ředitel nebo vedoucí oddělení anebo úředník jednající jejich jménem uvědomí žadatele písemně do jednoho měsíce, zda jeho žádosti vyhoví nebo zda zamýšlí žádost zamítnout. V tomto případě vyrozumí žadatele rovněž o důvodech zamýšleného zamítnutí a sdělí mu, že může ve lhůtě jednoho měsíce podat generálnímu tajemníku potvrzující žádost o přezkoumání uvedeného stanoviska, a že jestliže tak neučiní, bude se mít za to, že svou původní žádost stáhl.2. Není-li žádost o přístup k dokumentu zodpovězena do jednoho měsíce od podání, má se za to, že byl vyjádřen záměr odepřít přístup.3. O žádostech o přezkoumání rozhoduje předseda. Může tuto pravomoc převést na generálního tajemníka.4. Zamítnutí potvrzující žádosti musí být vydáno ve lhůtě jednoho měsíce od předložení této žádosti a musí být odůvodněno. Žadatel musí být vyrozuměn písemně co nejdříve a současně informován o obsahu článků 138e a 173 Smlouvy o založení Evropského společenství týkajících se podmínek stížnosti fyzické osoby k veřejnému ochránci práv a přezkumu legality aktů výboru Soudním dvorem.5. Není-li potvrzující žádost zodpovězena do jednoho měsíce od podání, má se za to, že byla zamítnuta.6. Výjimečně může generální tajemník po předchozím vyrozumění žadatele prodloužit lhůty stanovené v první větě odstavce 1 a v odstavci 4 o jeden měsíc.Článek 7Toto rozhodnutí se uplatňuje s řádným ohledem na předpisy o ochraně utajovaných skutečností.Článek 8Každé dva roky předloží generální tajemník předsednictvu zprávu o provádění tohoto rozhodnutí.Článek 9Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem podpisu.V Bruselu dne 17. září 1997.Za předsednictvoPasqual Maragall i Mirapředseda[1] Generální tajemník Výboru regionů Evropské unie, 79 Rue Belliard, 1040 Brusel, Belgie.--------------------------------------------------