               11.10.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 369/164

      P8_TA(2017)0480
      Žádost, aby byla Ingeborg Gräßle zbavena imunity
      Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 12. prosince 2017 o žádosti, aby byla Ingeborg Gräßle zbavena imunity (2017/2220(IMM))
      (2018/C 369/19)

         Evropský parlament,

                  —

                  s ohledem na žádost, aby byla Ingeborg Gräßleová zbavena imunity, kterou EP dne 27. července 2017 zaslalo státní zastupitelství v Ellwangenu (Německo) v rámci trestního řízení vedeného pod spisovou značkou 21 Js 11263/17 a která byla oznámena na plenárním zasedání dne 2. října 2017,

                  —

                  poté, co Ingeborg Gräßleová dostala možnost vyjádřit se, v souladu s čl. 9 odst. 6 jednacího řádu,

                  —

                  s ohledem na článek 9 Protokolu č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie a na čl. 6 odst. 2 aktu ze dne 20. září 1976 o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách,

                  —

                  s ohledem na rozsudky Soudního dvora Evropské unie ze dne 12. května 1964, 10. července 1986, 15. a 21. října 2008, 19. března 2010 a 6. září 2011 a 17. ledna 2013 (1),

                  —

                  s ohledem na článek 46 ústavy Spolkové republiky Německo,

                  —

                  s ohledem na čl. 5 odst. 2, čl. 6 odst. 1 a článek 9 jednacího řádu,

                  —

                  s ohledem na zprávu Výboru pro právní záležitosti (A8-0397/2017),

                  A.

                  vzhledem k tomu, že státní zastupitelství v Ellwangenu předložilo žádost o zbavení poslankyně Evropského parlamentu Ingeborg Gräßleové, zvolené za Spolkovou republiku Německo, imunity, pokud se jedná o delikt ve smyslu článku 229 německého trestního zákoníku; že se příslušné stíhání týká údajného ublížení na zdraví z nedbalosti;

                  B.

                  vzhledem k tomu, že dne 10. června 2017 paní Gräßleová za volantem automobilu projela v Heidenheimu křižovatku mezi ulicemi Brenzstrasse a Ploucquetstrasse na červenou a způsobila nehodu, která vedla k poranění ramene jedné osoby; vzhledem k tomu, že bylo podáno trestní oznámení;

                  C.

                  vzhledem k tomu, že podle článku 9 Protokolu (č. 7) o výsadách a imunitách Evropské unie požívají poslanci Evropského parlamentu na území vlastního státu imunity přiznávané členům parlamentu tohoto státu;

                  D.

                  vzhledem k tomu, že článek 46 ústavy Spolkové republiky Německo stanoví, že v případě spáchání trestného činu smí být poslanec stíhán nebo zatčen pouze se souhlasem Spolkového sněmu, pokud nebyl přistižen při činu nebo v průběhu následujícího dne;

                  E.

                  vzhledem k tomu, že jen Parlament má právo rozhodnout, zda zbavit v daném případě poslance imunity, či nikoli; vzhledem k tomu, že Parlament může při rozhodování o zbavení imunity přiměřeně zohlednit stanovisko příslušného poslance (2);

                  F.

                  vzhledem k tomu, že údajný delikt nemá přímý či zjevný vztah k výkonu mandátu poslance Evropského parlamentu ze strany paní Gräßleové a nepředstavuje názor či hlasování během výkonu této funkce ve smyslu článku 8 Protokolu (č. 7) o výsadách a imunitách Evropské unie;

                  G.

                  vzhledem k tomu, že v daném případě neobjevil Parlament žádné důkazy o fumus persecutionis, tedy že neexistuje dostatečně závažné a konkrétní podezření, že by se případ zakládal na záměru politicky poškodit politickou činnost daného poslance;

                  1.

                  rozhodl, že se Ingeborg Gräßleová zbavuje imunity;

                  2.

                  pověřuje svého předsedu, aby ihned předal toto rozhodnutí a zprávu příslušného výboru příslušnému orgánu Spolkové republiky Německo a Ingeborg Gräßleové.

         (1)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 12. května 1964, Wagner/Fohrmann a Krier, 101/63, ECLI:EU:C:1964:28; rozsudek Soudního dvora ze dne 10. července 1986, Wybot/Faure a další, 149/85, ECLI:EU:C:1986:310; rozsudek Tribunálu ze dne 15. října 2008, Mote/Parlament, T-345/05, ECLI:EU:T:2008:440; rozsudek Soudního dvora ze dne 21. října 2008, Marra/De Gregorio a Clemente, C-200/07 a C-201/07, ECLI:EU:C:2008:579; rozsudek Tribunálu ze dne 19. března 2010, Gollnisch/Parlament, T-42/06, ECLI:EU:T:2010:102; rozsudek Soudního dvora ze dne 6. září 2011, Patriciello, C-163/10, ECLI: EU:C:2011:543; rozsudek Tribunálu ze dne 17. ledna 2013, Gollnisch/Parlament, T-346/11 a T-347/11, ECLI:EU:T:2013:23.

         (2)  Viz výše uvedená věc T-345/05, Mote v. Parlament, bod 28.


Rozhodnutí Komise ze dne 10/10/2018 prohlašující spojení podniků za slučitelné se společným trhem (Případ č. COMP/M.9055 - LSF Pacific Holdings S.à r.l. / CaixaBank, S.A.) podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004. (Pouze anglické znění je závazné)


Rozhodnutí Komise ze dne 09/10/2018 prohlašující spojení podniků za slučitelné se společným trhem (Případ č. COMP/M.9102 - Carlyle European Partners IV / Investindustrial / B&B Italia) podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004. (Pouze anglické znění je závazné)


Rozhodnutí Komise ze dne 08/10/2018 prohlašující spojení podniků za slučitelné se společným trhem (Případ č. COMP/M.9116 - Morgan Stanley Bank AG / VTG) podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004. (Pouze anglické znění je závazné)


title: Rozhodnutí Rady (EU) 2018/1573 ze dne 15. října 2018, o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru dohody o hospodářském partnerství zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Ghanou na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, pokud jde o přijetí rozhodnutí Výboru dohody o hospodářském partnerství ohledně přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii

text:
                  19.10.2018

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 262/57

         ROZHODNUTÍ RADY (EU) 2018/1573
         ze dne 15. října 2018,
         o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru dohody o hospodářském partnerství zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Ghanou na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, pokud jde o přijetí rozhodnutí Výboru dohody o hospodářském partnerství ohledně přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii
         RADA EVROPSKÉ UNIE,
         s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 207 a čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
         s ohledem na Prozatímní dohodu o hospodářském partnerství mezi Ghanou na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (1) (dále jen „dohoda“),
         s ohledem na návrh Evropské komise,
         vzhledem k těmto důvodům:

                     (1)

                     Dohoda byla podepsána jménem Unie dne 28. července 2016 v souladu s rozhodnutím Rady (EU) 2016/1850 (2) a je prozatímně prováděna ode dne 15. prosince 2016.

                     (2)

                     Smlouva o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii (dále jen „Unie“) byla podepsána dne 9. prosince 2011 a vstoupila v platnost dne 1. července 2013.

                     (3)

                     Chorvatská republika přistoupila k dohodě dne 8. listopadu 2017 uložením svého aktu o přistoupení.

                     (4)

                     Podle článku 77 dohody může Výbor dohody o hospodářském partnerství rozhodnout o případných pozměňujících opatřeních, která mohou být nezbytná po přistoupení nových členských států k Unii.

                     (5)

                     Je proto vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie k přijetí rozhodnutí Výboru dohody o hospodářském partnerství na jeho výročním zasedání, pokud jde o změny dohody nezbytné v důsledku přistoupení Chorvatské republiky k dohodě,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

            Článek 1
            Postoj, který má být jménem Unie zaujat ve Výboru dohody o hospodářském partnerství zřízeném Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Ghanou na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, pokud jde o rozhodnutí Výboru dohody o hospodářském partnerství přijaté na jeho výročním zasedání ohledně přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii, vychází z návrhu rozhodnutí Výboru dohody o hospodářském partnerství připojeného k tomuto rozhodnutí.

            Článek 2
            Rozhodnutí Výboru dohody o hospodářském partnerství bude po svém přijetí zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.

            V Lucemburku dne 15. října 2018.

                  Za Radu

                  předsedkyně

               F. MOGHERINI

            (1)  Úř. věst. L 287, 21.10.2016, s. 3.

            (2)  Rozhodnutí Rady (EU) 2016/1850 ze dne 21. listopadu 2008 o podpisu a prozatímním provádění Prozatímní dohody o hospodářském partnerství mezi Ghanou na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (Úř. věst. L 287, 21.10.2016, s. 1).

            NÁVRH
            ROZHODNUTÍ VÝBORU DOHODY O HOSPODÁŘSKÉM PARTNERSTVÍ č. …/2018
            zřízeného Prozatímní dohodou o hospodářském partnerství mezi Ghanou na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé
            ze dne …
            pokud jde o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii
            VÝBOR EPA,
            s ohledem na Prozatímní dohodu o hospodářském partnerství mezi Ghanou na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda“) podepsanou v Bruselu dne 28. července 2016 a prozatímně prováděnou ode dne 15. prosince 2016, a zejména na články 76, 77 a 81 uvedené dohody,
            s ohledem na Smlouvu o přistoupení Chorvatské republiky k Evropské unii (dále jen „Unie“) a akt o přistoupení k dohodě uložený Chorvatskou republikou dne 8. listopadu 2017,
            vzhledem k těmto důvodům:

                        (1)

                        Dohoda se vztahuje na jedné straně na území, na která se vztahuje Smlouva o fungování Evropské unie za podmínek v ní uvedených, a na straně druhé na území Ghany.

                        (2)

                        Podle článku 77 dohody může Výbor dohody o hospodářském partnerství rozhodnout o případných pozměňujících opatřeních, která mohou být nezbytná v souvislosti s přistoupením nových členských států k Unii,

                  PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

               Článek 1
               Chorvatská republika jako strana dohody stejně jako ostatní členské státy Unie přijímá a bere na vědomí znění této dohody i příloh, protokolů a prohlášení, které jsou k ní připojeny.

               Článek 2
               Článek 81 dohody se nahrazuje tímto:

                     „Článek 81
                     Závazná jazyková znění
                     Tato dohoda je sepsána ve dvou vyhotoveních v jazyce anglickém, bulharském, českém, dánském, estonském, finském, francouzském, chorvatském, italském, litevském, lotyšském, maďarském, maltském, německém, nizozemském, polském, portugalském, rumunském, řeckém, slovenském, slovinském, španělském a švédském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost.“

               Článek 3
               Unie sdělí znění dohody v chorvatském jazyce Ghaně.

               Článek 4

                  1.   Ustanovení dohody se použijí na zboží vyvážené buď z Ghany do Chorvatské republiky nebo z Chorvatské republiky do Ghany, které splňuje pravidla původu platná na území stran dohody a které bylo dne 15. prosince 2016 v tranzitu nebo v dočasném uskladnění v celním skladu nebo ve svobodném pásmu v Ghaně nebo v Chorvatské republice.

                  2.   Preferenční zacházení se udělí v případech uvedených v odstavci 1 za předpokladu, že doklad o původu zboží dodatečně vydaný celními orgány země vývozu je předložen celním orgánům země dovozu do čtyř měsíců ode dne vstupu tohoto rozhodnutí v platnost.

               Článek 5
               Ghana se zavazuje, že v souvislosti s přistoupením Chorvatské republiky k Unii nevznese žádné nároky, požadavky ani nápravná opatření, ani nezmění ani nestáhne žádné koncese podle článků XXIV:6 a XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994 nebo článku XXI Všeobecné dohody o obchodu službami (GATS).

               Článek 6
               Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem podpisu.
               Články 3 a 4 se však použijí ode dne 15. prosince 2016.

               V … dne

                     Za Ghanu

                     Za Evropskou unii


title: Rozhodnutí Komise (EU) 2018/1575 ze dne 9. srpna 2018 o opatřeních ve prospěch některých řeckých kasin SA.28973 – C 16/2010 (ex NN 22/2010, ex CP 318/2009), která provedlo Řecko (oznámeno pod číslem C(2018) 5267) (Text s významem pro EHP.)

text:
                  19.10.2018

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 262/61

         ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2018/1575
         ze dne 9. srpna 2018
         o opatřeních ve prospěch některých řeckých kasin SA.28973 – C 16/2010 (ex NN 22/2010, ex CP 318/2009), která provedlo Řecko

               (oznámeno pod číslem C(2018) 5267)

         (Pouze řecké znění je závazné)
         (Text s významem pro EHP)
         EVROPSKÁ KOMISE,
         s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
         s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
         poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
         vzhledem k těmto důvodům:
         1.   POSTUP

                     (1)

                     Dne 8. července 2009 podalo Consortium Loutraki SA – Club Hotel Loutraki SA (2) (dále jen „stěžovatel“ nebo „kasino Loutraki“) Evropské komisi (dále jen „Komise“) stížnost na řecké právní předpisy týkající se systému vstupného do kasin a tvrdilo, že tento systém představuje státní podporu pro některé provozovatele kasin. V e-mailu ze dne 7. října 2009 stěžovatel uvedl, že nemá námitky proti zveřejnění své totožnosti. Dne 14. října 2009 se útvary Komise sešly se zástupci stěžovatele. Dopisem ze dne 26. října 2009 poskytl stěžovatel další údaje na podporu své stížnosti.

                     (2)

                     Dne 21. října 2009 předala Komise stížnost Řecku a vyzvala je, aby záležitosti uvedené ve stížnosti objasnilo. Řecko Komisi odpovědělo dne 27. listopadu 2009.

                     (3)

                     Dne 15. prosince 2009 předala Komise odpověď Řecka stěžovateli. Stěžovatel se k odpovědi Řecka vyjádřil dne 29. prosince 2009.

                     (4)

                     Dne 25. února, 4. a 23. března a 13. dubna 2010 si Komise vyžádala od Řecka další informace a Řecko na tyto žádosti odpovědělo dne 10. března a 1. a 21. dubna 2010.

                     (5)

                     Rozhodnutím ze dne 6. července 2010 (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) Komise Řecku sdělila, že se s ohledem na opatření zavedené Řeckem, konkrétně účtování nižší daně ze vstupu do některých kasin (dále jen „opatření“), rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“). Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (1) a zúčastněné strany byly vyzvány k podání připomínek.

                     (6)

                     Dne 4. srpna 2010 obdržela Komise připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení od dvou údajných příjemců opatření: kasina Mont Parnès (3) a kasina Soluň (4).

                     (7)

                     Dopisem ze dne 6. října 2010 obdržela Komise připomínky Řecka k rozhodnutí o zahájení řízení. Dne 12. října 2010 poskytly řecké orgány další informace týkající se sporného opatření.

                     (8)

                     Dopisy ze dne 8. a 25. října 2010 podal připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení stěžovatel.

                     (9)

                     Dopisem ze dne 29. října 2010 předala Komise připomínky, které podala kasina Mont Parnès a Soluň, řeckým orgánům. Řecké orgány se k připomínkám třetích stran vyjádřily dopisem ze dne 6. prosince 2010.

                     (10)

                     Dne 24. května 2011 přijala Komise rozhodnutí 2011/716/EU (5) (dále jen „konečné rozhodnutí z roku 2011“), v němž dospěla k závěru, že opatření představuje neslučitelnou protiprávní státní podporu, a nařídila navrácení podpory.

                     (11)

                     Žalobou podanou kanceláři Tribunálu dne 3. srpna 2011 požádala Řecká republika o zrušení konečného rozhodnutí z roku 2011 (věc T-425/11). Žaloby na zrušení podaly rovněž Etaireia Akiniton Dimosiou AE (věc T-419/11), kasino Soluň (věc T-635/11), kasino Mont Parnès (věc T-14/12) a Athens Resort Casino AE Symmetochon (věc T-36/12), akcionář kasina Soluň a kasina Mont Parnès.

                     (12)

                     Rozsudkem ze dne 11. září 2014 ve věci Řecko v. Komise, T-425/11 (6) (dále jen „rozsudek z roku 2014“) zrušil Tribunál konečné rozhodnutí z roku 2011 s tím, že Komise neprokázala existenci státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

                     (13)

                     Dne 22. listopadu 2014 podala Komise proti rozsudku z roku 2014 opravný prostředek. Usnesením ze dne 22. října 2015 ve věci Komise v. Řecko, C-530/14 P (7) (dále jen „usnesení z roku 2015“) Soudní dvůr opravný prostředek Komise zamítl a rozsudek z roku 2014 potvrdil. Tribunál proto s ohledem na žaloby na zrušení konečného rozhodnutí z roku 2011, které podaly Etaireia Akiniton Dimosiou AE, kasino Soluň, kasino Mont Parnès a Athens Resort Casino AE Symmetochon, prohlásil, že předmět sporu zanikl a že není nutné vydat rozhodnutí ve věci samé.

                     (14)

                     Komise proto musela opatření znovu posoudit a přijmout s ohledem na ně nové konečné rozhodnutí.

                     (15)

                     Dne 14. dubna 2017 podalo kasino Loutraki novou stížnost a Komisi požádalo o přijetí nového konečného rozhodnutí, v němž se konstatuje, že opatření porušuje ustanovení čl. 108 odst. 3 SFEU a není slučitelné s vnitřním trhem, a kterým se nařizuje navrácení podpory.

                     (16)

                     Dne 17. listopadu 2017 předala Komise novou stížnost Řecku a vyzvala je, aby se k ní vyjádřilo. V reakci na žádost Řecka o překlad do řečtiny zaslala Komise dne 20. prosince 2017 dokumenty znovu v řečtině. Řecko Komisi odpovědělo dne 26. ledna 2018.

               2.   DOTČENÉ OPATŘENÍ

         2.1.   Opatření

                     (17)

                     Předmětným opatřením je systém vstupného do kasin v Řecku, který existoval do listopadu 2012. Podle tohoto systému byla ze vstupu do řeckých kasin vybírána odlišná daň na základě toho, zda je kasino ve veřejném nebo soukromém vlastnictví.

                     (18)

                     Od roku 1995 musí všechna kasina v Řecku vybírat od každého zákazníka vstupní poplatek ve výši 15 EUR. Poté musí řeckému státu odvést 80 % z této částky (12 EUR) jako daň ze vstupu. Kasina mají nárok na zbývajících 20 % poplatku (3 EUR), což se považuje za odměnu za vydání vstupenky a úhradu jejich nákladů.

                     (19)

                     V praxi byla v případě kasin ve vlastnictví státu (dále jen „veřejná kasina“) a kasina Soluň v soukromém vlastnictví s ohledem na výši vstupního poplatku účtovaného kasiny uplatňována výjimka. Tato kasina musí od každého vpuštěného zákazníka vybrat částku ve výši 6 EUR. Poté musí řeckému státu odvést 80 % této částky (4,80 EUR) jako daň ze vstupu. Ponechat si mohou zbývajících 20 % poplatku (1,20 EUR), což se pokládá za odměnu za vydání vstupenky a úhradu jejich nákladů.

                     (20)

                     V důsledku opatření odvádějí soukromá kasina státu za každého vpuštěného zákazníka 12 EUR, zatímco veřejná kasina a kasino Soluň odvádějí státu za každého vpuštěného zákazníka částku ve výši 4,80 EUR. Zákon rovněž kasinům umožňuje vpustit za určitých okolností zákazníky zdarma, přičemž i v tomto případě musí odvést státu daň ze vstupu ve výši 12 EUR nebo 4,80 EUR za vpuštěného zákazníka, ačkoli vstupní poplatek nevybrala.

               2.2.   Příslušné vnitrostátní předpisy

                     (21)

                     Před otevřením řeckého trhu kasin v roce 1994 působila v Řecku pouze tři kasina, a to kasino Mont Parnès, kasino Korfu a kasino Rhodos. V té době byla kasina veřejnými podniky a jako kluby ve státním vlastnictví je provozoval řecký úřad pro cestovní ruch (dále jen „EOT“) (8). Vstupní poplatek účtovaný těmito kasiny byl stanoven rozhodnutím generálního tajemníka EOT (9) ve výši 1 500 GRD (přibližně 4,50 EUR) nebo 2 000 GRD (přibližně 6 EUR). Poté, co Řecko přijalo v roce 2002 euro, činil regulovaný poplatek za vstup do veřejných kasin 6 EUR.

                     (22)

                     Řecký trh kasin byl otevřen v roce 1994 v důsledku přijetí zákona č. 2206/1994 (10), kdy se ke stávajícím třem kasinům ve veřejném vlastnictví připojilo šest nově zřízených soukromých kasin. Ustanovení § 2 odst. 10 zákona č. 2206/1994 uvádělo, že vstupní poplatek kasin v určitých oblastech bude stanoven rozhodnutím ministra a v témže rozhodnutí bude stanoven rovněž procentní podíl poplatku, který představuje příjem řeckého státu. Rozhodnutím ministra (11) ze dne 16. listopadu 1995 (dále jen „rozhodnutí ministra z roku 1995“) ministr financí stanovil, že ode dne 15. prosince 1995 jsou všichni provozovatelé kasin, jejichž činnost je upravena zákonem č. 2206/1994 (12), povinni vybírat vstupní poplatek ve výši 5 000 GRD (13) (přibližně 15 EUR). Podle rozhodnutí ministra z roku 1995 podléhala kasina rovněž právní povinnosti ponechat si 20 % ceny, včetně příslušné DPH, jako odměnu za vydání vstupenky a k uhrazení jejich nákladů, přičemž zbývající částka se pokládá za veřejné poplatky (14). Rozhodnutí ministra z roku 1995 stanovilo, že kasina mohou v určitých případech povolit bezplatný vstup (15). I v těchto případech však musí kasina odvést státu 80 % regulovaného vstupního poplatku bez ohledu na skutečnost, že vstupní poplatek neobdržela (16). Podle rozhodnutí ministra z roku 1995 musí kasina odvádět veřejné poplatky měsíčně (17). Rozhodnutí ministra obsahuje rovněž ustanovení o zvláštních slevách u vstupenek platných po dobu 15 nebo 30 dnů (18). Poté, co Řecko přijalo v roce 2002 euro, činil běžný regulovaný vstupní poplatek kasin 15 EUR.

                     (23)

                     Ačkoliv je provozování kasin v Řecku obecně upraveno zákonem č. 2206/1994 a rozhodnutím ministra z roku 1995, kasina Mont Parnès, Korfu a Rhodos, která jsou ve veřejném vlastnictví, byla z oblasti působnosti tohoto zákona a rozhodnutí vyňata do doby, dokud jim komise pro kasina neudělí licence. Zákon č. 2160/1993 stanovil, že tato kasina budou nadále provozována jako kluby EOT, a to na základě příslušných právních předpisů upravujících činnost EOT, konkrétně zákona č. 1624/1951 (19), vyhlášky č. 4109/1960 (20) a zákona č. 2160/1993 (21). Kasina Mont Parnès, Korfu a Rhodos proto nadále uplatňovala vstupní poplatek ve výši 6 EUR.

                     (24)

                     Naopak všechna nová soukromá kasina zřízená od přijetí zákona č. 2206/1994 s výjimkou kasina Soluň uplatňovala rozhodnutí ministra z roku 1995 a vybírala vstupní poplatek ve výši 15 EUR. Ačkoliv kasino Soluň bylo zřízeno a získalo licenci v roce 1995 podle zákona č. 2206/1994, uplatňovalo stejně jako kasina ve vlastnictví státu snížený vstupní poplatek ve výši 6 EUR až do listopadu 2012 na základě zákona č. 2687/1953 (22), který stanovil, že podnikům založeným s pomocí zahraničních investic je poskytnuto přinejmenším stejně příznivé zacházení jako v případě jiných podobných podniků v zemi (23). Požadavek na odvod 80 % nominální hodnoty vstupenek státu se na kasino Soluň vztahoval od vydání jeho licence v roce 1995 (24).

                     (25)

                     Podle Řecka by se zvláštní předpisy vztahující se na veřejná kasina, která existovala před přijetím zákona č. 2206/1994, měly považovat za výjimky z uplatňování obecných ustanovení zmíněného zákona č. 2206/1994 a rozhodnutí ministra z roku 1995. Usuzovalo se tudíž, že se rozhodnutí ministra z roku 1995 na veřejná kasina nevztahuje do doby, než jim bude udělena licence podle zákona č. 2206/1994, a to s ohledem na běžný vstupní poplatek ve výši 15 EUR nebo s ohledem na požadavek odvádět 80 % tohoto poplatku státu. Jelikož však v případě veřejných kasin zůstal vstupní poplatek výjimečně ve výši 6 EUR na základě platných rozhodnutí EOT, jež se považovala za zvláštní výjimku (stávající lex specialis), která se obecnými ustanoveními zákona č. 2206/1994 a rozhodnutím ministra z roku 1995 nezměnila, odváděla veřejná kasina 80 % z částky pouze ve výši 6 EUR. Rozhodnutí EOT se považovala za neplatná až po privatizaci, kdy již kasina nevlastnil zcela stát. Teprve po privatizaci začala tato kasina účtovat běžný vstupní poplatek ve výši 15 EUR a musela státu odvádět 80 % z částky ve výši 15 EUR.

                     (26)

                     Na kasino Mont Parnès se po jeho částečné privatizaci vztahovala i nadále výjimka z uplatňování obecných ustanovení zákona č. 2206/1994 a rozhodnutí ministra z roku 1995, a to podle zákona č. 3139/2003, který výslovně stanovil, že cena vstupenek do kasina na Mont Parnès zůstane ve výši 6 EUR.

                     (27)

                     V roce 2000 byl EOT jako provozovatel kasin Mont Parnès a Korfu nahrazen společností Ellinika Touristika Akinita AE (dále jen „ETA“), kterou zcela vlastnil řecký stát. Od konce roku 2003 do doby udělení licence těmto kasinům podle zákona č. 2206/1994 v roce 2003 se společnost ETA začala (25) nejprve dobrovolně a posléze podle § 24 zákona č. 2919/2001 postupně přizpůsobovat požadavkům, která kasinům ukládal zákon č. 2206/1994, s cílem připlavit oba tyto kluby, které dříve vlastnil stát, na udělení plné licence a privatizaci. Během tohoto přechodného období odváděla společnost ETA státu 80 % z ceny vstupenek do kasin Mont Parnès a Korfu ve výši 6 EUR. Podle informací, které byly poskytnuty Komisi, nebylo vydáno nové rozhodnutí ministra a kasino Korfu účtovalo vstupní poplatek ve výši 6 EUR až do své privatizace v srpnu 2010 (26), kdy začalo uplatňovat vstupní poplatek ve výši 15 EUR.

                     (28)

                     V případě kasina Rhodos byla licence podle zákona č. 2206/1994 udělena v roce 1996 (27). Kasino však uplatňovalo nižší cenu vstupenek až do roku 1999 a na poplatek ve výši 15 EUR přešlo teprve po své privatizaci v dubnu 1999.

                     (29)

                     V listopadu 2012 zavedlo Řecko nové právní předpisy (28), které stanovily stejný regulovaný vstupní poplatek pro všechna kasina, soukromá i veřejná, ve výši 6 EUR a všem kasinům ukládaly povinnost ponechat si 20 % (1,20 EUR) ceny vstupenek jako poplatky za vydání vstupenky a k uhrazení nákladů a odvést státu každý měsíc zbývajících 80 % (4,80 EUR) jakožto veřejné poplatky. Řecko potvrdilo, že tyto právní předpisy dosud platí.

               3.   DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ

                     (30)

                     Komise zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, jelikož měla obavy ohledně diskriminačního daňového zacházení ve prospěch několika konkrétně určených kasin v Řecku, která využívala příznivější daňový režim než ostatní kasina v této zemi.

                     (31)

                     Komise se domnívala, že se sporné opatření odchyluje od obecných řeckých právních předpisů, které stanoví základní výši vstupních poplatků kasin, a zlepšuje tudíž konkurenční postavení příjemců.

                     (32)

                     Komise podotkla, že sporné opatření představuje (jak se zdá) pro řecký stát ztrátu státních prostředků a že zvýhodňuje kasina s nižším vstupním poplatkem. V reakci na tvrzení řeckých orgánů, že přímou výhodu z nižšího vstupního poplatku má zákazník, Komise odpověděla, že příspěvky zákazníkům mohou představovat státní podporu pro podniky, jsou-li tyto příspěvky podmíněny využíváním konkrétního zboží nebo konkrétní služby od konkrétního podniku (29).

                     (33)

                     Komise rovněž uvedla, že se nezdá, že by byla úroveň zdanění stanovena podle situace jednotlivého kasina (30), a vyvodila předběžný závěr, že opatření je selektivní (31).

                     (34)

                     Komise se domnívala, že sporné opatření mohlo narušit hospodářskou soutěž mezi kasiny v Řecku a na trhu pro nabývání podniků v Evropě. Komise uvedla, že plně respektuje právo členských států regulovat hazardní hry na svém území s výhradou práva Unie, nesouhlasila však s tím, že dotyčné opatření nemůže narušit hospodářskou soutěž ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Provozovateli v tomto odvětví jsou často mezinárodní hotelové skupiny, jejichž investiční rozhodnutí mohla být tímto opatřením ovlivněna, a kasina mohou do Řecka přilákat turisty. Komise proto vyvodila závěr, že opatření mohlo narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy (32).

                     (35)

                     Komise dospěla k předběžnému závěru, že opatření představuje protiprávní podporu, jelikož bylo řeckými orgány zavedeno bez předchozího schválení Komisí, a že se na ně tudíž vztahuje článek 15 procesního nařízení, jež bylo platné v té době (nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (33)), co se týká navrácení podpory (34).

                     (36)

                     Komise nezjistila žádné důvody, na jejichž základě by bylo možno sporné opatření považovat za slučitelné s vnitřním trhem, jelikož se mělo za to, že představuje neoprávněnou provozní podporu pro kasina využívající opatření (35).

                     (37)

                     Komise rovněž poznamenala, že pokud se potvrdí její obavy, že opatření obsahuje neslučitelnou státní podporu, bude muset podle čl. 14 odst. 1 procesního nařízení nařídit, aby Řecko požadovalo od příjemců navrácení podpory, není-li to v rozporu s obecnými zásadami práva (36).

               4.   PŘIPOMÍNKY ŘECKA A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN

                     (38)

                     V průběhu formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky Řecka a kasin Mont Parnès, Soluň a Loutraki.

               4.1.   Připomínky Řecka a kasin Mont Parnès a Soluň

                     (39)

                     Jelikož připomínky podané zástupcem kasin Mont Parnès a Soluň využívajících opatření a připomínky řeckých orgánů jsou v podstatě totožné, jsou v tomto oddíle shrnuty společně.

                     (40)

                     Řecko i kasina Mont Parnès a Soluň popřely existenci státní podpory, a to z toho důvodu, že stát nepřišel o žádné příjmy, nebo v případě, že by tomu tak bylo, že kasina nezískala žádnou výhodu.

                     (41)

                     Řecké orgány tvrdí, že rozdíl v ceně je pouze otázkou regulace cen, jelikož vybíraná daň představuje stejný podíl z příslušné ceny vydaných vstupenek.

                     (42)

                     Podle řeckých orgánů není cílem, který sleduje stanovení ceny vstupenek a požadování odvodu pro stát, zvýšení příjmů státu, nýbrž snaha odradit od hazardních her osoby s nízkými příjmy. Skutečnost, že účtování poplatku vytváří rovněž veřejné příjmy, nemění jeho povahu coby kontrolního opatření. Řecké orgány proto zastávají názor, že požadavek, aby byla zákazníkům vstupujícím do herních oblastí kasin vydána vstupenka se stanovenou cenou, představuje správní kontrolní opatření, které ukládá účtování poplatku, nemá však povahu daně, a nelze je považovat za daňovou zátěž, jak bylo uvedeno v rozhodnutí Rady státu (nejvyššího správního soudu v Řecku) č. 4027/1998.

                     (43)

                     Pokud jde o rozdíly v cenách jednotlivých kasin, Řecko uvádí, že se hospodářská a sociální situace jednotlivých kasin liší a není srovnatelná. Řecké orgány tvrdí, že rozdíl mezi poplatky je odůvodněný na základě cílů veřejné politiky, včetně toho, že „situace jednotlivých kasin odůvodňuje stanovení jiných cen vstupenek u kasin, která se nacházejí v blízkosti velkých městských center […] a u kasin na venkově […], kde bydlí převážně venkovské obyvatelstvo, jež má většinou nižší příjmy a nižší úroveň dosaženého vzdělání a je více třeba je odrazovat od hazardních her než obyvatele v městských oblastech, a je zcela v souladu s touto praxí“.

                     (44)

                     S ohledem na připomínku stěžovatele (kasina Loutraki), že se cena vstupenek u kasina Korfu po jeho privatizaci v roce 2010 zvýšila z 6 EUR na 15 EUR, řecké orgány odpověděly, že odlehlá zeměpisná poloha ostrova Korfu znamená, že toto kasino nesoutěží s ostatními řeckými kasiny (nemůže tudíž dojít k narušení hospodářské soutěže). Řecké orgány dále tvrdí, že je nezbytné, aby byla cena vstupenek odrazující s cílem chránit obyvatele Korfu, jelikož změna provozních podmínek kasina po privatizaci nevyhnutelně povede k výraznému zvýšení počtu provozních hodin, celkové úrovně jeho činnosti a jeho přitažlivosti.

                     (45)

                     Řecké orgány a kasina Mont Parnès a Soluň tvrdí, že i v případě, že by existovala výhoda poskytnutá kasinům s nižším vstupním poplatkem (jelikož přilákají více zákazníků), nemůže se ze stejného důvodu jednat o ztrátu státních prostředků. Mimoto není jisté, zda by v případě vyšší ceny vstupenky vytvořili tito údajní příjemci vyšší příjmy pro stát, a údajná ztráta příjmů je tudíž hypotetická. Řecký stát a kasina Mont Parnès a Soluň rovněž poukazují na skutečnost, že výhoda v podobě nižší ceny vstupenek je poskytnuta zákazníkovi a že část poplatku, kterou si ponechává kasino, činí více v případě kasin, která účtují poplatek ve výši 15 EUR, což tudíž představuje pro tato kasina výhodu.

                     (46)

                     Řecké orgány a kasina Mont Parnès a Soluň rovněž tvrdí, že neexistuje žádný dopad na hospodářskou soutěž ani obchod, jelikož každé kasino obsluhuje místní trh. Zpochybňují možnost hospodářské soutěže s ostatními formami hazardních her, jak se tvrdí v rozhodnutí o zahájení řízení, a podotýkají, že hazardní hry prostřednictvím internetu jsou v současnosti v Řecku nelegální.

                     (47)

                     Řecké orgány a kasina Mont Parnès a Soluň rovněž uvedly, že i kdyby se uznalo, že nižší cena vstupenek ve výši 6 EUR mohla ovlivnit nebo dosud ovlivňuje rozhodnutí zahraničních společností investovat do kasin v Řecku, zahraniční společnost může vždy využít zákon č. 2687/1953, jak to učinila společnost Hyatt Regency Hotels and Tourism (Thessaloniki) S.A. v případě kasina Soluň.

                     (48)

                     Co se týká tvrzení stěžovatele, že příjemci mohou povolit bezplatný vstup, přičemž musí přesto odvést 80 % poplatku, což podle jeho názoru velmi jasně dokládá, že opatření představuje státní podporu; řecké orgány odpověděly, že tato praxe je „výjimečná“, jelikož kasina tuto možnost údajně využívají k tomu, aby bezplatný vstup nabídly především zákazníkům z řad VIP nebo celebrit, a že jelikož je tato praxe v rozporu s daňovým právem (zákon č. 2238/1994), neuznává se odvod státu ve výši 80 % ceny vstupenky z vlastních zdrojů podniku jako produktivní výdaj a nelze jej odečíst od příjmů společnosti (takže společnost uplatňující tento postup nese značnou daňovou zátěž).

                     (49)

                     Řecké orgány a kasina Mont Parnès a Soluň upozornily Komisi na další rozdíly mezi kasiny, pokud jde o různá daňová/regulační opatření. Tyto rozdíly, jež údajně zvýhodňují kasino Loutraki (stěžovatele), vyrovnávají výhody, které mají příjemci v důsledku nižší ceny vstupenek. Hlavním uplatňovaným opatřením je skutečnost, že každé kasino odvádí státu určitou část hrubého ročního zisku, podle zákona však kasino Loutraki odvádí nižší část než ostatní kasina. K tomuto bodu Komise za prvé podotýká, že pokud by skutečně existovala jiná opatření, na která odkázaly řecké orgány a kasina Mont Parnès a Soluň, pak tato opatření mohou představovat zvláštní opatření podpory ve prospěch kasina Loutraki, jsou-li splněny všechny podmínky stanovené v platných právních předpisech Unie v oblasti státních podpor. Tato opatření se však každopádně liší od posuzovaného opatření, a toto rozhodnutí se na ně tudíž nevztahuje.

                     (50)

                     Řecké orgány a kasina Mont Parnès a Soluň nepodaly žádné připomínky ohledně slučitelnosti a zákonnosti podpory.

                     (51)

                     V reakci na nové podání stěžovatele ze dne 14. dubna 2017, a zejména tvrzení, že vyšší přitažlivost kasin, která využívají opatření, v důsledku nižších vstupních poplatků a rozšířené praxe spočívající v poskytování volných vstupenek vedla k odklonu poptávky a k vyšším celkovým příjmům, a tím poskytla výhodu (viz níže 56. bod odůvodnění), řecké orgány uvedly, že nižší vstupní poplatky ani poskytování volných vstupenek nekorelují se zvýšením celkových příjmů dotčených kasin.

               4.2.   Připomínky kasina Loutraki

                     (52)

                     Kasino Loutraki tvrdí, že opatření stanovená vnitrostátními právními předpisy představují daňovou diskriminaci ve prospěch některých kasin, pakliže se povinnost odvádět státu jednotně 80 % vstupního poplatku kasin vztahuje na rozdílný daňový základ – dvě různé ceny vstupného stanovené státem. Jelikož je vstupní poplatek kasin využívajících opatření podstatně nižší než u ostatních kasin (6 EUR namísto 15 EUR), představuje to ztrátu příjmů pro stát, a tudíž státní podporu vzhledem k narušení hospodářské soutěže, které to vytváří.

                     (53)

                     Kasino Loutraki rovněž tvrdí, že opatření není objektivně odůvodněné, jelikož uložení nižší ceny vstupenek v případě kasin využívajících opatření je ve skutečnosti v rozporu se sociálním cílem a s odůvodněním a charakteristikou stanovení výše vstupního poplatku kasin, jímž se zabývalo rozhodnutí řecké Rady státu č. 4027/1998. Kasino Loutraki uvádí, že nelze přiměřeně tvrdit, že účtováním odlišných cen vstupenek lze dosáhnout správní kontroly a sociální ochrany – v případě kasina Mont Parnès, které se nachází přibližně pouze 20 km od centra Atén, činí vstupní poplatek 6 EUR, zatímco v Loutraki, přibližně 85 km od centra Atén, činí vstupní poplatek 15 EUR, nebo v kasinu Soluň, které se nachází přibližně pouze 8 km od centra Soluně, činí vstupní poplatek rovněž 6 EUR, zatímco na Chalkidiki, přibližně 120 km od centra Soluně, činí 15 EUR.

                     (54)

                     Kasino Loutraki podotýká, že Řecko sice původně tvrdilo, že nižší cena vstupenek ve výši 6 EUR je odůvodněna zvláštní situací každého kasina využívajícího opatření, která souvisí zejména s jeho zeměpisnou polohou (určující některé hospodářské, sociální, demografické a jiné zvláštní znaky), avšak po privatizaci v srpnu 2010 začalo kasino Korfu účtovat poplatek ve výši 15 EUR bez jakéhokoli vysvětlení, proč již tyto zvláštní okolnosti neplatí.

                     (55)

                     Pokud jde o zvláštní opatření, na něž odkázaly řecké orgány a kasino Mont Parnès a která údajně zvýhodňují kasino Loutraki (zejména kvůli skutečnosti, že kasino Loutraki odvádí státu nižší podíl hrubého ročního zisku než ostatní kasina), kasino Loutraki tvrdí, že v praxi platí stejnou částku jako jeho konkurenti, a to na základě zvláštní dohody s orgány.

                     (56)

                     Ve svém novém podání ze dne 14. dubna 2017 po zrušení konečného rozhodnutí z roku 2011 Tribunálem kasino Loutraki zdůrazňuje, že výhoda poskytnutá dotyčným opatřením spočívá ve vyšší přitažlivosti kasin využívajících opatření, jakož i ve výsledném navýšení celkových příjmů příjemců. Podle kasina Loutraki by Komise měla tuto výhodu určit a přijmout nové konečné rozhodnutí, v němž se konstatuje, že dotčené opatření poskytuje příjemcům takovouto výhodu, a to s přihlédnutím ke všem informacím, jež řecké orgány předložily v řízení před přijetím konečného rozhodnutí z roku 2011.

                     (57)

                     Kasino Loutraki také uvádí, že rozšířená praxe kasin využívajících opatření, která spočívá v poskytování volných vstupenek, představuje nezávislý, třetí prvek poskytnuté výhody. V souvislosti s tímto prvkem kasino Loutraki požádalo Komisi o předložení veškerých informací a důkazů, jež jsou zapotřebí k zjištění, že praxe spočívající v poskytování volných vstupenek je běžná a rozšířená a překračuje cíle výjimky stanovené v rozhodnutí ministra z roku 1995.

                     (58)

                     Kasino Loutraki uvádí, že opatření splňuje i ostatní kritéria státní podpory a není slučitelné s vnitřním trhem, a Komise by proto měla přijmout nové konečné rozhodnutí, v němž se konstatuje, že opatření bylo provedeno protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, a v němž je nařízeno navrácení podpory.

               5.   POSOUZENÍ OPATŘENÍ

                     (59)

                     V čl. 107 odst. 1 SFEU je stanoveno, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem. Aby se opatření považovalo za státní podporu ve smyslu tohoto ustanovení, musí být splněny všechny uvedené podmínky. Za prvé, musí existovat zásah ze strany státu nebo prostřednictvím státních prostředků. Za druhé, tento zásah musí ovlivnit obchod mezi členskými státy. Za třetí, zásah musí poskytovat příjemci selektivní výhodu. Za čtvrté, musí narušovat nebo může narušit hospodářskou soutěž (37).

                     (60)

                     Co se týká třetí podmínky pro zjištění podpory, rozlišuje se mezi podmínkami týkajícími se zvýhodnění a selektivity, aby bylo zajištěno, že ne všechna státní opatření, která poskytují výhodu (tj. zlepšují čisté finanční postavení podniku) představují státní podporu, nýbrž pouze ta opatření, která tuto výhodu poskytují selektivně určitým podnikům nebo určitým kategoriím podniků či určitým hospodářským odvětvím (38).

                     (61)

                     Zvýhodněním je jakákoli hospodářská výhoda, kterou by podnik nemohl získat za běžných tržních podmínek, tj. bez zásahu státu (39). Důležitý je pouze účinek opatření na podnik, a nikoli důvod či cíl státního zásahu (40). Pokud se v důsledku státního zásahu za podmínek, jež se liší od běžných tržních podmínek, zlepší finanční situace podniku, jedná se o zvýhodnění. Za účelem posouzení této záležitosti by měla být finanční situace podniku po provedení opatření porovnána s jeho finanční situací v případě, že by opatření nebylo přijato (40). Jelikož rozhodující je pouze účinek opatření na podnik, je irelevantní, zda je výhoda pro podnik povinná, protože jí nemohl zabránit, ani ji odmítnout (41).

                     (62)

                     Při zjišťování, zda určité opatření poskytuje podniku hospodářskou výhodu, není důležitá ani přesná forma opatření (42). Pro pojem státní podpora je relevantní nejen poskytnutí pozitivních hospodářských výhod, ale zvýhodnění může představovat i zbavení ekonomické zátěže. Posledně uvedená skutečnost představuje širokou kategorii, která zahrnuje jakékoli snížení nákladů, jež obvykle zatěžují rozpočet podniku (43). To se týká všech případů, kdy jsou hospodářské subjekty osvobozeny od nákladů, jež jsou neodmyslitelně spjaty s jejich hospodářskou činností (44).

                     (63)

                     V rozsudku z roku 2014 Tribunál konstatoval, že pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU nepředstavuje rozdílná daň odváděná ze vstupného do veřejných kasin a soukromých kasin v Řecku snížení daně ve prospěch veřejných kasin vedoucí k jejich zvýhodnění. Podle Tribunálu „z dotyčného opatření tudíž vyplývá, že částky odváděné kasiny státu jakožto daň ze vstupenek, jsou pouze přímo úměrné vstupnému vybíranému každým z nich. Dále […] přezkoumávané opatření neodpovídá snížení daňového základu, jelikož částky hrazené každým z kasin představují 80 % podíl z celkové částky skutečně vybraného vstupného. […] [j]elikož se 80 % poplatek odváděný státu všemi kasiny vypočte jako poměrná částka z toho, co tato kasina skutečně získala prodejem vstupenek“ (45), „skutečnost, že v důsledku zkoumaného opatření odvádějí kasina, na něž se uplatňuje vstupné ve výši 6 eur, státu nižší částky než kasina, na něž se uplatňuje vstupné ve výši 15 eur, avšak přímo úměrné, nepostačuje k prokázání existence zvýhodnění kasin spadajících do prvně uvedené kategorie“ (46).

                     (64)

                     V usnesení z roku 2015 Soudní dvůr toto odůvodnění potvrdil a uvedl, že „Tribunál oprávněně vycházel ze skutečnosti, že rozdíl mezi dvěma absolutními částkami, jež mají být odváděny řeckému státu, odpovídá stejnému procentnímu podílu rozdílných částek, které tyto dvě kategorie kasin obdrží“ (47).

                     (65)

                     Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Komise závěr, že dotyčné opatření neposkytuje výhodu pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU.

                     (66)

                     Co se týká praxe spočívající v poskytování volných vstupenek, v rozsudku z roku 2014 Tribunál uvedl, že „kasina, na něž se uplatní vstupné ve výši 6 eur, jsou zvýhodněna v rozsahu, v němž při výběru stejného vstupného (rovnajícího se nule) hradí státu nižší daň než kasina, na něž se uplatní vstupné ve výši 15 eur“ (48). Posléze však konstatoval, že jelikož systém vstupného do kasin v Řecku neposkytuje výhodu kasinům, která účtují vstupní poplatek ve výši 6 eur, nelze mít za to, že systém volných vstupenek posiluje zvýhodnění poskytované tímto systémem (49). Poté uvedl, že „[j]elikož systém vstupného do kasin v tomto ohledu nezjednává výhodu ve smyslu článku 107 odst. 1 SFEU, co se týče prodaných vstupenek, a jelikož dotyčný členský stát mohl umožnit vystavení volných vstupenek z přesných a jasných důvodů, jakými jsou propagační účely nebo sociální povinnosti, je přiměřené, aby tento členský stát stanovil dodatečnou podmínku, že daň, která mu náleží, mu bude odvedena i v případě volného vstupu“ (50). Tribunál tudíž vyloučil existenci zvláštního a konkrétního zvýhodnění vyplývajícího z poskytování volných vstupenek (51).

                     (67)

                     V usnesení z roku 2015 Soudní dvůr toto odůvodnění potvrdil a uvedl, že jelikož „Tribunál správně konstatoval, že pouhý rozdíl mezi částkami odváděnými státu z prodané vstupenky nezvýhodňuje kasina, která uplatňují vstupní poplatek ve výši 6 eur“, nemůže praxe spočívající v poskytování volných vstupenek toto zvýhodnění posílit (52).

                     (68)

                     Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU nepředstavuje praxe spočívající v poskytování volných vstupenek výhodu.

                     (69)

                     Stěžovatel také tvrdí, že systém vstupného do kasin v Řecku vede k větší přitažlivosti veřejných kasin pro zákazníky v důsledku nižšího regulovaného vstupního poplatku a k vyšším celkovým příjmům (tj. vytvoření dalších zdrojů příjmů, jako jsou hazardní hry, ubytování, služby barů a restaurací) plynoucím od dodatečných zákazníků, jež přilákal nižší vstupní poplatek. Jelikož stejně jako v případě volných vstupenek systém vstupného do kasin v Řecku sám o sobě nezvýhodňuje veřejná kasina, větší přitažlivost či dodatečné příjmy plynoucí od dodatečných zákazníků, jež přilákal nižší vstupní poplatek, nemůže vést ke zvýhodnění. I pokud by bylo možno prokázat, že takovéto zvýhodnění existuje, podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU mohou každopádně představovat pouze výhody poskytnuté přímo nebo nepřímo ze státních prostředků (53). Podle Soudního dvora nepředstavují negativní nepřímé dopady na státní příjmy vyplývající z regulačních opatření převod státních prostředků, pokud jsou pro dané opatření příznačné (54). Například vnitrostátní předpis, který stanoví minimální cenu určitého zboží, nepředstavuje převod státních prostředků (55). Zatímco rozdílná daň, kterou řeckému státu odvádějí veřejná a soukromá kasina, znamená ztrátu státních prostředků, pouhá skutečnost, že veřejná kasina mohou účtovat nižší vstupní poplatek než soukromá kasina, ztrátu státních prostředků nepředstavuje. Komise proto vyvozuje závěr, že i kdyby existovala výhoda, jak tvrdí stěžovatel, tato výhoda není poskytnuta ze státních prostředků ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

                     (70)

                     Jelikož dotyčné opatření musí splňovat všechny čtyři kumulativní podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU, aby představovalo státní podporu, není nutné přezkoumat, zda jsou v daném případě splněny ostatní podmínky.

               6.   ZÁVĚR

                     (71)

                     Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem dospěla Komise k závěru, že systém vstupních poplatků kasin v Řecku, který existoval do listopadu 2012, nepředstavuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

            Článek 1
            Systém vstupních poplatků kasin v Řecku, který existoval do listopadu 2012, nepředstavuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.

            Článek 2
            Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.

            V Bruselu dne 9. srpna 2018.

                  Za Komisi

               Margrethe VESTAGER

                  členka Komise

            (1)  Úř. věst. C 235, 31.8.2010, s. 3.

            (2)  Consortium – Loutraki S.A. – Club Hotel Casino Loutraki S.A. (Κοινοπραξια Δ.Α.Ε.Τ.- Λουτρακι Α.Ε.- Κλαμπ Οτελ Λουτρακι Α.Ε.), Voukourestiou 11, Akti Poseidonos 48, Loutraki, Athens 10671, Řecko.

            (3)  Casino Mont Parnès, société anonyme „Elliniko Kasino Parnithas A.E.“, Agiou Konstantinou 49, 15124 Marousi Attikis, Řecko.

            (4)  Casino Thessaloniki, „Regency Entertainment Psychagogiki kai Touristiki A.E.“, Agiou Konstantinou 49, 15124 Marousi Attikis, Řecko a 13o km Thessaloniki-Polygyrou, 55103 Thessaloniki, Řecko.

            (5)  Rozhodnutí Komise 2011/716 ze dne 24. května 2011 o státní podpoře C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09), kterou Řecko poskytlo některým řeckým kasinům (Úř. věst. L 285, 1.11.2011, s. 25).

            (6)  Rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2014, Řecká republika v. Evropská komise, T-425/11, ECLI:EU:T:2014:768.

            (7)  Usnesení Soudního dvora ze dne 22. října 2015, Evropská komise v. Řecká republika, C-530/14 P, ECLI:EU:C:2015:727.

            (8)  Tři kasina působila jako kluby provozované EOT podle zákona č. 1624/1951, vyhlášky č. 4109/1960 a zákona č. 2160/1993. EOT byl coby provozovatel kasin Korfu a Mont Parnès později nahrazen společností pro rozvoj řeckého cestovního ruchu (ETA), kterou zcela vlastnil řecký stát, a to podle zákonů č. 2636/1998 a č. 2837/2000, do doby, než byly dvěma výše uvedeným kasinům uděleny licence podle zákona č. 3139/2003 (kasino Rhodos provozoval EOT až do udělení licence v roce 1996).

            (9)  Konkrétně rozhodnutí generálního tajemníka EOT (vydaná podle zákona č. 1624/1951 a vyhlášky č. 4109/1960): rozhodnutí EOT č. 535633/21.11.1991 (které stanovilo vstupní poplatek kasina Mont Parnès ve výši 2 000 GRD); rozhodnutí EOT č. 508049/24.3.1992 (které stanovilo vstupní poplatek kasin Korfu a Rhodos ve výši 1 500 GRD); rozhodnutí EOT č. 532691/24.11.1997 (které upravilo vstupní poplatek kasina Korfu na 2 000 GRD).

            (10)  Zákon č. 2206/1994 o zřízení, organizaci a provozování kasin a o dohledu nad nimi a o jiných záležitostech, Νόμος 2206, Δημοσιεύθηκε στο ΦΕΚ 62 – 20.4.1994.

            (11)  Rozhodnutí ministra Y.A 1128269/1226/0015/ΠΟΛ.1292/16.11.1995 – ΦΕΚ 982/B'/1995.

            (12)  Bod 1 rozhodnutí ministra z roku 1995: „Provozovatelé kasin (zákon č. 2206/1994) jsou povinni vydávat od 15. prosince 1995 jednu vstupenku na osobu podle zvláštních ustanovení uvedených v následujících bodech.“

            (13)  Bod 5 rozhodnutí ministra z roku 1995: „Jednotná cena vstupenek do prostor s „hracími automaty“ nebo „stolními hrami“ činí pět tisíc (5 000) GRD.“

            (14)  V prvním pododstavci bodu 7 rozhodnutí ministra z roku 1995 se uvádí: „Z celkové hodnoty vstupenky si dvacet procent (20 %) ponechává kasino jako poplatek za vydání vstupenky a k uhrazení nákladů, včetně splatné DPH, zatímco zbývající částka se pokládá za veřejný poplatek.“

            (15)  Bod 6 rozhodnutí ministra z roku 1995 uvádí: „Jestliže kasino z reklamních důvodů či z důvodu závazku v sociální oblasti neúčtuje zákazníkům vstupní poplatek, vydá vstupenku s označením 'zdarma' ze zvláštní série nebo zvláštního sčítače v registrační pokladně.“

            (16)  V druhém pododstavci bodu 7 rozhodnutí ministra z roku 1995 se uvádí: „Z bezplatných vstupenek se odvádí veřejný poplatek na základě ceny vstupenek pro příslušný den stanovené v bodě 5 tohoto rozhodnutí.“

            (17)  V prvním pododstavci bodu 10 rozhodnutí ministra z roku 1995 je stanoveno: „Veřejné poplatky jsou uloženy u příslušného daňového úřadu odpovědného za daň z příjmu do desátého dne každého měsíce s výkazem poplatků vybraných v předchozím měsíci.“

            (18)  V prvním a druhém pododstavci bodu 8 rozhodnutí ministra z roku 1995 je uvedeno: „Jak je stanoveno v bodech 2 až 7 výše, je [pro provozovatele kasin] přípustné vydávat dlouhodobé vstupenky platné po dobu patnácti nebo třiceti po sobě jdoucích dnů případně jednoho kalendářního měsíce. U výše uvedených dlouhodobých vstupenek lze poskytnout slevu, a to následovně:

                     a)

                     Čtyřicet procent (40 %) celkové hodnoty patnácti jednodenních vstupenek v případě vstupenek platných patnáct dnů. Jsou-li tyto vstupenky vydány pro dva kalendářní týdny, zahrnují poslední dva týdny měsíce období začínající šestnáctý den a končící na konci měsíce.

                     b)

                     Padesát procent (50 %) celkové hodnoty třiceti jednodenních vstupenek v případě vstupenek platných po dobu třiceti dnů nebo jednoho měsíce.“

            (19)  Zákon č. 1624/1951, kterým se ratifikuje, mění a doplňuje zákon č. 1565/1950 o zřízení organizace pro rozvoj řeckého cestovního ruchu, Νόμος 1624, Δημοσιεύθηκε στο ΦΕΚ 7 – 8.1.1951.

            (20)  Vyhláška č. 4109/1960, kterou se mění a doplňují právní předpisy o organizaci pro rozvoj řeckého cestovního ruchu a některá další ustanovení, Νομοθετικό Διάταγμα 4109, Δημοσιεύθηκε στο ΦΕΚ 153 – 29.9.1960.

            (21)  Zákon č. 2160/1993 o cestovním ruchu a jiných záležitostech, Νόμος 2160, Δημοσιεύθηκε στο ΦΕΚ 118 – 19.7.1993.

            (22)  Zákon č. 2687/1953 o investicích a ochraně zahraničního kapitálu, Νομοθετικό Διάταγμα 2687, Δημοσιεύθηκε στο ΦΕΚ 317 – 10.11.1953.

            (23)  Na kasino Soluň se začala ustanovení zákona č. 2687/1953 vztahovat na základě nařízení prezidenta Π.Λ. 290/1995 (kterým se schvalují investice zahraničního kapitálu uskutečněné Hyatt Regency Hotel and Tourism Enterprise, Προεδρικό Διάταγμα 290, Δημοσιεύθηκε στο ΦΕΚ 163 – 9.8.1995), jímž bylo tomuto kasinu přiznáno stejné zacházení jako kasinům Mont Parnès a Korfu.

            (24)  Viz 16., 17. a 18. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení.

            (25)  Kasino Mont Parnès provozovala společnost Elliniko Kasino Parnithas A.E. (EKP), zřízená v roce 2001 jako dceřiná společnost společnosti ETA, kterou zcela ovládal řecký stát.

            (26)  Podle informací, které řecké orgány poskytly během formálního vyšetřovacího řízení, bylo kasino Korfu privatizováno dne 30. srpna 2010, a to prodejem (na základě mezinárodní výzvy k podávání nabídek) 100 % podílů ve společnosti Corfu Hellenic Casino S.A. (EKK) společnosti V&T Corfu Casino S.A., kterou založil úspěšný uchazeč, konkrétně seskupení Vivere Entertainment Commercial & Holding S.A. – Theros International Gaming INC. Společnost EKK byla založena v roce 2001 jako dceřiná společnost společnosti ETA.

            (27)  Na základě rozhodnutí ministra č. Τ/633/29.5.1996.

            (28)  Zákon č. 4093/2012, vládní věstník I 222 ze dne 12. listopadu 2012.

            (29)  Viz 19.–23. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení.

            (30)  Viz 26., 27., 28. a 37. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení.

            (31)  Viz 24.–29. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení.

            (32)  Viz 30., 31. a 32. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení.

            (33)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. L 83, 27.3.1999, s. 1).

            (34)  Viz 34. a 35. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení.

            (35)  Viz 36., 37. a 38. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení.

            (36)  Viz 39. a 40. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení.

            (37)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 21. prosince 2016, spojené věci Komise v. World Duty Free Group, C-20/15 P a C-21/15 P, ECLI:EU:C:2016:981, bod 53 a citovaná judikatura.

            (38)  Viz rozsudky Soudu ve věcech Komise v. World Duty Free Group, C-20/15 P a C-21/15 P, ECLI:EU:C:2016:981, bod 56 a ve věci P Oy, C-6/12, ECLI:EU:C:2013:525, bod 18.

            (39)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 11. července 1996, SFEI a další, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, bod 60; rozsudek Soudního dvora ze dne 29. dubna 1999, Španělsko v. Komise, C-342/96, ECLI:EU:C:1999:210, bod 41.

            (40)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 2. července 1974, Itálie v. Komise, 173/73, ECLI:EU:C:1974:71, bod 13.

            (41)  Rozhodnutí Komise 2004/339/ES ze dne 15. října 2003 o opatřeních, která Itálie provedla ve prospěch společnosti RAI SpA (Úř. věst. L 119, 23.4.2004, s. 1), 69. bod odůvodnění; stanovisko generálního advokáta Fennellyho ze dne 26. listopadu 1998 ve věci Francie v. Komise, C-251/97, ECLI:EU:C:1998:572, bod 26.

            (42)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 24. července 2003, Altmark Trans, C-280/00, ECLI:EU:C:2003:415, bod 84.

            (43)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 15. března 1994, Banco Exterior de España, C-387/92, ECLI:EU:C:1994:100, bod 13; rozsudek Soudního dvora ze dne 19. září 2000, Německo v. Komise, C-156/98, ECLI:EU:C:2000:467, bod 25; rozsudek Soudního dvora ze dne 19. května 1999, Itálie v. Komise, C-6/97, ECLI:EU:C:1999:251, bod 15; rozsudek Soudního dvora ze dne 3. března 2005, Heiser, C-172/03, ECLI:EU:C:2005:130, bod 36.

            (44)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 20. listopadu 2003, GEMO SA, C-126/01, ECLI:EU:C:2003:622, body 28 až 31.

            (45)  Rozsudek z roku 2014, bod 55.

            (46)  Tamtéž, bod 57.

            (47)  Usnesení z roku 2015, bod 35.

            (48)  Rozsudek z roku 2014, bod 76.

            (49)  Tamtéž, bod 77.

            (50)  Tamtéž, bod 78.

            (51)  Tamtéž, bod 80.

            (52)  Usnesení z roku 2015, bod 55.

            (53)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 24. ledna 1978, Van Tiggele, 82/77, ECLI:EU:C:1978:10, body 25 a 26; rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 1996, Air France v. Komise, T-358/94, ECLI:EU:T:1996:194, bod 63.

            (54)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 13. března 2001 ve věci Preussen Elektra, C-379/98, EU:C:2001:160, bod 62.

            (55)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 24. ledna 1978, Van Tiggele, 82/77, ECLI:EU:C:1978:10, body 25 a 26.


title: Rozhodnutí Rady (EU) 2018/2020 ze dne 4. prosince 2018, kterým se stanoví, že Rumunsko nepřijalo účinná opatření v reakci na doporučení Rady ze dne 22. června 2018

text:
                  19.12.2018

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 323/16

         ROZHODNUTÍ RADY (EU) 2018/2020
         ze dne 4. prosince 2018,
         kterým se stanoví, že Rumunsko nepřijalo účinná opatření v reakci na doporučení Rady ze dne 22. června 2018
         RADA EVROPSKÉ UNIE,
         s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
         s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik (1), a zejména na čl. 10 odst. 2 čtvrtý pododstavec uvedeného nařízení,
         s ohledem na doporučení Evropské komise,
         vzhledem k těmto důvodům:

                     (1)

                     Dne 22. června 2018 Rada podle čl. 121 odst. 4 Smlouvy o fungování Evropské unie rozhodla, že v Rumunsku bylo zjištěno závažné odchýlení od cesty k postupnému dosažení střednědobého rozpočtového cíle ve výši – 1 % HDP.

                     (2)

                     Vzhledem ke zjištěnému závažnému odchýlení Rada dne 22. června 2018 vydala pro Rumunsko doporučení (2), aby přijalo nezbytná opatření k zajištění toho, aby nominální míra růstu čistých primárních výdajů sektoru vládních institucí (3) nepřekročila v roce 2018 hodnotu 3,3 % a v roce 2019 hodnotu 5,1 %, což odpovídá roční strukturální korekci ve výši 0,8 % HDP. Dále Rumunsku doporučila, aby ke snížení schodku využilo všech neočekávaných zisků, zatímco by opatření k rozpočtové konsolidaci měla zajistit trvalé a prorůstově orientované zlepšování strukturálního salda veřejných financí. Rada stanovila Rumunsku lhůtu do 15. října 2018, aby jí podalo zprávu o opatřeních, která v reakci na uvedené doporučení přijalo.

                     (3)

                     Komise ve dnech 27. a 28. září 2018 uskutečnila v Rumunsku posílenou kontrolní misi za účelem dohledu na místě podle čl. –11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1466/97. Komise svá předběžná zjištění předala rumunským orgánům k připomínkám a dne 21. listopadu 2018 o nich podala zprávu Radě. Tato zjištění byla následně zveřejněna. Komise ve své zprávě konstatuje, že rumunské orgány zachovávají cílovou hodnotu celkového schodku vládního sektoru na rok 2018 těsně pod 3 % HDP, a proto se doporučením Rady ze dne 22. června 2018 nehodlají řídit. Vláda v roce 2019 plánuje snížit celkový schodek státního rozpočtu na 2,38 % HDP, avšak tato opatření zatím nebyla dále upřesněna.

                     (4)

                     Dne 16. října 2018 předložily rumunské orgány zprávu o opatřeních přijatých v reakci na doporučení Rady ze dne 22. června 2018 (4). Ve zprávě znovu potvrdily, že jejich cílem pro rok 2018 je i nadále celkový schodek státního rozpočtu ve výši 2,96 % HDP. V roce 2019 budou orgány usilovat o cílový schodek ve výši 2,38 % HDP. Ve zprávě se nezmiňují nová opatření pro rok 2018. V roce 2019 zpráva spoléhá na omezení výdajů na náhrady zaměstnancům a na zboží a služby, aniž by však tento záměr podepřela dostatečně podrobnými a již přijatými, nebo alespoň věrohodně oznámenými opatřeními. Na straně příjmů zpráva zmiňuje prodloužení již existujících opatření a některé kroky ke zvýšení daňové morálky. Celkově je fiskální dopad oznámených opatření nižší, než Rada ve svém doporučení ze dne 22. června 2018 požadovala.

                     (5)

                     Na základě prognózy Komise z podzimu 2018 má dosáhnout růst čistých primárních výdajů sektoru vládních institucí v roce 2018 výše 11,3 %, což značně překračuje výdajové kritérium 3,3 %. Strukturální saldo by mělo v roce 2018 zůstat víceméně stabilní ve výši 3,3 % HDP. Oba pilíře proto poukazují na riziko odchylky od doporučené korekce. Výdajové kritérium ukazuje na odchylku ve výši 2,3 % HDP. Strukturální saldo tento výklad potvrzuje, přičemž naznačuje menší odchýlení o 0,8 % HDP. Strukturální saldo je pozitivně ovlivněno výrazně vyšším deflátorem HDP a vyšším bodovým odhadem potenciálního růstu HDP ve srovnání se střednědobým průměrem, z něhož vychází výdajové kritérium. Tento vliv je částečně kompenzován dopadem zvýšení veřejných investic, jež je ve výdajovém kritériu vyrovnáno. Celkové posouzení proto potvrzuje rozsáhlé odchýlení od korekce doporučené Radou.

                     (6)

                     V roce 2019 se na základě prognózy Komise z podzimu 2018 očekává růst výdajů sektoru vládních institucí očištěných o vliv diskrečních opatření na straně příjmů a jednorázových příjmů na 7,5 %, což je výrazně více než výdajové kritérium ve výši 5,1 % (odchylka o 0,7 % HDP od doporučené korekce). Strukturální saldo by se mělo snížit o 0,1 % HDP, což znamená schodek ve výši 3,4 % (odchylka o 0,9 % HDP). Jelikož oba pilíře ukazují na odchylku od požadované korekce v obdobném rozpětí v roce 2019, potvrzuje celkové posouzení odchylku od korekce doporučené Radou.

                     (7)

                     Komise navíc ve své prognóze z podzimu 2018 předpokládá schodek veřejných financí ve výši 3,3 % v roce 2018 a 3,4 % v roce 2019, což je nad úrovní referenční hodnoty 3 % HDP stanovené Smlouvou.

                     (8)

                     Výše uvedené skutečnosti vedou k závěru, že reakce Rumunska na doporučení Rady ze dne 22. června 2018 je nedostatečná. Fiskální úsilí nezajišťuje, že nominální míra růstu čistých primárních výdajů sektoru vládních institucí nepřesáhne 3,3 % v roce 2018 a 5,1 % v roce 2019, což by odpovídalo roční strukturální korekci ve výši 0,8 % HDP za každý rok,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

            Článek 1
            Rumunsko nepřijalo účinná opatření v reakci na doporučení Rady ze dne 22. června 2018.

            Článek 2
            Toto rozhodnutí je určeno Rumunsku.

            V Bruselu dne 4. prosince 2018.

                  Za Radu

                  předseda

               H. LÖGER

            (1)  Úř. věst. L 209, 2.8.1997, s. 1.

            (2)  Doporučení Rady ze dne 22. června 2018 k nápravě zjištěného závažného odchýlení od cesty k postupnému dosažení střednědobého rozpočtového cíle v Rumunsku (Úř. věst. C 223, 27.6.2018, s. 3).

            (3)  Čisté primární výdaje sektoru vládních institucí se skládají z celkových výdajů sektoru vládních institucí bez úrokových nákladů, výdajů na programy Unie plně kompenzovaných příjmy z prostředků Unie a nediskrečních změn výdajů na podporu v nezaměstnanosti. Vnitrostátně financovaná tvorba hrubého fixního kapitálu je rozložena do čtyřletého období. Zohledněna jsou diskreční opatření na straně příjmů nebo zvýšení příjmů stanovená právními předpisy. Jednorázová opatření na straně příjmů i výdajů jsou kompenzována.

            (4)  K dispozici na http://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-13279-2018-INIT/en/pdf


               19.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 458/76

      P8_TA(2018)0012
      Nevyslovení námitky vůči prováděcímu opatření: vytvoření registru Unie
      Rozhodnutí Evropského parlamentu nevyslovit námitku vůči návrhu nařízení Komise, kterým se mění nařízení Komise (EU) č. 389/2013 o vytvoření registru Unie (D054274-02 – 2017/3013(RPS))
      (2018/C 458/09)

         Evropský parlament,

                  —

                  s ohledem na návrh nařízení Komise, kterým se mění nařízení Komise (EU) č. 389/2013 o vytvoření registru Unie (D054274-02),

                  —

                  s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na články 12 a 19 této směrnice,

                  —

                  s ohledem na stanovisko výboru uvedeného v čl. 23 odst. 1 výše uvedené směrnice ze dne 30. listopadu 2017,

                  —

                  s ohledem na dopis Komise ze dne 5. prosince 2017, kterým Komise žádá Parlament, aby prohlásil, že nevysloví námitku proti návrhu nařízení,

                  —

                  s ohledem na dopis Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin předsedovi Konference předsedů ze dne 11. ledna 2018,

                  —

                  s ohledem na článek 5a rozhodnutí 1999/468/ES Rady ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (2),

                  —

                  s ohledem na doporučení k rozhodnutí Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin,

                  —

                  s ohledem na čl. 106 odst. 4 písm. d) a čl. 105 odst. 6 jednacího řádu,

                  —

                  s ohledem na to, že ve lhůtě stanovené v čl. 105 odst. 6 třetí a čtvrté odrážce jednacího řádu, která uplynula dne 17. ledna 2018, nebyla vyslovena žádná námitka,

                  A.

                  vzhledem k tomu, že v zájmu zachování ekologické vyváženosti systému EU obchodování s emisemi („EU ETS“) je zakázáno, aby provozovatelé letecké dopravy a jiné subjekty využívající systém EU ETS využívali povolenky vydané členským státem, vůči němuž přestávají mít provozovatelé letecké dopravy a jiné subjekty určité povinnosti, a že za tímto účelem by měla být přijata potřebná ochranná opatření;

                  B.

                  vzhledem k tomu, že článek 19 směrnice 2003/87/ES svěřuje Komisi pravomoc přijímat opatření týkající se standardizovaných a zabezpečených systémů registrů v souladu s regulativním postupem s kontrolou;

                  C.

                  vzhledem k tomu, že dne 8. prosince 2017 Komise formálně předložila Parlamentu návrh nařízení Komise, kterým se mění nařízení Komise (EU) č. 389/2013 o vytvoření registru Unie (návrh opatření v rámci regulativního postupu s kontrolou), čímž začala běžet tříměsíční lhůta pro přezkum, během níž může Parlament vyslovit proti návrhu právního aktu námitku;

                  D.

                  vzhledem k tomu, že ochranná opatření v návrhu opatření v rámci regulativního postupu s kontrolou by měla vstoupit v platnost neprodleně, aby mohla opatření nabýt účinnosti a aby mohly být v roce 2018 povolenky přidělovány bezplatně, přijímány výměnou za mezinárodní kredity nebo draženy, a vzhledem k tomu, že by plné využití tříměsíční lhůty pro přezkum, kterou má Parlament k dispozici, neposkytlo dostatek času na to, aby navrhované opatření v rámci regulativního postupu s kontrolou mohlo vstoupit v platnost před vydáním povolenek na rok 2018;

                  1.

                  prohlašuje, že nevysloví námitku vůči návrhu nařízení Komise;

                  2.

                  pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Komisi a pro informaci Radě.

         (1)  Úř. věst. L 275, 25.10.2003, s. 32.

         (2)  Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.


               19.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 458/224

      P8_TA(2018)0007
      Jmenování členky Účetního dvora – Eva Lindströmová
      Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 17. ledna 2018 o návrhu, aby byla Eva Lindströmová jmenována členkou Účetního dvora (C8-0401/2017 – 2017/0819(NLE))
      (Konzultace)
      (2018/C 458/13)

         Evropský parlament,

                  —

                  s ohledem na čl. 286 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, podle kterého Rada konzultovala návrh s Parlamentem (C8-0401/2017),

                  —

                  s ohledem na článek 121 jednacího řádu,

                  —

                  s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A8-0003/2018),

                  A.

                  vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu zhodnotil kvalifikaci navrhované kandidátky, zejména s ohledem na podmínky uvedené v čl. 286 od st. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie;

                  B.

                  vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu dne 11. ledna 2018 uspořádal slyšení kandidátky Rady na členku Účetního dvora;

                  1.

                  vydává kladné stanovisko k návrhu Rady, aby byla Eva Lindströmová jmenována členkou Účetního dvora;

                  2.

                  pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Radě a pro informaci Účetnímu dvoru, jakož i ostatním orgánům a institucím Evropské unie a kontrolním institucím členských států.


               19.12.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 458/225

      P8_TA(2018)0008
      Jmenování člena Účetního dvora – Tony James Murphy
      Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 17. ledna 2018 o návrhu, aby byl Tony James Murphy jmenován členem Účetního dvora (C8-0402/2017 – 2017/0820(NLE))
      (Konzultace)
      (2018/C 458/14)

         Evropský parlament,

                  —

                  s ohledem na čl. 286 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, podle kterého Rada konzultovala návrh s Parlamentem (C8-0402/2017),

                  —

                  s ohledem na článek 121 jednacího řádu,

                  —

                  s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A8-0002/2018),

                  A.

                  vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu zhodnotil kvalifikaci navrhovaného kandidáta, zejména s ohledem na podmínky uvedené v čl. 286 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie;

                  B.

                  vzhledem k tomu, že Výbor pro rozpočtovou kontrolu dne 11. ledna 2018 uspořádal slyšení kandidáta Rady na člena Účetního dvora;

                  1.

                  vydává kladné stanovisko k návrhu Rady, aby byl Tony James Murphy jmenován členem Účetního dvora;

                  2.

                  vyzývá členské státy, aby při výběru svých kandidátů věnovaly pozornost a pokud je to možné, aby se inspirovaly modelem otevřeného výběrového řízení používaným Irskem;

                  3.

                  pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí Radě a pro informaci Účetnímu dvoru, jakož i ostatním orgánům a institucím Evropské unie a kontrolním institucím členských států.


Rozhodnutí Komise ze dne 31/10/2018 prohlašující spojení podniků za slučitelné se společným trhem (Případ č. COMP/M.9099 - Jinjiang International Holdings Co., Ltd / Radisson Hotel Group) podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004. (Pouze anglické znění je závazné)


Rozhodnutí Komise ze dne 19/12/2018 prohlašující spojení podniků za slučitelné se společným trhem (Případ č. COMP/M.9215 - Sumitomo Corporation / Toyota Motor Corporation) podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004. (Pouze anglické znění je závazné)


title: Rozhodnutí Rady (SZBP) 2018/2055 ze dne 21. prosince 2018, kterým se mění rozhodnutí (SZBP) 2015/778 o vojenské operaci Evropské unie v jižní části středního Středomoří (operace EUNAVFOR MED SOPHIA)

text:
                  21.12.2018

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  LI 327/9

         ROZHODNUTÍ RADY (SZBP) 2018/2055
         ze dne 21. prosince 2018,
         kterým se mění rozhodnutí (SZBP) 2015/778 o vojenské operaci Evropské unie v jižní části středního Středomoří (operace EUNAVFOR MED SOPHIA)
         RADA EVROPSKÉ UNIE,
         s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 42 odst. 4 a čl. 43 odst. 2 této smlouvy,
         s ohledem na návrh vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku,
         vzhledem k těmto důvodům:

                     (1)

                     Dne 18. května 2015 přijala Rada rozhodnutí (SZBP) 2015/778 (1) o vojenské operaci Evropské unie v jižní části středního Středomoří (operace EUNAVFOR MED SOPHIA).

                     (2)

                     Dne 25. července 2017 přijala Rada rozhodnutí (SZBP) 2017/1385 (2), kterým prodloužila platnost rozhodnutí (SZBP) 2015/778 do 31. prosince 2018.

                     (3)

                     Dne 14. prosince 2018 vyjádřil Politický a bezpečnostní výbor svou připravenost pokračovat v hledání řešení pro operaci EUNAVFOR SOPHIA v rámci širšího řešení navazujícího na závěry Evropské rady z června 2018 a vyslovil souhlas s prodloužením mandátu operace EUNAVFOR MED SOPHIA do 31. března 2019.

                     (4)

                     Rozhodnutí (SZBP) 2015/778 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.

                     (5)

                     V souladu s článkem 5 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní vypracovávání a provádění těch rozhodnutí a činností Unie, které mají vliv na obranu. Dánsko se tedy neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné a nepřispívá na financování této operace,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

            Článek 1
            Rozhodnutí (SZBP) 2015/778 se mění takto:

                        1)

                        v článku 11 se doplňuje nový odstavec, který zní:

                           „5.   Referenční částka určená na krytí společných nákladů operace EUNAVFOR MED SOPHIA v období od 1. ledna 2019 do 31. března 2019 se stanoví na 1 100 000 EUR. Procentní sazba referenční částky podle čl. 25 odst. 1 rozhodnutí (SZBP) 2015/528 činí 30 % v prostředcích na závazky a 30 % v prostředcích na platby.“;

                        2)

                        v článku 13 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
                        „Operace EUNAVFOR MED SOPHIA skončí dne 31. března 2019.“

            Článek 2
            Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

            V Bruselu dne 21. prosince 2018.

                  Za Radu

                  předsedkyně

               J. BOGNER-STRAUSS

            (1)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/778 ze dne 18. května 2015 o vojenské operaci Evropské unie v jižní části středního Středomoří (operace EUNAVFOR MED SOPHIA) (Úř. věst. L 122, 19.5.2015, s. 31).

            (2)  Rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/1385 ze dne 25. července 2017, kterým se mění rozhodnutí (SZBP) 2015/778 o vojenské operaci Evropské unie v jižní části středního Středomoří (operace EUNAVFOR MED SOPHIA) (Úř. věst. L 194, 26.7.2017, s. 61).


Rozhodnutí Komise ze dne 19/12/2018 prohlašující spojení podniků za slučitelné se společným trhem (Případ č. COMP/M.9154 - Oxford Properties Group / APG Asset Management NV / Qatari Diar Europe LLP / DV4 Limited) podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004. (Pouze anglické znění je závazné)


Rozhodnutí Komise ze dne 19/12/2018 prohlašující spojení podniků za slučitelné se společným trhem (Případ č. COMP/M.9216 - Sumitomo Corporation / Toyota Motor Corporation) podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004. (Pouze anglické znění je závazné)


title: Rozhodnutí Rady (EU) 2019/28 ze dne 10. prosince 2018 o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Radě přidružení zřízené Evropsko-středomořskou dohodou zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Jordánským hášimovským královstvím na straně druhé k dvouletému prodloužení priorit partnerství EU a Jordánska

text:
                  10.1.2019

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 8/27

         ROZHODNUTÍ RADY (EU) 2019/28
         ze dne 10. prosince 2018
         o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Radě přidružení zřízené Evropsko-středomořskou dohodou zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Jordánským hášimovským královstvím na straně druhé k dvouletému prodloužení priorit partnerství EU a Jordánska
         RADA EVROPSKÉ UNIE,
         s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 217 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
         s ohledem na návrh Evropské komise a vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku,
         vzhledem k těmto důvodům:

                     (1)

                     Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Jordánským hášimovským královstvím na straně druhé (dále jen „dohoda“) byla podepsána dne 24. listopadu 1997 a vstoupila v platnost dne 1. května 2002 (1).

                     (2)

                     Na základě přezkumu priorit partnerství EU a Jordánska přijatých Radou přidružení dne 19. prosince 2016 se strany dohodly na zachování jejich platnosti jako řídícího dokumentu pro další konsolidaci partnerství.

                     (3)

                     Podle článku 91 dohody může Rada přidružení přijímat rozhodnutí pro účely dosažení cílů dohody.

                     (4)

                     Rada přidružení má písemným postupem přijmout rozhodnutí o dvouletém prodloužení priorit partnerství EU a Jordánska do konce roku 2020.

                     (5)

                     Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie v Radě přidružení, neboť rozhodnutí bude pro Unii závazné,

               PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

            Článek 1
            Postoj, který má být zaujat jménem Unie v Radě přidružení zřízené Evropsko-středomořskou dohodou zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Jordánským hášimovským královstvím na straně druhé k dvouletému prodloužení priorit partnerství EU a Jordánska, vychází z návrhu rozhodnutí Rady přidružení EU-Jordánsko připojeného k tomuto rozhodnutí.

            Článek 2
            Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

            V Bruselu dne 10. prosince 2018.

                  Za Radu

                  předsedkyně

               F. MOGHERINI

            (1)  Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Jordánským hášimovským královstvím na straně druhé (Úř. věst. L 129, 15.5.2002, s. 3).

            PŘÍLOHA

                  ROZHODNUTÍ č. 1/2018 Rady přidružení EU-Jordánsko
                  ze dne ...
                  o dvouletém prodloužení priorit partnerství EU a Jordánska
                  RADA PŘIDRUŽENÍ EU-JORDÁNSKO,
                  s ohledem na Evropsko-středomořskou dohodu zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Jordánskem na straně druhé (dále jen „dohoda“),
                  vzhledem k těmto důvodům:

                              (1)

                              Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Jordánskem na straně druhé byla podepsána dne 24. listopadu 1997 a vstoupila v platnost dne 1. května 2002.

                              (2)

                              Článek 91 dohody zmocňuje Radu přidružení učinit příslušná rozhodnutí pro účely dosažení cílů této dohody.

                              (3)

                              Podle článku 101 dohody mají strany přijmout všechna obecná či zvláštní opatření pro splnění svých závazků vyplývajících z dohody a dbát na to, aby bylo cílů vytčených v dohodě dosaženo.

                              (4)

                              Rozhodnutím č. 1/2016 ze dne 19. prosince 2016 Rada přidružení odsouhlasila priority partnerství mezi EU a Jordánskem na období 2016–2018, aby se toto jejich partnerství konsolidovalo s cílem podpořit a posílit odolnost a stabilitu Jordánska a současně také usilovat o řešení dopadu vleklého konfliktu v Sýrii.

                              (5)

                              Na základě přezkumu priorit partnerství EU a Jordánska se strany dohodly, že by priority partnerství, jak byly dohodnuty v roce 2016, měly být prodlouženy do konce roku 2020 a že během období 2019–2020 může v případně potřeby proběhnout přezkum priorit partnerství a paktu mezi EU a Jordánskem, který je k nim připojen.

                              (6)

                              Článek 10 jednacího řádu Rady přidružení stanoví možnost přijímat rozhodnutí písemným postupem mezi zasedáními, jestliže se tak smluvní strany dohodnou,

                        ROZHODLA TAKTO:

                     Článek 1
                     Rada přidružení přijímá písemným postupem rozhodnutí, kterým se priority partnerství EU a Jordánska připojené k jejímu rozhodnutí č. 1/2016 ze dne 19. prosince 2016 prodlužují do 31. prosince 2020.

                     Článek 2
                     Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

                     V … dne …

                           Za Radu přidružení

                           předseda nebo předsedkyně