title: Rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 277/15/KOL ze dne 6. července 2015 o vynětí některých logistických služeb společnosti Posten Norge AS z použití směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb [2016/488]

text:
               7.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 92/68

         ROZHODNUTÍ KONTROLNÍHO ÚŘADU ESVO
   č. 277/15/KOL
   ze dne 6. července 2015
   o vynětí některých logistických služeb společnosti Posten Norge AS z použití směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb [2016/488]
   KONTROLNÍ ÚŘAD ESVO (DÁLE JEN „KONTROLNÍ ÚŘAD“),
   s ohledem na akt uvedený v bodě 4 přílohy XVI Dohody o EHP, kterým se stanoví postupy pro zadávání veřejných zakázek v odvětví veřejných služeb (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (1)), a zejména na čl. 30 odst. 1, 5 a 6 uvedené směrnice,
   s ohledem na Dohodu mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora (dále jen „dohoda o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru“), a zejména na články 1 a 3 protokolu 1 k této dohodě,
   s ohledem na rozhodnutí Kontrolního úřadu ze dne 19. dubna 2012, kterým členy se zvláštní odpovědností za zadávání veřejných zakázek zplnomocnil k přijímání určitých rozhodnutí v oblasti veřejných zakázek (rozhodnutí č. 136/12/KOL),
   po konzultaci výboru ESVO pro veřejné zakázky,
   vzhledem k těmto důvodům:
   I.   SKUTEČNOSTI

               (1)

               Dopisem ze dne 20. března 2015 (2) obdržel Kontrolní úřad po diskusích vedených před předběžným oznámením žádost společnosti Posten Norge AS (dále jen „norská pošta“) za účelem přijetí rozhodnutí, kterým se stanoví použitelnost čl. 30 odst. 1 směrnice 2004/17/ES pro některé logistické služby. Kontrolní úřad o obdržení této žádosti informoval Norsko (3). Dopisem ze dne 1. června 2015 (4) pozměnila norská pošta po konzultacích s Kontrolním úřadem rozsah své žádosti. Dopisem ze dne 10. června 2015 konzultoval Kontrolní úřad výbor ESVO pro veřejné zakázky a požádal jej o vydání stanoviska písemným postupem (5). Dne 26. června 2015 vydal výbor ESVO pro veřejné zakázky k návrhu rozhodnutí Kontrolního úřadu jednomyslně kladné stanovisko (6).

               (2)

               Pozměněná žádost norské pošty se týká těchto logistických služeb vymezených norskou poštou:

                           a)

                           běžné balíkové služby mezi podniky (dále jen „B2B“) – vnitrostátní, což se týká distribuce balíkových zásilek do hmotnosti 35 kg, které odesílají podniky v Norsku a které jsou doručovány podnikům v Norsku (včetně příchozích balíkových zásilek, což se vztahuje na doručování balíkových zásilek provozovatelem poštovních služeb nebo poskytovatelem logistických služeb v Norsku jménem provozovatele poštovních služeb nebo poskytovatele logistických služeb ze zahraničí);

                           b)

                           běžné balíkové služby B2B – mezinárodní odchozí, což se týká distribuce balíkových zásilek do hmotnosti 35 kg odesílaných podniky v Norsku podnikům v zahraničí;

                           c)

                           expresní doručování balíkových zásilek (do jednoho dne/noční doručování) – vnitrostátní, což se vztahuje na distribuci balíkových zásilek a zboží podnikům v Norsku se zaručeným doručením do následujícího dne před stanovenou lhůtou;

                           d)

                           expresní doručování balíkových zásilek – mezinárodní (včetně příchozích a odchozích), což se týká expresní přepravy balíkových zásilek do/z Norska;

                           e)

                           sběrný náklad nebo obecný náklad, což se vztahuje na distribuci zboží o hmotnosti od 35 kg do 2,5 t (nikoli balíkových zásilek) prostřednictvím sítě terminálů, s výjimkou přepravy s řízenou teplotou a hromadné přepravy, kdy je týmž příjemcům doručováno několik položek;

                           f)

                           částečný náklad, což se týká distribuce zboží o hmotnosti vyšší než 2 až 2,5 t, jež není zajišťována prostřednictvím terminálů, nýbrž po silnici nebo železnici, s výjimkou přepravy s řízenou teplotou a hromadné přepravy.

               (3)

               K žádosti byla připojena zpráva vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž, tj. Konkurransetilsynet (dále jen „norský orgán pro hospodářskou soutěž“), která obsahovala závěr, že norská pošta je na všech trzích, které byly Kontrolnímu úřadu oznámeny, vystavena ve značné míře hospodářské soutěži.

         II.   PRÁVNÍ RÁMEC

               (4)

               Ustanovení čl. 30 odst. 1 směrnice 2004/17/ES povoluje výjimku z požadavků stanovených v pravidlech pro veřejné zakázky v situaci, kdy si účastníci na trhu navzájem konkurují. V čl. 30 odst. 1 směrnice je stanoveno:
               „Zakázky určené pro umožnění výkonu činnosti uvedené v článcích 3 až 7 se neřídí touto směrnicí, pokud je v členském státě, ve kterém má být činnost vykonávána, přímo vystavena hospodářské soutěži na trzích, na které není omezen přístup.“

               (5)

               V čl. 30 odst. 1 směrnice jsou stanoveny dva požadavky, které musí být splněny, aby mohl Kontrolní úřad udělit výjimku podle čl. 30 odst. 5 s přihlédnutím k čl. 30 odst. 6 směrnice.

               (6)

               Prvním požadavkem stanoveným v čl. 30 odst. 1 směrnice 2004/17/ES je to, že činnost musí být vykonávána na trhu, na který není omezen přístup. Podle čl. 30 odst. 3 směrnice se přístup na trh považuje za neomezený, pokud členský stát provedl a uplatňuje příslušné právní předpisy EHP k otevření daného odvětví nebo jeho části.

               (7)

               Podle čl. 30 odst. 5 směrnice 2004/17/ES může Kontrolní úřad přijmout na žádost zadavatelů rozhodnutí na základě čl. 30 odst. 1, pokud to stanoví právní předpisy dotčeného státu. Tento požadavek je v případě Norska splněn. Směrnice 2004/17/ES byla do norského právního řádu provedena zákonem o veřejných zakázkách č. 69 ze dne 16. července 1999 (7) a nařízením č. 403 ze dne 7. dubna 2006 o pravidlech zadávání veřejných zakázek v odvětví veřejných služeb (vodní hospodářství a energetika, doprava a poštovní služby) (8). § 15-1 nařízení č. 403 stanoví podmínky a postup použití článku 30 směrnice na norské zadavatele. Nařízení č. 403 uvádí, že zadavatelé mohou Kontrolní úřad požádat, aby přijal rozhodnutí o použitelnosti čl. 30 odst. 1 směrnice 2004/17/ES pro danou činnost v Norsku. Před podáním žádosti si mohou zadavatelé případně vyžádat stanovisko vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž.

               (8)

               Příslušné právní předpisy EHP podle čl. 30 odst. 3 směrnice jsou s ohledem na dotyčnou žádost uvedeny v bodě F přílohy XI směrnice 2004/17/ES; konkrétně se jedná o směrnici Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES (9). Norsko provedlo směrnici 97/67/ES, jakož i její první změny zavedené pozměňující směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES (10) do svého vnitrostátního právního řádu. Poslední změny směrnice 97/67/ES, které byly zavedeny pozměňující směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES (11), však dosud nebyly do Dohody o EHP začleněny. Navzdory této skutečnosti se ustanovení obsažená v posledních změnách směrnice 97/67/ES nedotýkají činností, na něž se dotyčná žádost vztahuje, neexistuje tudíž žádná právní překážka pro domněnku, že předpoklad stanovený v čl. 30 odst. 3 směrnice 2004/17/ES je splněn.

               (9)

               Druhým požadavkem v čl. 30 odst. 1 směrnice 2004/17/ES je to, že činnost je ve státě ESVO, ve kterém má být vykonávána, přímo vystavena hospodářské soutěži. O otázce, zda je činnost přímo vystavena hospodářské soutěži, se rozhoduje na základě „kritérií, která jsou v souladu s ustanoveními Smlouvy o hospodářské soutěži, jakými jsou vlastnosti dotčených výrobků nebo služeb, existence alternativních výrobků nebo služeb, ceny a skutečná nebo potenciální přítomnost více než jednoho dodavatele daných výrobků nebo služeb“ (12).

               (10)

               Existenci přímého vystavení hospodářské soutěži je nutno posoudit na základě různých ukazatelů, přičemž žádný z nich není sám o sobě rozhodující. Pokud jde o trhy dotčené tímto rozhodnutím, jedním z kritérií, které by mělo být zohledněno, je podíl hlavních účastníků na daném trhu. Dalším kritériem je stupeň koncentrace na těchto trzích (13). Přímé vystavení hospodářské soutěži se posuzuje na základě objektivních kritérií s přihlédnutím ke zvláštním rysům dotčeného odvětví. Jelikož se podmínky u jednotlivých činností, jichž se toto rozhodnutí týká, liší, je pro každou příslušnou činnost nebo trh provedeno zvláštní posouzení.

               (11)

               Ačkoliv by v určitých případech bylo možno předpokládat jiné definice trhu, o přesné definici relevantního trhu není s ohledem na řadu služeb uvedených v oznámení, které předložila norská pošta, nutno rozhodnout, jelikož výsledek posouzení je týž bez ohledu na to, zda je založen na úzké, nebo širší definici trhu.

               (12)

               Toto rozhodnutí je přijato pouze za účelem udělení výjimky podle článku 30 směrnice 2004/17/ES a není jím dotčeno uplatňování pravidel hospodářské soutěže.

         III.   POSOUZENÍ

               (13)

               Je třeba mít na paměti, že toto rozhodnutí má stanovit, zda jsou služby, na něž se žádost vztahuje, vystaveny takové míře hospodářské soutěže (na trzích, na které není omezen přístup ve smyslu článku 30 směrnice 2004/17/ES), jež zajistí, že i v případě neuplatňování podrobných pravidel pro zadávání zakázek stanovených ve směrnici 2004/17/ES bude zadávání zakázek za účelem výkonu dotčených činností probíhat transparentním a nediskriminačním způsobem založeným na kritériích, která kupujícím umožňují určit řešení, jež je z celkového hlediska ekonomicky nejvýhodnější.

               (14)

               V této souvislosti je třeba připomenout, že se vymezené trhy obecně vyznačují přítomností řady poskytovatelů logistických služeb. Pro účely tohoto rozhodnutí (a aniž je dotčeno obecnější uplatňování právních předpisů v oblasti hospodářské soutěže) bude v rámci analýzy vystavení hospodářské soutěži posouzeno pouze to, zda jsou činnosti norské pošty v současnosti vystaveny hospodářské soutěži na trzích, na které není omezen přístup, či nikoli.

               (15)

               Jak je objasněno výše, Kontrolní úřad musí určit, zda jsou dotyčné činnosti přímo vystaveny hospodářské soutěži. Za tímto účelem posoudil důkazy, které předložila norská pošta, jakož i informace poskytnuté norským orgánem pro hospodářskou soutěž, konkurenty a zákazníky norské pošty. Je třeba uvést, že při posuzování podílů na trhu a stupně koncentrace vycházel Kontrolní úřad především z údajů o trhu, které poskytla norská pošta. Některé údaje byly potvrzeny informacemi o trhu, jež shromáždil Kontrolní úřad, Kontrolní úřad však nebyl schopen potvrdit všechny údaje o podílu na trhu.

      Definice trhu – výrobkový trh

               (16)

               V souladu s rozhodovací praxí Evropské komise ve věcech týkajících se právních předpisů v oblasti hospodářské soutěže (14) i ve věcech týkajících se výjimek podle článku 30 směrnice 2004/17/ES (15) vztahujících se na balíkové služby rozlišuje žadatelka relevantní trhy na tomto základě:

                           a)

                           běžné/pozdržené a expresní balíkové služby podle závislosti zásilky na čase;

                           b)

                           vnitrostátní a mezinárodní balíkové služby;

                           c)

                           balíkové služby mezi podniky a soukromými zákazníky („B2C“) a mezi podniky („B2B“) a

                           d)

                           balíkové zásilky a náklad podle hmotnosti, formátu a potřebného manipulačního zařízení.

      Definice trhu – zeměpisný trh

               (17)

               Evropská komise (dále jen „Komise“) v různých rozhodnutích v oblasti hospodářské soutěže (16), jakož i na základě článku 30 směrnice 2004/17/ES (17) shledala, že zeměpisné trhy pro vnitrostátní a mezinárodní balíkové služby B2B, vnitrostátní a mezinárodní expresní služby a služby v oblasti obecného nákladu/sběrného nákladu (nebo lehkého zboží) a služby v oblasti částečného nákladu jsou svým rozsahem vnitrostátní. Co se týká některých těchto trhů, Komise posoudila, zda mohou být tyto trhy širší než vnitrostátní, nakonec však s ohledem na tuto záležitost nedospěla k žádnému závěru (18). Toto rozdělení je založeno především na skutečnosti, že tyto služby jsou poskytovány na vnitrostátní úrovni. Stanovisko žadatelky je v souladu s výše uvedenou praxí Komise.

               (18)

               Norský orgán pro hospodářskou soutěž dospěl k závěru, že přesné zeměpisné vymezení relevantního trhu lze ponechat otevřené, jelikož by výsledek analýzy byl stejný bez ohledu na to, zda je založen na úzké, nebo široké definici trhu (19).

               (19)

               Jelikož neexistují žádné informace o širším nebo užším zeměpisném rozsahu trhů, považuje Kontrolní úřad v tomto rozhodnutí za účelem posouzení splnění podmínek stanovených v čl. 30 odst. 1 směrnice 2004/17/ES (a aniž by byly dotčeny právní předpisy v oblasti hospodářské soutěže) za relevantní zeměpisné trhy území Norska.

               (20)

               Jednotlivé otázky jsou níže projednány podrobněji s odkazem na výrobkové trhy, které oznámila norská pošta.

         1.1.   Trh pro běžné balíkové služby B2B – vnitrostátní

   1.1.1.   Relevantní výrobkový trh

               (21)

               Žadatelka uvedla, že trh pro běžné vnitrostátní balíkové služby B2B je nutno vymezit jako distribuci balíkových zásilek do hmotnosti 35 kg, které odesílají podniky v Norsku a které jsou doručovány podnikům v Norsku (včetně příchozích balíkových zásilek, což se vztahuje na doručování balíkových zásilek provozovatelem poštovních služeb nebo poskytovatelem logistických služeb v Norsku jménem provozovatele poštovních služeb nebo poskytovatele logistických služeb ze zahraničí) (20).

               (22)

               V rozhodnutí ve věci Norway Post/Privpak (21) Kontrolní úřad zjistil, že balíkové služby B2B využívají zákazníci z řad podniků, jež vyžadují doručení zásilek do domu jiným podnikům během pracovní doby. Tito zákazníci z řad podniků mají vysoké časové nároky a jsou ochotni zaplatit za tyto služby podstatně vyšší cenu. Kontrolní úřad zjistil, že balíkové služby B2B mají v porovnání s balíkovými službami B2C rozdílné vlastnosti, ceny a zamýšlené použití (22). Zdá se, že tento závěr je v souladu s praxí Komise, která vymezila samostatné trhy s balíkovými službami pro zákazníky z řad podniků a soukromé zákazníky, jelikož doručování B2B a B2C se nepovažovalo za zaměnitelné (23).

               (23)

               Žadatelka odlišuje rovněž trh pro balíkové služby B2B od trhu nákladní dopravy kvůli rozdílům v manipulaci a cenách. Zařízení na třídění balíkových zásilek u poskytovatelů služeb B2B podléhá váhovým limitům podle hmotnosti balíkové zásilky, s níž může manipulovat jedna osoba, a možnosti strojové manipulace s balíkovou zásilkou. Žadatelka uvedla, že balíkové zásilky o hmotnosti vyšší než 35 kg nejsou zpracovávány pomocí stejného třídicího zařízení jako balíkové zásilky s nižší hmotností, a zdá se, že poskytovatelé těchto služeb uplatňují váhové limity v rozmezí od 30 do 35 kg (24).

               (24)

               To je v souladu s praxí Komise, která určila samostatný výrobkový trh pro služby doručování malých balíkových zásilek. Usuzovalo se, že existuje samostatný výrobkový trh pro služby doručování malých balíkových zásilek, s ohledem na něž se jako vhodná prahová hodnota pro odlišení malých balíkových zásilek od nákladu jevila hmotnost 31,5 kg. Důvodem je skutečnost, že náklad a malé balíkové zásilky jsou obvykle přepravovány prostřednictvím různých infrastruktur, jež jsou navrženy odlišným způsobem. V rámci šetření trhu, které Komise provedla v jednom z nedávných případů, respondenti potvrdili, že v odvětví neexistuje jeden váhový limit, pokud jde o určení zásilek, které jsou přijatelné v síti pro malé balíkové zásilky. Většina konkurentů však zmiňovala váhové limity v rozmezí od 25 do 35 kg (25).

               (25)

               Podle názoru norské pošty představují dva samostatné výrobkové trhy rovněž vnitrostátní a mezinárodní běžné balíkové služby B2B. Mezinárodní odchozí balíkové zásilky obvykle vyžadují účast dvou poskytovatelů služeb a různé infrastruktury (26). To je opět v souladu s rozhodnutími Komise, kdy se rozlišoval trh pro služby vnitrostátního a mezinárodního doručování malých balíkových zásilek (27).

               (26)

               Žadatelka se domnívá, že vnitrostátní balíkové služby B2B a služby mezinárodního doručování příchozích balíkových zásilek jsou součástí téhož trhu. Zdá se, že existuje řada rozhodnutí Komise, kdy byly služby mezinárodního doručování příchozích balíkových zásilek zařazeny na vnitrostátní trh (28). To, zda jsou tyto trhy posouzeny samostatně, nebo jako součást téhož trhu, však nemá na konečné hodnocení žádný vliv, pro účely tohoto rozhodnutí proto nebude provedeno další rozlišení a přesnou definici relevantního trhu lze ponechat otevřenou.

               (27)

               Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Kontrolní úřad pro účely tohoto rozhodnutí závěr, že existuje samostatný výrobkový trh pro distribuci balíkových zásilek do hmotnosti 35 kg mezi podniky v Norsku.

         1.1.2.   Přímé vystavení hospodářské soutěži

               (28)

               Podíl norské pošty na trhu pro vnitrostátní služby B2B činil v roce 2013 podle odhadu v hodnotovém vyjádření 35 %. Odhadovaný společný podíl tří největších konkurentů na trhu činil 33 % a od roku 2011 se každý rok zvyšoval. V tomto ohledu měla společnost PostNord v roce 2013 v hodnotovém vyjádření 13 % podíl, společnost Schenker 11 % podíl a společnost UPS 9 % podíl (29). Konkurenty norské pošty jsou mimoto mezinárodní provozovatelé s dostatečnou finanční silou, pokud jde o možnost rozšíření činnosti, a zákazníci využívají (jak se zdá) s ohledem na poskytování těchto služeb velkou měrou nabídková řízení, což znamená, že přechod k novému poskytovateli služeb je poměrně snadný. Doba trvání smlouvy je obvykle krátká a zdá se, že zákazníci vykazují nízkou míru loajality vůči svým dodavatelům (30).

               (29)

               Ačkoliv norský orgán pro hospodářskou soutěž uvedl, že na základě informací, které má k dispozici, nemohl ověřit údaje o podílu na trhu, jež poskytla norská pošta, vyvodil závěr, že norská pošta čelí (jak se zdá) konkurenci ze strany velkých mezinárodních konkurentů a že „na trhu pro běžné balíkové služby [B2B] je nikoli v nevýznamné míře vystavena hospodářské soutěži“ (31).

               (30)

               Na základě výše uvedených skutečností, a zejména s přihlédnutím ke stávajícímu postavení konkurentů na trhu a jejich finanční síle, vyvozuje Kontrolní úřad závěr, že trh pro běžné vnitrostátní balíkové služby B2B je přímo vystaven hospodářské soutěži.

         1.2.   Trh pro běžné balíkové služby B2B – mezinárodní odchozí

   1.2.1.   Relevantní výrobkový trh

               (31)

               Žadatelka tvrdí, že by trh pro běžné mezinárodní balíkové služby B2B měl být vymezen jako distribuce balíkových zásilek odesílaných podniky v Norsku podnikům v zahraničí a že je třeba jej odlišit od trhu pro vnitrostátní balíkové služby B2B (32).

               (32)

               Jak je uvedeno v 16. bodě odůvodnění, vnitrostátní a mezinárodní běžné balíkové služby představují v souladu s praxí Komise (33) dva samostatné výrobkové trhy. Jak bylo zmíněno výše, žadatelka mimoto zastává názor, že by segment trhu pro služby mezinárodního doručování příchozích balíkových zásilek měl být součástí trhu pro vnitrostátní balíkové služby B2B, a to v souladu s řadou rozhodnutí Komise (34).

               (33)

               Mezinárodní doručování odchozích balíkových zásilek zahrnuje vyzvednutí, mezinárodní přepravu a doručení balíkových zásilek prostřednictvím zcela odlišné distribuční sítě než v případě vnitrostátních balíkových služeb. Mezinárodní doručování odchozích balíkových zásilek obvykle zahrnuje dva poskytovatele logistických služeb, jednoho v zemi vyzvednutí a druhého v zemi určení. V zemi vyzvednutí shromažďuje poskytovatel logistických služeb balíkové zásilky za účelem přepravy do řady zemí určení. Týž nebo jiný poskytovatel logistických služeb poté distribuuje balíkovou zásilku do konečného místa určení v cílové zemi.

               (34)

               Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Kontrolní úřad pro účely tohoto rozhodnutí závěr, že existuje samostatný výrobkový trh pro distribuci balíkových zásilek o hmotnosti do 35 kg, které odesílají podniky v Norsku podnikům v zahraničí.

         1.2.2.   Přímé vystavení hospodářské soutěži

               (35)

               Na trhu pro běžné služby mezinárodního doručování odchozích zásilek B2B měla norská pošta v roce 2013 v hodnotovém vyjádření podíl ve výši 9 %, zatímco podíly jejích největších konkurentů činily 26 % (DHL), 24 % (UPS) a 11 % (TNT) (35). Zdá se, že přítomnost řady silných konkurentů na trhu vyvíjí značný konkurenční tlak.

               (36)

               Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Kontrolní úřad závěr, že trh pro běžné služby mezinárodního doručování odchozích balíkových zásilek B2B je přímo vystaven hospodářské soutěži. Tento závěr je v souladu s hodnocením norského orgánu pro hospodářskou soutěž (36).

         1.3.   Trh pro expresní doručování balíkových zásilek do jednoho dne/noční doručování – vnitrostátní

   1.3.1.   Relevantní výrobkový trh

               (37)

               Podle žadatelky existuje samostatný trh pro distribuci balíkových zásilek a zboží podnikům v Norsku se zaručeným doručením do následujícího dne dopoledne před stanovenou lhůtou. Tyto expresní služby, na něž žadatelka odkazuje jako na doručování do jednoho dne/noční doručování, představují samostatný výrobkový trh v porovnání s běžnými službami B2B s lhůtou pro doručení do následujícího odpoledne. Expresní služby doručování do jednoho dne/nočního doručování jsou dvakrát až třikrát dražší než běžné nebo pozdržené služby B2B (37).

               (38)

               Jak je uvedeno výše, vymezení samostatného výrobkového trhu pro expresní doručování balíkových zásilek na základě rychlosti doručení je (jak se zdá) v souladu s rozhodovací praxí Komise (38). Rozlišení vychází ze skutečnosti, že tyto dvě služby jsou poskytovány pomocí rozdílných infrastruktur a sítí, že expresní služby jsou rychlejší a spolehlivější a expresní doručovací služby jsou taktéž podstatně dražší. Expresní služby jsou obvykle poskytovány přes noc, v určeném čase a zahrnují řadu služeb s přidanou hodnotou: potvrzení o doručení, možnost sledování pohybu zásilky, možnost změny místa určení nebo adresy v tranzitu, doručování zásilek ze stolu na stůl, flexibilní fakturaci a stanovení cen, pojištění a záruku vrácení peněz (39). Ačkoliv s ohledem na různé expresní doručovací služby mohou existovat odchylky v čase doručení (oproti rozdílům mezi expresními a pozdrženými balíkovými službami), Komise nedávno dospěla k závěru, že tyto různé služby nepředstavují samostatné výrobkové trhy, nýbrž že se jedná o segmenty v rámci širšího trhu expresních služeb (40).

               (39)

               Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Kontrolní úřad pro účely tohoto rozhodnutí závěr, že existuje samostatný výrobkový trh pro expresní doručování balíkových zásilek a zboží podnikům v Norsku.

         1.3.2.   Přímé vystavení hospodářské soutěži

               (40)

               Podíl norské pošty na trhu pro vnitrostátní expresní služby v roce 2013 v hodnotovém vyjádření činil podle odhadu 28 %, zatímco podíl společnosti PostNord činil 33 %, podíl společnosti Jetpak 11 % a podíl společnosti Schenker 12 %. Podíl norské pošty na trhu se od roku 2011 snižuje. Na tomto trhu působí řada mezinárodních společností a mnoho zákazníků organizuje před uzavřením smluv s poskytovateli služeb nabídková řízení (41). Vzhledem k těmto faktorům a v souladu s hodnocením a závěrem norského orgánu pro hospodářskou soutěž (42) vyvozuje Kontrolní úřad závěr, že trh pro vnitrostátní služby expresního doručování balíkových zásilek je přímo vystaven hospodářské soutěži.

         1.4.   Trh pro expresní doručování balíkových zásilek – mezinárodní (včetně příchozích a odchozích)

   1.4.1.   Relevantní trh

               (41)

               Žadatelka se domnívá, že existuje samostatný trh pro expresní přepravu balíkových zásilek a zboží z/do Norska (43). Toto vymezení trhu se zdá být opět v souladu s rozhodovací praxí Komise (44). Komise konstatovala, že mezinárodní doručování balíkových zásilek zahrnuje vyzvednutí, mezinárodní přepravu a doručení balíkových zásilek prostřednictvím zcela odlišné distribuční sítě (45). Mezinárodní expresní služby vyžadují podstatně vyšší počet míst určení, zvláštní a složitou logistiku, kvalifikovanější personál a schopnost splnit dodatečné regulatorní požadavky. I když někteří účastníci působí na trzích pro vnitrostátní i mezinárodní expresní služby, jejich podnikání bývá organizováno zvlášť. Z hlediska dodavatele jsou proto prodej, marketing a poskytování mezinárodních a vnitrostátních expresních služeb velmi odlišné (46). Mezinárodní expresní doručování se odlišuje od vnitrostátního expresního doručování rovněž kvůli vnitrostátní povaze infrastruktury (47).

               (42)

               Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Kontrolní úřad pro účely tohoto rozhodnutí závěr, že existuje samostatný výrobkový trh pro mezinárodní expresní doručování balíkových zásilek.

         1.4.2.   Přímé vystavení hospodářské soutěži

               (43)

               Na trhu pro mezinárodní expresní doručování balíkových zásilek měla norská pošta v roce 2013 v hodnotovém vyjádření podíl na trhu ve výši 4,4 %, přičemž čelí silné konkurenci ze strany velkých mezinárodních společností, jako je společnost DHL s podílem na trhu ve výši 38 %, společnost TNT s podílem na trhu ve výši 21 % a společnost UPS s podílem na trhu ve výši 19 % (48). Podíl norské pošty na trhu je v porovnání s jejími konkurenty nízký a od roku 2011 se snižuje. Vzhledem k těmto faktorům a v souladu s hodnocením a závěrem norského orgánu pro hospodářskou soutěž (49) vyvozuje Kontrolní úřad závěr, že trh pro mezinárodní expresní doručování balíkových zásilek je přímo vystaven hospodářské soutěži.

         1.5.   Pozemní nákladní doprava – obecný náklad/sběrný náklad

   1.5.1.   Relevantní výrobkový trh

               (44)

               Žadatelka tvrdí, že existuje samostatný trh nákladní dopravy obecného nákladu, což se vztahuje na distribuci zboží o hmotnosti od 35 kg do 2,5 t prostřednictvím sítě terminálů. Podle žadatelky je nutno z tohoto trhu vyloučit přepravu s řízenou teplotou a hromadnou přepravu (50).

               (45)

               Žadatelka odlišuje přepravu balíkových zásilek B2B od nákladní dopravy z toho důvodu, že nákladní doprava vyžaduje jiné manipulační zařízení než balíkové zásilky, které jsou obvykle zpracovávány pomocí třídicího zařízení, jež je schopno odbavit velké objemy s omezením hmotnosti do 30 až 35 kg, a to automaticky a ve standardizovaných formátech. Náklad se naopak zpravidla vyznačuje většími a těžšími položkami, které vyžadují specializované manipulační zařízení (např. vysokozdvižné vozíky atd.). Nákladní doprava podléhá rovněž jiným cenovým modelům než přeprava balíkových zásilek, což často vede k nižším cenám doručování nákladu (51).

               (46)

               Žadatelka se mimoto domnívá, že trh nákladní dopravy lze rozdělit na trh pro obecný náklad/sběrný náklad a trh pro těžší náklad nebo tzv. částečný náklad. Tento rozdíl se zakládá na různých cenách, důležitější je však skutečnost, že tyto produkty vyžadují rozdílnou síť nebo infrastrukturu pro přepravu a manipulaci. Obecný náklad nebo sběrný náklad vyžaduje síť terminálů, jelikož je odbavován v terminálech, zatímco částečný náklad vyžaduje rozsáhlý vozový park, poněvadž tyto zásilky jsou obvykle zasílány přímo od odesílatele příjemci.

               (47)

               Ačkoliv Komise nezaujala s ohledem na definici relevantního trhu se službami nákladní dopravy konečné stanovisko, v řadě případů jednoznačně rozlišovala mezi balíkovými službami a službami nákladní dopravy, a to podle hmotnosti, formátu a potřebného manipulačního zařízení (balíkové služby jsou zaměřeny na zpracování vysokých objemů zásilek s omezenou hmotností a ve standardizovaném formátu, přičemž manipulace a přeprava jsou standardizovány za účelem dosažení nízkých jednotkových nákladů) (52). Nákladní doprava je podle rozhodovací praxe Komise definována jako organizování přepravy zboží (případně včetně pomocných služeb, jako je celní odbavení, skladování, pozemní služby atd.) jménem zákazníků podle jejich potřeb (53).

               (48)

               V jednom rozhodnutí o výjimce podle článku 30 směrnice 2004/17/ES Komise mimoto rozlišovala trh pro služby v oblasti lehkého zboží, který je vymezen jako doprava jednotlivých zásilek v přepravních jednotkách o hmotnosti 35 kg až 2,5 t, a trh nákladní dopravy, vymezené jako dopravní služby týkající se těžkého kontejnerového nákladu o hmotnosti vyšší než 5 t nebo těžkého kontejnerového nákladu o hmotnosti 2,5 až 5 t (54). Zdá se, že toto odůvodnění je v souladu s rozhodnutím Komise o spojení podniků, v němž bylo v rámci silniční nákladní dopravy provedeno další rozdělení na základě kategorií „méně než celovozový náklad nebo sběrný náklad“, „poloviční náklad nebo částečný náklad“ a „celovozový náklad“. Kategorie „méně než celovozový náklad nebo sběrný náklad“ byla definována jako zásilka větší než balík, avšak s hmotností nižší než 2 t, zatímco kategorie „poloviční náklad nebo částečný náklad“ byla vymezena jako náklad o hmotnosti vyšší než 2 t po celovozový náklad. „Celovozový náklad“ zahrnuje jakýkoli náklad, který zaplní celé nákladní vozidlo. Komise uvedla, že rozdílné požadavky na manipulaci naznačují samostatné výrobkové trhy, jelikož infrastruktura a účastníci trhu se liší. Komise však pokládala za zbytečné vymezit trhy přesně, jelikož ani v případě nejužší možné definice trhu neexistují žádné náznaky dominantního postavení stran (55).

               (49)

               Ačkoli Komise zvažovala další rozdělení služeb nákladní dopravy podle druhu operací na vnitrostátní a mezinárodní nákladní dopravu a rovněž podle druhu dopravních prostředků na leteckou, pozemní a námořní nákladní dopravu (56), Kontrolní úřad nepokládá v daném případě za nutné vymezit relevantní výrobkové trhy nad rámec výše uvedené definice. Konečné hodnocení neovlivní ani to, zda se hromadná přeprava a přeprava s řízenou teplotou posuzují samostatně, nebo jako součást trhu nákladní dopravy obecného nákladu, proto pro účely tohoto rozhodnutí nebude provedeno další rozlišování a přesnou definici relevantního trhu lze ponechat otevřenou.

         1.5.2.   Přímé vystavení hospodářské soutěži

               (50)

               Na trhu nákladní dopravy obecného nákladu měla norská pošta v roce 2013 v hodnotovém vyjádření podíl ve výši 10 %, zatímco společnost Schenker měla 13 % podíl a společnost PostNord 12 % podíl. Podíl norské pošty na trhu byl v období 2011–2013 stálý a totéž platí pro její hlavní konkurenty (57). Na tomto trhu mimoto působí mnoho velkých mezinárodních provozovatelů, kteří vyvíjejí na norskou poštu značný konkurenční tlak. Vzhledem k těmto faktorům a v souladu s hodnocením a závěrem norského orgánu pro hospodářskou soutěž (58) vyvozuje Kontrolní úřad závěr, že trh nákladní dopravy obecného nákladu je přímo vystaven hospodářské soutěži.

         1.6.   Pozemní nákladní doprava – částečný náklad

   1.6.1.   Relevantní výrobkový trh

               (51)

               V souladu s tvrzeními uvedenými v oddíle 1.5.1 žadatelka uvedla, že existuje samostatný trh nákladní dopravy částečného nákladu, což se týká distribuce zboží o hmotnosti vyšší než 2 až 2,5 t, jež není zajišťována prostřednictvím terminálů, nýbrž po silnici nebo po železnici přímo od odesílatele příjemci. Žadatelka opět tvrdí, že z této definice trhu je nutno vyloučit přepravu s řízenou teplotou a hromadnou přepravu (59).

               (52)

               Úzká nebo široká definice relevantního výrobkového trhu nemá na konečné hodnocení žádný vliv. Kontrolní úřad proto nepovažuje za nutné vymezit relevantní výrobkové trhy nad rámec výše uvedené definice a posoudí, zda je norská pošta přímo vystavena hospodářské soutěži na trhu nákladní dopravy částečného nákladu s vyloučením přepravy s řízenou teplotou a hromadné přepravy.

         1.6.2.   Přímé vystavení hospodářské soutěži

               (53)

               Na trhu nákladní dopravy částečného nákladu měla norská pošta v roce 2013 v hodnotovém vyjádření podíl ve výši 16 %, zatímco společnost Schenker měla 11 % podíl a společnost PostNord 9 % podíl. Podíl norské pošty na trhu se od roku 2011 mírně snižuje. Na tomto trhu mimoto působí mnoho velkých mezinárodních provozovatelů, kteří na norskou poštu vyvíjejí značný konkurenční tlak (60). V souladu s hodnocením a závěrem norského orgánu pro hospodářskou soutěž (61) Kontrolní úřad konstatuje, že tyto faktory je nutno vzít v úvahu jako známku toho, že trh nákladní dopravy částečného nákladu je přímo vystaven hospodářské soutěži.

         IV.   ZÁVĚRY

               (54)

               Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je podmínka týkající se přímého vystavení hospodářské soutěži stanovená v čl. 30 odst. 1 směrnice 2004/17/ES splněna s ohledem na tyto služby poskytované v Norsku:

                           a)

                           běžné balíkové služby B2B (vnitrostátní);

                           b)

                           běžné balíkové služby B2B (mezinárodní odchozí);

                           c)

                           expresní doručování balíkových zásilek do jednoho dne/noční doručování (vnitrostátní);

                           d)

                           expresní doručování balíkových zásilek (mezinárodní, včetně příchozích a odchozích);

                           e)

                           pozemní nákladní doprava (obecný náklad/sběrný náklad);

                           f)

                           pozemní nákladní doprava (částečný náklad).

               (55)

               Jelikož se podmínka neomezeného přístupu na trh pokládá za splněnou, nepoužije se směrnice 2004/17/ES v případě, kdy zadavatelé zadávají zakázky, jež mají v Norsku umožnit poskytování služeb uvedených v 54. bodě odůvodnění písm. a) až f), a to ani v případě, jsou-li s ohledem na výkon těchto činností v Norsku pořádány veřejné soutěže.

               (56)

               Toto rozhodnutí je založeno na informacích, které byly předloženy Kontrolnímu úřadu. Může být revidováno, pokud by v případě podstatných změn právní či skutkové situace došlo k tomu, že by již nebyly splněny podmínky pro použití čl. 30 odst. 1 směrnice 2004/17/ES.

               (57)

               Toto rozhodnutí je přijato výhradně za účelem udělení výjimky podle článku 30 směrnice 2004/17/ES, aniž by tím bylo dotčeno uplatňování pravidel hospodářské soutěže.

               (58)

               Toto rozhodnutí nevylučuje použitelnost pravidel EHP pro zadávání veřejných zakázek v oblastech, které nespadají do jeho oblasti působnosti. Rovněž se připomíná, že by se s veřejnými zakázkami zahrnujícími více činností mělo zacházet v souladu s článkem 9 směrnice 2004/17/ES. To znamená, že zadává-li zadavatel „smíšenou“ zakázku, tedy zakázku určenou k vykonávání činností vyňatých z působnosti směrnice 2004/17/ES i činností, které vyňaty nejsou, musí se přihlížet k tomu, které činnosti mají být hlavním předmětem zakázky. V případě takové smíšené zakázky, jejímž hlavním účelem je podpora činností, které nebyly vyňaty, se použijí ustanovení směrnice 2004/17/ES. Není-li objektivně možné určit, která činnost má být hlavním předmětem zakázky, zadává se zakázka v souladu s pravidly uvedenými v čl. 9 odst. 2 a 3 směrnice 2004/17/ES.

               (59)

               Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru ESVO pro veřejné zakázky,

         PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Akt uvedený v bodě 4 přílohy XVI Dohody o Evropském hospodářském prostoru, kterým se stanoví postupy pro zadávání veřejných zakázek v odvětví veřejných služeb (směrnice 2004/17/ES), se nevztahuje na zakázky zadané zadavateli na poskytování níže uvedených služeb v Norsku:

               a)

               běžné balíkové služby B2B (vnitrostátní);

               b)

               běžné balíkové služby B2B (mezinárodní odchozí);

               c)

               expresní doručování balíkových zásilek do jednoho dne/noční doručování (vnitrostátní);

               d)

               expresní doručování balíkových zásilek (mezinárodní, včetně příchozích a odchozích);

               e)

               pozemní nákladní doprava (obecný náklad/sběrný náklad);

               f)

               pozemní nákladní doprava (částečný náklad).

         Článek 2
   Toto rozhodnutí je určeno Norskému království.

      V Bruselu dne 6. července 2015.

            Za Kontrolní úřad ESVO

         Helga JÓNSDÓTTIR

            členka kolegia

         Markus SCHNEIDER

            úřadující ředitel

      (1)  Úř. věst. L 134, 30.4.2004, s. 1.

      (2)  Kontrolní úřad obdržel dopis dne 23. března 2015 – viz dokument č. 752259.

      (3)  Dokumenty č. 760094, 757507, 758208.

      (4)  Dokument č. 758924.

      (5)  Dokumenty č. 758020, 759785, 759788.

      (6)  Dokument č. 762175.

      (7)  Lov 16. juli 1999 nr. 69 om offentlige anskaffelser.

      (8)  Forskrift 7. april 2006 nr. 403 om innkjopsregler i forsyningssektorene (vann- og energiforsyning, transport og posttjenester).

      (9)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (Úř. věst. L 15, 21.1.1998, s. 14). Akt uvedený v bodě 5d přílohy XI Dohody o EHP.

      (10)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství (Úř. věst. L 176, 5.7.2002, s. 21). Akt uvedený v bodě 5d přílohy XI Dohody o EHP.

      (11)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na úplné dotvoření vnitřního trhu poštovních služeb Společenství (Úř. věst. L 52, 27.2.2008, s. 3).

      (12)  Čl. 30 odst. 2 směrnice 2004/17/ES.

      (13)  Viz rovněž rozhodnutí Kontrolního úřadu č. 189/12/KOL ze dne 22. května 2012, kterým se vyjímá výroba a velkoobchodní prodej elektřiny v Norsku z použití směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (Úř. věst. L 287, 18.10.2012, s. 21 a dodatek EHP č. 58, 18.10.2012, s. 14).

      (14)  Rozhodnutí Komise č. IV/M.1549 ze dne 8. července 1999 ve věci Deutsche Post/ASG, bod 10; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.3155 ze dne 19. června 2003, Deutsche Post/Securicor, bod 8; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.5152 ze dne 21. dubna 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, body 49 až 63, a rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.6570 ze dne 30. ledna 2013, UPS/TNT Express, body 156 a 164.

      (15)  Prováděcí rozhodnutí Komise 2013/154/EU ze dne 22. března 2013 o vynětí některých služeb v poštovním odvětví v Maďarsku z použití směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (Úř. věst. L 86, 26.3.2013, s. 22), body 9 a 18; rozhodnutí Komise 2010/142/EU ze dne 3. března 2010, kterým se vyjímají některé služby v poštovním odvětví v Rakousku z použití směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES (Úř. věst. L 56, 6.3.2010, s. 8), body 9 až 14; rozhodnutí Komise 2009/46/ES ze dne 19. prosince 2008 o vynětí některých služeb v poštovním odvětví ve Švédsku z použití směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (Úř. věst. L 19, 23.1.2009, s. 50), body 16 až 24, a rozhodnutí Komise 2007/564/ES ze dne 6. srpna 2007 o vynětí některých služeb v poštovním odvětví ve Finsku s výjimkou Alandských ostrovů z použití směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (Úř. věst. L 215, 18.8.2007, s. 21), body 17 až 23.

      (16)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.1347 ze dne 23. února 1999, Deutsche Post/Securicor, body 32 až 34; rozhodnutí Komise IV/M.1405 ze dne 15. února 1999, TNT Post Group/Jet Services, body 29 až 31; rozhodnutí Komise IV/M.1513 ze dne 1. července 1999, Deutsche Post/Danzas/Nedlloyd, body 15 až 19; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.1549 ze dne 8. července 1999, Deutsche Post/ASG, body 15 až 18; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.2908 ze dne 21. října 2002, Deutsche Post/DHL (II), body 19 a 20; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.3155 ze dne 19. června 2003, Deutsche Post/Securicor, bod 11; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.3971 ze dne 24. listopadu 2005, Deutsche Post/Exel, body 31 a 32; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.5152, ze dne 21. dubna 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, body 64 až 74; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.6503 ze dne 4. července 2012, La Poste/Swiss Post/JV, body 53 až 56, a rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.6570 ze dne 30. ledna 2013, UPS/TNT Express, body 241 až 243.

      (17)  Rozhodnutí Komise 2013/154/EU, bod 19.

      (18)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.3971 ze dne 24. listopadu 2005, Deutsche Post/Exel, body 25 až 27.

      (19)  Viz stanovisko norského orgánu pro hospodářskou soutěž ze dne 29. ledna 2015 (dokument č. 746121), s. 4.

      (20)  Viz žádost norské pošty, s. 23.

      (21)  Rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 322/10/KOL ze dne 14. července 2010, Norway Post/Privpak.

      (22)  Rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 322/10/KOL ze dne 14. července 2010, Norway Post/Privpak, oddíl 12.1.2, bod 360.

      (23)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.5152 ze dne 21. dubna 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, body 58 až 63; rozhodnutí Komise 2009/46/ES, body 17 a 18, a rozhodnutí Komise 2007/564/ES, body 17 a 18.

      (24)  Viz žádost norské pošty, s. 26.

      (25)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.6570 ze dne 30. ledna 2013, UPS/TNT Express, body 159 až 164, a rozhodnutí Komise IV/M.1513 ze dne 1. července 1999, Deutsche Post/Danzas/Nedlloyd, bod 10.

      (26)  Viz žádost norské pošty, s. 25.

      (27)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.6570 ze dne 30. ledna 2013, UPS/TNT Express, body 165 až 182, a rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.5152 ze dne 21. dubna 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, body 54 až 74.

      (28)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.5152 ze dne 21. dubna 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, body 54 až 57. Viz rovněž rozhodnutí Komise 2010/142/EU, body 10 a 11, a prováděcí rozhodnutí Komise 2014/184/EU ze dne 2. dubna 2014 o vynětí některých služeb v poštovním odvětví v Rakousku z použití směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (Úř. věst. L 101, 4.4.2014, s. 4), body 29, 44 a 45 (s ohledem na doručování poštovních zásilek).

      (29)  Viz žádost norské pošty, s. 102–105.

      (30)  Viz žádost norské pošty, s. 107 a 115.

      (31)  Viz stanovisko norského orgánu pro hospodářskou soutěž ze dne 29. ledna 2015 (dokument č. 746121), s. 6.

      (32)  Viz žádost norské pošty, s. 25.

      (33)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.5152 ze dne 21. dubna 2009. Posten AB/Post Danmark A/S, body 54 až 74, a rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.6570 ze dne 30. ledna 2013, UPS/TNT Express, body 165 až 182.

      (34)  Viz 26. bod odůvodnění.

      (35)  Viz žádost norské pošty, s. 119 a 121.

      (36)  Viz stanovisko norského orgánu pro hospodářskou soutěž ze dne 29. ledna 2015 (dokument č. 746121), s. 6.

      (37)  Viz žádost norské pošty, s. 53–54.

      (38)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.3971 ze dne 24. listopadu 2005, Deutsche Post/Exel, body 21 a 22; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.5152 ze dne 21. dubna 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, body 50 až 53; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.6570 ze dne 30. ledna 2013, UPS/TNT Express, body 188 až 219. Viz rovněž prováděcí rozhodnutí Komise 2013/154/EU, bod 9; rozhodnutí Komise 2010/142/EU, bod 11; rozhodnutí Komise 2009/46/ES, bod 19, a rozhodnutí Komise 2007/564/ES, bod 19.

      (39)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.3971 ze dne 24. listopadu 2005, Deutsche Post/Exel, bod 21.

      (40)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.6570 ze dne 30. ledna 2013, UPS/TNT Express, body 220 až 226.

      (41)  Viz žádost norské pošty, s. 134–147.

      (42)  Viz stanovisko norského orgánu pro hospodářskou soutěž ze dne 29. ledna 2015 (dokument č. 746121), s. 6.

      (43)  Viz žádost norské pošty, s. 23 a 148.

      (44)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.2908 ze dne 21. října 2002, Deutsche Post/DHL (II), body 10 až 18; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.3971 ze dne 24. listopadu 2005, Deutsche Post/Exel, bod 22; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.5152 ze dne 21. dubna 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, body 54 až 57, a rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.6570 ze dne 30. ledna 2013, UPS/TNT Express, body 165 až 187. Viz rovněž rozhodnutí Komise 2013/154/EU, bod 9, a rozhodnutí Komise 2007/564/ES, bod 19.

      (45)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.5152 ze dne 21. dubna 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, bod 55.

      (46)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.3971 ze dne 24. listopadu 2005, Deutsche Post/Exel, bod 22.

      (47)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.2908 ze dne 21. října 2002, Deutsche Post/DHL (II), bod 12.

      (48)  Viz žádost norské pošty, s. 150 a 151.

      (49)  Viz stanovisko norského orgánu pro hospodářskou soutěž ze dne 29. ledna 2015 (dokument č. 746121), s. 6–7.

      (50)  Norská pošta definovala přepravu s řízenou teplotou jako přepravu zboží s určitou teplotou (tj. v chladu) speciálně vybavenými vozidly, za zvláštní ceny a na zvláštních trasách, které jsou často využívány (žádost norské pošty, s. 29). Norská pošta definovala hromadnou přepravu jako přepravu nebaleného zboží, často v kapalném nebo plynném skupenství či ve formě granulí, jež není vhodné pro přepravu společně s jinými druhy nákladu (např. štěrk, zemina, hnojiva, ropa a plyn) a které vyžaduje zvláštní typy vozidel, jako jsou speciálně vybavené cisterny nebo otevřené nákladní vozy/přívěsy (dopis norské pošty ze dne 13. května 2015, dokument č. 757562).

      (51)  Viz žádost norské pošty, s. 23 a 26.

      (52)  Rozhodnutí Komise IV/M.1513 ze dne 1. července 1999, Deutsche Post/Danzas/Nedloyd, bod 10; rozhodnutí Komise IV/M.1549 ze dne 8. července 1999, Deutsche Post/ASG, bod 10; rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.2908 ze dne 21. října 2002, Deutsche Post/DHL (II), bod 10, a rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.6570 ze dne 30. ledna 2013, UPS/TNT Express, body 159 až 164.

      (53)  Rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.1794 ze dne 7. února 2000, Deutsche Post/Air Express International, bod 8, a rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.5152 ze dne 21. dubna 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, body 108 až 110.

      (54)  Rozhodnutí Komise 2007/564/ES, bod 20.

      (55)  Rozhodnutí Komise IV/M.1549 ze dne 8. července 1999, Deutsche Post/ASG, body 11 až 13. Viz rovněž rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.1513 ze dne 1. července 1999, Deutsche Post/Danzas/Nedloyd, bod 11, poslední věta.

      (56)  Komise rovněž uvedla, že pozemní nákladní dopravu lze dále rozdělit na přepravu nákladu po železnici a po silnici. Viz rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.1794 ze dne 7. února 2000, Deutsche Post/Air Express International, body 8 až 11, a rozhodnutí Komise ve věci COMP/M.5152 ze dne 21. dubna 2009, Posten AB/Post Danmark A/S, body 108 až 110.

      (57)  Viz žádost norské pošty, s. 166 a 168.

      (58)  Viz stanovisko norského orgánu pro hospodářskou soutěž ze dne 29. ledna 2015 (dokument č. 746121), s. 7.

      (59)  Viz žádost norské pošty, s. 23.

      (60)  Viz žádost norské pošty, s. 183 až 195.

      (61)  Viz poznámka pod čarou 58.


title: Rozhodnutí Evropské centrální banky (EU) 2016/457 ze dne 16. března 2016 o způsobilosti obchodovatelných dluhových nástrojů vydaných nebo plně zaručených Kyperskou republikou (ECB/2016/5)

text:
               30.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 79/41

         ROZHODNUTÍ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY (EU) 2016/457
   ze dne 16. března 2016
   o způsobilosti obchodovatelných dluhových nástrojů vydaných nebo plně zaručených Kyperskou republikou (ECB/2016/5)
   RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 127 odst. 2 první odrážku této smlouvy,
   s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na čl. 3.1 první odrážku, článek 12.1, článek 18 a čl. 34.1 druhou odrážku tohoto statutu,
   s ohledem na obecné zásady Evropské centrální banky (EU) 2015/510 ze dne 19. prosince 2014 o provádění rámce měnové politiky Eurosystému (obecné zásady o obecné dokumentaci) (ECB/2014/60) (1), a zejména na čl. 1 odst. 4, hlavy I, II, IV, V, VI a VIII části čtvrté a na část šestou těchto obecných zásad,
   s ohledem na obecné zásady ECB/2014/31 ze dne 9. července 2014 o dodatečných dočasných opatřeních týkajících se refinančních operací Eurosystému a způsobilosti zajištění a o změně obecných zásad ECB/2007/9 (2), a zejména na čl. 1 odst. 3 a článek 8 těchto obecných zásad,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Podle článku18.1 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky mohou Evropská centrální banka (ECB) a národní centrální banky členských států, jejichž měnou je euro, provádět úvěrové operace s úvěrovými institucemi a ostatními účastníky trhu s tím, že úvěry jsou dostatečně zajištěny. Standardní kritéria a minimální požadavky na úvěrovou kvalitu, podle nichž se určuje způsobilost obchodovatelných aktiv jako zajištění pro účely operací měnové politiky Eurosystému, jsou stanoveny v obecných zásadách (EU) 2015/510 (ECB/2014/60), a zejména v článku 59 a hlavě II části čtvrté těchto obecných zásad.

               (2)

               Podle čl. 1 odst. 4 obecných zásad (EU) 2015/510 (ECB/2014/60) může Rada guvernérů kdykoli měnit nástroje, požadavky, kritéria a postupy provádění operací měnové politiky Eurosystému. Podle čl. 59 odst. 6 obecných zásad (EU) 2015/510 (ECB/2014/60) si Eurosystém vyhrazuje právo určit, zda emise, emitent, dlužník nebo ručitel splňují požadavky Eurosystému na úvěrovou kvalitu na základě jakýchkoli informací, které Eurosystém může považovat za relevantní pro zajištění odpovídající ochrany Eurosystému před riziky.

               (3)

               Odchylně od požadavků Eurosystému na úvěrovou kvalitu obchodovatelných aktiv stanoví článek 8 obecných zásad ECB/2014/31, že práh úvěrové kvality stanovený Eurosystémem se neuplatňuje na obchodovatelné dluhové nástroje vydané nebo plně zaručené ústředními vládami členských států eurozóny, na které se vztahuje program Evropské unie/Mezinárodního měnového fondu, ledaže Rada guvernérů rozhodne, že příslušný členský stát nesplňuje podmínky poskytování finanční podpory a/nebo podmínky makroekonomického programu.

               (4)

               Rozhodnutí ECB/2013/13 (3) jako výjimečné opatření dočasně pozastavilo uplatňování minimálních požadavků Eurosystému na práh úvěrové kvality ve vztahu k obchodovatelným dluhovým nástrojům vydaným nebo plně zaručeným Kyperskou republikou. Poté, co Kyperská republika uskutečnila opatření na správu dluhu a po potvrzení, že plní podmínky hospodářského a finančního ozdravného programu, který přijala, rozhodnutí ECB/2013/22 (4) obnovilo způsobilost obchodovatelných dluhových nástrojů, které vydala nebo za něž se plně zaručila Kyperská republika, pro operace měnové politiky Eurosystému s tím, že se na tyto nástroje uplatňují zvláštní srážky, a stanovilo, že Kyperská republika se považuje za členský stát eurozóny, který plní program Evropské unie/Mezinárodního měnového fondu.

               (5)

               Čl. 1 odst. 3 obecných zásad ECB/2014/31 v současné době stanoví, že pro účely článku 8 uvedených obecných zásad se Kyperská republika považuje za členský stát eurozóny, které plní program Evropské unie/Mezinárodního měnového fondu. Čl. 8 odst. 3 uvedených obecných zásad kromě toho stanoví, že na obchodovatelné dluhové nástroje vydané či plně zaručené Kyperskou republikou se uplatňují zvláštní srážky stanovené v příloze II uvedených obecných zásad.

               (6)

               Na základě žádosti Kyperské republiky byl program Mezinárodního měnového fondu pro Kyperskou republiku zrušen s účinkem ode dne 7. března 2016 (5). Podle článku 1 smlouvy o finanční pomoci, kterou uzavřely Evropský mechanismus stability (ESM), Kyperská republika a Central Bank of Cyprus (6), je datem ukončení programu ESM 31. březen 2016. Od 1. dubna 2016 proto již nemůže být Kyperská republika považována za členský stát, na který se vztahuje program Evropské unie/Mezinárodního měnového fondu. Od tohoto data již nebudou splněny podmínky pro dočasné pozastavení uplatňování prahu úvěrové kvality stanoveného Eurosystémem ve vztahu k obchodovatelným dluhovým nástrojům vydaným nebo plně zaručeným Kyperskou republikou, jak je uvedeno v čl. 8 odst. 2 obecných zásad ECB/2014/31.

               (7)

               Rada guvernérů proto rozhodla, že od 1. dubna 2016 by se na obchodovatelné dluhové nástroje vydané či plně zaručené Kyperskou republikou měly vztahovat standardní kritéria a práh úvěrové kvality Eurosystému a že se na tyto dluhové nástroje budou uplatňovat standardní srážky stanovené v obecných zásadách Evropské centrální banky (EU) 2016/65 (ECB/2015/35) (7),

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Způsobilost obchodovatelných dluhových nástrojů vydaných nebo plně zaručených Kyperskou republikou
   1.   Pro účely článku 8 obecných zásad ECB/2014/31 se již Kyperská republika nepovažuje za členský stát, na který se vztahuje program Evropské unie/Mezinárodního měnového fondu.
   2.   Minimální požadavky Eurosystému na práh úvěrové kvality stanovené v obecných zásadách (EU) 2015/510 (ECB/2014/60), a zejména v článku 59 a hlavě II části čtvrté uvedených obecných zásad, se uplatňují na obchodovatelné dluhové nástroje vydané nebo plně zaručené Kyperskou republikou.
   3.   Na obchodovatelné dluhové nástroje vydané či plně zaručené Kyperskou republikou se již neuplatňují zvláštní srážky uvedené v příloze II obecných zásad ECB/2014/31.
   4.   V případě rozporu mezi tímto rozhodnutím a obecnými zásadami (EU) 2015/510 (ECB/2014/60) nebo obecnými zásadami ECB/2014/31, tak jak je na vnitrostátní úrovni provedly národní centrální banky členských států, jejichž měnou je euro, má přednost toto rozhodnutí.
   Článek 2
   Vstup v platnost
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. dubna 2016.

      Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 16. března 2016.

            Prezident ECB

         Mario DRAGHI

      (1)  Úř. věst. L 91, 2.4.2015, s. 3.

      (2)  Úř. věst. L 240, 13.8.2014, s. 28.

      (3)  Rozhodnutí ECB/2013/13 ze dne 2. května 2013 o dočasných opatřeních týkajících se způsobilosti obchodovatelných dluhových nástrojů vydaných nebo plně zaručených Kyperskou republikou (Úř. věst. L 133, 17.5.2013, s. 26).

      (4)  Rozhodnutí ECB/2013/22 ze dne 5. července 2013 o dočasných opatřeních týkajících se způsobilosti obchodovatelných dluhových nástrojů vydaných nebo plně zaručených Kyperskou republikou (Úř. věst. L 195, 18.7.2013, s. 27).

      (5)  Prohlášení generální ředitelky Mezinárodního měnového fondu Christine Lagardeové týkající se Kypru, 7. března 2016, tisková zpráva č. 16/94.

      (6)  K dispozici na internetových stránkách ESM www.esm.europa.eu.

      (7)  Obecné zásady Evropské centrální banky (EU) 2016/65 ze dne 18. listopadu 2015 o srážkách při ocenění uplatňovaných při provádění rámce měnové politiky Eurosystému (ECB/2015/35) (Úř. věst. L 14, 21.1.2016, s. 30).


title: Rozhodnutí Rady (EU) 2016/298 ze dne 29. února 2016 o postoji, který má Evropská unie zaujmout ve Výboru velvyslanců AKT-EU ke schválení odchylek od finančního nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (CDE)

text:
               3.3.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 57/4

         ROZHODNUTÍ RADY (EU) 2016/298
   ze dne 29. února 2016
   o postoji, který má Evropská unie zaujmout ve Výboru velvyslanců AKT-EU ke schválení odchylek od finančního nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (CDE)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 209 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,
   s ohledem na přílohu III Dohody o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (1), a zejména na čl. 2 odst. 6 uvedené přílohy,
   s ohledem na rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT-EC č. 5/2004 ze dne 17. prosince 2004 o finančním nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (2),
   s ohledem na návrh Evropské komise,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Rada ministrů AKT-EU se na svém 39. zasedání konaném ve dnech 19. a 20. června 2014 v Nairobi ve společném prohlášení rozhodla, že přistoupí k řádnému uzavření Střediska pro rozvoj podnikání (CDE) a ke změně přílohy III Dohody o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda o partnerství AKT-EU“) a že za tím účelem přenese na Výbor velvyslanců AKT-EU pravomoc v této záležitosti pokračovat s cílem přijímat nutná rozhodnutí.

               (2)

               Výbor velvyslanců AKT-EU v rozhodnutí č. 4/2014 (3) připomíná, že při uzavření CDE musí být respektovány pravomoci orgánů dohledu nad CDE určených v příloze III dohody o partnerství AKT-EU a postupy stanovené Radou ministrů AKT-EU ve společném prohlášení.

               (3)

               V příloze III dohody o partnerství AKT-EU se stanoví, že Výbor velvyslanců AKT-EU kontroluje celkovou strategii CDE a dohlíží na práci výkonné rady.

               (4)

               V příloze III dohody o partnerství AKT-EU se stanoví, že výkonná rada CDE vypracovává finanční předpisy, služební řád a pravidla fungování střediska.

               (5)

               V žádosti výkonné rady CDE zaslané Výboru velvyslanců AKT-EU dopisem ze dne 19. října 2015 se vysvětluje, že v souvislosti s uzavřením CDE si výkonná rada CDE přeje odchýlit se od čl. 27 odst. 1 a 5 rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT-EC č. 5/2004 ze dne 17. prosince 2004 o finančním nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (dále jen „finanční nařízení pro CDE“) a žádá orgány dohledu o předchozí souhlas.

               (6)

               Změny finančního nařízení pro CDE a služebního řádu CDE (4) nebo odchylky od nich závisejí na potřebách, které mohou vyplynout z uskutečňování procesu řádného uzavření CDE, a vyžadují pružný postup.

               (7)

               Požadavek stanovený v čl. 27 odst. 1 finančního nařízení pro CDE na jmenování auditorské společnosti na období tří let a požadavek stanovený v čl. 27 odst. 5 uvedeného nařízení, aby tato společnost každým rokem sestavila zprávu o povinném auditu, je třeba upravit pro zajištění účinnějšího postupu v souvislosti s uzavíráním CDE,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   1.   Postoj, který má Unie zaujmout ve Výboru velvyslanců AKT-EU ke schválení odchylek od finančního nařízení pro CDE, vychází z návrhu rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT-EU připojeného k tomuto rozhodnutí.
   2.   Zástupci Unie ve Výboru velvyslanců AKT-EU mohou schválit drobné změny předlohy rozhodnutí bez dalšího rozhodnutí Rady.
   Článek 2
   Rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT-EU bude po přijetí zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 3
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

      V Bruselu dne 29. února 2016.

            Za Radu

            předseda

         H.G.J. KAMP

      (1)  Dohoda podepsaná v Cotonou dne 23. června 2000 (Úř. věst. L 317, 15.12.2000, s. 3), pozměněná dohodou podepsanou v Lucemburku dne 25. června 2005 (Úř. věst. L 209, 11.8.2005, s. 27) a dohodou podepsanou v Ouagadougou dne 22. června 2010 (Úř. věst. L 287, 4.11.2010, s. 3).

      (2)  Úř. věst. L 70, 9.3.2006, s. 52.

      (3)  Rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT-EU č. 4/2014 ze dne 23. října 2014 o mandátu, který má získat výkonná rada Střediska pro rozvoj podnikání (CDE) (Úř. věst. L 330, 15.11.2014, s. 61).

      (4)  Rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT-ES č. 9/2005 ze dne 27. července 2005 o služebním řádu Střediska pro rozvoj podnikání (SRP) (Úř. věst. L 348, 30.12.2005, s. 54).

      NÁVRH
      ROZHODNUTÍ VÝBORU VELVYSLANCŮ AKT-EU
      ze dne …
      o schválení odchylek od finančního nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (CDE)
      VÝBOR VELVYSLANCŮ AKT-EU,
      s ohledem na přílohu III Dohody o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (1), a zejména na čl. 2 odst. 6 uvedené přílohy,
      s ohledem na rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT-ES č. 5/2004 ze dne 17. prosince 2004 o finančním nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (2),
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  Příloha III Dohody o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé (dále jen „dohoda o partnerství AKT-EU“) stanoví, že Výbor velvyslanců AKT-EU kontroluje celkovou strategii střediska a dohlíží na práci výkonné rady.

                  (2)

                  Příloha III dohody o partnerství AKT-EU rovněž stanoví, že výkonná rada CDE vypracovává finanční předpisy, služební řád a pravidla fungování střediska.

                  (3)

                  Stanovy a jednací řád Střediska pro rozvoj podnikání přijaté rozhodnutím Výboru velvyslanců AKT-EU č. 8/2005 (3) (dále jen „stanovy CDE“) a rozhodnutím Výboru velvyslanců AKT-ES č. 5/2004 (4) (dále jen „finanční nařízení pro CDE“) poskytují záruky, pokud jde o informování Výboru velvyslanců AKT-EU a jím vykonávaný dohled.

                  (4)

                  Rada ministrů AKT-EU se na 39. zasedání konaném ve dnech 19. a 20. června v Nairobi ve společném prohlášení rozhodla, že přistoupí k řádnému uzavření CDE a ke změně přílohy III dohody o partnerství AKT-EU a že za tím účelem přenese na Výbor velvyslanců AKT-EU pravomoc v této záležitosti pokračovat s cílem přijímat nutná rozhodnutí.

                  (5)

                  Výbor velvyslanců AKT-EU v rozhodnutí č. 4/2014 (5) připomíná, že při uzavření CDE musí být respektovány pravomoci orgánů dohledu nad CDE určené v příloze III dohody o partnerství AKT-EU a postupy stanovené Radou ministrů AKT-EU ve společném prohlášení.

                  (6)

                  V žádosti výkonné rady CDE zaslané Výboru velvyslanců AKT-EU dopisem ze dne 19. října 2015 se vysvětluje, že v souvislosti s uzavřením CDE si výkonná rada CDE přeje odchýlit se od čl. 27 odst. 1 a 5 finančního nařízení pro CDE a žádá orgány dohledu o předchozí souhlas.

                  (7)

                  Změny finančního nařízení pro CDE a služebního řádu CDE (6) nebo odchylky od nich závisejí na potřebách, které mohou vyplynout z uskutečňování procesu řádného uzavření CDE, a vyžadují pružný postup.

                  (8)

                  Požadavek stanovený v čl. 27 odst. 1 finančního nařízení pro CDE na jmenování auditorské společnosti na období tří let a požadavek stanovený v čl. 27 odst. 5 uvedeného nařízení, aby tato společnost každým rokem sestavila zprávu o povinném auditu, je třeba upravit pro zajištění účinnějšího postupu v souvislosti s uzavíráním CDE,

            PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:
      Článek 1
      1.   Výbor velvyslanců AKT-EU zaujímá kladné stanovisko k odchylce od čl. 27 odst. 1 a 5 finančního nařízení pro CDE s okamžitým účinkem.
      2.   Odchylně od čl. 27 odst. 1 finančního nařízení pro CDE může CDE jmenovat auditorskou společnost na období čtyř let vztahující se na rozpočtové roky 2013 až 2016. Tato auditorská společnost bude vybrána v souladu s postupy pro zadávání zakázek stanovenými ve finančním nařízení pro CDE.
      Odchylně od čl. 27 odst. 5 finančního nařízení pro CDE bude pro roky, které zatím nebyly předmětem auditu, zahájen víceletý audit a výkonné radě CDE bude předložena jedna závěrečná zpráva.
      Článek 2
      Výbor velvyslanců AKT-EU zmocňuje výkonnou radu CDE k odchýlení se od finančního nařízení pro CDE a služebního řádu CDE nebo k jejich změně v závislosti na potřebách, které mohou vyplynout z uskutečňování procesu řádného uzavření CDE. Výkonná rada CDE neprodleně uvědomí Výbor velvyslanců AKT-EU o každém takovém rozhodnutí o odchylce nebo změně.
      Článek 3
      Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

         V … dne …

               Za Výbor velvyslanců AKT-EU

               předseda nebo předsedkyně

         (1)  Dohoda podepsaná v Cotonou dne 23. června 2000 (Úř. věst. L 317, 15.12.2000, s. 3), pozměněná dohodou podepsanou v Lucemburku dne 25. června 2005 (Úř. věst. L 209, 11.8.2005, s. 27) a dohodou podepsanou v Ouagadougou dne 22. června 2010 (Úř. věst. L 287, 4.11.2010, s. 3).

         (2)  Úř. věst. L 70, 9.3.2006, s. 52.

         (3)  Úř. věst. L 66, 8.3.2006, s. 16.

         (4)  Rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT-ES č. 5/2004 ze dne 17. prosince 2004 o finančním nařízení pro Středisko pro rozvoj podnikání (Úř. věst. L 70, 9.3.2006, s. 52).

         (5)  Úř. věst. L 330, 15.11.2014, s. 61.

         (6)  Úř. věst. L 348, 30.12.2005, s. 54.


title: 2005/512/ES: Rozhodnutí Rady ze dne 12. července 2005, kterým se mění rozhodnutí 1999/70/ES o schválení externích auditorů národních centrálních bank, pokud jde o externího auditora De Nederlandsche Bank

text:
               19.7.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 187/20

      ROZHODNUTÍ RADY

   ze dne 12. července 2005,
   kterým se mění rozhodnutí 1999/70/ES o schválení externích auditorů národních centrálních bank, pokud jde o externího auditora De Nederlandsche Bank
   (2005/512/ES)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Protokol o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky připojený ke Smlouvě o založení Evropského společenství, a zejména na článek 27.1 tohoto protokolu,
   s ohledem na doporučení Evropské centrální banky ECB/2005/9 ze dne 20. května 2005 Radě Evropské unie o externím auditorovi De Nederlandsche Bank (1),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Účetnictví Evropské centrální banky (ECB) a národních centrálních bank Eurosystému mají ověřovat nezávislí externí auditoři doporučení Radou guvernérů ECB a schválení Radou Evropské unie.

               (2)

               Funkční období současných externích auditorů De Nederlandsche Bank (dále jen „DNB“) skončilo a nebude prodlouženo. Proto je nezbytné jmenovat od rozpočtového roku 2005 externího auditora.

               (3)

               DNB vybrala za svého nového externího auditora Josephuse Andrease Nijhuise, autorizovaného účetního znalce a předsedu představenstva PricewaterhouseCoopers BV, jednajícího svým jménem, a ECB se domnívá, že vybraný auditor splňuje požadavky nezbytné pro jmenování.

               (4)

               Rada guvernérů ECB doporučila, aby funkční období tohoto externího auditora bylostanoveno na dobu neurčitou s tím, že bude každý rok znovu potvrzeno.

               (5)

               Je vhodné řídit se doporučením Rady guvernérů ECB a odpovídajícím způsobem změnit rozhodnutí 1999/70/ES (2),

         ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   V článku 1 rozhodnutí 1999/70/ES se odstavec 8 nahrazuje tímto:

      „8.   Josephus Andreas Nijhuis, autorizovaný účetní znalec a předseda představenstva PricewaterhouseCoopers BV, jednající svým jménem, se schvaluje jako externí auditor De Nederlandsche Bank od rozpočtového roku 2005 na dobu neurčitou s tím, že tato doba bude každý rok znovu potvrzena.“

   Článek 2
   Toto rozhodnutí bude oznámeno Evropské centrální bance.
   Článek 3
   Toto rozhodnutí bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.

      V Bruselu dne 12. července 2005.

            Za Radu

         G. BROWN

            předseda

      (1)  Úř. věst. C 151, 22.6.2005, s. 29.

      (2)  Úř. věst. L 22, 29.1.1999, s. 69. Rozhodnutí naposledy pozměněné rozhodnutím 2005/377/ES (Úř. věst. L 125, 18.5.2005, s. 8).


title: 2010/131/: Rozhodnutí Rady ze dne 25. února 2010 , kterým se zřizuje Stálý výbor pro operativní spolupráci v oblasti vnitřní bezpečnosti

text:
               3.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 52/50

         ROZHODNUTÍ RADY
   ze dne 25. února 2010,
   kterým se zřizuje Stálý výbor pro operativní spolupráci v oblasti vnitřní bezpečnosti
   (2010/131/EU)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 240(3) této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Článek 71 Smlouvy o fungování Evropské unie stanoví, že k zajištění podpory a posílení operativní spolupráce v oblasti vnitřní bezpečnosti uvnitř Unie se v Radě zřizuje stálý výbor.

               (2)

               Je proto vhodné přijmout rozhodnutí o zřízení tohoto výboru a definovat jeho úkoly,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   V rámci Rady se zřizuje Stálý výbor pro operativní spolupráci v oblasti vnitřní bezpečnosti (dále jen „stálý výbor“) podle článku 71 Smlouvy.
   Článek 2
   Stálý výbor usnadňuje, podporuje a posiluje koordinaci operativní činnosti orgánů členských států příslušných pro oblast vnitřní bezpečnosti.
   Článek 3
   1.   Aniž jsou dotčeny mandáty subjektů uvedených v článku 5, stálý výbor usnadňuje a zajišťuje účinnou operativní spolupráci a koordinaci podle hlavy V části tři Smlouvy, a to i v oblastech, jež jsou předmětem policejní a celní spolupráce a které podléhají orgánům pověřeným kontrolou a ochranou vnějších hranic. V příslušných případech je výbor činný rovněž v oblasti justiční spolupráce v trestních věcech, vztahuje-li se k operativní spolupráci v oblasti vnitřní bezpečnosti.
   2.   Stálý výbor rovněž hodnotí obecný vývoj operativní spolupráce a její účinnost; určuje případné nedostatky či neúspěchy a přijímá vhodná konkrétní doporučení pro jejich řešení.
   3.   Stálý výbor je nápomocen Radě v souladu s ustanoveními článku 222 Smlouvy.
   Článek 4
   1.   Stálý výbor se neúčastní provádění operací; provádění operací zůstává i nadále úkolem členských států.
   2.   Stálý výbor se neúčastní přípravy legislativních aktů.
   Článek 5
   1.   Ve vhodných případech mohou být k účasti na zasedáních stálého výboru jako pozorovatelé přizváni zástupci Eurojustu, Europolu, Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států (Frontex) a dalších příslušných subjektů.
   2.   Stálý výbor je nápomocen při zajišťování soudržnosti opatření přijímaných těmito subjekty.
   Článek 6
   1.   Stálý výbor pravidelně předkládá Radě zprávu o své činnosti.
   2.   Rada průběžně informuje o jednáních stálého výboru Evropský parlament a vnitrostátní parlamenty.
   Článek 7
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
   Bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.

      V Bruselu dne 25. února 2010.

            Za Radu

            předseda

         A. PÉREZ RUBALCABA


title: 2010/496/EU, Euratom: Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 5. května 2010 o udělení absolutoria za plnění rozpočtu Výkonné agentury pro konkurenceschopnost a inovace na rozpočtový rok 2008

text:
               25.9.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 252/33

         ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
   ze dne 5. května 2010
   o udělení absolutoria za plnění rozpočtu Výkonné agentury pro konkurenceschopnost a inovace na rozpočtový rok 2008
   (2010/496/EU, Euratom)
   EVROPSKÝ PARLAMENT,
   s ohledem na souhrnný rozpočet Evropské unie na rozpočtový rok 2008 (1),
   s ohledem na roční účetní závěrku Evropských společenství za rozpočtový rok 2008 – svazek I (SEK(2009) 1089 – C7-0172/2009) (2),
   s ohledem na roční účetní závěrku Výkonné agentury pro konkurenceschopnost a inovace za rozpočtový rok 2008,
   s ohledem na výroční zprávu Komise Evropskému parlamentu o opatřeních následujících po rozhodnutích o udělení absolutorií za rok 2007 (KOM(2009) 526) a na pracovní dokument útvarů Komise připojený k této zprávě (SEK(2009) 1427),
   s ohledem na sdělení Komise s názvem „Shrnutí výsledků práce Komise za rok 2008“ (KOM(2009) 256),
   s ohledem na výroční zprávu Komise pro orgán příslušný pro udělení absolutoria o interních auditech provedených v roce 2008 (KOM(2009) 419) a na pracovní dokument útvarů Komise připojený k této zprávě (SEK(2009) 1102),
   s ohledem na zprávu Účetního dvora o ověření roční účetní závěrky Výkonné agentury pro konkurenceschopnost a inovace za rozpočtový rok 2008, spolu s odpověďmi agentury (3),
   s ohledem na prohlášení o věrohodnosti účtů a legalitě a správnosti uskutečněných operací předkládané Účetním dvorem podle článku 248 Smlouvy o ES (4),
   s ohledem na sdělení Komise ze dne 16. prosince 2008 o společné dohodě o koncepci přijatelného rizika výskytu chyb (KOM(2008) 866) a na pracovní dokument útvarů Komise připojený k tomuto sdělení (SEK(2008) 3054),
   s ohledem na doporučení Rady ze dne 16. února 2010 o absolutoriu, které má být uděleno výkonným agenturám za plnění rozpočtu za rozpočtový rok 2008 (5828/2010 – C7-0056/2010),
   s ohledem na články 274, 275 a 276 Smlouvy o ES, články 317, 318 a 319 Smlouvy o fungování EU a články 179a a 180b Smlouvy o Euratomu,
   s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (5), a zejména na články 55, 145, 146 a 147 tohoto nařízení,
   s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 58/2003 ze dne 19. prosince 2002, kterým se stanoví statut výkonných agentur pověřených některými úkoly správy programů Společenství (6), a zejména na čl. 14 odst. 3 tohoto nařízení,
   s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1653/2004 ze dne 21. září 2004 o typovém nařízení financování výkonných agentur na základě nařízení Rady (ES) č. 58/2003 stanovující status výkonných agentur pověřených určitými úkoly souvisejícími se správou programů Společenství (7), a zejména na čl. 66 odst. 1 a 2 tohoto nařízení,
   s ohledem na rozhodnutí Komise 2004/20/ES ze dne 23. prosince 2003 o zřízení výkonné agentury pro řízení činnosti Společenství v oblasti energetiky podle nařízení Rady (ES) č. 58/2003, nazvané „Výkonná agentura pro inteligentní energii“ (8),
   s ohledem na rozhodnutí Komise 2007/372/ES ze dne 31. května 2007, kterým se mění rozhodnutí 2004/20/ES s cílem změnit „Výkonnou agenturu pro inteligentní energii“ na Výkonnou agenturu pro konkurenceschopnost a inovace (9),
   s ohledem na článek 76 a přílohu VI jednacího řádu,
   s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu a stanoviska ostatních dotčených výborů (A7-0099/2010),

               A.

               vzhledem k tomu, že podle článku 317 Smlouvy o fungování EU plní Komise rozpočet ve spolupráci s členskými státy na vlastní odpovědnost, v souladu se zásadami řádného finančního řízení,

               1.

               uděluje řediteli Výkonné agentury pro konkurenceschopnost a inovace absolutorium za plnění rozpočtu výkonné agentury na rozpočtový rok 2008;

               2.

               předkládá své připomínky v usnesení, které je nedílnou součástí rozhodnutí o udělení absolutoria za plnění souhrnného rozpočtu Evropské unie na rozpočtový rok 2008, oddíl III – Komise a výkonné agentury;

               3.

               pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí spolu s rozhodnutím o udělení absolutoria za plnění souhrnného rozpočtu Evropské unie na rozpočtový rok 2008, oddíl III – Komise, a usnesením, které je nedílnou součástí těchto rozhodnutí, řediteli Výkonné agentury pro konkurenceschopnost a inovace, Radě, Komisi, Soudnímu dvoru Evropské unie a Účetnímu dvoru a aby zajistil jejich zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie (řada L).

            Předseda

         Jerzy BUZEK

            Generální tajemník

         Klaus WELLE

      (1)  Úř. věst. L 71, 14.3.2008.

      (2)  Úř. věst. C 273, 13.11.2009, s. 1.

      (3)  Úř. věst. C 304, 15.12.2009, s. 77.

      (4)  Úř. věst. C 273, 13.11.2009, s. 122.

      (5)  Úř. věst. L 248, 16.9.2002, s. 1.

      (6)  Úř. věst. L 11, 16.1.2003, s. 1.

      (7)  Úř. věst. L 297, 22.9.2004, s. 6.

      (8)  Úř. věst. L 5, 9.1.2004, s. 85.

      (9)  Úř. věst. L 140, 1.6.2007, s. 52.


title: 2011/853/EU: Rozhodnutí Rady ze dne 29. listopadu 2011 o podpisu Evropské úmluvy o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem jménem Evropské unie

text:
               20.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 336/1

         ROZHODNUTÍ RADY
   ze dne 29. listopadu 2011
   o podpisu Evropské úmluvy o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem jménem Evropské unie
   (2011/853/EU)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 114 ve spojení s čl. 218 odst. 5 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Evropské komise,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 16. července 1999 zmocnila Rada Komisi, aby v rámci Rady Evropy jednala jménem Evropského společenství o úmluvě o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem.

               (2)

               Evropská úmluva o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem (dále jen „úmluva“) byla přijata Radou Evropy dne 24. ledna 2001.

               (3)

               Úmluva zavádí téměř stejný regulativní rámec jako směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/84/ES ze dne 20. listopadu 1998 o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem (1).

               (4)

               Úmluva vstoupila v platnost dne 1. července 2003 a je otevřena k podpisu Unii a jejím členským státům.

               (5)

               Podpis úmluvy by přispěl k širšímu uplatňování ustanovení podobných ustanovením směrnice 98/84/ES mimo území Unie a k zavedení práva služeb s podmíněným přístupem, které by se uplatňovalo na celém evropském kontinentu.

               (6)

               Přijetím směrnice 98/84/ES provedla Unie své pravomoci v oblastech, na které se vztahuje úmluva, s výjimkou článku 6 a článku 8 úmluvy, pokud se článek 8 týká opatření podle článku 6. Úmluva by proto měla být podepsána jak Evropskou unií, tak jejími členskými státy.

               (7)

               Úmluva by měla být podepsána jménem Unie s výhradou jejího uzavření,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Podpis Evropské úmluvy o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem se schvaluje jménem Unie s výhradou jejího uzavření.
   Znění úmluvy se připojuje k tomuto rozhodnutí.
   Článek 2
   Předseda Rady je oprávněn určit osobu nebo osoby zmocněné podepsat úmluvu jménem Unie.
   Článek 3
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

      V Bruselu dne 29. listopadu 2011.

            Za Radu

            předsedkyně

         K. SZUMILAS

      (1)  Úř. věst. L 320, 28.11.1998, s. 54.
    ---documentbreak---

               20.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 336/2

         PŘEKLAD
   EVROPSKÁ ÚMLUVA O PRÁVNÍ OCHRANĚ SLUŽEB S PODMÍNĚNÝM PŘÍSTUPEM A SLUŽEB TVOŘENÝCH PODMÍNĚNÝM PŘÍSTUPEM
   PREAMBULE
   Členské státy Rady Evropy, ostatní státy a Evropské společenství, signatáři této úmluvy,
   berouce v úvahu, že cílem Rady Evropy je dosažení větší jednoty mezi jejími členy,
   majíce na paměti doporučení č. R (91) 14 Výboru ministrů o právní ochraně šifrovaných televizních služeb,
   berouce v úvahu, že pirátství dekodérů šifrovaných televizních služeb představuje v Evropě stále problém,
   berouce na vědomí, že od přijetí uvedeného rozhodnutí se objevily nové druhy služeb a zařízení s podmíněným přístupem a nové formy protiprávního přístupu k nim,
   berouce na vědomí značné rozdíly, které existují mezi právními předpisy evropských států upravujícími ochranu služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem,
   berouce na vědomí, že nedovolený přístup ohrožuje hospodářskou životaschopnost subjektů poskytujících rozhlasové služby a služby informační společnosti, a může tak mít vliv na rozmanitost programů a služeb nabízených veřejnosti,
   přesvědčeni o nutnosti provádět společnou politiku k ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem,
   přesvědčeni, že trestní, správní a jiné sankce mohou hrát účinnou úlohu v předcházení nedovoleným činnostem proti službám s podmíněným přístupem,
   domnívajíce se, že by se zvláštní pozornost měla věnovat protiprávním činnostem prováděným za obchodním účelem,
   berouce zřetel na stávající mezinárodní nástroje obsahující ustanovení o ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem,
   SE DOHODLY TAKTO:
   ODDÍL I

      OBECNÁ USTANOVENÍ

   Článek 1
   Předmět a účel
   Tato úmluva se týká služeb informační společnosti a rozhlasových služeb poskytovaných za úhradu a založených na podmíněném přístupu nebo jím tvořených. Účelem této úmluvy je učinit na území smluvních stran protiprávní určitý počet činností, které umožňují nedovolený přístup k chráněným službám, a sblížit právní předpisy smluvních stran v této oblasti.
   Článek 2
   Definice
   Pro účely této úmluvy se:

               a)

               „chráněnou službou“ rozumí jedna z následujících služeb, je-li poskytována za úhradu a na základě podmíněného přístupu:

                           —

                           služby televizních programů, jak jsou vymezeny v článku 2 Evropské úmluvy o přeshraniční televizi, v platném znění,

                           —

                           služby rozhlasového vysílání, tedy vysílání po drátě či bezdrátové vysílání rozhlasových programů určených veřejnosti,

                           —

                           služby informační společnosti, kterými se rozumí služby poskytované na dálku elektronickou cestou na individuální žádost příjemce služeb,

                     nebo poskytování podmíněného přístupu k výše zmíněným službám považované za zcela samostatnou službu;

               b)

               „podmíněným přístupem“ rozumí jakékoli technické opatření nebo zařízení podřizující přístup k jedné ze služeb uvedených v písmeni a) tohoto článku ve srozumitelné formě předchozímu individuálnímu povolení;

               c)

               „zařízením podmíněného přístupu“ rozumí jakékoli vybavení, programové vybavení nebo zařízení vytvořené či uzpůsobené, aby umožňovalo přístup k jedné ze služeb uvedených v písmeni a) tohoto článku ve srozumitelné formě;

               d)

               „nedovoleným zařízením“ rozumí jakékoli vybavení, programové vybavení nebo zařízení vytvořené či uzpůsobené, aby umožňovalo přístup k jedné ze služeb uvedených v písmeni a) tohoto článku ve srozumitelné formě bez povolení poskytovatele služeb.

         Článek 3
   Adresáti
   Tato úmluva se vztahuje na všechny právnické nebo fyzické osoby nabízející chráněnou službu, jak je vymezena v čl. 2 písm. a) výše, bez ohledu na jejich státní příslušnost a na skutečnost, zda podléhají pravomoci jedné ze smluvních stran, či nikoli.
   ODDÍL II

      NEDOVOLENÉ ČINNOSTI

   Článek 4
   Protiprávní činy
   Na území smluvních stran se považují za protiprávní následující činnosti:

               a)

               výroba nebo vývoj nedovolených zařízení k obchodním účelům;

               b)

               dovoz nedovolených zařízení k obchodním účelům;

               c)

               distribuce nedovolených zařízení k obchodním účelům;

               d)

               prodej nebo pronájem nedovolených zařízení k obchodním účelům;

               e)

               držení nedovolených zařízení k obchodním účelům;

               f)

               instalace, údržba nebo výměna nedovolených zařízení k obchodním účelům;

               g)

               obchodní propagace, marketing nebo reklama nedovolených zařízení.

         Každá smluvní strana může kdykoli oznámením zaslaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy prohlásit, že bude považovat za protiprávní také jiné činnosti než činnosti uvedené v prvním pododstavci tohoto článku.
   ODDÍL III

      SANKCE A PRÁVNÍ PROSTŘEDKY NÁPRAVY

   Článek 5
   Sankce za protiprávní činnosti
   Smluvní strany přijmou opatření, aby protiprávní činmosti uvedené v článku 4 výše podléhaly trestním, správním a jiným sankcím. Tato opatření musí být účinná, odrazující a přiměřená k možným důsledkům protiprávní činnosti.
   Článek 6
   Konfiskace
   Smluvní strany přijmou vhodná opatření, která jsou nezbytná k zabavení a konfiskaci nedovolených zařízení nebo reklamního, marketingového či propagačního materiálu používaného k protiprávním činnostem a ke konfiskaci všech finančních příjmů a zisků vyplývajících z protiprávní činnosti.
   Článek 7
   Občanskoprávní řízení
   Smluvní strany přijmou nezbytná opatření, aby zajistily přístup poskytovatelů chráněných služeb, jejichž zájmy jsou dotčeny některou z protiprávních činností uvedených v článku 4 výše k vhodným právním prostředkům nápravy, a aby tito poskytovatelé mohli zejména podat žalobu o náhradu škody a domoci se vydání soudního příkazu nebo jiného ochranného opatření, a popřípadě požadovat, aby nedovolená zařízení byla vyřazena z obchodování.
   ODDÍL IV

      PROVÁDĚNÍ A ZMĚNY

   Článek 8
   Mezinárodní spolupráce
   Smluvní strany se zavazují poskytovat si při provádění této úmluvy vzájemnou pomoc. V souladu s ustanoveními příslušných mezinárodních nástrojů v oblasti mezinárodní spolupráce v trestních nebo správních věcech a s jejich vnitrostátními právními předpisy si smluvní strany poskytnou navzájem co nejširší spolupráci při vyšetřováních a soudních řízeních týkajících se trestních činů, přestupků nebo správních deliktů stanovených podle této úmluvy.
   Článek 9
   Vícestranné konzultace
   1.   Smluvní strany do dvou let od vstupu této úmluvy v platnost a poté každé dva roky a v každém případě pokaždé, když o to jedna ze smluvních stran požádá, konají vícestranné konzultace v rámci Rady Evropy za účelem posouzení provádění této úmluvy a vhodnosti její revize nebo rozšíření některých jejích ustanovení, a to zejména pokud jde o definice uvedené v článku 2. Tyto konzultace se uskutečňují na zasedáních svolaných generálním tajemníkem Rady Evropy.
   2.   Každá smluvní strana se může nechat zastupovat na vícestranných konzultacích jedním nebo několika zástupci. Každá smluvní strana může hlasovat. Každý stát, který je smluvní stranou této úmluvy, má jeden hlas. U záležitostí spadajících do jeho pravomoci uplatňuje Evropské společenství své hlasovací právo a má počet hlasů odpovídající počtu jeho členských států, které jsou smluvními stranami této úmluvy. Evropské společenství nehlasuje, pokud se hlasování týká záležitosti, která nespadá do jeho pravomoci.
   3.   Kterýkoli stát uvedený v čl. 12 odst. 1, nebo Evropské společenství, který není smluvní stranou této úmluvy, se může nechat na konzultačních zasedáních zastupovat pozorovatelem.
   4.   Po každé konzultaci předloží smluvní strany Výboru ministrů Rady Evropy zprávu o konzultacích a o fungování této úmluvy, do níž zahrnou, pokud to uznají za nutné, návrhy na změnu úmluvy.
   5.   V souladu s ustanoveními této úmluvy vypracují smluvní strany jednací řád konzultačních zasedání.
   Článek 10
   Změny
   1.   Kterákoli smluvní strana může navrhnout změny této úmluvy.
   2.   Každý návrh změny se oznamuje generálnímu tajemníkovi Rady Evropy, který jej sdělí členským státům Rady Evropy, ostatním smluvním státům Evropské kulturní úmluvy, Evropskému společenství a každému nečlenskému státu, který přistoupil, nebo byl vyzván, aby přistoupil, k této úmluvě podle článku 13.
   3.   Každý návrh změny předložený podle předchozího odstavce je projednán do šesti měsíců ode dne jeho předání generálním tajemníkem během vícestranného konzultačního zasedání, kde může být přijat dvoutřetinovou většinou států, které ratifikovaly tuto úmluvu.
   4.   Znění návrhu přijaté na vícestranném konzultačním zasedání se předkládá ke schválení Výboru ministrů. Po schválení znění návrhu je navrhovaná změna předložena smluvním stranám k přijetí.
   5.   Každá změna vstupuje v platnost třicet dní po té, co všechny smluvní strany informovaly generálního tajemníka, že ji přijímají.
   6.   Výbor ministrů může na základě doporučení vícestranného konzultačního zasedání rozhodnout většinou stanovenou v čl. 20 písm. d Statutu Rady Evropy a jednomyslným hlasováním zástupců smluvních států oprávněných zasedat ve výboru, že daná změna vstoupí v platnost uplynutím dvou let ode dne jejího předložení k přijetí, pokud některá smluvní strana neoznámí generálnímu tajemníkovi Rady Evropy výhradu k jejímu vstupu v platnost. Je-li podobná výhrada oznámena, vstoupí změna v platnost prvním dnem měsíce následujícího po dni, kdy smluvní strana úmluvy, která výhradu oznámila, uloží u generálního tajemníka Rady Evropy svou listinu o přijetí.
   7.   Pokud byla změna schválena Výborem ministrů, ale dosud podle výše uvedených odstavců 5 a 6 nevstoupila v platnost, stát nebo Evropské společenství nemohou vyjádřit souhlas být vázány touto úmluvou, aniž by zároveň nepřijaly tuto změnu.
   Článek 11
   Vztah k jiným úmluvám nebo dohodám
   1.   Touto smlouvou nejsou dotčena žádná práva a povinnosti vyplývající z vícestranných mezinárodních úmluv týkajících se zvláštních oblastí.
   2.   Smluvní strany úmluvy mohou mezi sebou uzavírat dvoustranné nebo vícestranné dohody o záležitostech, které jsou upraveny touto úmluvou, s cílem doplnit nebo posílit její ustanovení či usnadnit uplatňování zásad, které jsou v ní zakotveny.
   3.   Pokud dvě nebo více stran již uzavřely dohodu nebo smlouvu týkající se předmětu této úmluvy, nebo pokud jiným způsobem upravily své vztahy v těchto záležitostech, mohou uplatňovat dotčenou dohodu, smlouvu nebo úpravu místo této úmluvy, pokud to usnadní mezinárodní spolupráci.
   4.   Ve svých vzájemných vztazích strany, které jsou členy Evropského společenství, uplatňují pravidla Společenství, a tudíž uplatňují pravidla vyplývající z této úmluvy pouze tehdy, pokud pro danou záležitost neexistuje žádné pravidlo Společenství.
   ODDÍL V

      ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

   Článek 12
   Podpis a vstup v platnost
   1.   Tato úmluva je otevřena k podpisu členským státům Rady Evropy, ostatním smluvním státům Evropské kulturní úmluvy a Evropskému společenství. Tyto státy a Evropské společenství mohou vyjádřit svůj souhlas být vázány:

               a)

               podpisem bez výhrady ratifikace, přijetí či schválení nebo

               b)

               podpisem s výhradou ratifikace, přijetí nebo schválení, po němž následuje ratifikace, přijetí nebo schválení.

         2.   Ratifikační listiny, listiny o přijetí nebo schválení se uloží u generálního tajemníka Rady Evropy.
   3.   Tato úmluva vstoupí v platnost prvním dnem měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců ode dne, kdy tři státy v souladu s předchozím odstavcem vyjádřily svůj souhlas s tím, aby byly vázány touto úmluvou.
   4.   Pro každý signatářský stát, či Evropské společenství, který vyjádří později svůj souhlas být úmluvou vázán, vstoupí úmluva v platnost prvním dnem měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců ode dne, kdy v souladu s odstavcem 1 vyjádřil svůj souhlas s tím, aby byl touto úmluvou vázán.
   Článek 13
   Přistoupení nečlenských států k úmluvě
   1.   Po vstupu této úmluvy v platnost může Výbor ministrů Rady Evropy po konzultaci smluvních stran úmluvy vyzvat kterýkoli stát, jenž není uveden v čl. 12 odst. 1, aby přistoupil k této úmluvě, a to na základě rozhodnutí přijatého většinou stanovenou v čl. 20 písm. d. stanov Rady Evropy a jednomyslnným hlasováním zástupců smluvních států oprávněných zasedat ve výboru.
   2.   Pro každý přistupující stát vstupuje úmluva v platnost prvním dnem měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců ode dne uložení listiny o přistoupení u generálního tajemníka Rady Evropy.
   Článek 14
   Územní působnost
   1.   Každý stát nebo Evropské společenství může při podpisu nebo při uložení své ratifikační listiny nebo listiny o přijetí, schválení či přistoupení vymezit území, na které či na která se tato úmluva vztahuje.
   2.   Každý stát nebo Evropské společenství může poté kdykoli prohlášením generálnímu tajemníkovi Rady Evropy rozšířit působnost této úmluvy na jakékoli další území vymezené v prohlášení. Pokud jde o toto území, úmluva vstoupí v platnost prvním dnem měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců ode dne doručení tohoto prohlášení generálnímu tajemníkovi.
   3.   Každé prohlášení učiněné podle předcházejících dvou odstavců může být pro každé území, které je v tomto prohlášení uvedeno, odvoláno oznámením generálnímu tajemníkovi Rady Evropy. Zpětvzetí prohlášení nabývá účinku prvním dnem měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců ode dne doručení tohoto oznámení generálnímu tajemníkovi.
   Článek 15
   Výhrady
   K této úmluvě nelze vznášet žádné výhrady.
   Článek 16
   Řešení sporů
   V případě sporu mezi smluvními stranami ohledně výkladu nebo uplatňování této úmluvy se strany pokusí dosáhnout smírného řešení sporu jednáním nebo jakýmkoliv jiným smírným způsobem podle vlastní volby, včetně předložení sporu rozhodčímu soudu, jehož rozhodnutí bude pro strany sporu závazné.
   Článek 17
   Vypovězení
   1.   Každá strana může kdykoli vypovědět tuto úmluvu oznámením zaslaným generálnímu tajemníkovi Rady Evropy.
   2.   Vypovězení nabývá účinku prvním dnem měsíce, který následuje po uplynutí tří měsíců ode dne doručení tohoto oznámení generálnímu tajemníkovi.
   Článek 18
   Oznámení
   Generální tajemník Rady Evropy oznámí členským státům Rady Evropy, ostatním smluvním státům Evropské kulturní úmluvy, Evropskému společenství a každému státu, který přistoupil k této úmluvě:

               a)

               každý podpis v souladu s článkem 12;

               b)

               uložení každé ratifikační listiny nebo listiny o přijetí, schválení nebo přistoupení v souladu s články 12 a 13;

               c)

               každé datum vstupu této úmluvy v platnost v souladu s články 12 a 13;

               d)

               každé prohlášení učiněné podle článku 4;

               e)

               každý návrh změny podle článku 10;

               f)

               každý další akt, oznámení nebo sdělení týkající se této úmluvy.

      Na důkaz čehož připojili níže podepsaní řádně zplnomocnění zástupci k této úmluvě své podpisy.
      Ve Štrasburku dne dvacátého čtvrtého ledna roku dva tisíce jedna v jazyce francouzském a anglickém, přičemž obě znění mají stejnou platnost, v jednom vyhotovení, které bude uloženo v archivech Rady Evropy. Generální tajemník Rady Evropy zašle ověřené kopie úmluvy každému členskému státu Rady Evropy, ostatním smluvním státům Evropské kulturní úmluvy, Evropskému společenství a každému státu, který bude vyzván, aby přistoupil k této úmluvě.