title: Rozhodnutí Komise (EU) 2016/195 ze dne 14. srpna 2015 o opatření SA.33083 (12/C) (ex 12/NN), které prováděla Itálie a které se týká snížení daní a příspěvků souvisejícího s přírodními pohromami (všechna odvětví kromě zemědělství), a o opatření SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), které prováděla Itálie a které se týká snížení daní a příspěvků souvisejícího se zemětřesením v regionu Abruzzo v roce 2009 (všechna odvětví kromě zemědělství) (oznámeno pod číslem C(2015) 5549) (Text s významem pro EHP)

text:
               18.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 43/1

         ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2016/195
   ze dne 14. srpna 2015
   o opatření SA.33083 (12/C) (ex 12/NN), které prováděla Itálie a které se týká snížení daní a příspěvků souvisejícího s přírodními pohromami (všechna odvětví kromě zemědělství), a o opatření SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), které prováděla Itálie a které se týká snížení daní a příspěvků souvisejícího se zemětřesením v regionu Abruzzo v roce 2009 (všechna odvětví kromě zemědělství)

         (oznámeno pod číslem C(2015) 5549)

   (Pouze italské znění je závazné)
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (SFEU), a zejména na čl. 108 odst. 2 druhý pododstavec,
   s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
   po vyzvání zainteresovaných stran, aby předložily své připomínky v souladu s uvedenými články (1) a s ohledem na předložené připomínky,
   vzhledem k těmto důvodům:
   1.   POSTUP

      Státní podpora SA.33083 (12/NN) – Snížení daní a příspěvků související s přírodními pohromami, jež zasáhly Sicílii, severní Itálii a další oblasti

               (1)

               Dne 21. února 2011 Komise obdržela žádost o poskytnutí informací (2) od soudu pro pracovněprávní spory v Cuneu ve smyslu oznámení Komise o prosazování právní úpravy státní podpory vnitrostátními soudy (3). Soud v žádosti upozorňoval Komisi na řadu zákonů přijatých v letech 2002–2003 a v roce 2007, kterými se pravděpodobně zavádí státní podpory (v podobě 90 % snížení daní a povinných příspěvků na sociální zabezpečení a zaměstnanecké pojištění) spojené se zemětřesením, jež zasáhlo východní Sicílii (provincie Siracusa, Catania a Ragusa) ve dnech 13.–16. prosince 1990, a se záplavami v listopadu 1994 v severní Itálii. Soud se dotázal Komise (nikoli v tomto pořadí), i) zda Itálie oznámila tato opatření podle čl. 108 odst. 3 SFEU, ii) zda Komise přezkoumala tato opatření nebo iii) zda byla předmětem formálního šetření a iv) zda byla předmětem přijatého rozhodnutí, nebo v) pokud rozhodnutí nebylo přijato, kdy bude v této věci přijato rozhodnutí. Dne 21. března 2011 útvary Komise italskému soudu odpověděly, že italské orgány pravděpodobně dotyčná opatření neoznámily a že Komise ještě nezahájila řízení nebo formální šetření.

               (2)

               Dne 27. května 2011 Komise zapsala případ pod číslem SA.33083 (11/CP).

               (3)

               Dne 25. července 2011 Komise zaslala italským orgánům žádost o poskytnutí informací. Po upomínce zaslané dne 8. září 2011 italské orgány odpověděly dne 6. října 2011. Komise požádala o doplňkové informace dopisem ze dne 14. října 2011, na který italské orgány odpověděly dne 7. prosince 2011.

               (4)

               Dopisem ze dne 19. června 2012 Komise požádala o dodatečné informace ve věci opatření spojených s přírodními pohromami, k nimž došlo ve východní části Sicílie a v severní Itálii (a dalších obdobných opatření souvisejících s přírodními pohromami v Itálii z roku 1990) (4), a vyzvala rovněž italské orgány, aby podaly připomínky, zejména co se týče protiprávnosti těchto opatření v rámci podpory, jejich účinnosti a jejich případného odůvodnění v souvislosti s předpisy v oblasti státní podpory. Útvary Komise kromě toho informovaly italské orgány, že Komise zvažuje možnost vydat příkaz k pozastavení veškeré případné protiprávně poskytované pomoci v rámci výše uvedených opatření. Itálie odpověděla dopisem ze dne 25. července 2012.

               (5)

               Mezitím, dne 6. července 2012, Komise obdržela v rámci dotčeného řízení (5) žádost o informace ze strany soudu ve Vercelli. Útvary Komise odpověděly dne 20. července 2012.

               (6)

               Vzhledem k tomu, že režim podpor nebyl oznámen podle čl. 108 odst. 3 SFEU a vstoupil v platnost, aniž by ho schválila Komise svým rozhodnutím, byla opatření zaznamenána v registru státních podpor Komise jako neoznámené podpory pod číslem SA.33083 (12/NN).

               (7)

               Na základě informací získaných ve fázi předběžného přezkumu se Komise rozhodla rozdělit spis a oddělit skutečnosti související se zemědělstvím. Toto rozhodnutí se tedy nepoužije na činnosti spojené s výrobou, zpracováním a uváděním na trh zemědělských výrobků podle přílohy I Smlouvy s výjimkou produktů rybolovu a akvakultury.

      Státní podpora SA.35083 (12/NN) – Snížení daní a příspěvků související se zemětřesením v Abruzzo v roce 2009

               (8)

               E-mailem ze dne 2. července 2012, který Komise zapsala téhož dne pod číslem SA.35083 (12/N), italské orgány oznámily opatření v rámci podpory, jímž se stanoví snížení daní a příspěvků související se zemětřesením v regionu Abruzzo v roce 2009. Komise v této souvislosti již požádala dopisem ze dne 19. června 2012 týkajícím se opatření SA.33083 (12/NN) o informace.

               (9)

               Italské orgány v oznámení tvrdí, že slučitelnost opatření musí být posuzována ve světle čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU („podpory určené k náhradě škod způsobených přírodními pohromami“) nebo čl. 107 odst. 3 písm. c) („podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých […] hospodářských oblastí“), neboť jeho cílem je nahradit makroekonomický dopad ve smyslu snížení HDP v důsledku přírodní pohromy. Italské orgány poukazují především na výrazný meziroční pokles HDP v Abruzzo v letech 2008 a 2009 (6).

               (10)

               Dopisem ze dne 17. srpna 2012 Komise informovala italské orgány o tom, že opatření považuje za možnou neoznámenou státní podporu a že bude přezkoumáno společně s věcí číslo SA.33083 (12/NN).

               (11)

               Vzhledem k tomu, že právní základ vstoupil v platnost dříve, než ho schválila Komise, bylo opatření zaznamenáno v registru státních podpor Komise jako neoznámená podpora pod číslem SA.35083 (12/NN).

               (12)

               Na základě informací obsažených v oznámení se Komise rozhodla rozdělit spis a oddělit skutečnosti související se zemědělstvím. Toto rozhodnutí se tedy nepoužije na činnosti spojené s výrobou, zpracováním a uváděním na trh zemědělských výrobků podle přílohy I SFEU s výjimkou produktů rybolovu a akvakultury

      Společný postup pro případy státní podpory SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) a SA.35083 (12/C) (ex 12/NN) po zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU

               (13)

               Dopisem ze dne 17. října 2012 (7) oznámila Komise Itálii své rozhodnutí zahájit řízení týkající se výše uvedené podpory podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie. Případy byly zaznamenány pod čísly SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) a SA.35083 (12/C) (ex 12/NN).

               (14)

               Rozhodnutí o zahájení řízení (dále jen „rozhodnutí o zahájení“) bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie
                   (8), zúčastněné subjekty byly tedy vyzvány, aby podaly připomínky ve věci dotčené podpory.

               (15)

               Dopisem ze dne 13. listopadu 2012 italské orgány požádaly o prodloužení lhůty pro podání připomínek. Komise dopisem ze dne 15. listopadu 2012 tuto žádost schválila.

               (16)

               Itálie podala své připomínky dne 11. ledna 2013. Komise obdržela čtyři připomínky od zúčastněných třetích stran: dne 9. ledna 2013 byly doručeny připomínky advokátní kanceláře advokáta prof. Maria P. Chitiho („advokátní kancelář Chiti“), dne 10. ledna 2013 připomínky advokátní kanceláře advokáta Roberta Preveho – Katii Gavioli (dále jen „advokátní kancelář Preve-Gavioli“) a dne 11. ledna 2013 připomínky společnosti Confindustria. Dne 31. ledna 2013, po uplynutí lhůty jednoho měsíce od zveřejnění rozhodnutí o zahájení v Úředním věstníku, Komise obdržela připomínky CGIL v L'Aquile (dále jen „CGIL“).

               (17)

               Dne 17. ledna 2013 Komise s cílem využít práva na podání připomínek předala italským orgánům veškeré připomínky zúčastněných stran, které byly doručeny ve lhůtě jednoho měsíce po zveřejnění rozhodnutí o zahájení v Úředním věstníku. Itálie odpověděla dne 11. března 2013 a uvedla, že nemá k připomínkám třetích osob žádné komentáře.

               (18)

               Dne 23. března 2013 Komise požádala o objasnění informací, které předložila Itálie. Itálie odpověděla dne 24. a 30. dubna 2013. Dne 12. června 2014 Komise požádala o další informace, dne 17. října 2014 následovala upomínka. Itálie reagovala na žádost i na upomínku a dne 20. a 24. června, 11. července, 4. srpna a 29. října 2014 zaslala informace.

         2.   POPIS OPATŘENÍ

      Opatření a právní základ

               (19)

               Opatření a režimy, které jsou zde dále uvedeny, byly vytvořeny s cílem snížit daňovou zátěž a povinné příspěvky na sociální zabezpečení (placené organizaci INPS), jakož i zaměstnanecké pojištění (placené organizaci INAIL) (dále společně zvané jen „příspěvky“) podniků, které mají sídlo nebo se jakkoli jinak nacházejí v oblastech postižených různými přírodními pohromami, k nimž došlo v Itálii od roku 1990.

      Podpory související se zemětřesením v oblasti východní Sicílie v roce 1990

               (20)

               Po zemětřesení, jež zasáhlo východní Sicílii (provincie Siracusa, Catania a Ragusa) ve dnech 13.–16. prosince 1990, italské orgány přijaly v letech 1990 až 2002 řadu rozhodnutí a zákonů, které umožnily všem podnikům (9) nacházejícím se na území postiženém zemětřesením (10) pozastavit a odložit platbu daní, jakož i povinných příspěvků na sociální zabezpečení a zaměstnanecké pojištění, nebo jim umožnily jejich platbu ve splátkách.

               (21)

               Zákon z roku 2001 (11) stanovil, že subjekty, které ještě neuhradily dlužné částky z titulu daní a příspěvků, mohou vyrovnat své závazky (tedy splnit příslušné platební povinnosti) tak, že do 28. prosince 2001 uhradí dlužnou částku navýšenou o 15 %.

               (22)

               V roce 2002 však Itálie zavedla zákonnou možnost (12) pro ty, kdo stále nezaplatili daně za roky 1990, 1991 a 1992, aby do 16. března 2003 (13) automaticky vyrovnali své závazky tím, že zaplatí pouze 10 % částky dlužné v té době. Jinak řečeno, zákonem č. 289 ze dne 27. prosince 2002 Itálie zavedla možnost snížit částky dlužné státu jako daně o 90 %.

               (23)

               Nové zákony zavedené v roce 2003 a 2004 (14) prodloužily tuto možnost až do 16. dubna 2004.

               (24)

               Zákon z roku 2005 (15) související se zákonem z roku 2002 (16) zavedl pro podniky, které stále nezaplatily příspěvky na sociální zabezpečení (INPS) a zaměstnanecké pojištění (INAIL) za roky 1990, 1991 a 1992, aby automaticky vyrovnaly své závazky tím, že zaplatí pouze 10 % dlužné částky. Předpokládaný rozpočet na toto opatření dosahoval výše 52 milionů EUR (17).

               (25)

               Dalším zákonem (18) přijatým v roce 2007 byly lhůty pro zaplacení prodlouženy do 31. prosince 2007, ale byla požadována úhrada 30 % částky dlužné za daně. Dalším zákonem (19) přijatým rovněž v roce 2007 byly lhůty pro zaplacení prodlouženy do 30. června 2008 a znovu byla zavedena úhrada 10 % částky dlužné v té době.

      Podpory související se záplavami v severní Itálii v roce 1994

               (26)

               Obdobně po záplavách v listopadu 1994 v severní Itálii (které zasáhly 257 obcí v regionech Piemont, Lombardie, Emilia Romagna, Ligurie, Toscana a Veneto) přijala Itálie řadu zákonů, díky nimž mohly podniky (20), které v důsledku záplav utrpěly značné škody (21), pozastavit a odložit platbu daní a příspěvků.

               (27)

               Stejně jako při zemětřesení na Sicílii v roce 2003 (22) Itálie umožnila podnikům postiženým záplavami v roce 1994, aby automaticky vyrovnaly své závazky tím, že zaplatí 10 % dlužné částky na daních a příspěvcích za roky 1995, 1996 a 1997 do července 2004.

               (28)

               Dalšími zákony schválenými v roce 2007 (23) byly lhůty pro zaplacení dlužných částek na daních a příspěvcích prodlouženy do 31. března 2008.

      Obdobná opatření související s dalšími přírodními pohromami, k nimž došlo v Itálii v letech 1997 až 2002

               (29)

               Podle informací, které má Komise k dispozici, zavedla Itálie v posledních letech tentýž typ opatření v podobě slevy i v jiných oblastech postižených přírodními pohromami.

               (30)

               V roce 2006 zavedla Itálie 50 % (24) slevu na daních a poplatcích (25) ve prospěch podniků sídlících nebo činných v těch obcích provincie Catania, jež byly zasaženy zemětřesením a erupcemi sopky Etna v roce 2002 (26).

               (31)

               V roce 2008 zavedla Itálie 60 % slevu na daních a poplatcích ve prospěch podniků sídlících nebo činných v obcích, jež byly zasaženy zemětřesením v roce 1997 v regionech Umbria a Marche (27).

               (32)

               V roce 2008 zavedla Itálie rovněž 60 % slevu na daních a poplatcích ve prospěch podniků sídlících nebo činných v obcích, jež byly zasaženy zemětřesením v roce 2002 v regionech Molise a Puglia (28).

               (33)

               V roce 2011 (29) zavedla stejnou 60 % slevu na daních a příspěvcích ve prospěch podniků sídlících nebo činných v obcích regionu Abruzzo, jež byly zasaženy zemětřesením dne 6. dubna 2009 (více podrobností v této souvislosti je uvedeno v popisu v následujícím bodě).

      Oznámená státní podpora SA.35083 (12/NN) související se zemětřesením v Abruzzo v roce 2009

               (34)

               Opatření oznámené italskými orgány a registrované Komisí pod číslem SA.35083 (12/NN) (viz 8. bod odůvodnění) se týká podpory ve formě snížení daňové zátěže a příspěvků související se zemětřesením, k němuž došlo v Abruzzo v roce 2009.

               (35)

               V souvislosti se zemětřesením, které dne 6. dubna 2009 postihlo Abruzzo (zejména město L'Aquila a mnoho dalších obcí), italské orgány přijaly řadu rozhodnutí a zákonů (30), které umožnily podnikům (31) nacházejícím se na území (32) postiženém zemětřesením pozastavit a odložit platbu daní a příspěvků až do 30. listopadu 2009. Tato lhůta byla prodloužena dalšími rozhodnutími do 30. června 2010 (33), do 15. prosince 2010 (34), do 31. října 2011 (35) a konečně do 16. prosince 2011 (36).

               (36)

               Dne 12. listopadu 2011 Itálie schválila zákon (37), kterým byl od ledna 2012 obnoven výběr daní a příspěvků, jenž byl pozastaven a odložen po zemětřesení, a to ve 120 měsíčních splátkách, přičemž částka k zaplacení byla snížena na 40 % původně dlužné částky.

      Cíl opatření

               (37)

               Obecným cílem výše uvedených režimů (kterými se zavádí až 90 % sleva na daních a povinných příspěvcích na sociální zabezpečení a zaměstnanecké pojištění) je podpora podniků sídlících nebo činných v oblastech postižených přírodními pohromami.

      Zeměpisný rozsah podpor

               (38)

               Veškerá uvedená opatření jsou určena pro oblasti Itálie postižené přírodními pohromami, v tomto případě, jak stanoví nařízení vydaná italskou vládou, zemětřeseními, záplavami nebo vulkanickými erupcemi.

               (39)

               Oblastmi, na něž se vztahují opatření, jsou:

                           —

                           obce (38) postižené zemětřesením na východní Sicílii (provincie Siracusa, Catania a Ragusa) ve dnech 13.–16. prosince 1990;

                           —

                           obce (39) v regionech Piemont, Lombardie, Emilia Romagna, Ligurie, Toscana a Veneto postižené záplavami v listopadu 1994;

                           —

                           obce (40) v provincii Catania postižené zemětřesením a erupcí sopky Etna v roce 2002;

                           —

                           obce (41) v provinciích Ancona a Perugia postižené zemětřesením v roce 1997;

                           —

                           obce (42) v provinciích Campobasso a Foggia postižené zemětřesením v roce 2002;

                           —

                           obce (43) postižené zemětřesením v Abruzzo dne 6. dubna 2009.

      Příjemci

               (40)

               Režimy jsou zaměřeny na podniky, které jsou činné ve všech odvětvích, včetně zemědělství, lesnictví, rybolovu a akvakultury (44), s výjimkou opatření souvisejících se záplavami v roce 1994 v severní Itálii, která vylučují podniky z oblasti bankovnictví a pojišťovnictví.

               (41)

               Co se týče zemětřesení (a vulkanických erupcí), která zasáhla regiony Sicílie, Umbrie, Marche, Molise, Puglia a Abruzzo, všechny podniky sídlící nebo činné v oblastech postižených přírodními pohromami mohou využívat opatření poskytující podporu (v oblastech stanovených konkrétními zákony).

               (42)

               V případě záplav v severní Itálii jsou příjemci podniky sídlící nebo činné v oblastech postižených přírodní pohromou, které mohou prokázat, že utrpěly „značnou škodu“ (45).

      Doba trvání opatření

               (43)

               Datum, kdy režimy slev vstupují v platnost, lze ztotožnit s datem, kdy vstupuje v platnost právní základ. Komise uznává, že provádění opatření může být zahájeno v různé okamžiky, jak stanoví prováděcí předpisy, například nařízení, jimiž se provádí různé právní základy, viz připomínky Itálie ve věci rozhodnutí o zahájení, 87. až 94. bod odůvodnění.

               (44)

               Komise má za to, že opatření týkající se slev vstoupila v platnost k následujícím datům:

                           —

                           dne 1. ledna 2003 (46), pokud jde o daně, a dne 1. ledna 2006 (47), pokud jde o příspěvky, co se týče zemětřesení na východní Sicílii (v provinciích Siracusa, Catania a Ragusa), k němuž došlo ve dnech 13.–16. prosince 1990;

                           —

                           dne 1. ledna 2004 (48), co se týče záplav v listopadu 1994 v severní Itálii;

                           —

                           dne 1. ledna 2007 (49), co se týče zemětřesení a erupcí sopky Etny v roce 2002;

                           —

                           dne 1. ledna 2008 (50), co se týče zemětřesení v regionech Umbrie a Marche v roce 1997;

                           —

                           dne 29. listopadu 2008 (51), co se týče zemětřesení v regionech Molise a Puglia v roce 2002;

                           —

                           dne 1. ledna 2012 (52), co se týče zemětřesení v regionu Abruzzo v roce 2009.

               (45)

               Pokud jde o uplatňování slev, v právních základech se odkazuje na příslušná období, v nichž je pozastavena platba daní a příspěvků. Komise bere na vědomí, že různé režimy byly v různých obdobích uplatňovány na různé druhy daní a příspěvků. Na základě informací, jež poskytla Itálie Komisi ve fázi formálního šetření (viz připomínky Itálie k rozhodnutí o zahájení v 87. až 94. bodě odůvodnění):

                           a)

                           co se týče zemětřesení, jež postihlo východní Sicílii (provincie Siracusa, Catania a Ragusa) ve dnech 13.–16. prosince 1990, období pozastavení se vztahuje na roky 1990, 1991 a 1992; daňová správa poukazuje na období od 13. prosince 1990 do 31. července 1993, zatímco pokud jde o povinné příspěvky na sociální zabezpečení a zaměstnanecké pojištění, podle INPS a INAIL se jedná o období od 13. prosince 1990 do 31. prosince 1992;

                           b)

                           co se týče záplav v listopadu 1994 v severní Itálii, právní základ uvádí jako referenční období roky 1995, 1996 a 1997, zatímco podle informací od daňové správy trvá období pozastavení od 4. listopadu 1994 do 31. října 1995 (pro INPS období končí dne 30. listopadu 1995, zatímco podle INAIL celé období trvá od 1. ledna 1995 do 31. prosince 1997);

                           c)

                           co se týče zemětřesení v roce 1997 v regionech Umbria a Marche, příslušné období pozastavení trvá od 26. září 1996 do 30. června 1999 (pro určité příjemce do 31. března 1998);

                           d)

                           co se týče zemětřesení v roce 2002 v regionech Molise a Puglia, daňová správa prohlašuje, že období pozastavení začíná dne 31. října 2002 a končí 30. června 2008, zatímco INPS a INAIL uvádí období od 31. října 2002 do 31. prosince 2007;

                           e)

                           co se týče zemětřesení a erupcí sopky Etna v roce 2002, příslušné období pozastavení trvá od 29. října 2002 do 31. března 2004;

                           f)

                           co se týče zemětřesení v regionu Abruzzo v roce 2009, referenční období pozastavení závisí na povaze příjemce: pro podniky s ročním obratem vyšším než 200 000 EUR se uplatňuje od 6. dubna 2009 do 30. června 2010, pro podniky s ročním obratem nižším než 200 000 EUR a pro jednotlivé občany, kteří mají příjem z odborné činnosti nebo jsou osobami samostatně výdělečně činnými, trvá období pozastavení od 6. dubna 2009 do 15. prosince 2010.

               (46)

               Komise podotýká, že relativně k době trvání opatření týkajících se slev uvádí každý právní základ lhůtu, po níž již není možné využívat podporu. Komise dochází k závěru, že období uplatňování slev bylo prodlouženo v důsledku rozsudků vrchního kasačního soudu, jak je uvedeno dále ve 49. až 53. bodě odůvodnění (viz rovněž připomínky Itálie k rozhodnutí o zahájení v 91. až 93. bodě odůvodnění).

      Způsobilé náklady

               (47)

               Způsobilými náklady v rámci dotčených opatření jsou daně, povinné příspěvky na sociální zabezpečení (INPS) a zaměstnanecké pojištění (INAIL), které musí podniky platit ve stanoveném termínu (určeném v právním základu pro každé opatření v návaznosti na přírodní pohromu).

      Podoba a výše podpory

               (48)

               Podpora je poskytována formou slev na daních a na povinných příspěvcích (na sociální zabezpečení a zaměstnanecké pojištění). Sleva se rovná 90 % u opatření, jež se týkají Sicílie a severní Itálie, 60 % pro regiony Marche, Umbria, Molise, Puglia a Abruzzo a 50 % pro provincii Catania. Platba zbývající dlužné částky může být provedena v jediné splátce nebo ve více splátkách (například opatření týkající se regionu Abruzzo stanoví možnost platit ve 120 měsíčních splátkách). V závislosti na opatření mohou splátky zahrnovat úroky.

      Rozsudky nejvyššího kasačního soudu

               (49)

               Žádost soudu v Cuneu o informace (viz 1. bod odůvodnění výše) upozornila Komisi i na rozsudky nejvyššího kasačního soudu z let 2007 a 2010 (53), podle nichž by se 10 % snížení částek dlužných na daních a příspěvcích mělo týkat všech oprávněných osob (bez ohledu na skutečnost, že mezitím již zaplatily dlužnou částku).

               (50)

               Nejvyšší kasační soud prakticky tvrdí, že všechny podniky způsobilé k využívání opatření týkajících se Sicílie a severní Itálie by měly mít nárok na stejnou slevu ve výši 90 % (na daních a příspěvcích), jinak by došlo k „neodůvodněnému nerovnému zacházení“.

               (51)

               Výklad rozsudku kasačního soudu potvrdily i italské orgány ve svých sděleních ze dne 7. prosince 2011 a 25. července 2012. Ve svém posledním sdělení italské orgány citují další rozsudek nejvyššího kasačního soudu z roku 2012 (54), v němž je na základě „ustáleného směru judikatury“ prohlášena za nepřípustnou žaloba daňové správy.

               (52)

               Komisi je znám význam takových rozsudků pro rozhodnutí v mnoha věcech probíhajících před mnoha italskými soudy (řízení zahájená případnými příjemci v rámci různých opatření).

               (53)

               Ve světle těchto rozsudků nejvyššího kasačního soudu by bylo možno uplatňovat projednávaná opatření se zpětnou platností ve prospěch všech podniků, včetně těch, které řádně zaplatily daně a příspěvky (přinejmenším pokud jde o opatření určená pro východní Sicílii nebo severní Itálii, jichž se rozsudky týkají). Za předpokladu, že by podnik prokázal, že má nárok na podporu, by tak uplatňování režimů nebylo časově omezeno.

         3.   DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ

               (54)

               Komise zahájila formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU ve věci dotčených opatření (popsaných v části 2 tohoto rozhodnutí), neboť se zdálo, že opatření lze kvalifikovat jako státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Komise se dále rozhodla vydat příkaz k pozastavení podle čl. 11 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (55) pro všechny platby stanovené v rámci veškerých opatření týkajících se podpory ve věcech SA.33083 (12/NN) a SA.35083 (12/NN).

               (55)

               V rozhodnutí o zahájení řízení stanoveného v čl. 108 odst. 2 („rozhodnutí o zahájení“) (56) byla předmětná opatření přezkoumávána ve světle výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU, který stanoví, že podpory určené k náhradě škod způsobených přírodními pohromami jsou slučitelné s vnitřním trhem.

               (56)

               Komise dále zvážila možnost, že by opatření mohla spadat pod jednu z dalších výjimek podle čl. 107 odst. 2 a čl. 107 odst. 3 SFEU.

      Protiprávnost opatření týkajících se státní podpory

               (57)

               Komise v rozhodnutí o zahájení potvrdila, že italské orgány nesplnily oznamovací povinnost týkající se režimů podle čl. 108 odst. 3 SFEU, jak již přiznaly italské orgány ve fázi předběžného šetření.

      Přezkum opatření podle čl. 107 odst. 2 a čl. 107 odst. 3 SFEU

               (58)

               Komise přezkoumala režimy podpory ve světle čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU, který uvádí, že s vnitřním trhem jsou slučitelné „podpory určené k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi“.

               (59)

               Při přezkumu režimů podpory, na něž se vztahuje čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU, je Komise povinna ověřit, zda jsou splněny i) okolnosti týkající se přírodních pohrom, jimiž se odůvodňuje poskytnutí podpory, a ii) následující podmínky:

                           —

                           musí být prokázáno, že škoda, za niž je poskytována náhrada, je přímým důsledkem přírodní pohromy;

                           —

                           podpora musí vylučovat nadměrnou kompenzaci škody a může představovat pouze náhradu škody způsobené přírodní pohromou.

               (60)

               Různé italské právní základy stanoví oblasti postižené třemi typy přírodních pohrom: zemětřeseními, záplavami a vulkanickými erupcemi. Vzhledem k tomu, že zemětřesení, záplavy a vulkanické erupce představují podle ustáleného názoru Komise přírodní pohromy ve smyslu čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU (57), mohou se podniky postižené těmito událostmi stát v zásadě příjemci podpory ve výši utrpěné škody.

               (61)

               Přezkoumávané režimy však neobsahují žádnou definici škody (materiální nebo ekonomické) a nestanoví žádnou souvislost mezi podporou a škodou utrpěnou v důsledku uvedených přírodních pohrom (58). Kromě toho se ukazuje, že režimy se neomezují na náhradu škody, kterou příjemci skutečně utrpěli, a že způsobilé náklady nejsou stanoveny na základě škody způsobené podniku přírodní pohromou.

      Pochybnosti a důvody rozhodnutí o zahájení řízení

               (62)

               Ve světle výše uvedených skutečností a na základě dostupných informací vzhledem k tomu, že přezkoumávaná opatření byla prováděna, aniž by byla oznámena Komisi, měla Komise za to, že se jedná o protiprávní podpory ve smyslu článku 1 nařízení (ES) č. 659/1999.

               (63)

               V důsledku svého předběžného hodnocení v rámci rozhodnutí o zahájení Komise kromě toho vyjádřila vážné pochybnosti o slučitelnosti opatření zaváděných Itálií od roku 2002 s vnitřním trhem. Na základě tohoto hodnocení nebylo možno určit, zda jsou opatření týkající se podpory v souladu se zásadami SFEU, zejména s čl. 107 odst. 2 písm. b), který stanoví podporu určenou k náhradě škod způsobených přírodními pohromami (59). Přesněji řečeno, Komise vyjádřila pochybnosti, pokud jde o skutečnost, že by informace poskytnuté italskými orgány mohly prokázat, že přezkoumávaná opatření jsou vzhledem ke svému charakteru a prováděcím ustanovením určena k náhradě škod způsobených přírodními pohromami.

               (64)

               Komise nebyla, zejména ve světle mechanismů fungování popsaných v předmětných opatřeních, schopna dospět k následujícím závěrům:

                           —

                           příjemci podpory jsou podniky, které skutečně utrpěly škodu (částečně s výjimkou opatření pro severní Itálii, která stanoví minimální hranici, viz 26. bod odůvodnění);

                           —

                           škoda byla způsobena výhradně přírodními pohromami stanovenými ve výše uvedených právních základech;

                           —

                           podpora ve prospěch podniku se omezila výhradně na náhradu škody způsobené uvedenými přírodními pohromami s vyloučením jakékoli nadměrné kompenzace utrpěných škod na úrovni jednoho příjemce.

               (65)

               Komise dále vyjádřila pochybnosti, i pokud jde o možnost uplatnění dalších výjimek podle čl. 107 odst. 2 a čl. 107 odst. 3 SFEU (60).

               (66)

               Italské orgány a zúčastněné třetí strany byly proto vyzvány, aby ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení poskytly veškeré informace nezbytné k provedení úplného hodnocení a aby předložily Komisi dokumentaci související s věcí.

         4.   PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN

      Připomínky předložené advokátní kanceláří advokáta Maria Chitiho

               (67)

               Advokátní kancelář Chiti sídlí ve Florencii a zastupuje 58 soukromých podniků a organizací veřejné správy, které byly různým způsobem postiženy záplavami v Piemontu v roce 1994. Cílem jejích připomínek je prokázat, že případ regionu Piemont je odlišný od jiných případů výhod poskytnutých v důsledku přírodních pohrom.

               (68)

               Advokátní kancelář prozkoumala faktické skutečnosti a legislativní vývoj případu a zaměřila se na podstatu věci v judikatuře nejvyššího kasačního soudu. Advokátní kancelář tvrdí, že na základě rozsudků vydaných v letech 2007, 2010 a 2012 mohly všechny podniky v Piemontu postižené záplavami vyrovnat dodatečně své závazky tím, že zaplatí 10 % částky dlužné v té době, nebo, v případě, že zaplatily celou částku, žádat vrácení 90 % částky na základě čl. 3 odst. 90 zákona č. 350/2003. Advokátní kancelář upřesňuje, že z 233 případů soudních sporů týkajících se výhod pro podniky, které utrpěly škody spojené se záplavami, bylo doposud vydáno 96 rozsudků s konečnou platností, zatímco většina ostatních případů byla pozastavena na základě uvedeného prováděcího rozhodnutí Komise ze dne 17. října 2012.

               (69)

               Advokátní kancelář potvrzuje, že v soudních řízeních, jejichž cílem je přiznání výhod, musely podniky konkrétně prokázat rozsah utrpěných škod a přímý příčinný vztah mezi záplavami a uvedenými škodami. Prokazování se provádělo na základě znaleckých posudků nařízených soudem, na základě schválených znaleckých posudků nebo na základě úředních dokladů INPS a INAIL. Podnikům tak byly při soudním jednání uznány pouze skutečně utrpěné škody, které byly schopny prokázat nebo které úředně uznal soud.

               (70)

               Advokátní kancelář dále uvádí, že režim výhod určených k nápravě následků záplav v roce 1994 v Piemontu souvisel s „přírodní pohromou“, a měl by tak být přezkoumáván ve světle čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU. Pro posuzování těchto opatření slučitelných s vnitřním trhem je třeba prokázat příčinnou souvislost mezi podporou a škodou a vyloučit nadměrnou kompenzaci škod. Pokud jde o vyhlídky zastupovaných klientů, advokátní kancelář tvrdí, že výhody nejsou určeny bez rozlišení pro všechny podniky v regionu, ale pouze pro ty, které splňují následující podmínky:

                           a)

                           sídlí v obcích, které byly v příslušných správních nařízeních uvedeny jako obce postižené záplavami. Opatření jsou tedy selektivní, ale podle advokátní kanceláře nespadají do oblasti působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU. Zeměpisné vymezení podpory ve skutečnosti nevychází z politicko-hospodářských hodnocení (jako je například míra nezaměstnanosti nebo nedostatečný rozvoj oblasti), ale z nepředvídatelných událostí, které se vymykají lidské kontrole. Určení příjemců se tak opírá o kritéria, která jsou naprosto mimo diskreční výběr. Selektivita přezkoumávaných výhod je dále vyloučena, neboť nedochází k narušení hospodářské soutěže vzhledem k tomu, že cílem právních předpisů je nastolit nevýhodnou situaci pro podniky postižené přírodními pohromami. Je to důsledek zásady rovného zacházení;

                           b)

                           musí prokázat „značnou“ škodu, aby získaly výhody. Tato podmínka odlišuje případ Piemontu od ostatních. Jediné škody, které tak mohou být nahrazeny, jsou materiální škody s hodnotou vyšší než 2 miliardy lir, která je stanovena zákonem a prokázána na základě schválených znaleckých posudků;

                           c)

                           musí být prokázána příčinná souvislost mezi událostí a škodami. Pro italské právo je prokázání příčinné souvislosti základní podmínkou pro možné získání výhody. Postižené podniky tak musely u soudu prokázat příčinnou souvislost každé události. To znamená, že nedošlo k žádné nadměrné kompenzaci, neboť škoda musela být prokázána prostřednictvím úředně schválené nebo odborné poradenské činnosti zúčastněných orgánů. Obecnou zásadou italského práva je dále to, že náhrada mimosmluvní škody (článek 2043 občanského zákoníku) nikdy nesmí představovat zdroj obohacení.

               (71)

               Advokátní kancelář Chiti proto vyzývá Komisi, aby v případě regionu Piemont opětovně zvážila obecné tvrzení, podle něhož by se zdálo, že příslušná opatření nejsou určena k náhradě škod způsobených přírodními pohromami. Podle advokátní kanceláře by to bylo způsobeno skutečností, že případ regionu Piemont má ve srovnání s jinými případy, jimiž se zabývá rozhodnutí o zahájení, některé zvláštní rysy. Kromě toho tvrdí, že výhody poskytované postiženým podnikům jsou slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU, neboť:

                           —

                           výhody se týkají pouze škody v přímé souvislosti s přírodní pohromou;

                           —

                           utrpěná škoda byla stanovena ve vztahu k jejímu významu pro dotčený podnik;

                           —

                           nedošlo k žádné nadměrné kompenzaci, neboť k náhradě škody došlo v rozsahu přesně odpovídajícím prokázané škodě;

                           —

                           nedošlo ani k souběhu s jinými výhodami.

               (72)

               V případě, že by podpora byla považována za neslučitelnou a že by v důsledku toho byl vydán příkaz k navrácení této podpory, by se podle advokátní kanceláře Chiti použil článek 15 nařízení (ES) č. 659/1999. Při použití tohoto ustanovení by Komise neměla přistoupit k navrácení podpory po uplynutí deseti let ode dne skutečného poskytnutí výhod příjemci. V této souvislosti advokátní kancelář tvrdí, že výhody byly poskytnuty v době bezprostředně následující po záplavách v listopadu 1994 na základě nařízení s mocí zákona č. 646 ze dne 24. listopadu 1994. Právní úprava ve prospěch podniků postižených záplavami v Piemontu byla následně pouze zdokonalena různými zákony v období 2003–2007. Přestože rozhodnutí o zahájení odkazuje v podstatě na datum 1. ledna 2004 jako na počátek období uplatňování výhod, okamžikem, kdy byly v případu Piemont výhody skutečně poskytnuty, byl listopad 1994.

               (73)

               Kromě toho se použije čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999, v němž se stanoví, že Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Unie. Existují dvě zásady, jichž se lze dovolávat: zaprvé, zásada právní jistoty, která znamená dodržování platných rozsudků vnitrostátních soudů a znemožňuje navrácení částek, které podniky dostaly. Přestože advokátní kancelář Chiti uznává skutečnost, že zásada „res iudicata“ nemá v právu Unie absolutní platnost, má za to, že v přezkoumávaném případě neexistují zvláštní předpoklady, které vedly Soudní dvůr k minulým rozsudkům přijatým ve věci předmětné zásady (61). Zadruhé, advokátní kancelář Chiti připomíná zásadu legitimního očekávání, neboť od konce roku 1994 až do roku 2011 žádný vnitrostátní ani unijní orgán nezpochybnil legitimitu výhod. Po celé období tak postižené podniky využívaly výhody, které příslušné orgány nepovažovaly za státní podporu. Advokátní kancelář dochází k závěru, že se jedná o typickou situaci, v níž se uplatní zásada legitimního očekávání.

      Připomínky advokátní kanceláře Preve-Gavioli

               (74)

               Advokátní kancelář Preve-Gavioli sídlí v Turínu v Piemontu. Po historickém exkurzu do vývoje předmětných italských právních předpisů a okolností, které stály u zrodu řízení, jež vede Komise, dochází advokátní kancelář k závěru, že výhody poskytované podnikům postiženým záplavami v Piemontu v roce 1994 nejsou selektivní, neboť v žádném případě neupřednostňují konkrétní podniky, a v zásadě tak nedochází k tomu, že by jejich náklady měly zatěžovat vlastní zdroje. Cílem opatření je naopak výhradně odškodnit podniky, které utrpěly škodu v důsledku přírodní pohromy. Výhody přiznané zákonem navíc „neposílily“ konkurenční postavení příjemců ve srovnání s jejich konkurencí, neboť poskytnuté odškodnění jim pouze dovolilo vrátit se na trh za rovnoprávných podmínek, jaké mají podniky, které neutrpěly žádnou škodu nebo ztrátu zisku. Jinými slovy, výhody nijak nenarušují hospodářskou soutěž, ale naopak napravují finanční znevýhodnění a podporují obchodní konkurenceschopnost podniků poškozených záplavami.

               (75)

               Advokátní kancelář Preve-Gavioli má za to, že výhody poskytované podnikům postiženým záplavami v Piemontu v roce 1994 nelze považovat za státní podporu, neboť nejsou splněny předpoklady, jež vyžaduje čl. 107 odst. 1 SFEU. I kdyby však opatření měla být kvalifikována jako státní podpora, musela by být považována za podporu určenou k náhradě škod vzniklých v důsledku přírodní pohromy na základě čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU. Byla by proto podle Smlouvy slučitelná s vnitřním trhem a nevztahovala by se na ně povinnost předběžného oznámení Komisi, ani ex ante hodnocení Komise.

      Připomínky předložené organizací Confindustria

               (76)

               Organizace Confindustria, založená v roce 1910, je hlavním sdružením zaměstnavatelů v Itálii. Na základě dobrovolnosti sdružuje přibližně 150 000 podniků s celkovým počtem téměř 5 500 000 zaměstnanců. Podle čl. 108 odst. 2 SFEU Confindustria předložila připomínky jako zúčastněná strana jak k věci SA.33083, tak k věci SA.35083.

               (77)

               Confindustria vyjadřuje své znepokojení související se skutečností, že porušení oznamovací povinnosti Unii v souvislosti s opatřeními, jehož se Itálie dopustila, by mohlo penalizovat podniky, které v dobré víře využily opatření, jejichž cílem bylo poskytnout náhradu za škody způsobené přírodními pohromami.

               (78)

               Confindustria se domnívá, že Komise by měla celkově zvážit určité obecné okolnosti, které s věcí souvisejí. Tvrdí zejména, že tato opatření se týkají skutečností, k nimž došlo v některých případech před dvaceti lety (v některých případech i dříve). Stávající postupy rozhodování ve věci státních podpor by tedy nezaručovaly odpovídající ochranu zúčastněných třetích osob. Confindustria tvrdí, že i v případě pochybností o slučitelnosti určitých opatření přijatých vnitrostátním zákonodárcem je obtížné získat informace od příslušných orgánů, a za stávajících hospodářských podmínek musí řada podniků (zejména malé a střední podniky) stále čelit vážným problémům s likviditou. Požadavek, aby dnes vrátily částky spojené s úlevami čerpanými před několika desetiletími, by ohrozil přežití mnoha těchto podniků. Confindustria dále uvádí, že nerozumí důvodům, na nichž jsou založeny pochybnosti o slučitelnosti těchto opatření.

               (79)

               Confindustria navrhuje vytvořit alternativní řešení a vyhnout se tak neodůvodněné a nebezpečné penalizaci zúčastněných podniků.

               (80)

               Confindustria je především toho názoru, že u každého opatření a každého přezkoumávaného případu by bylo vhodné pečlivě posoudit existenci mimořádných podmínek, které umožňují vyloučit povahu podpory nebo nezbytnost navrácení. Tyto podmínky se týkají i) desetileté promlčecí lhůty, ii) zásady ochrany legitimního očekávání a iii) použitelnosti různých výjimek stanovených v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.

               (81)

               Dále Confindustria vyzývá Komisi, aby ve svém rozhodnutí výslovně uvedla, ve kterých případech mohou být částky poukázané podnikům jako odškodnění za škody přímo způsobené přírodními pohromami považovány za slučitelné se Smlouvou. Opatření jsou totiž zaměřena na podniky, které byly přímo postiženy těmi jevy, které podle ustálené praxe Komise patří mezi přírodní pohromy (zemětřesení, záplavy, vulkanické erupce atd.). Formulace zákonných podmínek, které jsou základem opatření souvisejících s přezkoumávanou podporou, dále jasně vyjadřuje, že tato opatření byla přijata italskými orgány s úmyslem nahradit škody způsobené těmito přírodními pohromami. Confindustria kromě toho uvádí, že příjemci jsou podniky, které utrpěly skutečné škody vyplývající z přírodních pohrom. Přestože jen v několika případech byly výhody poskytnuty podnikům, které utrpěly „značnou“ škodu, měla by být značná škoda přiznána i v ostatních případech. Skutečnost, že podnik sídlí v oblasti postižené přírodní pohromou, totiž nezbytně znamená hospodářskou škodu, bez ohledu na škodu hmotnou. Confindustria kromě toho tvrdí, že mohou existovat i případy, kdy příjemci mají dokumentaci prokazující výši skutečně utrpěných škod, pro něž však škody představují mnohem vyšší částku, než odškodnění, které obdrželi. Confindustria se proto domnívá, že všechna přezkoumávaná opatření spadají do oblasti ustanovení čl. 107 odst. 2 SFEU.

               (82)

               Co se týče podmínek, které si Komise vzala za základ, Confindustria připouští, že u některých přezkoumávaných opatření patrně chybí z formálního hlediska přesná definice škody. Totéž platí pro určení vzájemného vztahu mezi výší utrpěné škody a výší podpory a její přiměřeností. Confindustria však uvádí, že na základě tohoto vzájemného vztahu se může vlastně ukázat, že všechny podniky utrpí v případě přírodních pohrom škody (přinejmenším hospodářské) a že by bylo možno navrhnout zjednodušený postup, jak odhadnout rozsah škody a příslušnou pomoc. Tato metoda by mohla zohlednit například různou schopnost vytvářet zisk a počet zaměstnanců každého podniku. Confindustria se tedy domnívá, že problém spočívá spíše v případech nadměrné kompenzace, než ve slučitelnosti opatření s předpisy o státní podpoře. Confindustria je dále toho názoru, že je důležité vyhnout se takové situaci, kdy je v zájmu vyloučení několika málo případů nadměrné kompenzace penalizována velká většina podniků, které v dobré víře využily úlevy z titulu utrpěných škod a v souladu se zákonem. Confindustria proto navrhuje, že by podniky mohly využívat podpory, které by v okamžiku přijetí podléhaly oznámení Komisi, pokud by italské orgány jednaly podle Smlouvy a v souladu s oznamovací povinností.

               (83)

               Souhrnně lze tedy uvést, že Confindustria vyzývá Komisi:

                           a)

                           aby výslovně potvrdila, že jakýmkoli jejím rozhodnutím nebudou dotčeny jednotlivé případy podpory slučitelné podle čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU, podle právní úpravy de minimis nebo podle dalších předpisů;

                           b)

                           aby posílila svou formální nebo neformální spolupráci jednak s vnitrostátními orgány a jednak s podniky příjemců s cílem vypracovat metodu a mechanismus k předcházení případům nadměrné kompenzace. Tak by bylo možné vyhnout se navracení podpor poskytnutých v rozsahu, který umožňuje nařízení de minimis, a navracení částek podpory odpovídajících hmotným a hospodářským škodám, jež utrpěli příjemci;

                           c)

                           aby zvážila možnost zavést zjednodušenou metodu vyčíslení škod v případě přírodních pohrom.

      Připomínky předložené organizací Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL)

               (84)

               Confederazione Generale Italiana del Lavoro (GGIL) je hlavní italskou odborovou organizací, která má přibližně 6 milionů členů. V reakci na rozhodnutí o zahájení předložila CGIL v L'Aquile (Abruzzo) připomínky po lhůtě stanovené v délce jednoho měsíce od zveřejnění rozhodnutí. Komise není v zásadě povinna přihlédnout k připomínkám podaným třetími osobami po stanovené lhůtě, ale může tak výjimečně učinit, jako v tomto případě.

               (85)

               CGIL se domnívá, že pozastavení režimu úlev stanoveného Itálií, požadavek na navrácení příspěvků v plné výši a nezbytnost vypracovat znalecké posudky na škody by mohly postižené podniky vyloučit z trhu. Bylo by to ještě problematičtější v souvislosti se skutečností, že pro jiné případy odškodnění za škody způsobené přírodními pohromami byl vyhrazen jiný postup. L'Aquila, byť je tedy oblastí, která byla nejvíce postižena zemětřesením, tedy platí v situaci narušené hospodářské soutěže ve srovnání se situací, v níž působí konkurenční podniky, jež nebyly touto pohromou postiženy. Závěrem lze tedy říci, že pozastavení opatření a neexistence odstupňování a odpovídajících postupů prověřování (což jsou podle CGIL nedostatky italského státu) by mohly ještě více oslabit místní síť výrobců se všemi z toho plynoucími negativními dopady na zaměstnanost a na sociální zabezpečení.

         5.   PŘIPOMÍNKY ITÁLIE

               (86)

               V reakci na rozhodnutí o zahájení tedy italské orgány předložily dne 11. ledna 2013 své připomínky. Jednotlivé útvary Komise obdržely připomínky od následujících vnitrostátních orgánů a agentur:

                           a)

                           ministerstvo hospodářství a financí;

                           b)

                           daňová správa;

                           c)

                           INPS;

                           d)

                           INAIL;

                           e)

                           útvar civilní ochrany, který však tvrdí, že nemá žádné informace toho druhu, které se požadují v rozhodnutí.

      Slevy a období uplatňování u každého regionu a každého opatření

               (87)

               V bodě 71 rozhodnutí o zahájení Komise požadovala po italských orgánech, aby poskytly informace ve věci „snížení daní a příspěvků pro každý region a období uplatňování“.

               (88)

               INPS předběžně uvedla, že potíže, s nimiž se Komise setkala (viz oddíl 2.5 rozhodnutí o zahájení) při přesném stanovení období, kdy byly pozastaveny platby daní a příspěvků, vyplývají z časových rozdílů stanovených v normativních ustanoveních každého subjektu. V této souvislosti je třeba rozlišovat mezi dobou trvání pozastavení plateb na povinné příspěvky na sociální zabezpečení a zaměstnanecké pojištění (pro INPS a INAIL) a dobou trvání pozastavení plateb daní (pro daňovou správu). Kromě toho je třeba rozlišovat mezi obdobím, kdy byly pozastaveny platby daní a příspěvků, a obdobím, kdy byla uplatňována opatření související se snížením daní a příspěvků.

               (89)

               Co se týče data zahájení režimů, INAIL tvrdí, že toto datum vždy nekoresponduje se vstupem předpisu v platnost, který toto datum stanovil, jak ostatně potvrdila Komise v bodě 34 rozhodnutí o zahájení. Datum zahájení opatření o snížení daní a příspěvků může být skutečně stanoveno následně (a v případě Piemontu až po rozsudcích, kterými bylo snížení daní a příspěvků přiznáno podnikům se zpětnou platností). Daňová správa se naopak shoduje s Komisí, když tvrdí, že příjemci výhody získané na základě zákona mají nárok na to, aby využívali daňové výhody až od okamžiku, kdy vstoupily v platnost předpisy, které stanovily jejich zavedení.

               (90)

               INPS a INAIL předložily dokumenty o přesně stanovených obdobích pro každý režim snížení povinných příspěvků na sociální zabezpečení a zaměstnanecké pojištění:

                           a)

                           pro zemětřesení na východní Sicílii (provincie Siracusa, Catania a Ragusa) ve dnech 13.–16. prosince 1990 uvádějí dokumenty vypracované organizacemi INPS a INAIL jako dobu pozastavení dobu od 13. prosince 1990 do 31. prosince 1992. Období, kdy byla uplatňována sleva, trvalo od 1. ledna 2006 do 30. září 2006 pro platby nižší než 5 000 EUR (hrazené v jediné splátce) nebo od 1. října 2006 pro částky převyšující 5 000 EUR (hrazené v osmi pololetních splátkách, navýšené o úroky);

                           b)

                           co se týče záplav v listopadu 1994 v severní Itálii, INPS vymezuje pro pozastavení plateb období od 4. listopadu 1994 do 30. listopadu 1995. Pro INAIL trvá doba pozastavení naopak od 1. ledna 1995 do 31. prosince 1997, pokud jde o roky 1995, 1996 a 1997. V obou případech je datum 1. ledna 2004 uvedeno jako počáteční den období, kdy se uplatňuje snížení daní a příspěvků. INPS však v této souvislosti upozorňuje, že snížení povinných příspěvků na sociální zabezpečení se použije pouze od okamžiku, kterým se stávají vykonatelnými příslušné rozsudky, nikoli automaticky, jako v případě INAIL;

                           c)

                           pokud jde o zemětřesení v regionech Umbria a Marche v roce 1997, v dokumentu INPS a INAIL se uvádí doba pozastavení od 26. září 1997 do 31. března 1998 (pro subjekty se sídlem v „zasažených“ obcích uvedených v usnesení) a od 26. září 1997 do 30. června 1999 (pro subjekty se sídlem v „poškozených“ obcích, které jsou rovněž uvedeny v konkrétním usnesení o evakuaci). INPS a INAIL uvádí, že sleva se týká období od 1. ledna 2009 do 30. června 2009. Daňová správa má za to, že dnem, kdy se začíná uplatňovat opatření, je 23. říjen 2008, tedy datum, kdy vstoupilo v platnost nařízení s mocí zákona č. 162 z roku 2008;

                           d)

                           pokud jde o zemětřesení v regionech Molise a Puglia v roce 2002, INPS a INAIL stanovily jako dobu pozastavení období od 31. října 2002 do 31. prosince 2007. U obou organizací mohli příjemci uplatňovat slevu od 1. ledna 2009 do 30. června 2009 na základě prodloužení platnosti opatření zavedených po zemětřesení v regionech Umbria a Marche v roce 1997, které bylo stanoveno nařízením s mocí zákona č. 162 z roku 2008. Daňová správa uvádí, že počátečním dnem uplatňování slevy na daních je 29. leden 2009, tedy datum, kdy vstoupilo v platnost nařízení s mocí zákona č. 185 z roku 2008;

                           e)

                           v případě zemětřesení a erupcí sopky Etna v roce 2002 INPS a INAIL uvádí, že doba pozastavení začala dne 29. října 2002 a skončila dne 31. března 2004, zatímco období slevy trvalo od 1. ledna 2007 do 30. června 2008;

                           f)

                           co se týče zemětřesení v regionu Abruzzo v roce 2009, referenční období závisí na povaze příjemce: u podniků s ročním obratem vyšším než 200 000 EUR uvádí dokument INPS, INAIL a daňové správy dobu pozastavení od 6. dubna 2009 do 30. června 2010; u podniků s ročním obratem nižším než 200 000 EUR a pro jednotlivé občany, kteří mají příjem z odborné činnosti nebo jsou osobami samostatně výdělečně činnými, trvá doba pozastavení od 6. dubna 2009 do 15. prosince 2010 (nikoli 31. prosince 2010, jak je uvedeno v bodě 36 písm. f) rozhodnutí o zahájení). Slevu bylo možno uplatňovat od ledna 2012, ale INPS a INAIL ve svých připomínkách prohlásily, že sleva se uplatňuje výhradně na podpory slučitelné s režimem de minimis do rozhodnutí Komise o podporách nad hranici de minimis.

               (91)

               V bodě 71 rozhodnutí o zahájení Komise kromě jiného požadovala „potvrdit výklad Komise, podle něhož by na základě posledních rozsudků nejvyššího kasačního soudu z let 2007, 2010 a 2012 mohla být na základě dotčených opatření případně poskytnuta podpora (bez časového omezení) všem podnikům, které byly uznány za příjemce v právním základu každého opatření“. V tomto ohledu předložily italské orgány dva různé výhledy.

               (92)

               INPS a INAIL potvrdily, že výklad Komise se nezdá být správný. Oba orgány jsou toho názoru, že bez ohledu na skutečnost, že rozsudky nejvyššího kasačního soudu by mohly případně rozšířit podpory bez časového omezení na všechny příjemce, jež stanoví konkrétní právní základ, výše uvedená judikatura slouží pouze k tomu, aby jasně uvedla, že výhoda může být poskytnuta dvěma různými způsoby: těm, kdo ještě nezaplatili, formou jediné platby ve výši 10 % dlužné částky; těm, kdo již zaplatili, ve formě 90 % slevy z uhrazené částky. Oba orgány potvrzují, že tento výklad vyplývá z normativního kroku, kterým byla sleva zavedena. Taková opatření mají ve skutečnosti povahu ius superveniens tak, aby legitimizovala vrácení toho, co bylo uhrazeno navíc. INPS a INAIL navíc zdůraznily, že v prvním případě (platba 10 %) různé rozsudky popíraly nárok poplatníka na výhodu, neboť žádosti o navrácení byly podány po uplynutí zákonné lhůty 31. července 2007. V druhém případě (vrácení 90 %) je nárok na vrácení omezen existencí promlčecí lhůty, která se zpravidla rovná deseti letům od okamžiku, kdy může být nárok uplatněn (článek 2946 občanského zákoníku), tedy od vstupu v platnost zákona, jímž se opatření zavádí. Na rozdíl od toho, co se tvrdí v bodě 45 rozhodnutí o zahájení, se dále zásady formulované nejvyšším kasačním soudem týkají pouze konkrétních případů (Sicílie a Piemont) a nelze je použít na obecné úrovni pro všechny ostatní přírodní pohromy, jak uvádí Komise.

               (93)

               Daňová správa prohlásila, že výklad Komise je správný. Italské orgány uvedly, že na žádost o vrácení ze strany těch, kdo již uhradili daně v plné výši, se obecně vztahuje promlčecí lhůta v délce 48 měsíců ode dne zaplacení (s odkazem na článek 38 nařízení prezidenta republiky č. 602 ze dne 20. září 1973). Nejvyšší kasační soud však v nedávných rozsudcích přiznal příjemcům nárok na vrácení přeplatků, který se řídí běžnými výše uvedenými promlčecími lhůtami.

               (94)

               Co se týče procentuální slevy, která se vztahuje na každé opatření a každou daň a příspěvek, Itálie potvrdila procenta uvedená v bodě 2.2 rozhodnutí o zahájení.

      Kumulace režimů podpory týkajících se přírodních pohrom

               (95)

               V bodě 71 rozhodnutí o zahájení Komise požádala italské orgány, aby uvedla „existenci (či neexistenci) režimů podpory souvisejících s přírodními pohromami, které již poskytují příjemcům pomoc zaměřenou na náhradu škod způsobených příslušnou pohromou.“

               (96)

               Na tuto otázku odpověděla ze všech tří subjektů, které předložily připomínky, pouze INPS. INPS zdůrazňuje, že platnost opatření na snížení příspěvků byla přísně omezena na částky skutečně dlužné INPS z titulu příspěvků za předmětná období pozastavení. Opatření tak byla omezena na procentuální snížení čistých dlužných příspěvků. INPS tedy vylučuje možnost, že by poskytnuté částky představovaly nadměrnou kompenzaci s ohledem na způsobilé náklady. Co se týče režimů podpory určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami určených pro regiony Molise (režim podpory č. 174a/2004) a Abruzzo (režim podpory č. 459a/2009), INPS potvrzuje, že nestanovily náhrady, které by mohly souviset se mzdovými náklady (mzdy a příspěvky na sociální zabezpečení). Oba režimy stanovily výhradně náhradu přímých a nepřímých škod nebo hospodářských škod způsobených dočasným přerušením činností způsobeným pohromou nebo přesunutím podniku, které se ukázalo jako nezbytné poté, co došlo k pohromě. Pokud jde o příspěvky na zaměstnanecké pojištění, předmětné režimy podpory se naopak týkají výhradně podniků, které pokračovaly ve výrobní činnosti i poté, co došlo k pohromě, a byly proto nuceny platit příspěvky stanovené zákonem. Režimy podpory stanovené pro regiony Molise a Abruzzo, které byly schváleny Komisí, dále stanovily ustanovení na kontrolu kumulace, která byla schopna zabránit tomu, aby nedošlo k nadměrné kompenzaci.

      Odhad škod, které utrpěli jednotliví příjemci

               (97)

               V bodě 71 rozhodnutí o zahájení se Komise mimo jiné tázala, „zda a jak byl proveden odhad škod u každého z příjemců, kteří sídlí v oblastech postižených přírodními pohromami, a zda a jak byla vůbec zohledněna nezbytnost a přiměřenost podpory“.

               (98)

               Obdobně jako v předchozím bodě odpověděla pouze INPS. INPS tvrdí, že všichni příjemci, na něž se vztahuje pozastavení týkající se povinných příspěvků na sociální zabezpečení, jsou podniky, které se nacházely na určitém území stanoveném v usneseních o civilní ochraně. Zákony, kterými se zavádí opatření týkající se slev, však nestanovily žádné ověřování vzájemného vztahu mezi hmotnou škodou a opatřením týkajícím se slev.

      Odhad příjemců každého opatření a výše podpory

               (99)

               V souladu s bodem 72 rozhodnutí o zahájení „jsou dále vyzývány italské orgány, aby uvedly odhadovaný počet příjemců každého opatření a příslušných částek“.

               (100)

               INPS, INAIL a daňová správa poskytly v roce 2013 údaje o odhadovaném množství příjemců podpor, ale pouze INPS a INAIL uvedly i poskytnuté částky.

      Další informace a objasnění předložená Itálií

               (101)

               V návaznosti na žádosti Komise o objasnění (viz 18. bod odůvodnění) typu daní, na něž se vztahují opatření, daňová správa uvedla, že se týkají všech typů daní bez rozdílu. Daňová správa kromě toho popsala, jak je obtížné získat přesný odhad množství příjemců a celkové částky, jíž se týkají slevy z různých opatření. To vyplývá z neexistence údajů v elektronické podobě, což je způsobeno zejména skutečností, že žádosti o slevy musely být podány v papírové podobě, nikoli prostřednictvím elektronického systému daňových přiznání. Pouze u opatření týkajícího se zemětřesení v Abruzzo v roce 2009 bylo možno provést analýzu na základě ročních daňových přiznání. Ani v tomto případě by však nebylo možno získat údaje přímo, ale vyžadovalo by to kontrolu případ od případu. Situaci dále komplikuje skutečnost, že do údajů o příspěvcích na sociální zabezpečení, na něž se vztahují slevy, jsou zahrnuty částky dlužné buď zaměstnavatelem, nebo zaměstnancem. Na slevu z částky dlužné zaměstnancem by nemohlo být pohlíženo jako na státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť představuje opatření ve prospěch jednotlivců, nikoli podniků.

               (102)

               Až v roce 2014, kdy byla stanovena metodika pro každou organizaci podílející se na analýze (daňová správa, INPS, INAIL), byla Itálie konečně schopna poskytnout obecný odhad příjemců opatření a předložila řadu tabulek s různými příjemci a výší podpory. Přesněji řečeno, Itálie uvedla (v dopise ze dne 4. srpna 2014), že zjistila 80 577 příjemců. Z nich i) 33 831 využilo slevu nižší než 1 000 EUR, ii) 66 704 slevu nižší než 10 000 EUR a iii) 75 469 slevu nižší než 100 000 EUR. Jen 539 podniků využilo slevy vyšší než 200 000 EUR.

               (103)

               Co se týče sledovaných opatření z případu SA.33083 (přírodní pohromy, k nimž došlo v letech 1990 až 2002), příjemců bylo přibližně 59 500, z nichž 23 303 již není činných. Co se týče sledovaných opatření z případu SA.35083 (zemětřesení v Abruzzo v roce 2009), příjemců bylo přibližně 21 000, z nichž 4 000 již není činných.

      Připomínky předložené Itálií ve věci dokumentace k výhodám poskytnutým za škody způsobené přírodními pohromami

               (104)

               V tomtéž dopise ze dne 4. srpna 2014 Itálie podrobně popisuje obtíže při získávání dokumentace, která by mohla potvrdit: i) zda příjemci přezkoumávaných opatření utrpěli či neutrpěli škody v souvislosti s přírodní pohromou, ii) zda příjemci obdrželi či neobdrželi náhradu za tyto škody a iii) částku odpovídající tomuto odškodnění.

               (105)

               Italské orgány se domnívají, že rozhodnutí o zahájení výslovně nevyžadovalo, aby příjemci přezkoumávaných opatření prokázali utrpěné škody. Italské orgány proto neshromažďovaly dokumentaci, která by prokazovala skutečné škody vzniklé jednotlivým příjemcům. Italské orgány budou proto muset zahájit nové zvláštní řízení zaměřené buď na orgány veřejné správy (s cílem ověřit, zda byly náhrady již přiděleny a/nebo vyplaceny), nebo na příjemce přezkoumávaných opatření (s cílem ověřit, zda utrpěli škody a zda jim pojišťovny vyplatily za tyto škody náhrady).

               (106)

               Přesněji řečeno, v předmětném sdělení Itálie uvádí, že:

                           a)

                           ve světle zvláštní žádosti Komise o prokázání škod, jež utrpěli jednotliví příjemci, v rámci předmětného opatření souvisejícího s podporou, italské orgány zahájily vyšetřování týkající se dokumentace, která prokazuje škody způsobené přírodními pohromami a veškeré náhrady poskytnuté orgány veřejné správy nebo soukromými orgány;

                           b)

                           toto vyšetřování zaměřené na prokázání škod se však týká pouze příjemců, kteří jsou stále ještě aktivní (proto byli vyloučeni ti, kteří ukončili svou činnost a kteří již tedy nemohou narušovat hospodářskou soutěž na trhu);

                           c)

                           mezi podmínky, jimiž se řídilo udělování přezkoumávaných domnělých protiprávních podpor, nepatřilo prohlášení o prokázání škod způsobených přírodní pohromou. Žádný z orgánů, které přidělovaly podporu (daňová správa, INPS a INAIL), tak tuto dokumentaci nemá. Pro každé přezkoumávané opatření by tedy bylo nutné zahájit nová zvláštní vyšetřování v každé z postižených oblastí;

                           d)

                           tato vyšetřování se týkají buď dokumentace související s prokazováním škody, nebo dokumentace související s náhradou, která byla na jejím základě případně poskytnuta. Vzhledem k tomu, že prokázání škod v důsledku přírodní pohromy nepatřilo k předpokladům pro poskytnutí přezkoumávaných domnělých protiprávních podpor, které jsou předmětem vyšetřování, musí být případné prokázání škod požadované orgány veřejné správy nebo soukromými orgány pro účely poskytnutí případných dalších náhrad i tak vysledováno až k události, k níž se váže, tedy k okamžiku, kdy k ní došlo;

                           e)

                           prokázání škody bude muset být provedeno pouze v případě, že škoda vznikla v nedávné době a lze ji ještě zjistit, neboť v opačném případě by nebylo možno stanovit, zda se jedná o přímou škodu, a dopátrat se souvislosti s přírodní pohromou. Z toho vyplývá, že vyhledávání dokumentace pro jednotlivá potvrzení nebo osvědčení týkající se škod, jakož i případných s nimi spojených náhrad, je nerozlučně vázáno na datum, kdy došlo k pohromě;

                           f)

                           možnost získat dokumentaci, která by osvědčovala utrpěné škody a vyplacenou a přijatou náhradu, je omezena v důsledku povinnosti uchovávat účetní dokumentaci, která platí v Itálii. Články 2220 a 2946 italského občanského zákoníku stanoví, že písemnosti se uchovávají po dobu 10 let (a v některých případech dokonce po kratší dobu). Z toho vyplývá, že správní kroky zaměřené na získání uvedené dokumentace po více než deseti letech od pohromy, by se neopíraly o vhodné právní nástroje, které by mohly zaručit, že příjemci a orgány veřejné správy poskytnou požadovanou dokumentaci;

                           g)

                           z analýzy vnitrostátního právního rámce v oblasti uchovávání účetní dokumentace lze vyvodit, že by bylo objektivně nemožné zahájit požadovaný průzkum s cílem prokázat veškeré škody způsobené přírodními pohromami před více než deseti lety, tedy všemi pohromami, jichž se týkají přezkoumávaná opatření, kromě zemětřesení v Abruzzo v roce 2009, neboť u něj desetiletá lhůta ještě neuplynula.

               (107)

               Co se týče opatření týkajícího se zemětřesení v Abruzzo v roce 2009, jehož se týká případ SA.35083 (12/C), italské orgány uvedly, že bude nezbytné provést přesné a podrobné vyšetřování, aby byla bez chybového rozpětí zjištěna totožnost příjemců podpory nebo výše případných přijatých protiprávních podpor. Údaje shromážděné v Itálii do konce roku 2014 zahrnují rovněž mnoho jednotlivých příjemců, kteří využili režim týkající se daní z příjmu, které (částečně nebo vůbec) nesouvisí s jejich podnikatelskou činností. Z přibližně 21 000 příjemců zjištěných v Itálii je totiž 17 500 fyzických osob, u nichž se daňové údaje týkají příjmu z podnikání ze samostatné výdělečné činnosti, nebo jiné formy příjmu. U všech příjemců, kteří spadají do této kategorie, by bylo nezbytné provést hlubší hodnocení s cílem vyčíslit, do jaké míry má být sleva, kterou využili, považována za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU vzhledem k tomu, že slevy, které nejsou určeny pro podniky, nepředstavují státní podporu.

               (108)

               Itálie nakonec poskytla podrobné informace a dokumentaci týkající se systémového dopadu zemětřesení v Abruzzo v roce 2009 na hospodářské sítě v regionu. Tato dokumentace obsahuje makroekonomické údaje a seznam poškozených místních infrastruktur.

         6.   POSOUZENÍ OPATŘENÍ SOUVISEJÍCÍCH S PODPOROU

      Opatření s povahou státní podpory

               (109)

               V rozhodnutí o zahájení řízení Komise uvažovala o tom, že předmětná opatření (tedy režimy, které zavádějí až 90 % slevy na daních a povinných příspěvcích na sociální zabezpečení a zaměstnanecké pojištění dlužných podniky, jež sídlí nebo se nachází v oblastech zasažených přírodními pohromami stanovenými v následujících právních aktech: čl. 9 odst. 17 zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2012 ve znění pozdějších úprav a doplňků; čl. 4 odst. 90 zákona č. 350 ze dne 24. prosince 2003 ve znění pozdějších úprav a doplňků; čl. 1 odst. 363 zákona č. 266 ze dne 23. prosince 2005 ve znění pozdějších úprav a doplňků; čl. 1 odst. 1011 zákona č. 296 ze dne 27. prosince 2006 ve znění pozdějších úprav a doplňků; čl. 2 odst. 109 zákona č. 244 ze dne 24. prosince 2007 ve znění pozdějších úprav a doplňků; čl. 6 odst. 4a a 4b nařízení s mocí zákona č. 185 ze dne 29. listopadu 2008 ve znění pozdějších úprav a doplňků; čl. 33 odst. 28 zákona č. 183 ze dne 12. listopadu 2011 ve znění pozdějších úprav a doplňků. Zdá se, že všechny příslušné prováděcí akty stanovené ve výše uvedených zákonech, jak jsou popsány ve 20. až 36. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, představují státní podporu. Komise v této souvislosti dále přezkoumá eventualitu, že přezkoumávaná opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

               (110)

               Aby bylo možno posoudit, zda opatření související se slevou představují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je nutno stanovit, zda zvýhodňují určité podniky, zda výhodu poskytuje stát ze státních prostředků a zda předmětná opatření mohou mít vliv na hospodářskou soutěž a na obchod mezi členskými státy.

               (111)

               Vzhledem k tomu, že slevy jsou poskytovány výhradně podnikům se sídlem v zeměpisných oblastech (viz 39. bod odůvodnění) zasažených stanovenými druhy přírodních pohrom (zemětřesení, vulkanické erupce a záplavy), jsou opatření selektivní. Italský stát snižuje daně a povinné příspěvky na sociální zabezpečení a zaměstnanecké pojištění a osvobozuje tak příslušné podniky od provozních nákladů, které by při normálním provozu musely nést. Podniky tedy mají hospodářskou výhodu, která může narušit hospodářskou soutěž nebo přinejmenším jejím narušením hrozit. Jelikož opatření se týkají podniků působících v oblasti obchodu mezi členskými státy, mohou ovlivnit uvedené obchody.

               (112)

               Veřejná podpora prostřednictvím státních prostředků znamená, že se italské orgány zřeknou příjmů, neboť snížení daní z příjmu znamená pro stát menší daňové příjmy. Obdobně snížení povinných příspěvků na sociální zabezpečení a zaměstnanecké pojištění, které se hradí organizacím INPS a INAIL, vyžaduje větší přesun státních prostředků ve prospěch těchto organizací tak, aby se nahradily chybějící příjmy.

               (113)

               Jak bylo již předběžně konstatováno v rozhodnutí o zahájení, všechna opatření, jež Itálie přijala od roku 2002, která lze vztáhnout na případy státní podpory SA.33083 (12/C) a SA.35083 (12/C) a která stanoví slevy ve výši 90 %, 50 % nebo 60 % daní a povinných příspěvků na sociální zabezpečení a zaměstnanecké pojištění, tak představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

               (114)

               Přezkoumávaná opatření jsou v zásadě zakázána čl. 107 odst. 1 SFEU a mohou být považována za slučitelná s vnitřním trhem pouze v případě, že jsou přijata jako výhody v rámci jedné z výjimek stanovených samotnou Smlouvou.

               (115)

               Komise má však za to, že (jednotlivé) podpory poskytované v rámci přezkoumávaných opatření nepředstavují státní podporu, pokud splňují všechny podmínky stanovené v platném nařízení de minimis
                   (62).

      Protiprávnost opatření souvisejících s podporou

               (116)

               Vzhledem k tomu, že se jedná o opatření související s podporou, která již vstoupila v platnost, Komise vyjadřuje politování, že italské orgány nesplnily ohlašovací povinnost, kterou měly ve smyslu čl. 108 odst. 3 SFEU.

      Posouzení slučitelnosti podpor s vnitřním trhem ve světle připomínek zúčastněných stran

               (117)

               Poté, co Komise dospěla k závěru, že režimy týkající se slev podle 109. bodu odůvodnění představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí určit, zda lze podporu považovat za slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 2 nebo 3 SFEU.

               (118)

               Komise se v rozhodnutí o zahájení domnívala, že co se týče použitelnosti výjimek stanovených Smlouvou, přezkoumávané podpory nemohou využívat výjimky podle čl. 107 odst. 2 písm. a), neboť se nejedná o podpory sociální povahy ani o podpory, které spadají do působnosti čl. 107 odst. 2 písm. c). Ze zřejmých důvodů nelze použít ani výjimky podle čl. 107 odst. 3 písm. b) a d). Itálie tyto závěry v rámci formálního řízení nezpochybnila. Co se týče možného použití výjimek stanovených v čl. 107 odst. 3 písm. a) a c), Komise odkazuje na pochybnosti, které vyjádřila ve svém rozhodnutí o zahájení řízení (viz bod 3.3.2 rozhodnutí o zahájení). Členský stát ve svých připomínkách ani netvrdil, že by se na podporu mohly vztahovat výjimky podle čl. 107 odst. 3 písm. a) nebo c) SFEU, ani nepředložil žádné informace, které by mohly umožnit Komisi, aby v průběhu řízení souvisejícího s formálním vyšetřováním posoudila slučitelnost přezkoumávaných režimů ve světle těchto výjimek. Itálie (a třetí osoby, které předložily připomínky) naopak tvrdila, že podpora byla určena k náhradě škod způsobených přírodními pohromami, což tedy znamená, že musí být posuzována na základě výjimky stanovené čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU. To vše, aniž by byla dotčena možnost, že by jednotlivé poskytnuté podpory podle přezkoumávaných režimů mohly být prohlášeny na základě přezkumu případ od případu za slučitelné, nebo by se na ně mohlo vztahovat nařízení o výjimkách přijaté na základě článku 1 nařízení Rady (ES) č. 994/98 (63).

               (119)

               Vzhledem k tomu, že všechna opatření se skutečně týkají podniků sídlících nebo činných v oblastech zasažených přírodními pohromami, Komise posoudí, zda pro opatření lze využít výjimku podle čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU, pokud jde o podpory určené k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi.

      Analýza ustanovení, pokud jde o podporu určenou k náhradě škod způsobených přírodními pohromami

               (120)

               Komise přezkoumala přezkoumávané režimy podpory ve světle čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU, který prohlašuje, že podpory určené k náhradě škod způsobených přírodními podporami nebo jinými mimořádnými událostmi jsou slučitelné s vnitřním trhem.

               (121)

               V tomto ohledu Komise posuzuje, zda se na pohromy, které Itálie uvádí, vztahuje definice „přírodních pohrom“ podle čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU a zda jsou splněny následující podmínky:

                           a)

                           musí být prokázáno, že škoda, za niž je poskytována náhrada, je přímým důsledkem přezkoumávané přírodní pohromy;

                           b)

                           podpora musí sloužit pouze k náhradě škody způsobené přírodní pohromou a nesmí s sebou nést nadměrnou kompenzaci škody utrpěné příjemci.

               (122)

               Italské právní základy uvádí oblasti zasažené jedním ze tří druhů přírodních pohrom: zemětřesení, záplavy nebo vulkanické erupce. Vzhledem k tomu, že podle ustáleného názoru Komise představují zemětřesení, záplavy a vulkanické erupce přírodní pohromy ve smyslu čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU, každý jednotlivý podnik, který skutečně utrpěl škody v důsledku těchto přírodních pohrom, se může stát příjemcem podpory v nezbytné výši jako náhrady za tyto škody (64).

               (123)

               Přezkoumávané režimy neobsahují žádnou definici škody (hmotné ani nehmotné) a nestanoví žádnou souvislost mezi podporou a skutečně utrpěnými škodami v důsledku uvedených přírodních pohrom (65). Režimy kromě toho neomezují výši odškodnění podle toho, co je nezbytné k náhradě škod, jež příjemce podpory skutečně utrpěl. A nakonec, způsobilé náklady nejsou stanoveny na základě škody způsobené podniku příjemce jako přímý důsledek přírodní pohromy. To potvrdily i italské orgány v průběhu formálního vyšetřování (viz připomínky INPS v 98. bodě odůvodnění).

               (124)

               Komise dochází k závěru, že režimy přinesly výhodu nejen skutečně poškozeným podnikům, ale všem podnikům sídlícím nebo činným v oblastech, jež byly italskými orgány prohlášeny za „zasažené pohromou“, a to nezávisle na skutečnosti, zda skutečně utrpěly či neutrpěly škody v důsledku příslušné pohromy.

               (125)

               Ve světle výše uvedených skutečností nejsou přezkoumávaná opatření vzhledem ke svému charakteru a prováděcím ustanovením určena k náhradě škod způsobených přírodními pohromami.

               (126)

               Je tedy třeba konstatovat, že formální vyšetřování neumožnilo rozptýlit pochybnosti Komise týkající se slučitelnosti přezkoumávaných opatření se společným trhem.

               (127)

               Vzhledem k tomu, že na podporu se nevztahuje žádná z výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU, Komise dochází k závěru, že přezkoumávané režimy podpory nejsou slučitelné s vnitřním trhem.

               (128)

               Co se týče opatření uplatňovaných na odvětví rybolovu a akvakultury, jejich slučitelnost s právními předpisy Unie musí být posuzována ve světle pokynů pro přezkum státních podpor v odvětví rybolovu a akvakultury k datu vstupu v platnost každého režimu. Od roku 2001 Komise na základě těchto pokynů poskytovala výklad k uplatňování Smlouvy, co se týče státních podpor v odvětví rybolovu a akvakultury.

               (129)

               Vzhledem k tomu, že pokud jde o podpory v případě přírodních pohrom, i na tyto pokyny se vztahují stejná zásadní ustanovení, Komise dospívá k závěru, že připomínky v tomto oddíle se uplatní i na podpory poskytované na základě opatření v odvětví rybolovu a akvakultury.

      Připomínky zúčastněných stran

               (130)

               Italské orgány a další čtyři zúčastněné strany (advokátní kancelář Chiti, advokátní kancelář Preve-Gavioli, Confindustria, CGIL L'Aquila) předložily připomínky týkající se pochybností, jež vyjádřila Komise v rozhodnutí o zahájení.

               (131)

               Jak uvádí všechny zúčastněné strany, čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU stanoví, že podpory určené k náhradě škod způsobených přírodními pohromami jsou slučitelné s vnitřním trhem. Přezkoumávaná opatření byla zaměřena na podniky sídlící v oblastech zasažených zemětřeseními, záplavami a vulkanickými erupcemi. Jak bylo však vyhodnoceno již v předchozím bodě („Podpora určená k náhradě škod způsobených přírodními pohromami“), Komise má za to, že přezkoumávaná opatření nejsou vhledem ke svému charakteru a prováděcím ustanovením určena k náhradě škod způsobených výše uvedenými přírodními pohromami ve smyslu čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU.

               (132)

               Některé zúčastněné strany (advokátní kancelář Chiti, Confindustria) poukazují i na skutečnost, že podpory, jež stanoví některá opatření, jsou poskytovány pouze po ověření skutečné škody, kterou utrpěl každý podnik. Nelze totiž vyloučit, že v určitých případech by podpora poskytovaná v rámci opatření nebyla vyšší, než částka potřebná k náhradě škody, kterou skutečně utrpěl postižený příjemce v přímém důsledku pohromy, a že jednotlivá podpora v těchto případech by mohla být považována za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU. Přezkoumávaná opatření však nejsou vzhledem ke svému charakteru a prováděcím ustanovením určena k vyloučení každé formy nadměrné kompenzace škod a omezují se na náhradu škod způsobených výše uvedenými přírodními pohromami. Jak je uvedeno v předchozím bodě („Podpora určená k náhradě škod způsobených přírodními pohromami“), tato opatření mají rozhodně širší oblast působnosti, neboť nevyžadují přímou souvislost mezi podporou a škodami způsobenými příslušnou přírodní pohromou. Vzhledem k tomu, že nevyžadují souvislost, neomezují náhradu na částku nezbytnou k náhradě případné škody, kterou podniky skutečně utrpěly. Ani v případě, kdy jsou příjemci povinni prokázat příslušnou škodu, jako v případě Piemontu, neobsahují právní základy žádná ustanovení, která by omezovala výši podpory na ověřenou částku odpovídající škodám způsobeným záplavami. Co se týče připomínek předložených italskými orgány ve věci dopadu zemětřesení v Abruzzo v roce 2009 na hospodářskou síť regionu, konkrétně na oblast zasaženou zemětřesením, které mělo mimořádnou sílu a ničivý potenciál, Komise opětovně připomíná, že podle Smlouvy a v souladu s ustálenou praxí Komise (66) je nezbytné, aby existovala jasná a přímá souvislost mezi událostí, jež způsobila škodu, a státní podporou určenou k její náhradě. Tuto souvislost je třeba zjistit u každého podniku, nikoli na makroekonomické úrovni, jako v případě přezkoumávaného opatření (konkrétně pokud jde o zemětřesení v Abruzzo v roce 2009, oznámené opatření v rámci státní podpory SA.35083 (12/C)).

               (133)

               Závěrem je tedy třeba říci, že připomínky předložené třetími stranami v průběhu formálního vyšetřování neumožnily rozptýlit pochybnosti Komise a že přezkoumávaná opatření představují podpory neslučitelné s vnitřním trhem.

      Důsledky rozhodnutí o podporách poskytnutých v rámci přezkoumávaných opatření

               (134)

               Toto rozhodnutí vyžaduje okamžité uplatňování, a to i pokud jde o navracení protiprávně poskytnutých podpor, které byly prohlášeny za neslučitelné. Komise podotýká, že záporné rozhodnutí ve věci režimu podpor nevylučuje možnost, aby určité výhody poskytnuté v rámci téhož režimu nepředstavovaly samy o sobě státní podpory, nebo tvořily v celém rozsahu nebo částečně podpory slučitelné s vnitřním trhem (například z toho důvodu, že jednotlivá výhoda je poskytnuta subjektům, které nevykonávají hospodářskou činnost a které tak nemohou být považovány za podniky, nebo proto, že jednotlivá výhoda je v souladu s platným nařízením de minimis, nebo proto, že jednotlivá výhoda je poskytnuta v souladu se schváleným režimem nebo s nařízením o výjimkách).

               (135)

               Itálie je povinna anulovat všechny stávající vyplacené podpory v rámci režimů uvedených ve 109. bodu odůvodnění s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí. Ode dne přijetí tohoto rozhodnutí nemůže být žádný z těchto režimů používán jako referenční základ pro poskytnutí nebo vyplacení podpor.

               (136)

               Co se týče případu jednotlivých podpor, které byly již vyplaceny v rámci přezkoumávaných opatření přede dnem vstupu v platnost rozhodnutí a příkazu k pozastavení (viz 54. bod odůvodnění), režim musí být považován za slučitelný s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU pod podmínkou, že lze nalézt jasnou a přímou souvislost mezi škodami, které utrpěl konkrétní podnik v důsledku předmětných přírodních pohrom, a státní podporou poskytnutou podle přezkoumávaných opatření (67). Je třeba vyhnout se případům nadměrné kompenzace ve srovnání se škodami, jež utrpěly jednotlivé podniky. Každá náhrada související s těmito škodami získaná z jakéhokoli zdroje musí být navíc odečtena a je nezbytné vyloučit jakoukoli kumulaci podpor stanovených předmětným režimem a podpor stanovených jinými opatřeními pro způsobilé náklady.

      Navrácení podpor

               (137)

               Podle ustanovení Smlouvy a podle ustálené judikatury Soudního dvora Evropské unie v případě, že Komise zjistí neslučitelnost podpory s vnitřním trhem, je oprávněna rozhodnout, zda zúčastněný stát musí zrušit nebo změnit podporu (68). Podle ustálené judikatury Soudního dvora slouží rovněž povinnost státu zrušit podporu, kterou Komise považuje za neslučitelnou s vnitřním trhem, k obnovení dřívějšího stavu (69). V tomto ohledu Soudní dvůr stanovil, že tohoto cíle bude dosaženo, jakmile příjemce splatí částky podpory poskytnuté formou protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou měl oproti svým konkurentům na trhu, a situace před obdržením podpory bude obnovena (70).

               (138)

               Na základě uvedené judikatury čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 stanoví, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.

               (139)

               Jestliže je tedy zjištěno, že přezkoumávaná podpora představuje protiprávní a neslučitelnou státní podporu, musí být odpovídající částka v zásadě navrácena s cílem obnovit situaci na trhu před poskytnutím podpory. Nařízení (ES) č. 659/1999 však stanoví hranice opatření o navracení. Ve smyslu čl. 14 odst. 1 „Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství“, například s ochranou právní jistoty nebo s legitimním očekáváním. Soudní dvůr rovněž připustil výjimku z povinnosti kladené na členský stát, aby provedl rozhodnutí o navrácení, které je mu určené, tedy existenci výjimečných okolností, z nichž vyplývá absolutní nemožnost, aby členský stát řádně provedl rozhodnutí (71).

               (140)

               Vzhledem k tomu, že zúčastněné strany (Confindustria a advokátní kancelář Chiti) a italské orgány uvedly takové výjimky v rámci formálního šetření, Komise musí posoudit, zda se tyto výjimky použijí na tento případ, aby bylo možno stanovit, zda je nezbytné navrácení.

               (141)

               Co se týče legitimního očekávání, které uvedla Confindustria (viz 80. bod odůvodnění), Komise připomíná, že příjemce neoznámené podpory se v zásadě nemůže postavit proti příkazu k navrácení a uplatňovat legitimní očekávání, pokud jde o řádnou povahu podpory (72), neboť svědomitý podnik musí být běžně schopen ujistit se o tom, že podpora byla oznámena (73). V předmětných případech navíc sama Komise nepředložila italským orgánům ani příjemcům žádné skutečnosti, které by mohly vést k legitimnímu očekávání (74).

               (142)

               V připomínkách (viz 80. bod odůvodnění) Confindustria uvedla i desetiletou promlčecí lhůtu, kterou stanoví článek 15 nařízení (ES) č. 659/1999. Podle tohoto nařízení v případě záporného rozhodnutí týkajícího se případů protiprávní podpory Komise uloží zúčastněnému členskému státu, aby přijal veškerá nezbytná opatření k tomu, aby příjemci navrátili podporu. Pravomoci Komise, pokud jde o navrácení podpory, podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Jakékoli opatření přijaté Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise, týkající se protiprávní podpory, přerušuje běh promlčecí lhůty a každým přerušením počíná lhůta běžet znovu. Připomínáme, že Komise byla informována o existenci přezkoumávaných opatření v roce 2011 a že učinila kroky ve věci opatření týkajících se protiprávních podpor dne 25. července 2011, když požádala italské orgány o informace. Komise dále přijala rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního vyšetřování dne 17. října 2012, přičemž zákon, kterým bylo zavedeno první přezkoumávané opatření, Itálie přijala dne 27. prosince 2002 (viz 22. bod odůvodnění). Podle žádného z opatření o slevách, které je předmětem tohoto rozhodnutí, tak nebylo navrácení podpory promlčeno podle článku 15 nařízení (ES) č. 659/1999.

               (143)

               Co se týče argumentace advokátní kanceláře Chiti (viz 73. bod odůvodnění), podle níž od konce roku 1994 až do roku 2011 žádný vnitrostátní ani unijní orgán nezpochybnil legitimitu výhod, Komise uvádí, že přezkoumávaná podpora byla poskytnuta až poté, co vstoupila v platnost opatření o slevě. Do té doby byly všechny podniky povinny platit celou dlužnou částku z titulu daní a příspěvků. Podniky tak začaly využívat slevy z částek dlužných z titulu daní a příspěvků až v roce 2003. Vzhledem k těmto okolnostem nelze uplatnit ani argument promlčení (jak uvádí Confindustria, viz 142. bod odůvodnění) ani argument legitimního očekávání (ve smyslu jiných připomínek organizace Confindustria, viz 141. bod odůvodnění), a to s přihlédnutím ke skutečnosti, že pouhá nečinnost vnitrostátních orgánů nebo orgánů Unie nepředstavuje platné argumenty pro legitimní očekávání. Tato argumentace zúčastněné strany byla zamítnuta na základě úvah uvedených ve výše zmíněných bodech.

               (144)

               Co se týče argumentace ve věci právní jistoty, kterou uvádí advokátní kancelář Chiti (viz 73. bod odůvodnění), neexistují důvody, proč odlišovat tuto věc od věci Lucchini
                   (75). Z tohoto důvodu má Komise za to, že existence prováděcích rozsudků vnitrostátních soudů nebrání navrácení.

      Mimořádné okolnosti: absolutní nemožnost navrácení

               (145)

               Podle článku 288 SFEU je provedení rozhodnutí o navrácení podpory závazné pro každý stát, kterému je určeno. Jak je výše uvedeno, Soudní dvůr uvedl výjimku z této povinnosti, kterou představuje případ, kdy členský stát prokáže existenci mimořádných okolností, které absolutně znemožňují provedení rozhodnutí.

               (146)

               Členské státy obvykle uvádí tuto možnost v rámci diskusí s Komisí až po přijetí rozhodnutí o navrácení (76). V tomto případě však Itálie tvrdila před přijetím rozhodnutí, že u některých opatření by nemělo docházet k navrácení, neboť je absolutně nemožné vykonat tento příkaz k navrácení. Jelikož Itálie vznesla tuto otázku v rámci formálního šetření a jelikož podle obecné právní zásady nelze nikomu uložit, aby učinil něco nemožného, považuje Komise za nutné tuto otázku vyřešit v tomto rozhodnutí (77).

               (147)

               Především je třeba upozornit, že Soudní dvůr vykládá pojem „absolutní nemožnosti“ velmi restriktivně. Podmínka absolutní nemožnosti provedení navrácení podpory není splněna, když členský stát Komisi pouze sdělí, jaké právní, politické či praktické obtíže si výkon rozhodnutí vyžádá (78). Jediným případem, v němž je možné uznat absolutní nemožnost, je situace, kdy je od samého počátku objektivně a absolutně nemožné navrácení podpory provést (79).

               (148)

               V přezkoumávaném případě italské orgány vícekrát tvrdily, že přesný výpočet výše neslučitelných podpor, které mají být vráceny, by byl absolutně nemožný. Italský občanský zákoník (v článku 2200) a vnitrostátní daňové právní předpisy stanoví povinnost uchovávat správní a účetní písemnosti pouze po dobu deseti let. Rekonstrukce dokumentárních důkazů o škodách utrpěných v důsledku přírodních pohrom musí být prováděna na základě úředních dokladů (správních a účetních písemností) vyhotovených v době, kdy došlo k události. Z tohoto důvodu by již nebylo možné stanovit na jednu stranu částku odpovídající škodě, již utrpěli jednotliví příjemci, ani, na druhou stranu, výši náhrad poskytnutých již z jiných zdrojů (pojištění, jiná opatření související s podporou) u událostí starších než deset let. V případě většiny přezkoumávaných podpor uplynulo již více než deset let od zjištění přírodní pohromy. Do této skutkové podstaty spadají všechny události uvedené v případě SA.33083 (12/C), tedy zemětřesení na východní Sicílii v roce 1990, záplavy v severní Itálii v roce 1994, zemětřesení v regionech Marche a Umbria v roce 1997, zemětřesení v regionech Molise a Puglia v roce 2002 a zemětřesení a erupce sopky Etna v provincii Catania v roce 2002. Itálie tedy tvrdí, že u těchto událostí již nebude možné získat dokumentaci, která by potvrzovala škodu (a náhrady).

               (149)

               Podle čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU jsou podpory určené k náhradě škod způsobených přírodními pohromami slučitelné s vnitřním trhem. Neslučitelné, které je proto třeba navrátit, jsou pouze ty podpory, které přesahují vzniklé škody. Velká většina příjemců, kteří utrpěli škody způsobené přírodními pohromami před více než deseti lety, již nemá nezbytné doklady, aby prokázali tu okolnost, že utrpěli škody, a jejich výši, neboť podle italské právní úpravy nejsou podniky povinny uchovávat správní a účetní doklady po dobu delší, než deset let. Z toho vyplývá, že pokud by členský stát nařídil navrácení té části podpory, která přesahuje celkovou výši škod, jejichž vznik jsou příjemci ještě schopni prokázat, musel by přistoupit i k navrácení podpor slučitelných s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU, na něž měly podniky, které utrpěly škody v důsledku přírodní pohromy, nárok.

               (150)

               Komise by měla v zásadě nařídit navrácení neslučitelných podpor, jež Itálie poskytla v rámci opatření uvedených v bodě (109). Nicméně, a) příjemci těchto opatření jsou podniky se sídlem v oblastech zasažených přírodními pohromami, b) podpory určené k náhradě škod způsobených přírodní pohromou představují podporu, která je podle zákona slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU, c) k velké části přírodních pohrom došlo před více než deseti lety před datem tohoto rozhodnutí a konečně d) na základě vnitrostátního práva nejsou příjemci podpory povinni uchovávat správní a účetní doklady po dobu delší než deset let, tudíž by bylo objektivně a absolutně nemožné stanovit přesnou výši škod utrpěných v přímém důsledku přírodní pohromy. Ve světle výše uvedených skutečností Komise uznává, že s ohledem na zvláštní okolnosti související s opatřeními v oblasti podpor, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je u přírodních pohrom, k nimž došlo před více než deseti lety před datem tohoto rozhodnutí, právně a fakticky nemožné získat informace nezbytné k přesnému výpočtu výše neslučitelné podpory, která by měla být navrácena. Z tohoto důvodu by bylo objektivně a absolutně nemožné vydat za těchto podmínek příkaz k navrácení.

               (151)

               Nemožnost vypočítat přesnou výši neslučitelné podpory, jež by měla být navrácena, se netýká podniků, které neměly v okamžiku, kdy došlo k události, provozní sídla (například hlavní sídlo nebo provozní jednotku) v oblasti zasažené přírodní pohromou. Tito příjemci opatření podle 109. bodu odůvodnění nesmí být vyloučeni z navracení, neboť nemohli utrpět žádnou přímou škodu způsobenou přírodní pohromou, a proto nemohli mít nárok na podporu slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU. Italské orgány jsou povinny ověřit existenci provozního sídla v dotčené oblasti na základě informací uvedených ve veřejných registrech v době, kdy došlo k události.

               (152)

               Závěrem je třeba uvést, že Komise má za to, že vzhledem ke zvláštní povaze předmětných případů by pro Itálii bylo absolutně nemožné získat zpět podpory poskytnuté protiprávně v rámci přezkoumávaných opatření při všech přírodních pohromách, k nimž došlo více než deset let před datem tohoto rozhodnutí, s výjimkou podpor poskytnutých příjemcům, jež neměli v době, kdy došlo k události, provozní sídlo v oblasti zasažené přírodní pohromou. S výjimkou této posledně jmenované skupiny příjemců tak není vhodné nařizovat navrácení podpor souvisejících s protiprávními a neslučitelnými režimy u přírodních pohrom, k nimž došlo více než deset let před datem tohoto rozhodnutí.

         7.   ZÁVĚRY

               (153)

               Komise má za to, že Itálie provedla opatření související s podporou uvedená ve 109. bodě odůvodnění protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie.

               (154)

               U dotyčných opatření nelze zjistit žádný důvod jejich slučitelnosti, a proto jsou tato opatření s vnitřním trhem neslučitelná.

               (155)

               V souladu s článkem 14 nařízení (ES) č. 659/1999, je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil (80). Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství.

               (156)

               Ve světle mimořádných okolností uvedených ve 147. až 152. bodě odůvodnění není vhodné nařizovat navrácení pro všechny podpory poskytnuté v rámci předmětných opatření příjemcům v oblastech zasažených přírodními pohromami více než deset let před datem tohoto rozhodnutí s výjimkou podpor poskytnutých příjemcům, již neměli v době, kdy k události došlo, provozní sídlo v oblasti zasažené přírodní pohromou. Itálie prokázala, že by bylo absolutně nemožné vypočítat přesnou výši neslučitelné podpory, jež by měla být navrácena. Mohlo by se stát, že jednotliví příjemci, kteří mohli využít podpory, jež jsou považovány za neslučitelné s vnitřním trhem na základě výjimky podle čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU, již nemají nezbytnou dokumentaci, kterou by prokázali, zda získali či nezískali výhodu (úplnou nebo částečnou) za utrpěnou škodu. Navráceny však musí být podpory poskytnuté v rámci všech dotčených opatření jednotlivým příjemcům, kteří neměli provozní sídlo v oblasti zasažené přírodní pohromou v době, kdy k události došlo (a to i pokud jde o přírodní pohromy, k nimž došlo více než deset let před datem tohoto rozhodnutí). Itálie je povinna existenci provozního sídla v dotčené oblasti na základě informací uvedených ve veřejných registrech v době, kdy došlo k události.

               (157)

               Komise proto požádá Itálii, aby provedla všechna opatření nezbytná k navrácení pouze těch neslučitelných podpor, které byly poskytnuty a vyplaceny jednotlivým podnikům v rámci opatření uvedených v bodě (109), s výjimkou jednotlivých případů, které splňují podmínky, aby byly považovány za slučitelné s vnitřním trhem podle výjimky stanovené čl. 107 odst. 2 písm. b) Smlouvy, jak je uvedeno ve 136. bodě odůvodnění, nebo případů, v nichž je jednotlivá výhoda v souladu s platným nařízením de minimis, nebo případů, kdy je jednotlivá výhoda poskytnuta v souladu se schváleným režimem podpor nebo nařízením o výjimkách, jak je uvedeno ve 134. bodě odůvodnění. Itálie musí do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí přikázat příjemcům podpory, aby navrátili výše uvedenou protiprávní a neslučitelnou státní podporu.

               (158)

               V souladu s čl. 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 659/1999 musí být částka, která má být navrácena, navýšena o úroky vypočtené v souladu s článkem 9 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (81) ode dne, kdy byla protiprávní podpora k dispozici příjemci, do data jejího úplného navrácení.

               (159)

               Komise žádá Itálii, aby jí opětovně zaslala přiložený formulář týkající se pokroku dosaženého v řízení o navrácení, aby vyhotovila seznam příjemců a jasně uvedla opatření, která přijala za účelem okamžitého a účinného navrácení podpor. Komise dále žádá Itálii, aby do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zaslala veškerou dokumentaci, která může prokázat, že došlo k zahájení řízení o navrácení protiprávních a neslučitelných podpor ze strany příjemců (například správní dokumenty, oběžníky, vydaná nařízení o navrácení atd.),

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Předmětná opatření týkající se státní podpory (čl. 9 odst. 17 zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2012 ve znění pozdějších úprav a doplňků; čl. 4 odst. 90 zákona č. 350 ze dne 24. prosince 2003 ve znění pozdějších úprav a doplňků; čl. 1 odst. 363 zákona č. 266 ze dne 23. prosince 2005 ve znění pozdějších úprav a doplňků; čl. 1 odst. 1011 zákona č. 296 ze dne 27. prosince 2006 ve znění pozdějších úprav a doplňků; čl. 2 odst. 109 zákona č. 244 ze dne 24. prosince 2007 ve znění pozdějších úprav a doplňků; čl. 6 odst. 4a a 4b nařízení s mocí zákona č. 185 ze dne 29. listopadu 2008 ve znění pozdějších úprav a doplňků; čl. 33 odst. 28 zákona č. 183 ze dne 12. listopadu 2011 ve znění pozdějších úprav a doplňků a všechny příslušné prováděcí akty, jež stanoví výše uvedené zákony), jimiž se snižují daně a příspěvky dlužné podniky v oblastech zasažených přírodními pohromami v Itálii v roce 1990, jež Itálie provedla protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, jsou neslučitelná s vnitřním trhem.
   Článek 2
   Jednotlivá podpora poskytnutá na základě opatření podle článku 1 nepředstavuje podporu, pokud v okamžiku, kdy je poskytována, splňuje podmínky stanovené nařízením (EU) č. 1407/2013 nebo nařízením (EU) č. 717/2014.
   Článek 3
   Jednotlivá podpora poskytnutá na základě opatření podle článku 1, která v době poskytnutí splňuje podmínky stanovené právním předpisem přijatým podle článku 1 nařízení (ES) č. 994/98 nebo jakýmkoli jiným schváleným režimem podpory, je slučitelná s vnitřním trhem do výše maximální míry podpory použitelné pro daný typ podpory.
   Článek 4
   1.   Itálie získá zpět od příjemců neslučitelné podpory poskytnuté v rámci režimu podpor zavedeného na základě čl. 33 odst. 28 zákona č. 183 ze dne 12. listopadu 2011 ve znění pozdějších úprav a doplňků a všech příslušných prováděcích opatření stanovených výše uvedeným zákonem.
   2.   Itálie dále získá zpět neslučitelné podpory poskytnuté v rámci dalších režimů podpor podle článku 1 všem příjemcům, kteří v době, kdy došlo k události, neměli provozní sídlo v oblasti zasažené přírodní pohromou.
   3.   Částky, které mají být navráceny, zahrnují úroky počítané ode dne, kdy byly pro příjemce uvolněny, až do jejich skutečného navrácení.
   4.   Úroky jsou vypočítány podle složeného úrokového režimu v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004 a s nařízením (ES) č. 271/2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
   5.   Itálie dále zruší všechny existující platby podpory v rámci všech režimů uvedených v článku 1 s účinností ode dne přijetí tohoto rozhodnutí.
   Článek 5
   1.   Zpětné získání podpor uvedených v článku 4 se provede s okamžitým účinkem.
   2.   Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
   Článek 6
   1.   Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí sdělí Itálie Komisi tyto informace:

               a)

               seznam příjemců, kteří obdrželi podpory, které je třeba navrátit ve smyslu článku 4, a celkovou částku, kterou obdržel každý z nich v rámci příslušného režimu;

               b)

               celkovou částku (jistinu a úroky), kterou musí každý příjemce podpory vrátit;

               c)

               podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;

               d)

               doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.

         2.   Itálie informuje Komisi o dosaženém pokroku na základě vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, a to dokud nebude navrácení podpory uvedené v článku 4 dokončeno. Na žádost Komise Itálie bezodkladně předloží veškeré informace o opatřeních již přijatých nebo plánovaných ke splnění tohoto rozhodnutí a dále poskytne podrobné informace týkající se výše podpory a úroků, které již byly příjemci navráceny.
   Článek 7
   Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.

      V Bruselu dne 14. srpna 2015.

            Za Komisi

         Margrethe VESTAGER

            členka Komise

      (1)  Rozhodnutí Komise C(2012) 7128 final (Úř. věst. C 381, 11.12.2012, s. 32).

      (2)  Usnesení Tribunale di Cuneo vydané dne 18. února 2011, jehož předmětem je žádost o informace ve smyslu „oznámení Komise o prosazování právní úpravy státní podpory vnitrostátními soudy“.

      (3)  Úř. věst. C 85, 9.4.2009, s. 1.

      (4)  V dopise se odkazuje také na opatření související se zemětřeseními, jimiž byly postiženy Umbria a Marche v roce 1997, Molise a Puglia v roce 2002 a Abruzzo v roce 2009, a na jiná obdobná opatření přijatá v Itálii.

      (5)  Protokol z jednání soudu ve Vercelli ze dne 19. června 2012, jehož předmětem je žádost o informace o probíhajícím řízení SA.33083 (11/CP).

      (6)  Podle údajů ISTAT poklesl HDP z 26 314,5 milionů EUR v roce 2008 na 25 343,2 milionů EUR v roce 2009 (pokles o 3,7 %).

      (7)  Viz poznámka pod čarou 3.

      (8)  Viz poznámka pod čarou 3.

      (9)  Včetně podniků z oblasti průmyslu, obchodu, řemesel a zemědělství, které vyvíjely činnost v oblastech zasažených zemětřesením.

      (10)  Příslušné obce jsou vyjmenovány v nařízení předsedy rady ministrů ze dne 15. ledna 1991.

      (11)  Článek 138 finančního zákona z roku 2001 ve znění nařízení s mocí zákona č. 355 ze dne 28. září 2011.

      (12)  Článek 9 odst. 17 zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2002 (finanční zákon z roku 2003).

      (13)  V jediné splátce nebo u částek přesahujících 5 000 EUR ve splátkách.

      (14)  Článek 23i odst. 5 nařízení s mocí zákona č. 355 ze dne 24. prosince 2003, který byl změněn na zákon č. 47 ze dne 27. února 2004, a ministerské nařízení ze dne 8. dubna 2004.

      (15)  Zákon č. 266 ze dne 23. prosince 2005, čl. 1 odst. 363 (finanční zákon z roku 2006).

      (16)  Viz poznámka pod čarou 12.

      (17)  Zákon č. 81 ze dne 11. března 2006 vzniklý změnou nařízení s mocí zákona č. 2 ze dne 10. ledna 2006.

      (18)  Zákon č. 17 ze dne 26. února 2007 vzniklý změnou nařízení s mocí zákona č. 300 ze dne 28. prosince 2006, čl. 3c odst. 2.

      (19)  Zákon č. 248 ze dne 31. prosince 2007, článek 36a.

      (20)  S výjimkou podniků v oblasti bankovnictví a pojišťovnictví.

      (21)  Ve smyslu článku 16a zákona č. 22 ze dne 21. ledna 1995 vzniklého změnou nařízení s mocí zákona č. 646 ze dne 24. listopadu 1994 se za značnou považuje škoda vyšší, než šestina příjmu přiznaného za účetní rok 1993, která není nižší než 2 miliony lir (přibližně 1 032,39 EUR).

      (22)  Zákon č. 350 ze dne 24. prosince 2003, čl. 4 odst. 90 (finanční zákon z roku 2004).

      (23)  Zákon č. 17 ze dne 26. února 2007, vzniklý změnou nařízení s mocí zákona č. 300 ze dne 28. prosince 2006, čl. 3c odst. 1. Nařízení s mocí zákona č. 248 ze dne 31. prosince 2007, článek 36a.

      (24)  Zákon č. 296 ze dne 27. prosince 2006, (finanční zákon na rok 2007), čl. 1 odst. 1011, s odkazem na usnesení předsedy rady ministrů č. 3442 ze dne 10. června 2005 související s usnesením předsedy rady ministrů č. 3254 ze dne 29. listopadu 2002.

      (25)  V zákoně č. 296 ze dne 27. prosince 2006, čl. 1 odst. 1011 se uvádí „[…] veškeré daně a příspěvky […] snížené na 50 % […]“.

      (26)  Článkem 5 usnesení předsedy rady ministrů č. 3254 ze dne 29. listopadu 2002, se poprvé pozastavují „platby povinných příspěvků na sociální zabezpečení a povinných příspěvků na pojištění proti úrazům a nemocem z povolání“„pro subjekty, které mají bydliště, sídlo, nebo jsou činné v dané oblasti“. Usnesením předsedy rady ministrů č. 3242 ze dne 10. června 2005 se potvrzuje pozastavení ve prospěch „soukromých zaměstnavatelů sídlících nebo činných v obcích […]“.

      (27)  Nařízení s mocí zákona č. 61 ze dne 8. dubna 2008 změněné na zákon č. 103 ze dne 6. června 2008, čl. 2 odst. 1 (pro který bylo stanoveno finanční krytí v čl. 2 odst. 109 zákona č. 244 ze dne 24. prosince 2007). Článek 3 odst. 2 nařízení s mocí zákona č. 162 ze dne 23. října 2008 změněné na zákon č. 201 ze dne 22. prosince 2008.

      (28)  Článek 6 odst. 4a a 4b nařízení s mocí zákona č. 185 ze dne 29. listopadu 2008 změněné na zákon č. 2 ze dne 28. ledna 2009.

      (29)  Zákon č. 183 ze dne 12. listopadu 2011, čl. 33 odst. 28.

      (30)  Usnesení předsedy rady ministrů č. 3753 a 3754 ze dne 9. dubna 2009 a č. 3780 ze dne 6. června 2009. Nařízení s mocí zákona č. 39 ze dne 28. dubna 2009 změněné na zákon č. 77 ze dne 24. června 2009.

      (31)  „[…] subjekty se sídlem, které byly k uvedenému datu postiženy zemětřesením“ – jinde „[…] s daňovým sídlem nebo činností […]“.

      (32)  Dotčené obce jsou vyjmenovány v nařízení předsedy rady ministrů č. 3 ze dne 16. dubna 2009.

      (33)  Usnesení předsedy rady ministrů č. 3837 ze dne 30. prosince 2009.

      (34)  Nařízení s mocí zákona č. 78 ze dne 31. května 2010 (článek 39) změněný na zákon č. 122 ze dne 30. července 2010.

      (35)  Nařízení s mocí zákona č. 225 ze dne 29. prosince 2010 (článek 3).

      (36)  Nařízení předsedy rady ministrů ze dne 16. srpna 2011.

      (37)  Zákon č. 183 ze dne 12. listopadu 2011, čl. 33 odst. 28 (zákon o stabilitě na rok 2012).

      (38)  Vyjmenované v nařízení předsedy rady ministrů ze dne 15. ledna 1991.

      (39)  Vyjmenované v nařízení předsedy rady ministrů ze dne 26. a 29. listopadu 1994.

      (40)  Vyjmenované v nařízení předsedy rady ministrů ze dne 29. října 2002.

      (41)  Vyjmenované v nařízeních č. 2668 ze dne 28. září 1997, č. 2694 ze dne 13. října 1997 a č. 2719 ze dne 28. listopadu 1997.

      (42)  Vyjmenované v nařízení předsedy rady ministrů ze dne 31. října 2002 a 8. listopadu 2002.

      (43)  Vyjmenované v nařízení předsedy rady ministrů č. 3 ze dne 16. dubna 2009 a č. 11 ze dne 17. července 2009.

      (44)  Jak je ovšem uvedeno v 7. bodě odůvodnění, toto rozhodnutí se nepoužije na činnosti spojené s výrobou, zpracováním a uváděním na trh zemědělských výrobků podle přílohy I Smlouvy s výjimkou produktů rybolovu a akvakultury.

      (45)  Definice „značné škody“ viz 26. bod odůvodnění.

      (46)  Datum vstupu v platnost zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2002 (finanční zákon na rok 2003).

      (47)  Datum vstupu v platnost zákona č. 266 ze dne 29. prosince 2005 (finanční zákon na rok 2006), čl. 1 odst. 363.

      (48)  Datum vstupu v platnost zákona č. 350 ze dne 24. prosince 2003 (finanční zákon na rok 2004).

      (49)  Datum vstupu v platnost zákona č. 296 ze dne 27. prosince 2006 (finanční zákon na rok 2007).

      (50)  Datum vstupu v platnost zákona č. 244 ze dne 24. prosince 2007 (finanční zákon na rok 2008).

      (51)  Datum vstupu v platnost zákona č. 185 ze dne 29. listopadu 2008 (zákon o protikrizových opatřeních z roku 2009).

      (52)  Datum vstupu v platnost zákona č. 183 ze dne 12. listopadu 2011 (zákon o stabilitě z roku 2012), jak je stanoveno v čl. 33 odst. 28 a jak oznámily italské orgány ve věci SA.35083 (12/NN).

      (53)  Rozsudek nejvyššího kasačního soudu, pátého občanskoprávního senátu, ze dne 1. října 2007, č. 20641. Rozsudek nejvyššího kasačního soudu, pracovněprávní senát, ze dne 7. května 2010, č. 11133. Rozsudek nejvyššího kasačního soudu, pracovněprávní senát, ze dne 10. května 2010, č. 11247.

      (54)  Rozsudek nejvyššího kasačního soudu ze dne 12. června 2012, č. 9577.

      (55)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, 27.3.1999, s. 1).

      (56)  Viz poznámka pod čarou 3.

      (57)  Nařízení Komise (EU) č. 651/2014 ze dne 17. června 2014, kterým se v souladu s články 107 a 108 Smlouvy prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné s vnitřním trhem (Úř. věst. L 187, 26.6.2014, s. 1).

      (58)  Částečně s výjimkou opatření spojených se záplavami v severní Itálii v roce 1994, která stanoví minimální škodu pro možnost čerpání podpory.

      (59)  Viz rozsudek Soudního dvora ze dne 29. dubna 2004, Řecko v. Komise (věc C-278/00, Sbírka rozhodnutí 2004, s. I-3997, bod 85): „ve smyslu tohoto ustanovení mohou být nahrazeny pouze ty hospodářské ztráty, které jsou přímo způsobeny přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi“ (bod 82) a „takové ustanovení s velmi širokou působností nelze považovat za režim týkající se podpor určený k nápravě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi“.

      (60)  Viz rozhodnutí o zahájení, body 3.3.2 a 3.3.3.

      (61)  Věc C-119/05, Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato v. Lucchini, Sbírka rozhodnutí 2007, s. I-6199 (ECLI:EU:C:2007:434).

      (62)  Platnými nařízeními de minimis jsou nařízení Komise (EU) č. 1407/2013 ze dne 18. prosince 2013 o použití článků 107 a 108 Smlouvy o fungování Evropské unie na podporu de minimis (Úř. věst. L 352, 24.12.2013, s. 1) a nařízení Komise (EU) č. 717/2014 ze dne 27. června 2014 o použití článků 107 a 108 Smlouvy o fungování Evropské unie na podporu de minimis v odvětví rybolovu a akvakultury (Úř. věst. L 190, 28.6.2014, s. 45).

      (63)  Nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 [nyní články 87 a 88] Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory (Úř. věst. L 142, 14.5.1998, s. 1).

      (64)  V souladu se stanovisky v následujících věcech: věc C-303/09, Komise v. Itálie, Sb. rozh. 2011, s. I-102* (ECLI:EU:C:2011:483); spojené věci C-71/09 P, C-73/09 P a C-76/09 P, Comitato „Venezia vuole vivere“ a další v. Komise, Sb. rozh. 2011, s. I-4727 (ECLI:EU:C:2011:368); spojené věci C-346/03 a C-529/03, Atzeni a další v. Regione autonoma della Sardegna, Sb. rozh. 2006, s. I-1875 (ECLI:EU:C:2006:130); věc C-73/03, Španělsko v. Komise, 11. listopadu 2004 (ECLI:EU:C:2004:711); věc C-278/00, Řecko v. Komise, Sb. rozh. 2004, s. I-3997 (ECLI:EU:C:2004:239); věc C-364/90, Itálie v. Komise, Recueil 1993, s. I-2097 (ECLI:EU:C:1993:157).

      (65)  S výjimkou opatření souvisejících se záplavami v severní Itálii v roce 1994, která stanoví minimální úroveň škody, při níž lze využít podporu.

      (66)  Viz například rozhodnutí Komise 2005/315/ES ze dne 20. října 2004 o režimu podpor, který Itálie provádí ve prospěch podniků, které investovaly v obcích postižených přírodními pohromami v roce 2002 (Úř. věst. L 100, 20.4.2005, s. 46).

      (67)  Například v případě jednotlivých podpor poskytnutých podnikům v oblasti zasažené zemětřesením v Abruzzo v roce 2009 lze podporu považovat za slučitelnou s čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU, pokud jsou způsobilé náklady spočítány v souladu s rozhodnutím Komise C(2009) 8042 ze dne 16. října 2009 o státní podpoře N 459/A/2009 „Podpory určené k náhradě škod způsobených zemětřesením v Abruzzo dne 6. dubna 2009“ (Úř. věst. C 289, 18.11.2009, s. 3).

      (68)  Věc C-70/72, Komise v. Německo, Recueil 1973, s. 813, bod 13 (ECLI:EU:C:1973:87).

      (69)  Spojené věci C-278/92, C-279/92 a C-280/92, Španělsko v. Komise, Recueil 1994, s. I-4103, bod 75 (ECLI:EU:C:1994:325).

      (70)  Věc C-75/97, Belgie v. Komise, Recueil 1999, s. I-3671, body 64 a 65 (ECLI:EU:C:1999:311).

      (71)  Věc C-404/00, Komise v. Španělsko, Recueil 2003, s. I-6695 (ECLI:EU:C:2003:373).

      (72)  Věc C-148/04, Unicredito Italiano, Sb. rozh. 2005, s. I-11137, bod 104 (ECLI:EU:C:2005:774).

      (73)  Věc C-5/89, Komise v. Německo, Recueil 1990, s. I-3437, bod 14 (ECLI:EU:C:1990:320).

      (74)  Spojené věci C-182/03 a C-217/03, Belgie a Forum 187 v. Komise, Sb. rozh. 2006, s. I-5479, bod 147 (ECLI:EU:C:2006:416).

      (75)  Věc C-119/05, Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato v. Lucchini, Sb. rozh. 2007, s. I-6199 (ECLI:EU:C:2007:434).

      (76)  Věc C-214/07, Komise v. Francie, Sb. rozh. 2008, s. I-8357, body 13 a 22 (ECLI:EU:C:2008:619).

      (77)  Rozhodnutí Komise 2013/284/EU ze dne 19. prosince 2012 o státní podpoře SA.20829 (C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)) Režim týkající se osvobození od obecní daně z nemovitosti v případech nemovitostí užívaných nekomerčními subjekty ke zvláštním účelům, který Itálie uskutečnila (Úř. věst. L 166, 18.6.2013, s. 24).

      (78)  Věc C-404/00, Komise v. Španělsko, Recueil 2003, s. I-6695, bod 47 (ECLI:EU:C:2003:373).

      (79)  Věc C-75/97, Belgie v. Komise („Maribel I“), Recueil 1999, s. I-3671, bod 86 (ECLI:EU:C:1999:311); věc C-214/07, Komise v. Francie, Sb. rozh. 2008, s. I-8357, body 13, 22 a 48 (ECLI:EU:C:2008:619).

      (80)  Viz poznámka pod čarou 3.

      (81)  Nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 140, 30.4.2004, s. 1).

      PŘÍLOHA

         Informace o přijatých částkách podpory, částkách určených k navrácení a o již navrácených částkách podpory

                  Totožnost příjemce

                  Celková výše podpor získaných na základě režimu (1)

                  Celková výše podpor, jež mají být navráceny (1)

                  (jistina)

                  Celková již navrácená částka (1)

                  Jistina

                  Úroky

         (1)  V milionech jednotek vnitrostátní měny.