title: Rozhodnutí Rady 2012/285/SZBP ze dne 31. května 2012 o omezujících opatřeních namířených proti některým osobám, subjektům a orgánům, které ohrožují mír, bezpečnost nebo stabilitu v Republice Guinea-Bissau, a o zrušení rozhodnutí 2012/237/SZBP

text:
               1.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 142/36

         ROZHODNUTÍ RADY 2012/285/SZBP
   ze dne 31. května 2012
   o omezujících opatřeních namířených proti některým osobám, subjektům a orgánům, které ohrožují mír, bezpečnost nebo stabilitu v Republice Guinea-Bissau, a o zrušení rozhodnutí 2012/237/SZBP
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 29 této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 3. května 2012 přijala Rada rozhodnutí 2012/237/SZBP o omezujících opatřeních namířených proti některým osobám, subjektům a orgánům, které ohrožují mír, bezpečnost nebo stabilitu v Republice Guinea-Bissau (1).

               (2)

               Dne 18. května 2012 přijala Rada bezpečnosti Organizace spojených národů rezoluci 2048 (2012), která ukládá zákaz cestování osobám, které se snaží zabránit obnovení ústavního pořádku nebo které podnikají kroky narušující stabilitu Republiky Guinea-Bissau, a zejména těm, které sehrály vedoucí úlohu při státním převratu dne 12. dubna 2012 a které svou činností usilují o narušení právního státu a omezení vlády civilní moci a napomáhají beztrestnosti a nestabilitě v zemi.

               (3)

               Vzhledem k závažnosti situace v Republice Guinea-Bissau je třeba zařadit další osoby na seznam osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření stanovená v rozhodnutí 2012/237/SZBP.

               (4)

               Rozhodnutí 2012/237/SZBP by proto mělo být zrušeno a nahrazeno tímto rozhodnutím,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   1.   Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zabránily vstupu na své území nebo průjezdu přes své území:

               a)

               osobám uvedeným v příloze rezoluce RB OSN č. 2048 (2012) a dalším osobám určeným Radou bezpečnosti nebo výborem ustaveným podle bodu 9 rezoluce RB OSN č. 2048 (2012) (dále jen „výbor“) v souladu s bodem 6 rezoluce RB OSN č. 2048 (2012), jejichž seznam je uveden v příloze I;

               b)

               osobám, na něž se nevztahuje příloha I a jež se podílejí se na jednání, které ohrožuje mír, bezpečnost nebo stabilitu Republiky Guinea-Bissau, nebo takovému jednání poskytují podporu, a osobám s nimi spojeným, jejichž seznam je uveden v příloze II.

         2.   Odstavec 1 nezavazuje členské státy k odmítnutí vstupu svých státních příslušníků na své území.
   3.   Odstavec 1 písm. a) se nepoužije, stanoví-li výbor, že:

               a)

               cesta dotčené osoby je odůvodněná na základě humanitárních potřeb, včetně náboženských povinností; nebo

               b)

               výjimka by přispěla k cílům dosažení míru a národního smíření v Republice Guinea-Bissau a stability v regionu.

         4.   Ustanovení odst. 1 písm. a) se nepoužije, jsou-li vstup na území nebo průjezd přes ně nezbytné, aby mohlo proběhnout soudní řízení.
   5.   Ustanovením odst. 1 písm. b) nejsou dotčeny případy, kdy je členský stát vázán povinností podle mezinárodního práva, zejména:

               a)

               jako hostitelská země mezinárodní mezivládní organizace;

               b)

               jako hostitelská země mezinárodní konference svolané OSN nebo konané pod její záštitou;

               c)

               podle mnohostranné dohody o výsadách a imunitách; nebo

               d)

               podle smlouvy o smíru z roku 1929 (Lateránský pakt) uzavřené mezi Svatým stolcem (Vatikánským městským státem) a Itálií.

         6.   Odstavec 5 se použije rovněž v případech, kdy je členský stát hostitelskou zemí Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě (OBSE).
   7.   Rada musí být řádně informována o všech případech, kdy členský stát udělí výjimku podle odstavce 5 nebo 6.
   8.   Členské státy mohou udělit výjimky z opatření uložených podle odst. 1 písm. b), pokud je cesta odůvodněná na základě naléhavé humanitární potřeby nebo na základě účasti na mezivládních setkáních, včetně setkání podporovaných Unií, nebo těch, jejichž hostitelem je členský stát vykonávající předsednictví OBSE, je-li politický dialog veden tak, že přímo podporuje demokracii, lidská práva a právní stát v Republice Guinea-Bissau.
   9.   Členský stát, který si přeje udělit výjimky podle odstavce 8, tuto skutečnost písemně oznámí Radě. Výjimka se pokládá za udělenou, pokud jeden nebo více členů Rady nevznese písemně námitku do dvou pracovních dnů od obdržení oznámení o navrhované výjimce. Pokud jeden nebo více členů Rady námitku vznese, může přesto o udělení navrhované výjimky rozhodnout Rada kvalifikovanou většinou.
   10.   Pokud členský stát podle odstavců 5, 6, 8 a 9 povolí osobám uvedeným v příloze II vstup na své území nebo průjezd přes ně, je povolení omezeno na účel, pro který bylo uděleno, a na osoby, kterých se týká.
   Článek 2
   1.   Zmrazují se veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje, které náleží nebo jsou vlastněny, drženy či ovládány fyzickými nebo právnickými osobami, subjekty nebo orgány, jež se podílejí na jednání, které ohrožuje mír, bezpečnost nebo stabilitu Republiky Guinea-Bissau, nebo takovému jednání poskytují podporu, a fyzickými nebo právnickými osobami, subjekty nebo orgány s nimi spojenými, jejichž seznam je uveden v příloze III.
   2.   Žádné finanční prostředky nebo hospodářské zdroje nesmějí být přímo či nepřímo zpřístupněny fyzickým nebo právnickým osobám anebo subjektům uvedeným v příloze III nebo v jejich prospěch.
   3.   Příslušné orgány členských států mohou povolit uvolnění určitých zmrazených finančních prostředků nebo hospodářských zdrojů nebo zpřístupnění některých zmrazených finančních prostředků nebo hospodářských zdrojů za podmínek, které považují za vhodné, pokud rozhodnou, že finanční prostředky nebo hospodářské zdroje jsou:

               a)

               nezbytné pro uspokojení základních potřeb osob uvedených v příloze III a na nich závislých rodinných příslušníků, včetně úhrad za potraviny, nájemného nebo hypotéky, plateb za léky a lékařskou péči, daní, pojistného a poplatků za veřejné služby;

               b)

               určené výlučně k úhradě přiměřených poplatků za odborné výkony a k náhradě výdajů vzniklých v souvislosti s poskytováním právních služeb;

               c)

               určené výlučně k úhradě poplatků nebo nákladů na běžné vedení nebo správu zmrazených finančních prostředků a hospodářských zdrojů;

               d)

               nezbytné pro úhradu mimořádných výdajů, pokud příslušný orgán oznámí ostatním příslušným orgánům a Komisi alespoň dva týdny před udělením povolení důvody, proč se domnívá, že by mělo být konkrétní povolení uděleno.

         Členské státy informují ostatní členské státy a Komisi o každém povolení uděleném podle tohoto odstavce.
   4.   Odchylně od odstavce 1 může příslušný orgán členského státu povolit uvolnění některých zmrazených finančních prostředků nebo hospodářských zdrojů, jsou-li splněny tyto podmínky:

               a)

               dotčené finanční prostředky nebo hospodářské zdroje jsou předmětem soudcovského, správního nebo rozhodčího zástavního práva, které vzniklo přede dnem, kdy byly fyzické nebo právnické osoby, subjekty nebo orgány uvedené v odstavci 1 zařazeny do přílohy III, nebo se na ně vztahuje soudní nebo správní rozhodnutí či rozhodčí nález vynesené před tímto dnem;

               b)

               finanční prostředky a hospodářské zdroje budou použity výlučně k uspokojení pohledávek zajištěných takovým zástavním právem nebo uznaných jako platné takovým rozhodnutím či nálezem, a to v mezích stanovených příslušnými právními předpisy, jimiž se řídí práva osob uplatňujících takové nároky;

               c)

               zástavní právo nebo rozhodnutí či nález není ve prospěch osoby, subjektu nebo orgánu uvedeného v příloze III;

               d)

               uznání zástavního práva nebo rozhodnutí není v rozporu s veřejným pořádkem v daném členském státě.

         Členské státy informují ostatní členské státy a Komisi o každém povolení uděleném podle tohoto odstavce.
   5.   Odstavec 2 se nepoužije na připsání k zmrazeným účtům:

               a)

               úroků nebo jiných výnosů z těchto účtů; nebo

               b)

               plateb splatných podle smluv, dohod nebo závazků, které byly uzavřeny nebo vznikly přede dnem, od nějž se na tyto účty vztahují ustanovení tohoto rozhodnutí,

         pokud se na takové úroky, jiné výnosy a platby i nadále vztahuje odstavec 1.
   Článek 3
   1.   Rada provádí změny přílohy I na základě rozhodnutí Rady bezpečnosti nebo výboru.
   2.   Rada na návrh členského státu nebo vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku přijme podle potřeby změny seznamů uvedených v přílohách II a III.
   3.   Rada sdělí dotčené fyzické nebo právnické osobě, subjektu nebo orgánu uvedeným na seznamu v příloze III své rozhodnutí včetně důvodů jejich zařazení na seznam, a to buď přímo, je-li známa jejich adresa, nebo zveřejněním oznámení, a tím umožní těmto fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům se k záležitosti vyjádřit.
   4.   Jsou-li předloženy připomínky nebo nové podstatné důkazy, Rada své rozhodnutí přezkoumá a o této skutečnosti informuje dotčenou fyzickou nebo právnickou osobu, subjekt nebo orgán, které jsou uvedeny na seznamu v příloze III.
   Článek 4
   Pro dosažení co největšího účinku opatření stanovených v tomto rozhodnutí Unie vybízí třetí státy, aby přijaly omezující opatření zmíněným opatřením podobná.
   Článek 5
   1.   Toto rozhodnutí se odpovídajícím způsobem přezkoumá, změní nebo zruší, zejména s ohledem na příslušná rozhodnutí Rady bezpečnosti OSN.
   2.   Opatření podle čl. 1 odst. 1 písm. b) a článku 2 se pravidelně a nejméně každých dvanáct měsíců přezkoumávají. Tato opatření se přestanou používat pro dotčené osoby a subjekty, pokud Rada postupem podle čl. 3 odst. 2 stanoví, že již nejsou nadále splněny podmínky pro jejich použití.
   Článek 6
   Rozhodnutí 2012/237/SZBP se zrušuje.
   Článek 7
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

      V Bruselu dne 31. května 2012.

            Za Radu

            předseda

         N. WAMMEN

      (1)  Úř. věst. L 119, 4.5.2012, s. 43.

      PŘÍLOHA I

         Seznam osob podle čl. 1 odst. 1 písm. a)

                  Jméno

                  Identifikační údaje
                  (datum a místo narození (dat. nar. a místo nar.), číslo pasu / číslo průkazu totožnosti apod.)

                  Důvody zařazení na seznam

                  1.

                  Generál António INJAI
                  (také znám jako António INDJAI)

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 20. 1. 1955
                  místo nar.: Encheia, sektor Bissorá, oblast Oio, Guinea-Bissau
                  rodiče: Wasna Injai a Quiritche Cofte
                  úřední funkce: armádní generál – náčelník generálního štábu ozbrojených sil
                  pas: diplomatický pas č. AAID00435
                  datum vydání: 18. 2. 2010
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 18. 2. 2013

                  António Injai se osobně podílel na plánování a vedení vzpoury, k níž došlo dne 1. dubna 2010 a která vyvrcholila nezákonným zatčením předsedy vlády Carla Gomese Júniora a následně i náčelníka generálního štábu ozbrojených sil Josého Zamory Induty. Během volebního období v roce 2012 Antonio Injai z pozice náčelníka generálního štábu ozbrojených sil činil výhružná prohlášení o svém záměru svrhnout zvolené orgány a zmařit volební proces. Antonio Injai byl zapojen do operačního plánování státního převratu, k němuž došlo dne 12. dubna 2012. V době bezprostředně po převratu, vydal první komuniké „vojenského velení“ generální štáb ozbrojených sil, v jehož čele generál Injai stojí.

                  2.

                  Generálmajor Mamadu TURE (N'KRUMAH)

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 26. 4. 1947
                  úřední funkce: zástupce náčelníka generálního štábu ozbrojených sil
                  diplomatický pas č. DA0002186
                  datum vydání: 30. 3. 2007
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 26. 8. 2013

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  3.

                  Generál Estêvão NA MENA

                  dat. nar.: 7. 3. 1956
                  úřední funkce: generální inspektor ozbrojených sil

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  4.

                  Brigádní generál Ibraima CAMARÁ
                  (také znám jako Papa Camará)

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 11. 5. 1964
                  rodiče: Suareba Camará a Sale Queita
                  úřední funkce: náčelník generálního štábu vzdušných ozbrojených sil.
                  diplomatický pas č. AAID00437
                  datum vydání: 18. 2. 2010
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 18. 2. 2013

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  5.

                  Podplukovník Daba NA WALNA
                  (také znám jako Daba Na Walna)

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 6. 6. 1966
                  rodiče: Samba Naualna a In-Uasne Nanfafe
                  úřední funkce: mluvčí „vojenského velení“
                  pas č. SA 0000417
                  datum vydání: 29. 10. 2003
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 10. 3. 2013

                  Mluvčí „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

      PŘÍLOHA II

         Seznam osob podle čl. 1 odst. 1 písm. b)

                  Jméno

                  Identifikační údaje
                  (datum a místo narození (dat. nar. a místo nar.), číslo pasu / číslo průkazu totožnosti apod.)

                  Důvody zařazení na seznam

                  Datum zařazení na seznam

                  1.

                  Generál Augusto MÁRIO CÓ

                  úřední funkce: Náčelník generálního štábu pozemních ozbrojených sil.

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  2.

                  Generál Saya Braia Na NHAPKA

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  úřední funkce: Velitel prezidentské stráže

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  3.

                  Plukovník Tomás DJASSI

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 18. září 1968
                  úřední funkce: Velitel národní gardy
                  Pas: AAIS00820
                  datum vydání: 24.11.2010
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 27.4.2012

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Blízký poradce náčelníka generálního štábu ozbrojených sil Antónia Injaiho

                  1.6.2012

                  4.

                  Plukovník Cranha DANFÁ

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  úřední funkce: Velitel operací společného štábu ozbrojených sil

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Blízký poradce náčelníka generálního štábu ozbrojených sil Antónia Injaiho.

                  1.6.2012

                  5.

                  Plukovník Celestino de CARVALHO

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 14.6.1955
                  rodiče: Domingos de Carvalho a Josefa Cabral
                  úřední funkce: Předseda Institutu národní obrany
                  Pas: Diplomatický pas DA0002166
                  datum vydání: 19.2.2007
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 15.4.2013

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Bývalý náčelník generálního štábu vzdušných ozbrojených sil. To, že byl v delegaci “vojenského velení”, která se dne 26. dubna setkala s Hospodářským společenstvím států západní Afriky (ECOWAS) potvrzuje jeho účast ve “vojenském velení”.

                  1.6.2012

                  6.

                  Kapitán (námořnictva) Sanhá CLUSSÉ

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  datum narození: 28. září 1965
                  rodiče: Clusse Mutcha a Dalu Imbungue
                  úřední funkce: Zastupující náčelník generálního štábu námořních ozbrojených sil.
                  Pas: SA 0000515
                  datum vydání: 8.12.2003
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 29.8.2013

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. To, že byl v delegaci “vojenského velení”, která se dne 26. dubna setkala s Hospodářským společenstvím států západní Afriky (ECOWAS) potvrzuje jeho účast ve “vojenském velení”.

                  1.6.2012

                  7.

                  Podplukovník Júlio NHATE

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  rok narození: 1972
                  úřední funkce: Velitel výsadkářského pluku

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Podplukovník Júlio NHATE řídil vojenskou operaci na podporu státního převratu, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  8.

                  Podplukovník Tchipa NA BIDON

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  Datum narození: 28. května 1954
                  rodiče: „Nabidom“
                  úřední funkce: Velitel vojenského zpravodajství
                  Pas: Diplomatický pas DA0001564
                  datum vydání: 30.11.2005
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 15.5.2011

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  9.

                  Podplukovník Tcham NA MAN (také znám jako Namam)

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 27. února 1953
                  rodiče: Biute Naman a Ndjade Na Noa
                  úřední funkce: Ředitel vojenské nemocnice ozbrojených sil
                  Pas: SA0002264
                  datum vydání: 24.7.2006
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 23.7.2009

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Podplukovník Tcham Na Man je rovněž členem vysokého vojenského velení.

                  1.6.2012

                  10.

                  Major Samuel FERNANDES

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  Datum narození: 22. ledna 1965
                  rodiče: José Fernandes a Segunda Iamite
                  úřední funkce: Zástupce velitele operací národní gardy
                  Pas: AAIS00048
                  datum vydání: 24.3.2009
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 24.3.2012

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  11.

                  Major Idrissa DJALÓ

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 6. ledna 1962
                  úřední funkce: Protokolární poradce náčelníka generálního štábu ozbrojených sil

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Byl jedním z prvních důstojníků, který se veřejně přihlásil ke členství ve „vojenském velení“ tím, že podepsal jedno z jeho prvních komuniké (č. 5 ze dne 13. dubna). Major Djaló rovněž slouží ve vojenském zpravodajství.

                  1.6.2012

                  12.

                  Velitel (námořnictva) Bion NA TCHONGO (také znám jako Nan Tchongo)

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 8. dubna 1961
                  rodiče: Cunha Nan Tchongo a Bucha Natcham
                  úřední funkce: Velitel námořního zpravodajství
                  Pas: Diplomatický pas DA0001565
                  datum vydání: 1.12.2005
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 30.11.2008

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  13.

                  Velitel (námořnictva) Agostinho Sousa CORDEIRO

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 28. května 1962
                  rodiče: Luis Agostinho Cordeiro a Domingas Soares
                  úřední funkce: Velitel logistiky společného štábu ozbrojených sil
                  Pas: SA0000883
                  datum vydání: 14.4.2004
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 15.4.2013

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  14.

                  Kapitán Paulo SUNSAI

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  úřední funkce: Zástupce vojenského velitele severní oblasti

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  15.

                  Nadporučík Lassana CAMARÁ

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  úřední funkce: Velitel finančních služeb ozbrojených sil

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Odpovídá za zpronevěru státních prostředků patřících celnímu úřadu, generálnímu ředitelství pro dopravu a generálnímu ředitelství pro hranice a migraci. Z těchto prostředků je financováno „vojenské velení“.

                  1.6.2012

                  16.

                  Nadporučík Julio NA MAN

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  úřední funkce: Pobočník náčelníka generálního štábu ozbrojených sil

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Nadporučík Na Man se aktivně podílel na operativním velení při státním převratu, ke kterému došlo dne 12. dubna, na základě příkazů Antónia Injaiho. Jménem „vojenského velení“ se rovněž účastnil jednání s politickými stranami.

                  1.6.2012

      PŘÍLOHA III

         Seznam osob, subjektů a orgánů podle článku 2

                  Jméno

                  Identifikační údaje (datum a místo narození (dat. nar. a místo nar.), číslo pasu / číslo průkazu totožnosti apod.)

                  Důvody zařazení na seznam

                  Datum zařazení na seznam

                  1.

                  Generál António INJAI (také znám jako António INDJAI)

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 20. ledna 1955
                  místo nar.: Encheia, sektor Bissorá, oblast Oio, Guinea-Bissau
                  rodiče: Wasna Injai a Quiritche Cofte
                  úřední funkce: Generálporučík náčelník generálního štábu ozbrojených sil
                  Pas: Diplomatický pas AAID00435
                  datum vydání: 18.2.2010
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 18.2.2013

                  António Injai se osobně podílel na plánování a vedení vzpoury, k níž došlo dne 1. dubna 2010 a která vyvrcholila nezákonným zatčením předsedy vlády Carla Gomese Júniora a následně i tehdejšího náčelníka generálního štábu ozbrojených sil Josého Zamory Indutyho; během volebního období v roce 2012 Antonio Injai z pozice náčelníka generálního štábu ozbrojených sil činil výhružná prohlášení o svém záměru svrhnout zvolené orgány a zmařit volební proces. Antonio Injai byl zapojen do operačního plánování státního převratu, k němuž došlo dne 12. dubna 2012.
                  V době bezprostředně po převratu vydal první komuniké „vojenského velení“ generální štáb ozbrojených sil, v jehož čele generál Injai stojí.

                  3.5.2012

                  2.

                  Generálmajor Mamadu TURE (N'KRUMAH)

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 26. dubna 1947
                  úřední funkce: Zástupce náčelníka generálního štábu ozbrojených sil
                  Diplomatický pas č. DA0002186
                  datum vydání: 30.3.2007
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 26.8.2013

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  3.5.2012

                  3.

                  Generál Estêvão NA MENA

                  dat. nar.: 7. března 1956
                  úřední funkce: Generální inspektor ozbrojených sil

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  3.5.2012

                  4.

                  Brigádní generál Ibraima CAMARA (také znám jako „Papa Camara“)

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 11. května 1964
                  rodiče: Suareba Camara a Sale Queita
                  úřední funkce: Náčelník generálního štábu vzdušných ozbrojených sil
                  Diplomatický pas č. AAID00437
                  datum vydání: 18. 2. 2010
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 18.2.2013

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  3.5.2012

                  5.

                  Podplukovník Daba NA WALNA (také znám jako „Daba Na Walna“)

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 6. června 1966
                  rodiče: Samba Naualna a In-Uasne Nanfafe
                  úřední funkce: Mluvčí „vojenského velení“
                  pas č. SA 0000417
                  datum vydání: 29.10.2003
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 10.3.2013

                  Mluvčí „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  3.5.2012

                  6.

                  Generál Augusto MÁRIO CÓ

                  úřední funkce: Náčelník generálního štábu pozemních ozbrojených sil.

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  3.5.2012

                  7.

                  Generál Saya Braia Na NHAPKA

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  úřední funkce: Velitel prezidentské stráže

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  8.

                  Plukovník Tomás DJASSI

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 18. září 1968
                  úřední funkce: Velitel národní gardy
                  Pas: AAIS00820
                  datum vydání: 24.11.2010
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 27.4.2012

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Blízký poradce náčelníka generálního štábu ozbrojených sil Antónia Injaiho.

                  1.6.2012

                  9.

                  Plukovník Cranha DANFÁ

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  úřední funkce: Velitel operací společného štábu ozbrojených sil

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Blízký poradce náčelníka generálního štábu ozbrojených sil Antónia Injaiho.

                  1.6.2012

                  10.

                  Plukovník Celestino de CARVALHO

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 14.6.1955
                  rodiče: Domingos de Carvalho a Josefa Cabral
                  úřední funkce: Předseda Institutu národní obrany
                  Pas: Diplomatický pas DA0002166
                  datum vydání: 19.2.2007
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 15.4.2013

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Bývalý náčelník generálního štábu vzdušných ozbrojených sil. To, že byl v delegaci “vojenského velení”, která se dne 26. dubna setkala s Hospodářským společenstvím států západní Afriky (ECOWAS) potvrzuje jeho účast ve “vojenském velení”.

                  1.6.2012

                  11.

                  Kapitán (námořnictva) Sanhá CLUSSÉ

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  Datum narození: 28. září 1965
                  rodiče: Clusse Mutcha a Dalu Imbungue
                  úřední funkce: Zastupující náčelník generálního štábu námořních ozbrojených sil.
                  Pas: SA 0000515
                  datum vydání: 8.12.2003
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 29.8.2013

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. To, že byl v delegaci “vojenského velení”, která se dne 26. dubna setkala s Hospodářským společenstvím států západní Afriky (ECOWAS) potvrzuje jeho účast ve “vojenském velení”.

                  1.6.2012

                  12.

                  Podplukovník Júlio NHATE

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  rok narození: 1972
                  úřední funkce: Velitel výsadkářského pluku

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Podplukovník Júlio NHATE řídil vojenskou operaci na podporu státního převratu, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  13.

                  Podplukovník Tchipa NA BIDON

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  Datum narození: 28. května 1954
                  rodiče: „Nabidom“
                  úřední funkce: Velitel vojenského zpravodajství
                  Pas: Diplomatický pas DA0001564
                  datum vydání: 30.11.2005
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 15.5.2011

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  14.

                  Podplukovník Tcham NA MAN (také znám jako Namam)

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 27. února 1953
                  rodiče: Biute Naman a Ndjade Na Noa
                  úřední funkce: Ředitel vojenské nemocnice ozbrojených sil
                  Pas: SA0002264
                  datum vydání: 24.7.2006
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 23.7.2009

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Podplukovník Tcham Na Man je rovněž členem vysokého vojenského velení.

                  1.6.2012

                  15.

                  Major Samuel FERNANDES

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  Datum narození: 22. ledna 1965
                  rodiče: José Fernandes a Segunda Iamite
                  úřední funkce: Zástupce velitele operací národní gardy
                  Pas: AAIS00048
                  datum vydání: 24.3.2009
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 24.3.2012

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  16.

                  Major Idrissa DJALÓ

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 6. ledna 1962
                  úřední funkce: Protokolární poradce náčelníka generálního štábu ozbrojených sil

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Byl jedním z prvních důstojníků, který se veřejně přihlásil ke členství ve „vojenském velení“ tím, že podepsal jedno z jeho prvních komuniké (č. 5 ze dne 13. dubna). Major Djaló rovněž slouží ve vojenském zpravodajství.

                  1.6.2012

                  17.

                  Velitel (námořnictva) Bion NA TCHONGO (také znám jako Nan Tchongo)

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 8. dubna 1961
                  rodiče: Cunha Nan Tchongo a Bucha Natcham
                  úřední funkce: Velitel námořního zpravodajství
                  Pas: Diplomatický pas DA0001565
                  datum vydání: 1.12.2005
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 30.11.2008

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  18.

                  Velitel (námořnictva) Agostinho Sousa CORDEIRO

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  dat. nar.: 28. května 1962
                  rodiče: Luis Agostinho Cordeiro a Domingas Soares
                  úřední funkce: Velitel logistiky společného štábu ozbrojených sil
                  Pas: SA0000883
                  datum vydání: 14.4.2004
                  místo vydání: Guinea-Bissau
                  platnost do: 15.4.2013

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  19.

                  Kapitán Paulo SUNSAI

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  úřední funkce: Zástupce vojenského velitele severní oblasti

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012.

                  1.6.2012

                  20.

                  Nadporučík Lassana CAMARÁ

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  úřední funkce: Velitel finančních služeb ozbrojených sil

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Odpovídá za zpronevěru státních prostředků patřících celnímu úřadu, generálnímu ředitelství pro dopravu a generálnímu ředitelství pro hranice a migraci. Z těchto prostředků je financováno „vojenské velení“.

                  1.6.2012

                  21.

                  Nadporučík Julio NA MAN

                  státní příslušnost: Guinea-Bissau
                  úřední funkce: Pobočník náčelníka generálního štábu ozbrojených sil

                  Člen „vojenského velení“, jež se přihlásilo k odpovědnosti za státní převrat, ke kterému došlo dne 12. dubna 2012. Nadporučík Na Man se aktivně podílel na operativním velení při státním převratu, ke kterému došlo dne 12. dubna, na základě příkazů Antónia Injaiho. Jménem „vojenského velení“ se rovněž účastnil jednání s politickými stranami.

                  1.6.2012


title: 2008/421/ES: Rozhodnutí Rady ze dne 5. června 2008 o uplatňování ustanovení schengenského acquis týkajících se Schengenského informačního systému ve Švýcarské konfederaci

text:
               7.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 149/74

      ROZHODNUTÍ RADY

   ze dne 5. června 2008
   o uplatňování ustanovení schengenského acquis týkajících se Schengenského informačního systému ve Švýcarské konfederaci
   (2008/421/ES)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Dohodu mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské konfederace k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis
       (1) (dále jen „dohoda“), která byla podepsána dne 26. října 2004 (2) a vstoupila v platnost dne 1. března 2008 (3), a zejména na čl. 15 odst. 1 této dohody,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Podle čl. 15 odst. 1 dohody se ustanovení schengenského acquis ve Švýcarské konfederaci uplatňují pouze na základě rozhodnutí Rady vydaného za tímto účelem a poté, co bylo ověřeno splnění nezbytných podmínek pro uplatňování tohoto acquis.

               (2)

               Rada ověřila, zda Švýcarská konfederace zajišťuje dostatečnou úroveň ochrany údajů, a sice prostřednictvím těchto kroků:
               Švýcarské konfederaci byl zaslán podrobný dotazník a odpovědi na něj byly zaznamenány a dále byly ve Švýcarské konfederaci vykonány kontrolní a hodnotící návštěvy podle platných postupů schengenského hodnocení v oblasti ochrany údajů, jak je stanoví rozhodnutí výkonného výboru, kterým se zřizuje Stálý výbor pro hodnocení a provádění Schengenu (dále jen „SCH/Com-ex (98) 26 def.“) (4).

               (3)

               Rada dne 5. června 2008 dospěla k závěru, že Švýcarská konfederace podmínky v této oblasti splnila. Je proto možné stanovit datum, od kterého se ve Švýcarské konfederaci může použít schengenské acquis týkající se Schengenského informačního systému (dále jen „SIS“).

               (4)

               Vstup tohoto rozhodnutí v platnost by měl umožnit, aby byly do Švýcarské konfederace přeneseny skutečné údaje SIS. Konkrétní použití těchto údajů by mělo Radě umožnit ověřit prostřednictvím platných postupů schengenského hodnocení, jak byly stanoveny v dokumentu SCH/Com-ex (98) 26 def., správné uplatňování ustanovení schengenského acquis týkajících se SIS ve Švýcarské konfederaci. Jakmile budou tato hodnocení provedena, Rada by měla rozhodnout o zrušení kontrol na vnitřních hranicích se Švýcarskou konfederací.

               (5)

               Dohoda mezi Švýcarskou konfederací, Islandskou republikou a Norským královstvím o provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis a o kritériích a mechanismech pro určení státu posuzujícího žádost o azyl podanou ve Švýcarsku, na Islandu nebo v Norsku stanoví, že pokud jde o provádění, uplatňování a rozvoj schengenského acquis, použije se od stejného dne jako dohoda.

               (6)

               Je třeba přijmout samostatné rozhodnutí Rady, které stanoví datum zrušení kontrol osob na vnitřních hranicích. Až do stanovení data zrušení kontrol v rámci uvedeného rozhodnutí je třeba zavést určitá omezení pro použití SIS,

         ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   1.   Ustanovení schengenského acquis týkající se SIS uvedená v příloze I se použijí pro Švýcarskou konfederaci v rámci jejích vztahů s Belgickým královstvím, Českou republikou, Dánským královstvím, Spolkovou republikou Německo, Estonskou republikou, Řeckou republikou, Španělským královstvím, Francouzskou republikou, Italskou republikou, Lotyšskou republikou, Litevskou republikou, Lucemburským velkovévodstvím, Maďarskou republikou, Republikou Malta, Nizozemským královstvím, Rakouskou republikou, Polskou republikou, Portugalskou republikou, Republikou Slovinsko, Slovenskou republikou, Finskou republikou a Švédským královstvím ode dne 14. srpna 2008.
   2.   Ustanovení schengenského acquis týkající se SIS uvedená v příloze II se použijí pro Švýcarskou konfederaci v rámci jejích vztahů s Belgickým královstvím, Českou republikou, Dánským královstvím, Spolkovou republikou Německo, Estonskou republikou, Řeckou republikou, Španělským královstvím, Francouzskou republikou, Italskou republikou, Lotyšskou republikou, Litevskou republikou, Lucemburským velkovévodstvím, Maďarskou republikou, Republikou Malta, Nizozemským královstvím, Rakouskou republikou, Polskou republikou, Portugalskou republikou, Republikou Slovinsko, Slovenskou republikou, Finskou republikou a Švédským královstvím ode dne stanoveného v uvedených ustanoveních.
   3.   Ode dne 9. června 2008 mohou být do Švýcarské konfederace přenášeny skutečné údaje SIS.
   Ode dne 14. srpna 2008 bude Švýcarská konfederace moci vkládat údaje do SIS a používat údaje SIS s výhradou odstavce 4.
   4.   Až do dne zrušení kontrol na vnitřních hranicích se Švýcarskou konfederací Švýcarská konfederace:

               a)

               není povinna odepřít vstup na své území státním příslušníkům třetích zemí, o kterých členský stát vede v SIS záznam pro účely odepření vstupu, nebo je vyhostit;

               b)

               se zdrží vkládání údajů uvedených v článku 96 Úmluvy ze dne 19. června 1990 k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (5) (dále jen „Schengenská úmluva“).

         Článek 2
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

      V Lucemburku dne 5. června 2008.

            Za Radu

            předseda

         D. MATE

      (1)  Úř. věst. L 53, 27.2.2008, s. 52.

      (2)  Rozhodnutí Rady 2004/849/ES (Úř. věst. L 368, 15.12.2004, s. 26) a 2004/860/ES (Úř. věst. L 370, 17.12.2004, s. 78).

      (3)  Rozhodnutí Rady 2008/146/ES (Úř. věst. L 53, 27.2.2008, s. 1) a 2008/149/SVV (Úř. věst. L 53, 27.2.2008, s. 50).

      (4)  Úř. věst. L 239, 22.9.2000, s. 138.

      (5)  Úř. věst. L 239, 22.9.2000, s. 19. Úmluva naposledy pozměněná nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1987/2006 (Úř. věst. L 381, 28.12.2006, s. 4).

      PŘÍLOHA I
      Seznam ustanovení schengenského acquis týkajících se SIS, jež mají být použita ve Švýcarské konfederaci

                  1.

                  Ustanovení Schengenské úmluvy:
                  článek 64 a články 92 až 119 Schengenské úmluvy;

                  2.

                  Další ustanovení týkající se SIS:

                              a)

                              ustanovení tohoto rozhodnutí výkonného výboru zřízeného Schengenskou úmluvou:
                              Rozhodnutí výkonného výboru ze dne 15. prosince 1997, kterým se mění finanční nařízení o C. SIS (SCH/Com-ex (97) 35) (1);

                              b)

                              ustanovení tohoto prohlášení výkonného výboru zřízeného Schengenskou úmluvou:
                              prohlášení výkonného výboru ze dne 18. dubna 1996, kterým se vymezuje pojem cizince (SCH/Com-ex (96) prohl. 5) (2);

                              c)

                              další nástroje:

                                          i)

                                          směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (3) pokud se použije na zpracování údajů v rámci SIS,

                                          ii)

                                          rozhodnutí Rady 2000/265/ES ze dne 27. března 2000, kterým se stanoví finanční nařízení upravující rozpočtová hlediska správy vykonávané náměstkem generálního tajemníka Rady pro smlouvy, které uzavírá v zastoupení některých členských států a které se týkají zřízení a fungování komunikační infrastruktury pro schengenské prostředí (Sisnet) (4),

                                          iii)

                                          nařízení Rady (ES) č. 2424/2001 ze dne 6. prosince 2001 o vývoji Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II) (5),

                                          iv)

                                          rozhodnutí Rady č. 2001/886/SVV ze dne 6. prosince 2001 o vývoji Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II) (6),

                                          v)

                                          příručka SIRENE (7),

                                          vi)

                                          nařízení Rady (ES) č. 871/2004 ze dne 29. dubna 2004 o zavedení některých nových funkcí Schengenského informačního systému, také se zřetelem k boji proti terorismu (8), a všechna následná rozhodnutí o datech použitelnosti těchto funkcí,

                                          vii)

                                          rozhodnutí Rady 2005/211/SVV ze dne 24. února 2005 o zavedení některých nových funkcí v Schengenském informačním systému, včetně boje proti terorismu (9), a všechna následná rozhodnutí o datech použitelnosti těchto funkcí,

                                          viii)

                                          nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1160/2005 ze dne 6. července 2005, kterým se mění Úmluva k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, pokud jde o přístup služeb členských států příslušných pro vydávání osvědčení o registraci vozidel do Schengenského informačního systému (10).

         (1)  Úř. věst. L 239, 22.9.2000, s. 444. Rozhodnutí naposledy pozměněné rozhodnutím Rady 2008/328/ES (Úř. věst. L 113, 25.4.2008, s. 21).

         (2)  Úř. věst. L 239, 22.9.2000, s. 458.

         (3)  Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31. Směrnice ve znění nařízení (ES) č. 1882/2003 (Úř. věst. L 284, 31.10.2003, s. 1).

         (4)  Úř. věst. L 85, 6.4.2000, s. 12. Rozhodnutí naposledy pozměněné rozhodnutím 2008/319/ES (Úř. věst. L 109, 19.4.2008, s. 30).

         (5)  Úř. věst. L 328, 13.12.2001, s. 4. Nařízení ve znění nařízení (ES) č. 1988/2006 (Úř. věst. L 411, 30.12.2006, s. 1).

         (6)  Úř. věst. L 328, 13.12.2001, s. 1. Rozhodnutí naposledy pozměněné rozhodnutím Rady 2006/1007/SVV (Úř. věst. L 411, 30.12.2006, s. 78).

         (7)  Části příručky SIRENE byly zveřejněny v Úř. věst. C 38, 17.2.2003, s. 1. Příručka byla pozměněna rozhodnutími Komise 2008/333/ES (Úř. věst. L 123, 8.5.2008, s. 1) a 2008/334/SVV (Úř. věst. L 123, 8.5.2008, s. 39).

         (8)  Úř. věst. L 162, 30.4.2004, s. 29.

         (9)  Úř. věst. L 68, 15.3.2005, s. 44.

         (10)  Úř. věst. L 191, 22.7.2005, s. 18.

      PŘÍLOHA II
      Seznam ustanovení schengenského acquis týkajících se SIS, jež mají být použita ve Švýcarské konfederaci ode dne stanoveného v uvedených ustanoveních

                  1.

                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1986/2006 ze dne 20. prosince 2006 o přístupu subjektů odpovědných za vydávání osvědčení o registraci vozidel v členských státech k Schengenskému informačnímu systému druhé generace (SIS II) (1);

                  2.

                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1987/2006 ze dne 20. prosince 2006 o zřízení, provozu a využívání Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II) (2);

                  3.

                  Rozhodnutí Rady 2007/533/SVV ze dne 12. června 2007 o zřízení, provozování a využívání Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II) (3).

         (1)  Úř. věst. L 381, 28.12.2006, s. 1.

         (2)  Úř. věst. L 381, 28.12.2006, s. 4.

         (3)  Úř. věst. L 205, 7.8.2007, s. 63.


title: Rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 90/04/KOL ze dne 23. dubna 2004 , kterým se po čtyřicáté šesté mění procesní a hmotná pravidla v oblasti státní podpory zavedením nové kapitoly 24C: Použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání

text:
               13.12.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 327/21

      ROZHODNUTÍ KONTROLNÍHO ÚŘADU ESVO
   č. 90/04/KOL
   ze dne 23. dubna 2004,
   kterým se po čtyřicáté šesté mění procesní a hmotná pravidla v oblasti státní podpory zavedením nové kapitoly 24C: Použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání
   KONTROLNÍ ÚŘAD ESVO,
   S OHLEDEM NA Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (1), a zejména na články 61 až 63 a Protokol 26 k této dohodě,
   S OHLEDEM NA Dohodu mezi státy ESVO o zřízení kontrolního úřadu a Soudního dvora (2), a zejména na článek 24, čl. 5 odst. 2 písm. b) a článek 1 v části I Protokolu 3 k této dohodě,
   VZHLEDEM K TOMU, že podle článku 24 dohody o kontrole a soudu musí Kontrolní úřad ESVO provést ustanovení Dohody o EHP, která se týkají státní podpory,
   VZHLEDEM K TOMU, že podle čl. 5 odst. 2 písm. b) dohody o kontrole a soudu musí Kontrolní úřad ESVO vydávat oznámení nebo pokyny k záležitostem, kterými se zabývá Dohoda o EHP, jestliže tak tato dohoda nebo dohoda o kontrole a soudu výslovně stanoví nebo jestliže to Kontrolní úřad ESVO považuje za nutné,
   MAJE NA PAMĚTI procesní a hmotná pravidla v oblasti státní podpory (3) přijatá Kontrolním úřadem ESVO dne 19. ledna 1994 (4),
   VZHLEDEM K TOMU, že dne 17. října 2001 přijala Evropská komise nové sdělení, kterým se stanoví zásady pro používání pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání (5),
   VZHLEDEM K TOMU, že toto sdělení má také význam pro Evropský hospodářský prostor,
   VZHLEDEM K TOMU, že musí být zajištěno jednotné používání pravidel EHP pro státní podporu v celém Evropském hospodářském prostoru,
   VZHLEDEM K TOMU, že podle bodu II pod nadpisem OBECNÉ na konci přílohy XV Dohody o EHP musí Kontrolní úřad ESVO po poradě s Komisí přijímat akty odpovídající aktům přijatým Evropskou komisí,
   PO konzultaci s Evropskou komisí,
   MAJE NA PAMĚTI, že Kontrolní úřad ESVO konzultoval toto téma se státy ESVO na mnohostranné schůzce,
   PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:

               1.

               Pokyny ke státní podpoře se mění zavedením nové kapitoly 24C, Použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání. Nová kapitola je uvedena v příloze tohoto rozhodnutí.

               2.

               Státy ESVO budou informovány prostřednictvím dopisu, včetně jednoho vyhotovení tohoto rozhodnutí a jeho přílohy.

               3.

               Evropská komise bude informována v souladu s písmenem d) Protokolu 27 k Dohodě o EHP prostřednictvím jednoho vyhotovení tohoto rozhodnutí, včetně přílohy.

               4.

               Rozhodnutí, včetně přílohy, bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.

               5.

               Závazné je anglické znění rozhodnutí.

      V Bruselu dne 23. dubna 2004.

            Za Kontrolní úřad ESVO

         Hannes HAFSTEIN

            předseda

         Einar M. BULL

            člen kolegia

      (1)  Dále jen „Dohoda o EHP“.

      (2)  Dále jen „dohoda o kontrole a soudu“.

      (3)  Dále jen „pokyny ke státní podpoře“.

      (4)  Původně zveřejněno v Úř. věst. L 231, 3.9.1994 a v dodatku EHP č. 32 věstníku ze stejného dne, naposledy pozměněno rozhodnutím č. 62/04/KOL ze dne 31. března 2004 (dosud nezveřejněno).

      (5)  Sdělení Komise o použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání, Úř. věst. C 320, 15.11.2001, s. 5.

      PŘÍLOHA
      24C.   POUŽITÍ PRAVIDEL STÁTNÍ PODPORY NA VEŘEJNOPRÁVNÍ VYSÍLÁNÍ (1)

      24C.1   Úvod

                  (1)

                  V posledních dvou desetiletích prošlo vysílání významnými změnami. Zrušení monopolů, příchod nových aktérů a rychlý technologický vývoj zásadně změnily soutěžní prostředí. Televizní vysílání bylo tradičně vyhrazenou činností. Od počátku bylo většinou poskytováno veřejnými podniky v monopolním režimu hlavně v důsledku omezené dostupnosti vysílacích frekvencí a velkých překážek vstupu.

                  (2)

                  V sedmdesátých letech však díky hospodářskému a technologickému vývoji mohly státy ESVO čím dál tím víc povolovat vysílání jiným subjektům. Proto se státy ESVO rozhodly zavést na tomto trhu hospodářskou soutěž. To vedlo k širšímu výběru pro spotřebitele, jelikož k dispozici začalo být mnoho dalších kanálů a nových služeb; napomohlo to také vzniku a růstu silných evropských subjektů, rozvoji nových technologií a vyššímu stupni pluralismu v tomto odvětví. I když státy ESVO otevřely trh hospodářské soutěži, domnívaly se, že by veřejnoprávní vysílání mělo být zachováno, aby se zajistilo pokrytí řady oblastí a uspokojení potřeb, které by soukromé subjekty nutně neplnily v optimální míře.

                  (3)

                  Větší hospodářská soutěž spolu s přítomností státem financovaných subjektů vedla k rostoucím obavám ohledně stejných podmínek, na které úřad upozornily soukromé subjekty. Stížnosti uvádějí porušování článku 61 Dohody o EHP v souvislosti s režimem veřejného financování zavedeného ve prospěch subjektů veřejnoprávního vysílání.

                  (4)

                  Tyto pokyny stanovily zásady, podle kterých bude úřad postupovat při uplatňování článku 61 a čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP na státní financování veřejnoprávního vysílání. Díky tomu bude politika úřadu v této oblasti co nejtransparentnější.

            24C.2   Úloha veřejnoprávního vysílání

                  (1)

                  Jak se uvádí v usnesení Rady ES a představitelů vlád členských států ES ze dne 1. ledna 1999 o veřejnoprávním vysílání (dále jen „usnesení o veřejnoprávním vysílání“) (2), „veřejnoprávní vysílání má vzhledem ke svým kulturním, společenským a demokratickým funkcím, které plní pro obecné blaho, zásadní význam pro zajištění demokracie, pluralismu, sociální soudržnosti a kulturní a jazykové rozmanitosti“.

                  (2)

                  Veřejnoprávní vysílání, ačkoliv má zřetelný hospodářský význam, není srovnatelné s veřejnou službou v žádném jiném hospodářském odvětví. Neexistuje žádná jiná služba, která má zároveň přístup k tak velké části obyvatelstva, poskytuje mu tolik informací a takový obsah a při tom zprostředkovává a ovlivňuje mínění jednotlivce i veřejnosti.

                  (3)

                  Veřejnoprávní vysílání hraje důležitou roli v podpoře kulturní rozmanitosti v každé zemi, v zajišťování vzdělávacích programů, v objektivním informování veřejnosti, v zaručování pluralismu a v poskytování kvalitní zábavy, demokraticky a bezplatně (3).

                  (4)

                  Vysílání je dále obecně vnímáno jako velmi spolehlivý zdroj informací a pro nezanedbatelnou část obyvatelstva představuje hlavní zdroj informací. Obohacuje tedy veřejnou diskusi a v konečném důsledku zajišťuje, že se všichni občané spravedlivou měrou podílejí na veřejném životě.

                  (5)

                  Úlohu veřejné služby (4) obecně uznává Dohoda o EHP. Hlavním ustanovením je v tomto ohledu čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP, který zní takto: „Podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým v této dohodě, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem smluvních stran.“

                  (6)

                  Soudní dvůr Evropských společenství ve dvou případech uznal, že vysílání lze považovat za „služby obecného hospodářského zájmu“ podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (5). Evropský soudní dvůr zdůraznil, že tyto služby podléhají ustanovením o hospodářské soutěži, pokud se neprokáže, že používání těchto pravidel by bylo neslučitelné s plněním jejich úkolů (6).

                  (7)

                  Usnesení o veřejnoprávním vysílání vzalo v úvahu zvláštní povahu odvětví vysílání a uvedlo zásady a podmínky, podle kterých by se ustanovení Smlouvy o založení Evropského společenství měla používat na toto odvětví:
                  „Ustanovení Smlouvy o založení Evropského společenství se nedotýkají pravomocí členských států financovat veřejnoprávní vysílání, pokud je takové financování poskytováno organizacím pro veřejnoprávní vysílání k plnění veřejných služeb, jak jsou svěřeny, vymezeny a organizovány v každém členském státě, a pokud takové financování neovlivňuje obchodní podmínky a hospodářskou soutěž ve Společenství v míře, která by byla v rozporu se společným zájmem, přičemž se přihlíží k plnění veřejné služby.“
                  Jelikož je usnesení včleněno do Dohody o EHP jako akt, který berou smluvní strany na vědomí (7), byly by v EHP použitelné podobné zásady jako ty, které byly citovány.

                  (8)

                  Usnesení o veřejnoprávním vysílání dále znovu zdůraznilo význam veřejnoprávního vysílání pro společenský, demokratický a kulturní život. „Přístup široké veřejnosti, bez diskriminace a na základě rovných příležitostí, k různým kanálům a službám je nezbytným předpokladem pro plnění zvláštního závazku veřejnoprávního vysílání.“ Veřejnoprávní vysílání navíc musí „využívat technologický pokrok“, přinášet „veřejnosti výhody nových audiovizuálních a informačních služeb a nových technologií“ a podílet se na „vývoji a diverzifikaci činností v digitálním věku“. A konečně, „veřejnoprávní vysílání musí být schopno nadále poskytovat široké programové spektrum v souladu se svým posláním, jak bylo vymezeno členskými státy, aby oslovovalo společnost jako celek; v této souvislosti je pro veřejnoprávní vysílání legitimní usilovat o dosažení vysoké sledovanosti“.

                  (9)

                  Vzhledem k této charakteristice, která je pro odvětví vysílání příznačná, lze pověření k veřejnoprávní službě zahrnující „široké programové spektrum v souladu s jejím posláním“, jak je uvedeno v usnesení o veřejnoprávním vysílání, považovat za legitimní, jelikož se zaměřuje na vyváženou a různorodou tvorbu programů schopnou udržet pro veřejnoprávní vysílací organizace určitou úroveň sledovanosti, a tak zajišťuje plnění pověření, tj. uspokojování demokratických, společenských a kulturních potřeb společnosti a zaručování pluralismu.

                  (10)

                  Je třeba poznamenat, že soukromé vysílací společnosti, z nichž celá řada podléhá požadavkům na veřejné služby, také hrají úlohu při dosahování cílů usnesení o veřejnoprávním vysílání do té míry, že přispívají k pluralismu, obohacují kulturní a politickou diskusi a rozšiřují výběr programů.

            24C.3   Právní rámec

                  (1)

                  Použití pravidel o státní podpoře na veřejnoprávní vysílání musí brát v úvahu celou řadu různých prvků. Dohoda o EHP obsahuje článek 61 o státní podpoře i čl. 59 odst. 2 o použití pravidel Dohody o EHP a zvlášť pravidel hospodářské soutěže na služby obecného hospodářského zájmu. Protokol 3 k dohodě o kontrole a soudu stanoví pravidla postupu v případech státní podpory.

                  (2)

                  Pro Evropská společenství zavedla Amsterodamská smlouva zvláštní ustanovení (článek 16 Smlouvy o ES) o službách obecného hospodářského zájmu a výkladový protokol o systému veřejnoprávního vysílání. Již Maastrichtská smlouva zavedla článek, který vymezuje úlohu Společenství v oblasti kultury (článek 151 Smlouvy o ES) a doložku o možné slučitelnosti státní podpory určené na pomoc kultuře (čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES). Dohoda o EHP neobsahuje „kulturní výjimku“ podobnou čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES. To však neznamená, že je výjimka pro tato opatření vyloučena. Jak úřad uznal v předchozích případech, mohla by být takováto podpůrná opatření schválena z kulturních důvodů na základě čl. 61 odst. 3 písm. c) Dohody o EHP (8).

                  (3)

                  Směrnice 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (9), pozměněná směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES (10), byla včleněna do přílohy X Dohody o EHP (11). Směrnice 80/723/EHS ze dne 25. června 1980 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky (12), pozměněná směrnicí Komise 2000/52/ES ze dne 26. července 2000 (13), byla včleněna do právního rámce Dohody o EHP rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 6/2001 (14). Tyto předpisy podléhají výkladu soudního dvora ESVO v rámci „pilíře ESVO“ a Evropského soudního dvora a Evropského soudu prvního stupně v rámci „pilíře Společenství“. Úřad také přijal několik pokynů k používání pravidel státní podpory, které odpovídají podobným sdělením vydaným Komisí ES.

            24C.4   Použitelnost čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP
      24C.4.1   Charakter státní podpory u státního financování veřejnoprávních vysílacích organizací

                  (1)

                  Ustanovení čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP uvádí: „Nestanoví-li tato dohoda jinak, jsou podpory poskytované v jakékoli formě členskými státy ES, státy ESVO nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi smluvními stranami, neslučitelné s fungováním této dohody.“

                  (2)

                  Rozhodujícím prvkem při každém posuzování obsahu státní podpory podle čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP je dopad státního zásahu, ne jeho účel. Státní financování veřejnoprávních vysílacích organizací je obvykle nutné považovat za státní podporu, pokud splňuje výše uvedená kritéria. Veřejnoprávní vysílací organizace jsou obvykle financovány ze státního rozpočtu nebo poplatkem od držitelů televizních přijímačů. Za určitých zvláštních okolností stát poskytuje kapitálové příspěvky nebo promíjí dluhy veřejnoprávních vysílacích organizací. Tato finanční opatření obvykle pocházejí od orgánů veřejné moci a zahrnují převod státních prostředků. A navíc pokud tato opatření nevyhoví kritériu investora v tržním hospodářství v souladu s kapitolou 19 pokynů úřadu ke státní podpoře pro veřejnoprávní holdingy a s kapitolou 20 o použití ustanovení o státní podpoře na veřejné podniky ve výrobním odvětví (15), ve většině případů zvýhodňují pouze některé vysílací organizace, čímž mohou narušovat hospodářskou soutěž. Existence státní podpory bude muset být přirozeně posuzována případ od případu a závisí také na konkrétní povaze financování (16).

                  (3)

                  Jak upozornil Evropský soudní dvůr: „Když podpora poskytnutá státem nebo ze státních prostředků posílí postavení podniku v porovnání s ostatními podniky soutěžícími na vnitřním trhu Společenství, musí být tento trh považován za ovlivněný touto podporou (17).“ Státní financování veřejnoprávních vysílatelů lze tedy obecně považovat za skutečnost ovlivňující obchod mezi smluvními stranami. To jednoznačně platí pro nákup a prodej programových práv, k nimž často dochází na mezinárodní úrovni. Také reklama v případě veřejnoprávních vysílacích organizací, které smějí prodávat vysílací čas pro reklamu, má přeshraniční důsledky, zvlášť pro homogenní jazykové oblasti přesahující národní hranice. Vlastnická struktura soukromých vysílacích organizací se navíc může vztahovat na více než jeden stát EHP.

                  (4)

                  Podle judikatury Evropského soudního dvora a Soudu prvního stupně (18) se musí na jakýkoliv převod státních zdrojů do některého podniku obecně pohlížet jako na státní podporu (za předpokladu, že jsou splněny všechny podmínky pro použití čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES). Avšak jak rozhodl Evropský soudní dvůr ve věci Altmark Trans GmbH
                      (19) (dále jen „rozsudek ve věci Altmark“), že „jestliže musí být státní opatření považována za kompenzaci za služby poskytované přijímajícími podniky za účelem plnění povinností veřejné služby, tak tyto podniky nepožívají skutečné finanční výhody, nezískají tedy příznivější konkurenční pozici než podniky, které s nimi soutěží, nevztahuje se na toto opatření čl. 92 odst. 1 [nyní čl. 87 odst. 1] Smlouvy o ES.“

                  (5)

                  Podle rozsudku Evropského soudního dvora ve věci Altmark však musí být splněny čtyři níže uvedené podmínky, aby takováto kompenzace nespadala do klasifikace státní podpory:

                              „—

                              za prvé, přijímající podnik musí mít skutečně za úkol plnit povinnosti veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány,

                              —

                              za druhé, parametry, na jejichž základě se kompenzace vypočítává, musí být stanoveny předem objektivně a transparentně, aby se předešlo poskytnutí hospodářské výhody, která může přijímající podnik zvýhodňovat před konkurenčními podniky,

                              —

                              za třetí, kompenzace nemůže překročit částku nutnou k pokrytí všech nákladů nebo jejich části vzniklých při plnění povinností veřejné služby s ohledem na příslušné příjmy a přiměřený zisk za plnění těchto povinností,

                              —

                              za čtvrté, jestliže ve zvláštním případě není podnik, který má plnit povinnosti veřejné služby, vybrán podle postupu zadávání veřejných zakázek, který by umožnil výběr účastníka schopného poskytovat společnosti tyto služby za nejnižší cenu, musí být výše potřebné kompenzace určena na základě analýzy nákladů, které by vznikly při plnění těchto povinností typickému podniku, dobře řízenému a adekvátně vybavenému dopravními prostředky, aby byl schopen plnit nezbytné požadavky na veřejnou službu, s ohledem na příslušné příjmy a přiměřený zisk za plnění těchto povinností.“

                  (6)

                  Úřad vezme tento výklad Evropského soudního dvora v úvahu, až bude posuzovat platby kompenzací za veřejné služby podle čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP. Státní podpora, která splňuje výše uvedená kritéria, tedy netvoří státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP a nemusí být úřadu oznamována.

            24C.4.2   Povaha podpory: existující podpora oproti podpoře nové

                  (1)

                  Režimy financování existující v současné době ve většině států ESVO jsou zavedeny již dlouho. Jako první krok musí tedy úřad určit, zda lze tyto režimy považovat za „existující podporu“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 v části I Protokolu 3 k dohodě o kontrole a soudu (20).

                  (2)

                  Existující podporu upravuje čl. 1 odst. 1 v části I Protokolu 3 k dohodě o kontrole a soudu, který uvádí, že: „Kontrolní úřad ESVO ve spolupráci se státy ESVO průběžně zkoumá všechny režimy podpor existující v těchto státech. Navrhuje těmto státům příslušná opatření vyžadovaná postupným vývojem nebo fungováním Dohody o EHP.“

                  (3)

                  Podle čl. 1 písm. b) bodu i) v části II Protokolu 3 k dohodě o kontrole a soudu existující podpora zahrnuje „veškerou podporu, která existovala před vstupem Dohody o EHP v příslušných státech ESVO v platnost, tj. režimy podpory a individuální podporu, která byla zavedena před vstupem Dohody o EHP v platnost a je po jejím vstupu v platnost stále platná“.

                  (4)

                  Podle čl. 1 písm. b) bodu v) v části II Protokolu 3 k dohodě o kontrole a soudu stávající podpora také zahrnuje „podporu, která je považována za stávající podporu, protože lze dokázat, že v době zavedení netvořila podporu a následně se stala podporou v důsledku vývoje Evropského hospodářského prostoru, aniž by ji daný stát ESVO měnil (…).“

                  (5)

                  V souladu s Protokolem 3 k dohodě o kontrole a soudu a s judikaturou Evropského soudního dvora (21) musí úřad ověřit, zda se právní rámec, podle kterého je podpora poskytována, od svého zavedení změnil, či ne. Úřad musí brát v úvahu všechny právní a hospodářské prvky související se systémem televizního vysílání daného státu ESVO. Ačkoliv právní a hospodářské prvky relevantní pro takovéto hodnocení jsou ve všech státech EHP společné, je úřad přesvědčen, že individuální přístup je nejvhodnější.

            24C.5   Posuzování slučitelnosti státní podpory podle čl. 61 odst. 2 a 3 Dohody o EHP

                  (1)

                  Úřad se musí zabývat státní podporou veřejnoprávních vysílacích organizací, aby určil, zda ji lze považovat za slučitelnou s fungováním Dohody o EHP, či ne. Lze použít odchylky uvedené v čl. 61 odst. 2 a 3 Dohody o EHP.

                  (2)

                  Dohoda o EHP neobsahuje ustanovení odpovídající čl. 151 odst. 4 Smlouvy o ES, které zavazuje Komisi ES, aby při svých krocích podle jiných ustanovení brala v úvahu kulturní hlediska, ani neobsahuje kulturní výjimku podobnou čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES. To však neznamená, že použití pravidel státní podpory neponechává prostor pro zvážení kulturních aspektů. V této souvislosti je třeba připomenout, že úřad v rozhodnutí o státní podpoře filmové výroby a činností souvisejících s filmem v Norsku stanovil, že opatření na podporu filmu lze schválit z kulturních důvodů v rámci použití čl. 61 odst. 3 písm. c) Dohody o EHP za předpokladu, že tento přístup bere dostatečně v úvahu kritéria vypracovaná Komisí ES a že se tento přístup neodchyluje od praxe Komise ES před přijetím čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES. Za druhé je třeba poznamenat, že Komise ES ve svém rozhodnutí NN 49/97 a N 357/99 o podpůrném balíčku pro irskou filmovou a televizní tvorbu výslovně zdůraznila, že zavedení čl. 151 odst. 1 a čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES nutně neodráží změnu v politice Komise ES vůči kulturnímu sektoru. Za třetí, s ohledem na televizní vysílání usnesení o veřejnoprávním vysílání uznává, že veřejnoprávní vysílání plní kulturní funkci a že použití pravidel hospodářské soutěže by mělo vzít v úvahu realizaci kompetencí veřejné služby.

                  (3)

                  Úřad musí rozhodnout o skutečném použití jakékoliv výjimky z ustanovení čl. 61 odst. 3 Dohody o EHP a o tom, jak by se kulturní hlediska měla brát v úvahu. Je třeba připomenout, že ustanovení udělující výjimku ze zákazu státní podpory se musí používat důsledně. Proto se podle názoru Komise ES také pojem „kultura“ pro účely vynětí podpory ze zákazu státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES musí vykládat restriktivně. To samé platí, když úřad zkoumá, zda lze opatření z kulturních důvodů udělit výjimku podle čl. 61 odst. 3 písm. c) Dohody o EHP. Jak Komise ES uvedla ve svém rozhodnutí o kanálech Kinderkanal a Phoenix, vzdělávací a demokratické potřeby členského státu je nutno považovat za odlišné od podpory kultury (22). V této souvislosti je třeba poznamenat, že existuje rozdíl mezi kulturními, společenskými a demokratickými potřebami každé společnosti. Vzdělávání samozřejmě může mít kulturní aspekt.

                  (4)

                  Státní podpora veřejnoprávních vysílacích organizací mezi těmito třemi potřebami často nedělá rozdíl. Pokud tedy stát ESVO nestanoví samostatnou definici a neposkytne samostatné financování státní podpory na samotnou propagaci kultury, nelze tuto podporu na tomto základě obvykle schválit. Lze ji však běžně posuzovat na základě čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP o službách obecného hospodářského zájmu. V každém případě, ať již je právní východisko pro posuzování slučitelnosti jakékoliv, provedl by úřad hmotnou analýzu na základě stejných kritérií, a to kritérií stanovených v těchto pokynech.

            24C.6   Posuzování slučitelnosti státní podpory podle čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP

                  (1)

                  Evropský soudní dvůr trvale zastává názor, že článek 86 Smlouvy o ES (23) stanovuje odchylku, a proto se musí vykládat restriktivně. Evropský soudní dvůr objasnil, že aby opatření mohlo požívat této odchylky, je nutné, aby byly splněny všechny následující podmínky:

                              i)

                              dotyčná služba musí být službou obecného hospodářského zájmu a musí být jako taková členským státem jasně vymezena (definice);

                              ii)

                              dotyčnému podniku musí členský stát poskytování této služby výslovně svěřit (pověření);

                              iii)

                              použití pravidel hospodářské soutěže Smlouvy (v tomto případě zákaz státní podpory) musí bránit v plnění konkrétních úkolů zadaných podniku a výjimka z těchto pravidel nesmí ovlivňovat rozvoj obchodu do takové míry, která by byla v rozporu se zájmy Společenství (kritérium přiměřenosti).

                  (2)

                  Úřad musí posoudit, zda jsou tato kritéria splněna, když používá odpovídající čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP v souvislosti se státy ESVO.

                  (3)

                  V konkrétním případě veřejnoprávního vysílání je nutno výše uvedený přístup přizpůsobit podle usnesení o veřejnoprávním vysílání, které odkazuje na „plnění veřejných služeb, jak jsou svěřeny, vymezeny a organizovány v každém členském státě“ (definice a pověření) a stanovuje odchylku od pravidel Smlouvy v případě financování veřejnoprávního vysílání, „v míře, v jaké je takové financování poskytováno organizacím pro veřejnoprávní vysílání pro plnění poslání veřejné služby … a … neovlivňuje obchodní podmínky a hospodářskou soutěž ve Společenství v míře, která by byla v rozporu se společným zájmem, přičemž přihlíží k plnění veřejné služby“ (přiměřenost).

                  (4)

                  Jak dokazuje nedávný případ řešený Komisí ES, opatření, které nesplňuje všechna kritéria podle rozsudku ve věci Altmark, stejně bude muset být analyzováno podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, respektive čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP (24).

            24C.6.1   Definice poslání veřejné služby

                  (1)

                  Za účelem splnění podmínek uvedených v oddíle 24C.6 odst. 1 pro použití čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP je nutné stanovit oficiální definici poslání veřejné služby. Pouze pak může úřad s dostatečnou právní jistotou posoudit, zda je odchylka podle čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP použitelná.

                  (2)

                  Definice poslání veřejné služby spadá do pravomoci států ESVO, které mohou rozhodnout na vnitrostátní, regionální nebo místní úrovni. Obecně řečeno, při výkonu této pravomoci je nutno brát ohled na pojem „služby obecného hospodářského zájmu“. Avšak vzhledem ke specifické povaze odvětví televizního vysílání lze za legitimní podle čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP považovat „širokou“ definici svěřující dané vysílací organizaci úkol poskytovat vyvážené a různorodé programy v souladu s tímto posláním a zároveň zachovat určitou úroveň sledovanosti. Tato definice by byla v souladu s cílem uspokojovat demokratické, společenské a kulturní potřeby konkrétní společnosti a zaručit pluralismus, včetně kulturní a jazykové rozmanitosti.

                  (3)

                  Podobně by poslání veřejné služby mohlo zahrnovat některé služby, které nejsou „pořady“ v tradičním smyslu, například on-line informační služby, v rozsahu, v jakém s ohledem na rozvoj a diverzifikaci činností v digitálním věku uspokojují stejné demokratické, společenské a kulturní potřeby dotyčné společnosti.

                  (4)

                  Kdykoliv se rozsah veřejnoprávních kompetencí rozšíří na nové služby, měl by být podle toho upraven akt o definici a pověření v rámci omezení čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP.

                  (5)

                  Úkolem úřadu je ověřovat, zda státy ESVO ustanovení Dohody o EHP dodržují, či ne. Pokud jde o definici veřejné služby v odvětví televizního vysílání, je úloha úřadu omezena na kontrolu očividných chyb. Úřadu nepřísluší rozhodovat, zda má být nějaký pořad poskytován jako služba v obecného hospodářského zájmu, ani zpochybňovat povahu nebo kvalitu některého produktu. Definice poslání veřejné služby by však byla očividně chybná, jestliže by zahrnovala činnosti, u kterých se nelze rozumně domnívat, že uspokojují „demokratické, společenské a kulturní potřeby každé společnosti“. To by byla třeba situace v případě elektronického obchodu. V tomto kontextu je nutno připomenout, že poslání veřejné služby popisuje služby nabízené veřejnosti v obecném zájmu. Otázka definice poslání veřejné služby se nesmí zaměňovat s otázkou mechanismu financování zvoleného pro poskytování těchto služeb. Proto i když veřejnoprávní vysílací organizace mohou provozovat obchodní činnost, např. prodej reklamního času za účelem zisku, nelze tyto činnosti obvykle považovat za součást poslání veřejné služby.

                  (6)

                  Definice poslání veřejné služby by měla být co nejpřesnější. Neměla by ponechávat pochybnosti, zda některou činnost vykonávanou pověřeným subjektem zamýšlí stát ESVO zahrnout do poslání veřejné služby, či ne. Bez jasné a přesné definice povinností uložených veřejnoprávní vysílací organizaci by úřad nemohl plnit své úkoly podle čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP, a proto by podle tohoto ustanovení nemohl udělit žádnou výjimku.

                  (7)

                  Jasné označení činností spadajících do poslání veřejné služby je také důležité pro soukromé subjekty, aby mohly plánovat své činnosti.

                  (8)

                  A konečně, podmínky poslání veřejné služby by měly být přesné, aby orgány států ESVO mohly účinně sledovat jejich dodržování, jak popisuje následující kapitola.

            24C.6.2   Pověření a dohled

                  (1)

                  Aby byla poslání veřejné služby udělena výjimka podle čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP, mělo by být svěřeno jednomu nebo více podnikům prostřednictvím úředního aktu (například právním předpisem, smlouvou nebo zadávacími podmínkami).

                  (2)

                  Nestačí však, aby byla veřejnoprávní vysílací organizace oficiálně pověřena poskytováním dobře vymezené veřejné služby. Je také nutné, aby byla veřejná služba skutečně poskytována tak, jak je stanoveno v oficiální dohodě mezi státem a pověřeným podnikem. Proto je žádoucí, aby její uplatňování sledoval příslušný orgán nebo jmenovaný subjekt. Potřeba takovéhoto příslušného orgánu nebo subjektu pověřeného dohledem je zřejmá v případě norem jakosti uložených pověřenému subjektu. Normy jakosti nemá posuzovat Kontrolní úřad ESVO: ten musí být schopen spoléhat se na řádný dohled států ESVO.

                  (3)

                  Stát EHP má pravomoc zvolit mechanismus pro zajištění účinného dohledu nad plněním povinností veřejné služby. Úloha tohoto orgánu by se jevila jako účinná pouze tehdy, kdyby byl na pověřeném podniku nezávislý.

                  (4)

                  Pokud by neexistovaly dostatečné a spolehlivé údaje o tom, že veřejná služba je skutečně poskytována tak, jak stanoví pověření, nemohl by úřad plnit své úkoly podle čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP, a proto by podle tohoto ustanovení nemohl udělit žádnou výjimku.

            24C.6.3   Financování veřejnoprávního vysílání a kritérium přiměřenosti
      24C.6.3.1   Volba financování

                  (1)

                  Povinnosti veřejné služby mohou být kvantitativní, kvalitativní nebo obojí. Bez ohledu na svou podobu by mohly kompenzaci odůvodnit, pokud s sebou nesou doplňkové náklady, které by vysílací organizaci normálně nevznikly.

                  (2)

                  Režimy financování lze rozdělit do dvou širokých kategorií: „jednotné financování“ a „dvojí financování“. Kategorie „jednotné financování“ zahrnuje systémy, kdy je veřejnoprávní vysílání financováno pouze veřejnými prostředky v jakékoliv podobě. Systémy „dvojího financování“ zahrnují celou škálu režimů, kdy je veřejnoprávní vysílání financováno různou kombinací státních prostředků a příjmů z komerčních činností, jako je prodej vysílacího času pro reklamu nebo pořadů.

                  (3)

                  Jak stojí v usnesení o veřejnoprávním vysílání: „Ustanovení Smlouvy o založení Evropského společenství se nedotýkají pravomocí členských států financovat veřejnoprávní vysílání …“ Sem bude patřit volba režimu financování. Pokud není ovlivněna hospodářská soutěž na příslušných trzích (např. reklama, nákup nebo prodej pořadů) do takové míry, která je v rozporu se společným zájmem, nelze proti výběru režimu dvojího financování (kombinace veřejných prostředků a příjmů z reklamy) oproti režimu jednotného financování (výhradně veřejné prostředky) v zásadě nic namítat.

                  (4)

                  I když si státy ESVO mohou prostředky financování veřejnoprávního vysílání svobodně zvolit, musí úřad podle čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP ověřit, že odchylka od běžného používání pravidel hospodářské soutěže pro vykonávání služby obecného hospodářského zájmu nepřiměřeně neovlivňuje hospodářskou soutěž v prostoru EHP. Toto kritérium má „negativní“ povahu: zkoumá se, zda přijaté opatření není nepřiměřené. Podpora by také neměla ovlivnit rozvoj obchodu do takové míry, která by byla v rozporu se společnými zájmy.

                  (5)

                  Usnesení o veřejnoprávním vysílání potvrzuje tento přístup také pro veřejnoprávní vysílání tím, že stanoví, že financování by nemělo „ovlivnit obchodní podmínky a hospodářskou soutěž ve Společenství v míře, která by byla v rozporu se společným zájmem, přičemž se přihlíží k plnění veřejné služby“.

            24C.6.3.2   Požadavky na transparentnost při posuzování státní podpory

                  (1)

                  Výše popsané posuzování prováděné úřadem vyžaduje jasnou a přesnou definici poslání veřejné služby a jasné a správné oddělení činností veřejné služby od činností, které nepředstavují veřejnou službu. Oddělení účetnictví mezi těmito dvěma oblastmi se již obvykle vyžaduje na vnitrostátní úrovni, aby se zajistila transparentnost a zodpovědnost při využívání veřejných prostředků. Oddělení účetnictví je nutné, aby úřad mohl zkontrolovat kritérium přiměřenosti. Poskytne úřadu nástroj ke zkoumání údajného vzájemného subvencování a k obhajobě odůvodněných vyrovnávacích plateb za úkoly obecného hospodářského zájmu. Pouze na základě řádného rozvržení nákladů a příjmů lze určit, zda je veřejné financování skutečně omezeno na čisté náklady na poslání veřejné služby, a tedy přijatelné podle čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP.

                  (2)

                  Požadavky na transparentnost ve finančních vztazích mezi orgány veřejné moci a veřejnými podniky a v podnicích, kterým byla udělena zvláštní nebo výhradní práva nebo svěřeno provozování služby obecného hospodářského zájmu, jsou uvedeny ve směrnici 80/723/EHS (25).

                  (3)

                  Směrnice 80/723/EHS od států ESVO požaduje, aby přijaly opatření nezbytná k zajištění toho – v případě jakéhokoliv podniku, kterému byla udělena zvláštní nebo výhradní práva nebo svěřeno provozování služby obecného hospodářského zájmu, který pobírá státní podporu v jakékoliv podobě a který vykonává jiné činnosti, tj. činnosti, které nejsou veřejnou službou – aby: a) bylo odděleno vnitropodnikové účetnictví odpovídající různým činnostem, tj. činnostem, které jsou veřejnou službou, a činnostem, které jí nejsou; b) všechny náklady a příjmy byly správně připsány nebo přiděleny na základě důsledně používaných a objektivně zdůvodnitelných zásad nákladového účetnictví; a c) byly jasně zavedeny zásady nákladového účetnictví, podle kterých se oddělené účetnictví vede.

                  (4)

                  Obecné požadavky na transparentnost platí také pro vysílací organizace, jak je uvedeno v pátém bodě odůvodnění směrnice 2000/52/ES (26). Nové požadavky platí pro veřejnoprávní vysílací organizace, pokud jsou příjemci státní podpory a je jim svěřeno provozování služby obecného hospodářského zájmu, pro kterou státní podpora nebyla po veřejném, transparentním a nediskriminačním řízení stanovena na příslušné období. Povinnost oddělovat účetnictví neplatí pro veřejnoprávní vysílací organizace, jejichž činnosti jsou omezeny na poskytování služeb v obecném hospodářském zájmu a které neprovozují činnosti mimo rozsah těchto služeb.

                  (5)

                  V odvětví televizního vysílání nepředstavuje oddělení účetnictví zvláštní problém na straně příjmů, ale nemusí být jednoznačné, nebo dokonce proveditelné na straně nákladů. To je důsledek skutečnosti, že v odvětví televizního vysílání mohou státy ESVO považovat celou programovou tvorbu vysílacích organizací za činnost, na kterou se vztahuje poslání veřejné služby a která zároveň umožňuje komerční využití. Jinými slovy, na různých činnostech se do velké míry podílí stejný vstup.

                  (6)

                  Z těchto důvodů se úřad domnívá, že na straně příjmů by vysílací organizace měly podat podrobnou zprávu o zdrojích a výši veškerých příjmů vzniklých z vykonávání činností, které nepředstavují veřejnou službu.

                  (7)

                  Na výdajové straně by měly být jasně označeny náklady specifické pro činnost, která není veřejnou službou. Dále kdykoliv se k plnění veřejné služby a služby, která není veřejnou službou, používají stejné prostředky – zaměstnanci, zařízení, zabudovaná zařízení atd. – měly by být náklady na ně přiděleny na základě rozdílu mezi celkovými náklady podniku včetně a bez činností, které nejsou veřejnou službou (27).

                  (8)

                  Z výše uvedeného vyplývá, že v rozporu s obecně přijímaným přístupem v jiných odvětvích veřejných služeb se náklady, které lze zcela připsat veřejnoprávním činnostem, jež zároveň prospívají obchodním činnostem, nemusí rozdělit mezi tyto dvě činnosti a lze je celé přidělit veřejné službě. Mohlo by tomu tak být například v případě výrobních nákladů na pořad, který se vysílá jako součást poslání veřejné služby, ale také se prodává jiným vysílacím organizacím. Hlavním příkladem by však bylo zjišťování sledovanosti, které probíhá jak za účelem plnění poslání veřejné služby, tak za účelem prodeje vysílacího času pro reklamu. Má se za to, že při úplném rozdělení nákladů mezi tyto dvě činnosti hrozí nebezpečí, že toto rozdělení bude svévolné a ztratí smysluplnost. Přidělení nákladů z hlediska transparentnosti účetnictví by se však nemělo zaměňovat za pokrytí nákladů ve smyslu cenové politiky. Touto otázkou se zabývá oddíl 24C.6.3.3 odst. 2 níže.

            24C.6.3.3   Přiměřenost

                  (1)

                  Při kontrole kritéria přiměřenosti vychází úřad z úvahy, že státní financování je pro podnik, který má plnit úkoly veřejné služby, obvykle nezbytné. Aby však státní podpora tomuto kritériu vyhověla, je nezbytné, aby nepřekročila čisté náklady na poslání veřejné služby s ohledem na jiné přímé či nepřímé příjmy vzniklé z poslání veřejné služby. Z tohoto důvodu se při posuzování přiměřenosti podpory bude brát v úvahu čistý užitek, který z poskytování veřejné služby získají činnosti, které nejsou veřejnou službou.

                  (2)

                  Na druhou stranu by mohlo docházet k narušování trhu, které by nebylo zdůvodněno plněním poslání veřejné služby. Veřejnoprávní vysílací organizace by například, pokud jsou nižší příjmy uhrazeny státní podporou, mohla mít tendenci stlačovat ceny za reklamu nebo jiné činnosti, které nemají povahu veřejné služby, aby snížila příjem konkurentů. Toto chování, pokud by bylo prokázáno, by nemohlo být považováno za chování přirozené pro poslání veřejné služby svěřené vysílací organizaci. Pokud by veřejnoprávní vysílací organizace snížila ceny v činnostech, které nejsou veřejnou službou, pod úroveň, která je nutná k náhradě samostatných nákladů, jež by schopný soukromý subjekt v podobné situaci obvykle získal zpět, naznačovala by tato praxe nadměrnou kompenzaci povinností vyplývajících z plnění veřejné služby. To by v každém případě ovlivnilo podmínky obchodování a hospodářskou soutěž v Evropském hospodářském prostoru do takové míry, která by byla v rozporu se společným zájmem.

                  (3)

                  Úřad tedy při kontrole kritéria přiměřenosti bude zvažovat, zda lze jakékoliv narušení hospodářské soutěže vyplývající z podpory odůvodnit potřebou vykonávat veřejnou službu definovanou daným státem ESVO a zajišťovat její financování. V případě potřeby úřad také podnikne opatření ve světle jiných ustanovení Dohody o EHP.

                  (4)

                  Analýza dopadů státní podpory na hospodářskou soutěž a rozvoj obchodu bude muset nevyhnutelně vycházet ze specifické charakteristiky každé situace. Skutečnou strukturu hospodářské soutěže a jiné vlastnosti každého trhu nelze v tomto sdělení popsat, jelikož se od sebe obvykle zcela odlišují. Ze stejného důvodu nemohou tyto pokyny definovat ex ante podmínky, podle kterých jsou ceny veřejnoprávních vysílacích organizací v souladu se zásadami vysvětlenými v oddíle 24.C.6.3.3 odst. 2. Proto lze posuzování slučitelnosti státní podpory veřejnoprávních vysílacích organizací podle čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP nakonec podle praxe úřadu provádět pouze případ od případu.

                  (5)

                  Při svém posuzování bude brát úřad ohled na skutečnost, že pokud je státní podpora nezbytná k plnění povinností veřejné služby, mohl by mít systém jako celek kladný vliv na zachování alternativního zdroje nabídky na některých relevantních trzích (28). Tento účinek však musí být porovnán s případnými nepříznivými dopady podpory, jako je zabránění jiným provozovatelům ve vstupu na tyto trhy, a tedy umožnění oligopolnější struktury trhu nebo případné protikonkurenční chování veřejnoprávních subjektů na relevantních trzích.

                  (6)

                  Úřad bude brát v úvahu také potíže, které některé státy ESVO mohou mít při shromáždění potřebných prostředků, jestliže náklady na obyvatele na veřejnou službu jsou za jinak stejných podmínek vyšší (29).

         (1)  Tato kapitola do velké míry vychází ze sdělení Komise o použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání, Úř. věst. C 320, 15.11.2001, s. 5.

         (2)  Úř. věst. C 30, 5.2.1999, s. 1; včleněno do Dohody o EHP v příloze X, bod 4 jako akt, který smluvní strany berou na vědomí, rozhodnutím č. 118/1999, Úř. věst. L 325, 21.12.2000, s. 33 a dodatek EHP č. 60, 21.12.2000, s. 423 (islandština) a s. 424 (norština), v platnost vstoupilo dne 1. října 1999.

         (3)  Digitální věk evropské audiovizuální politiky. Zpráva skupiny ES na vysoké úrovni o audiovizuální politice, 1998.

         (4)  Pro účel těchto pokynů odpovídá výraz „veřejná služba“ výrazu „služby obecného hospodářského zájmu“ použitému v čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP.

         (5)  Čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES odpovídá čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP.

         (6)  Rozsudek Soudu ve věci Radio Telefis Eireann v. Komise, T-69/89, Sb. rozh. 1991, s. II-485, bod 82; rozsudek Soudního dvora ve věci Giuseppe Sacchi, 155/73, Sb. rozh. 1974, s. 409, bod 15.

         (7)  Viz poznámka pod čarou 2.

         (8)  Rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 32/02/KOL ze dne 20. února 2002 o filmové výrobě a činnostech souvisejících s filmem v Norsku. Další podrobnosti viz oddíl 24.C.5 odst. 2 těchto pokynů.

         (9)  Úř. věst. L 298, 17.10.1989, s. 23.

         (10)  Úř. věst. L 202, 30.7.1997, s. 60.

         (11)  Rozhodnutí Smíšeného výboru EHP č. 82/1999, Úř. věst. L 296, 23.11.2000, s. 39 a dodatek EHP č. 54, 23.11.2000, s. 99 (islandština) a část 2, s. 69 (norština), v platnost vstoupilo dne 1. července 2000.

         (12)  Úř. věst. L 195, 29.7.1980, s. 35. Včleněno do Dohody o EHP v příloze XV této dohody.

         (13)  Úř. věst. L 193, 29.7.2000, s. 75.

         (14)  Úř. věst. L 66, 8.3.2001, s. 48 a dodatek EHP č. 12, 8.3.2001, s. 6. V platnost vstoupilo dne 1. června 2002.

         (15)  Kapitola 19 pokynů úřadu ke státní podpoře vychází z Bulletinu ES 9-1984 o použití (bývalých) článků 92 a 93 Smlouvy o EHS na veřejnoprávní holdingy. Kapitola 20 odpovídá sdělení Komise členským státům o použití (bývalých) článků 92 a 93 Smlouvy o EHS (nyní články 87 a 88 Smlouvy o ES) a článku 5 směrnice Komise 80/723/EHS na veřejné podniky ve výrobním odvětví, Úř. věst. C 307, 13.11.1993, s. 3.

         (16)  Viz rozhodnutí Komise ES č. 88/98, Financování 24hodinového zpravodajského kanálu bez reklam s licenčním poplatkem od BBC, Úř. věst. C 78, 18.3.2000, s. 6 a č. 70/98, Státní podpora pro veřejné televizní kanály Kinderkanal a Phoenix, Úř. věst. C 238, 21.8.1999, s. 3.

         (17)  Rozsudek Soudního dvora ve věci Philip Morris Holland v. Komise, 730/79, Sb. rozh. 1980, s. 2671, bod 11; rozsudek Soudního dvora ve věci Itálie v. Komise, C-303/88, Sb. rozh. 1991, s. I-1433, bod 27; rozsudek Soudního dvora ve věci Německo v. Komise, C-156/98, Sb. rozh. 2000, s. I-6857, bod 33.

         (18)  Rozsudek Soudu ve věci FFSA a jiní v. Komise, T-106/95, Sb. rozh. 1997, s. II-229; rozsudek Soudu ve věci SIC v. Komise, T-46/97, Sb. rozh. 2000, s. II-2125 a rozsudek Soudního dvora ve věci Francie v. Komise, C-332/98, Sb. rozh. 2000, s. I-4833.

         (19)  Rozsudek Soudního dvora ve věci Altmark Trans GmbH, Regierungspräsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, C-280/00, Sb. rozh. 2003, s. I-7747, odstavec 89 a další.

         (20)  Odpovídá čl. 88 odst. 1 Smlouvy o ES.

         (21)  Rozsudek Soudního dvora ve věci Namur-Les Assurances du Crédit SA v. Office National du Ducroire a belgický stát, C-44/93, Sb. rozh. 1994, s. I-3829.

         (22)  Viz poznámka pod čarou 16.

         (23)  Článek 86 Smlouvy o ES odpovídá článku 59 Dohody o EHP.

         (24)  Rozhodnutí Komise C 62/1999, RAI, bod 99 a C 85/2001, RTP, bod 158.

         (25)  Viz poznámka pod čarou 12.

         (26)  Viz poznámka pod čarou 13 a 14.

         (27)  Zde se nabízí odkaz na hypotetickou situaci, kdy by činnosti, které nejsou veřejnou službou, měly být zastaveny: náklady, které by zanikly, představují společné náklady, které budou přiděleny činnostem, které nejsou veřejnou službou.

         (28)  To neznamená, že lze státní podporu odůvodnit jako nástroj, který zvyšuje nabídku a hospodářskou soutěž na trhu. Státní podpora, která umožňuje subjektu zůstat na trhu navzdory opakovaným ztrátám, způsobuje vážné narušení hospodářské soutěže, jelikož v dlouhodobém horizontu vede k větší neúčinnosti, menší nabídce a vyšším cenám pro spotřebitele. V této souvislosti je účinnějším nástrojem odstranění právních a hospodářských překážek pro vstup zajištění účinné antimonopolní politiky a podpora pluralismu. Přirozené monopoly obvykle podléhají regulaci.

         (29)  S podobnými potížemi se lze také setkat, jestliže je veřejnoprávní vysílání zaměřeno na jazykové menšiny nebo místní potřeby.