title: Rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 228/05/KOL ze dne 21. září 2005 , kterým se vydává oznámení nazvané Pokyny pro použití článku 53 Dohody o EHP na dohody o převodu technologií

text:
               4.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 259/1

      ROZHODNUTÍ KONTROLNÍHO ÚŘADU ESVO

   č. 228/05/KOL
   ze dne 21. září 2005,
   kterým se vydává oznámení nazvané „Pokyny pro použití článku 53 Dohody o EHP na dohody o převodu technologií“
   KONTROLNÍ ÚŘAD ESVO,
   S OHLEDEM NA DOHODU o Evropském hospodářském prostoru (1), a zejména na články 53 a 55,
   S OHLEDEM NA DOHODU mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora (2), a zejména na čl. 5 odst. 2 písm. b) a čl. 25 odst. 1,
   PO KONZULTACI Poradního výboru pro restriktivní praktiky a dominantní postavení a Evropské komise,
   VZHLEDEM K TOMU, že Evropská komise vydala oznámení nazvané „Pokyny pro použití článku 81 Smlouvy o ES na dohody o převodu technologií“ (3),
   VZHLEDEM K TOMU, že toto oznámení má význam také pro Evropský hospodářský prostor,
   VZHLEDEM K TOMU, že je nutné uvést zásady pro použití článku 53 Dohody o EHP na dohody o převodu technologií, a tak poskytnout vodítko podnikům,
   VZHLEDEM K TOMU, že je třeba zajistit jednotné používání pravidel hospodářské soutěže EHP v celém Evropském hospodářském prostoru,
   VZHLEDEM K TOMU, že podle bodu II oddílu „Obecné“ na konci přílohy XIV Dohody o EHP má Kontrolní úřad po konzultaci s Evropskou komisí přijímat akty odpovídající aktům přijatým Evropskou komisí, aby byly zachovány rovné podmínky hospodářské soutěže,
   PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:

               1.

               Vydává se oznámení „Pokyny pro použití článku 53 Dohody o EHP na dohody o převodu technologií“, které je uvedeno v příloze tohoto rozhodnutí.

               2.

               Rozhodnutí včetně oznámení uvedeného v příloze je závazné v anglickém znění.

               3.

               Oznámení se zveřejní v oddílu EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.

               4.

               Státy ESVO budou informovány prostřednictvím kopie rozhodnutí včetně přílohy.

               5.

               Evropská komise bude informována prostřednictvím kopie rozhodnutí včetně přílohy.

      V Bruselu dne 21. září 2005.

            Za Kontrolní úřad ESVO

         Einar M. BULL

            předseda

         Kurt JÄGER

            člen kolegia

      (1)  Dále jen „Dohoda o EHP“.

      (2)  Dále jen „Dohoda o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru“.

      (3)  Úř. věst. C 101, 27.4.2004, s. 2.

      PŘÍLOHA
      „OZNÁMENÍ KONTROLNÍHO ÚŘADU ESVO
      Pokyny pro použití článku 53 Dohody o EHP na dohody o převodu technologií

                  A.

                  Toto oznámení se vydává na základě pravidel Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen ‚Dohoda o EHP‘) a Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora (dále jen ‚Dohoda o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru‘).

                  B.

                  Evropská komise (dále jen ‚Komise‘) vydala oznámení nazvané ‚Pokyny pro použití článku 81 Smlouvy o ES na dohody o převodu technologií‘ (1). Jde o nezávazný akt, ve kterém jsou uvedeny zásady pro posuzování dohod o převodu technologií podle článku 81 Smlouvy o ES.

                  C.

                  Kontrolní úřad ESVO soudí, že výše uvedený akt má význam pro EHP. Kontrolní úřad přijímá toto oznámení na základě pravomocí, které mu byly svěřeny čl. 5 odst. 2 písm. b) Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru, za účelem zachování rovných podmínek hospodářské soutěže a zajištění jednotného používání pravidel hospodářské soutěže EHP v celém Evropském hospodářském prostoru. Při používání příslušných pravidel EHP v konkrétních případech se Kontrolní úřad hodlá řídit zásadami a pravidly stanovenými v tomto oznámení (2).

                  D.

                  Oznámení především uvádí zásady pro posuzování dohod o převodu technologií podle článku 53 Dohody o EHP a poskytuje vodítko k používání těchto zásad.

                  E.

                  Toto oznámení se vztahuje na případy, kdy je Kontrolní úřad příslušným kontrolním úřadem podle článku 56 Dohody o EHP.

            I.   ÚVOD

                  1.

                  V těchto pokynech jsou uvedeny zásady pro posuzování dohod o převodu technologií podle článku 53 Dohody o EHP. Předmětem dohody o převodu technologií je udělení licence na určitou technologii, kterým poskytovatel licence nabyvateli licence dovoluje využívat licencovanou technologii k produkci zboží nebo služeb, v souladu s definicí v čl. 1 odst. 1 písm. b) aktu, na nějž odkazuje bod 5 přílohy XIV Dohody o EHP, (nařízení Komise (ES) č. 772/2004 (3)) o použití čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP na určité kategorie dohod o převodu technologií (dále jen ‚nařízení TTBER‘) (4).

                  2.

                  Účelem těchto pokynů je poskytnout vodítko k použití nařízení TTBER, jakož i k použití článku 53 Dohody o EHP na dohody o převodu technologií, které nespadají do působnosti nařízení TTBER. Nařízením TTBER ani těmito pokyny není dotčena možnost souběžného použití článku 54 Dohody o EHP na licenční dohody (5).

                  3.

                  Normy stanovené v těchto pokynech je třeba používat s přihlédnutím ke konkrétním okolnostem každého případu. Nelze je tedy uplatňovat mechanicky. Každý případ musí být posuzován podle skutečností, které jsou pro něj charakteristické, a pokyny je nutné používat přiměřeně a pružně. Uváděné příklady mají jen ilustrativní povahu a nemají být vyčerpávající. Kontrolní úřad ESVO bude průběžně sledovat fungování nařízení TTBER a pokynů v rámci nového vynucovacího systému vytvořeného kapitolou II protokolu 4 k Dohodě o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru (6) a na tomto základě posuzovat potřebnost změn.

                  4.

                  Těmito pokyny není dotčen případný výklad nařízení TTBER a článku 53 Dohody o EHP ze strany Soudního dvora ESVO, Soudního dvora Evropských společenství či Soudu prvního stupně Evropských společenství.

            II.   OBECNÉ ZÁSADY
      1.   Článek 53 Dohody o EHP a práva duševního vlastnictví

                  5.

                  Celkovým cílem článku 53 Dohody o EHP je chránit hospodářskou soutěž na trhu za účelem podpory blahobytu spotřebitelů a účelného rozdělování zdrojů. Čl. 53 odst. 1 zakazuje veškeré dohody a jednání ve vzájemné shodě mezi podniky a rozhodnutí sdružení podniků (7), které mohou ovlivnit obchod mezi smluvními stranami Dohody o EHP (dále jen ‚státy EHP‘) (8) a jejichž cílem nebo účinkem je zabránění hospodářské soutěži, její omezení či narušení (9). Čl. 53 odst. 3 jakožto výjimku z tohoto pravidla stanoví, že zákaz uvedený v čl. 53 odst. 1 lze prohlásit za nepoužitelný v případě takových dohod mezi podniky, které přispívají ke zlepšení výroby nebo distribuce výrobků či k podpoře technického nebo hospodářského pokroku, přičemž vyhrazují spotřebitelům přiměřený podíl na výhodách z nich vyplývajících, a které neukládají omezení, jež nejsou k dosažení těchto cílů nezbytná, a neumožňují těmto podnikům vyloučit hospodářskou soutěž ve vztahu k podstatné části dotčených výrobků.

                  6.

                  Právní předpisy o duševním vlastnictví udělují výlučná práva majitelům patentů, autorských práv, práv k průmyslovým vzorům, ochranných známek a dalších zákonem chráněných práv. Podle právních předpisů o duševním vlastnictví je majitel duševního vlastnictví oprávněn zakázat nepovolené využívání svého duševního vlastnictví a sám jej využívat mimo jiné udělováním licencí na toto vlastnictví třetím stranám. Jakmile je výrobek zahrnující právo duševního vlastnictví majitelem práva nebo s jeho souhlasem uveden na trh na území EHP, toto právo duševního vlastnictví je vyčerpáno na celém území EHP včetně států ESVO v tom smyslu, že majitel práva ho již nemůže využívat ke kontrole prodeje výrobku (zásada vyčerpání práv EHP) (10). Majitel práva není podle právních předpisů o duševním vlastnictví oprávněn bránit nabyvatelům licence nebo odběratelům výrobků obsahujících licencovanou technologii v tom, aby tyto výrobky prodávali (11). Zásada vyčerpání práv EHP je v souladu se základní funkcí práv duševního vlastnictví, kterou je poskytnout jejich majiteli právo vyloučit ostatní z využívání jeho duševního vlastnictví bez jeho souhlasu.

                  7.

                  Ze skutečnosti, že právní předpisy o duševním vlastnictví poskytují výlučná užívací práva, ovšem nevyplývá, že jsou práva duševního vlastnictví chráněna proti zásahům založeným na právních předpisech o hospodářské soutěži. Články 53 a 54 se použijí především v případě dohod, jimiž majitel práv duševního vlastnictví uděluje jinému podniku licenci k jejich využívání (12). Z uvedené skutečnosti ale nevyplývá ani zákonitá existence konfliktu mezi právy duševního vlastnictví a pravidly hospodářské soutěže EHP. Oba soubory právních předpisů mají totiž stejný základní cíl, kterým je podpora blahobytu spotřebitelů a účelného rozdělování zdrojů. Inovace představuje základní a dynamickou složku otevřeného a konkurenceschopného tržního hospodářství. Práva duševního vlastnictví podporují dynamickou hospodářskou soutěž tím, že motivují podniky, aby investovaly do vývoje nových či zdokonalených výrobků a postupů. Stejně působí i hospodářská soutěž, protože na podniky vyvíjí tlak, aby inovovaly. Pro podporu inovace a zajištění jejího využívání konkurenceschopným způsobem jsou tedy nutná jak práva duševního vlastnictví, tak hospodářská soutěž.

                  8.

                  Při posuzování licenčních dohod podle článku 53 se nesmí zapomínat na to, že proces získání práv duševního vlastnictví často zahrnuje značné investice a bývá spojen s nemalým rizikem. Aby nedošlo ke snížení dynamiky hospodářské soutěže a aby byly zachovány pobídky k inovaci, nesmí být inovátor nepřiměřeně omezován ve využívání práv duševního vlastnictví, o nichž se ukáže, že jsou cenná. Z těchto důvodů by měl mít inovátor obvykle možnost usilovat o takovou návratnost investic do úspěšných projektů, která postačuje k zachování pobídek k investování, a to s přihlédnutím k neúspěšným projektům. V rámci udělení licence na technologii může být také nabyvatel licence nucen provést významné nenávratné investice do licencované technologie a výrobních aktiv nezbytných k jejímu využívání. Článek 53 nelze používat bez zvážení takových předběžných investic provedených zúčastněnými stranami a rizik, která jsou s nimi spojena. Riziko, kterému jsou strany vystaveny, a nenávratné investice, které je třeba provést, tak mohou vést k tomu, že po dobu návratnosti těchto investic dohoda nespadá do působnosti čl. 53 odst. 1, případně splňuje podmínky čl. 53 odst. 3.

                  9.

                  Pokud jde o posuzování licenčních dohod podle článku 53, stávající analytický rámec je dostatečně pružný, aby bylo možné náležitě zohlednit dynamické aspekty procesu udělování licencí na technologie. Není důvod předpokládat, že by práva duševního vlastnictví a licenční dohody samy o sobě způsobovaly problémy z hlediska hospodářské soutěže. Většina licenčních dohod neomezuje hospodářskou soutěž, naopak hospodářskou soutěž podporuje prostřednictvím zvyšováním efektivity. Udělování licencí jako takové skutečně prospívá hospodářské soutěži, protože vede k šíření technologií a podporuje inovaci. Kromě toho i licenční dohody, které hospodářskou soutěž omezují, často mohou vést k efektivitě podporující hospodářskou soutěž, kterou je třeba posoudit podle čl. 53 odst. 3 a porovnat se zápornými účinky na hospodářskou soutěž (13). Velká většina licenčních dohod je proto slučitelná s článkem 53.

            2.   Obecný rámec pro použití článku 53 Dohody o EHP

                  10.

                  Čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP zakazuje dohody, jejichž cílem nebo účinkem je omezení hospodářské soutěže. Čl. 53 odst. 1 se použije jak v případě omezení hospodářské soutěže mezi smluvními stranami dohody, tak v případě omezení hospodářské soutěže mezi kteroukoli smluvní stranou a třetími stranami.

                  11.

                  Otázku, zda licenční dohoda omezuje hospodářskou soutěž, je třeba posoudit v souvislostech skutečné situace, v níž by hospodářská soutěž při neexistenci dohody a údajných omezení z ní vyplývajících probíhala (14). V rámci takového posouzení je nezbytné vzít v úvahu pravděpodobný dopad dohody na hospodářskou soutěž mezi technologiemi (tj. soutěž mezi podniky používajícími konkurenční technologie) a hospodářskou soutěž v rámci téže technologie (tj. soutěž mezi podniky používajícími stejnou technologii) (15). Čl. 53 odst. 1 zakazuje omezení hospodářské soutěže jak mezi technologiemi, tak v rámci téže technologie. Proto je nutné posoudit, do jaké míry daná dohoda ovlivňuje (nebo je pravděpodobné, že ovlivní) tyto dva aspekty hospodářské soutěže na trhu.

                  12.

                  Užitečný rámec pro provedení takového posouzení představují dvě otázky uvedené níže. První otázka se týká dopadu dohody na hospodářskou soutěž mezi technologiemi, druhá pak jejího dopadu na hospodářskou soutěž v rámci téže technologie. Jelikož omezení mohou být způsobilá ovlivnit zároveň hospodářskou soutěž mezi technologiemi i hospodářskou soutěž v rámci téže technologie, může být nezbytné analyzovat dané omezení z hlediska obou otázek před tím, než bude možné rozhodnout, zda je omezena hospodářská soutěž ve smyslu čl. 53 odst. 1.

                              a)

                              Omezuje licenční dohoda skutečnou nebo potenciální hospodářskou soutěž, která by existovala bez uvažované dohody? Pokud tomu tak je, dohoda může spadat do působnosti čl. 53 odst. 1. V rámci tohoto posouzení je třeba vzít v úvahu hospodářskou soutěž mezi smluvními stranami i hospodářskou soutěž s třetími stranami. Jestliže si například dva podniky usazené v různých státech EHP udělí křížovou licenci na konkurenční technologie a každý z nich se zaváže neprodávat výrobky na domácím trhu toho druhého, je omezena (potenciální) hospodářská soutěž, která existovala před uzavřením dohody. Obdobně pokud poskytovatel licence uloží nabyvatelům licence povinnost nepoužívat konkurenční technologie a tato povinnost uzavírá trh pro technologie třetích stran, je omezena skutečná nebo potenciální hospodářská soutěž, která by existovala bez takové dohody.

                              b)

                              Omezuje dohoda skutečnou nebo potenciální hospodářskou soutěž, která by existovala bez daných smluvních omezení? Pokud tomu tak je, dohoda může spadat do působnosti čl. 53 odst. 1. Jestliže například poskytovatel licence brání nabyvatelům licence, aby soutěžili mezi sebou, je omezena (potenciální) hospodářská soutěž, která by při neexistenci těchto omezení mohla mezi nabyvateli licence probíhat. K takovým omezením patří vertikální stanovení cen a omezení prodeje jednotlivých nabyvatelů licence na určitá území nebo určité zákazníky. V určitých případech se však na některá omezení čl. 53 odst. 1 nemusí vztahovat, jestliže je dané omezení objektivně nutné pro existenci dohody daného typu nebo povahy (16). Použití čl. 53 odst. 1 lze tímto způsobem vyloučit jedině na základě objektivních činitelů, které jsou vnější vzhledem k samotným smluvním stranám, a nikoli na základě subjektivních názorů a vlastností smluvních stran. Otázka nezní, zda by smluvní strany ve své konkrétní situaci nesouhlasily s uzavřením méně omezující dohody, nýbrž zda by vzhledem k povaze dohody a vlastnostem trhu méně omezující dohodu neuzavřely podniky v obdobné situaci. Čl. 53 odst. 1 se například po určitou dobu nemusí vztahovat na územní omezení v dohodě mezi nesoutěžiteli, jestliže jsou tato omezení objektivně nezbytná k tomu, aby mohl nabyvatel licence proniknout na nový trh. Obdobně nemusí hospodářskou soutěž omezovat zákaz prodeje určitým kategoriím konečných uživatelů uložený všem nabyvatelům licence, jestliže je takové omezení objektivně nezbytné z důvodu bezpečnosti či ochrany zdraví v souvislosti s nebezpečnou povahou dotyčného výrobku. Nepostačuje tvrzení, že při neexistenci omezení by dodavatel přistoupil k vertikální integraci. Rozhodnutí o tom, zda přistoupit k vertikální integraci, závisejí na široké škále složitých hospodářských činitelů, přičemž řadou z nich jsou vnitřní činitele dotyčného podniku.

                  13.

                  Při použití analytického rámce uvedeného v předchozím odstavci je třeba vzít v potaz skutečnost, že čl. 53 odst. 1 rozlišuje mezi dohodami, u nichž je omezení hospodářské soutěže cílem, a těmi, u nichž je toto omezení účinkem. Dohoda nebo smluvní omezení je čl. 53. odst. 1 zakázáno pouze tehdy, jestliže je jeho cílem či účinkem omezení hospodářské soutěže mezi technologiemi a/nebo hospodářské soutěže v rámci téže technologie.

                  14.

                  Omezení, jejichž cílem je omezit hospodářskou soutěž, jsou taková omezení, která hospodářskou soutěž omezují samotnou svou povahou. Jedná se o omezení, která mají z hlediska cílů sledovaných pravidly hospodářské soutěže EHP tak vysoký potenciál působit nepříznivě na hospodářskou soutěž, že pro účely použití čl. 53 odst. 1 není nutné prokazovat žádné skutečné účinky na trh (17). Kromě toho, je-li omezení hospodářské soutěže cílem, je nepravděpodobné, že budou splněny podmínky čl. 53 odst. 3. Posouzení toho, zda je cílem určité dohody omezení hospodářské soutěže, je založeno na řadě činitelů. Patří k nim zvláště obsah dohody a cíle, které dohoda objektivně sleduje. Může být také zapotřebí posoudit souvislosti, v nichž je nebo má být uplatňována, či skutečné chování smluvních stran na trhu (18). Jinými slovy, v některých případech lze závěr o tom, zda určité omezení představuje tvrdé omezení hospodářské soutěže, učinit teprve po prozkoumání skutečností, na nichž je dohoda založena, a konkrétních okolností, za nichž je uplatňována. Cíl omezit hospodářskou soutěž může vyplývat ze způsobu, jakým je dohoda ve skutečnosti uplatňována, i když samotná formální dohoda neobsahuje výslovné ustanovení v tomto smyslu. Důkazy o subjektivním úmyslu smluvních stran omezit hospodářskou soutěž jsou významným činitelem, ale nikoli nutnou podmínkou. Pokud jde o licenční dohody, Kontrolní úřad ESVO má za to, že omezení uvedená v seznamu tvrdých omezení hospodářské soutěže v článku 4 nařízení TTBER jsou omezující svým cílem.

                  15.

                  Jestliže dohoda neomezuje hospodářskou soutěž svým cílem, je třeba prozkoumat, zda ji neomezuje svými účinky. V úvahu je třeba vzít jak skutečné, tak potenciální účinky (19). Jinými slovy musí být pravděpodobné, že dohoda bude mít záporné účinky na hospodářskou soutěž. Licenční dohoda omezuje hospodářskou soutěž svými účinky jedině tehdy, když ovlivňuje skutečnou nebo potenciální hospodářskou soutěž do té míry, že lze s přiměřeně vysokou mírou pravděpodobnosti očekávat záporné účinky na ceny, objem výroby, inovaci nebo rozmanitost či jakost zboží a služeb na relevantním trhu. Pravděpodobné záporné účinky na hospodářskou soutěž musejí být výrazné (20). Výrazné záporné účinky na hospodářskou soutěž se pravděpodobně vyskytnou v případě, že alespoň jedna smluvní strana má nebo získá určitou tržní sílu a dohoda přispívá ke vzniku, zachování nebo zvýšení této tržní síly, případně smluvním stranám umožňuje tuto tržní sílu využívat. Tržní síla je schopnost udržovat ceny nad konkurenční úrovní nebo udržovat výrobu pod konkurenční úrovní z hlediska množství, jakosti či rozmanitosti výrobků nebo inovace, a to po dobu nikoli nevýznamnou. Pro nález, který konstatuje protiprávní jednání podle čl. 53 odst. 1, obvykle postačuje menší tržní síla, než jaká je třeba pro nález, který konstatuje dominanci podle článku 54 Dohody o EHP.

                  16.

                  Pro účely analýzy omezení hospodářské soutěže účinkem dohody je obvykle třeba definovat relevantní trh a prozkoumat a posoudit mimo jiné povahu dotčených výrobků a technologií, postavení smluvních stran, konkurentů a odběratelů na trhu, existenci potenciálních konkurentů a velikost překážek vstupu na trh. V některých případech však může být možné záporné účinky na hospodářskou soutěž prokázat přímo prostřednictvím analýzy chování stran dohody na trhu. Někdy lze například stanovit, že určitá dohoda vedla ke zdražení.

                  17.

                  Licenční dohody však mají rovněž významný potenciál podporovat hospodářskou soutěž. Velká většina licenčních dohod přitom hospodářské soutěži skutečně prospívá. Tyto dohody mohou podporovat inovaci tím, že inovátorům umožňují získat výnosy pokrývající alespoň část jejich nákladů na výzkum a vývoj. Dále licenční dohody vedou k šíření technologií, které může přispívat k tvorbě hodnot tak, že snižuje výrobní náklady nabyvatele licence nebo mu umožňuje vyrábět nové či zdokonalené výrobky. Zvýšení efektivity na úrovni nabyvatele licence často vyplývá ze spojení technologie poskytovatele licence s aktivy a technologiemi nabyvatele. Taková integrace vzájemně se doplňujících aktiv a technologií může vést k vytvoření konfigurace nákladů a výstupů, která by jinak vzniknout nemohla. Například výsledkem kombinace dokonalejší technologie poskytovatele licence s efektivnějšími výrobními nebo distribučními prostředky nabyvatele licence může být snížení výrobních nákladů nebo výroba kvalitnějších výrobků. Udělování licencí může rovněž sloužit k odstranění překážek bránících rozvoji a využívání vlastní technologie nabyvatele licence, což je účel prospěšný hospodářské soutěži. Zvláště v odvětvích, kde existuje velký počet patentů, probíhá udělování licencí často s cílem odstranit riziko, že bude poskytovatel licence vznášet nároky kvůli porušení svých práv, a tím umožnit svobodnou volbu konstrukčního řešení. Jestliže poskytovatel licence souhlasí s tím, že nebude bránit prodeji výrobků nabyvatele licence uplatňováním svých práv duševního vlastnictví, pak daná dohoda odstraňuje překážku prodeje výrobků nabyvatele licence, a tedy obecně podporuje hospodářskou soutěž.

                  18.

                  V případech, kdy se na licenční dohodu vztahuje čl. 53 odst. 1, její účinky podporující hospodářskou soutěž musejí být porovnány s jejími omezujícími účinky v kontextu čl. 53 odst. 3. Jsou-li splněny všechny čtyři podmínky čl. 53 odst. 3, dotyčná omezující licenční dohoda je platná a vymahatelná, a to i bez jakéhokoli předchozího rozhodnutí v tomto smyslu (21). Tvrdá omezení hospodářské soutěže podmínky čl. 53 odst. 3 splňují jen za výjimečných okolností. Takové dohody obvykle nesplňují (alespoň) jednu z prvních dvou podmínek čl. 53 odst. 3. Obvykle totiž nevytvářejí objektivní hospodářské přínosy nebo přínosy pro spotřebitele. Kromě toho tyto typy dohod obvykle nesplňují také kritérium nezbytnosti uvedené ve třetí podmínce. Jestliže například smluvní strany stanoví cenu, za kterou se musejí výrobky vyrobené v licenci prodávat, obvykle to povede k menšímu objemu výroby, ke špatnému rozdělování zdrojů a k vyšším cenám pro spotřebitele. Omezení cen navíc není nezbytné k dosažení efektivity, která může být výsledkem dostupnosti obou technologií oběma soutěžitelům.

            3.   Definice trhu

                  19.

                  Přístup Kontrolního úřadu ESVO k vymezení relevantního trhu je stanoven v jeho pokynech pro definici trhu (22). Na rozdíl od pokynů pro definici trhu se tyto pokyny zabývají jen těmi aspekty definice trhu, které mají zvláštní význam v oblasti udělování licencí na technologie.

                  20.

                  Technologie je vstup, který je začleňován do výrobku nebo do výrobního postupu. Udělování licencí na technologie proto může ovlivnit hospodářskou soutěž jak na trzích se vstupy, tak na trzích s výstupy. Například dohoda mezi dvěma smluvními stranami, které prodávají konkurenční výrobky a které si udělí křížovou licenci na technologie související s výrobou těchto výrobků, může omezit hospodářskou soutěž na dotčeném trhu výrobků. Může též omezit hospodářskou soutěž na trhu s technologiemi a případně i na dalších trzích se vstupy. Pro účely posouzení účinků licenčních dohod na hospodářskou soutěž proto může být nutné definovat relevantní trhy se zbožím a službami (trhy výrobků) i relevantní trhy technologií (23). Výraz ‚trh výrobků‘ používaný v článku 3 nařízení TTBER se vztahuje na relevantní trhy se zbožím a službami vymezené jak zeměpisně, tak podle druhu výrobků. Z čl. 1 odst. 1 písm. j) nařízení TTBER jasně vyplývá, že se tento výraz používá pouze k rozlišení mezi relevantními trhy se zbožím a službami a relevantními trhy technologií.

                  21.

                  Nařízení TTBER a tyto pokyny se zabývají účinky dohod na trhy výrobků, kde se obchoduje s konečnými výrobky, i na trhy výrobků, kde se obchoduje s meziprodukty. Relevantní trh výrobků zahrnuje výrobky, které kupující na základě jejich vlastností, cen a účelu použití považují za vzájemně zaměnitelné nebo nahraditelné vzhledem ke smluvním výrobkům obsahujícím licencovanou technologii.

                  22.

                  Trhy technologií sestávají z licencované technologie a jejích náhrad, tj. jiných technologií, které nabyvatelé licence na základě jejich vlastností, licenčních poplatků a účelu použití považují za vzájemně zaměnitelné nebo nahraditelné vzhledem k licencované technologii. Metodika pro vymezení trhů technologií se řídí stejnými zásadami, jaké se používají pro vymezení trhů výrobků. Nejprve se vymezí technologie, kterou na trh uvádí poskytovatel licence, a poté je třeba zjistit jiné technologie, ke kterým by nabyvatelé licence mohli přejít v reakci na malé, ale trvalé zvýšení relativních cen, tj. licenčních poplatků. Alternativním přístupem je zkoumání trhu s cílem vyhledat výrobky obsahující licencovanou technologii (srov. následující odstavec).

                  23.

                  Poté, co jsou relevantní trhy vymezeny, lze jednotlivým zdrojům hospodářské soutěže na každém trhu připsat podíly na tomto trhu, které je možné použít jako ukazatele relativní síly účastníků trhu. V případě trhů technologií lze postupovat tak, že se podíly na trhu vypočítají na základě podílu každé technologie na celkových příjmech z licenčních poplatků, který představuje podíl technologie na trhu, na němž jsou udělovány licence na vzájemně si konkurující technologie. Vzhledem k nedostatku přesných informací o licenčních poplatcích apod. to však často bývá spíše teoretická možnost než prakticky použitelná metoda. Alternativním přístupem, který je také použit v čl. 3 odst. 3 nařízení TTBER, je vypočítat podíly na trhu technologií na základě prodeje výrobků obsahujících licencovanou technologii na navazujících trzích výrobků (viz odstavec 70). Při použití tohoto přístupu se vezme v úvahu veškerý prodej na relevantním trhu výrobků bez ohledu na to, zda prodaný výrobek obsahuje nějakou technologii, na kterou je udělována licence. V případě trhů technologií je přístup čl. 3 odst. 3, tedy brát v úvahu i technologie, které se používají (jen) vnitropodnikově, odůvodněný. Tento přístup je totiž obecně výstižným ukazatelem síly dané technologie. Zaprvé tento ukazatel vyjadřuje i veškerou potenciální soutěž ze strany podniků, které vyrábějí pomocí vlastní technologie a u nichž je pravděpodobné, že začnou udělovat licence, dojde-li k malému, ale trvalému zvýšení ceny licencí. Zadruhé, i když je nepravděpodobné, že vlastníci jiných technologií začnou s udělováním licencí, skutečnost, že má poskytovatel licence vysoký podíl na příjmech z licencí, neznamená nutně, že má také tržní sílu na trhu technologií. Je-li navazující trh nižší úrovně konkurenční, hospodářská soutěž na této úrovni může poskytovatele licence účinně omezovat. Zvýšení licenčních poplatků na vyšší úrovni ovlivňuje náklady nabyvatele licence, snižuje jeho konkurenceschopnost a způsobuje snížení jeho prodeje. Podíl určité technologie na trhu výrobků vyjadřuje i tento aspekt, a je tedy obvykle výstižným ukazatelem tržní síly poskytovatele licence. V jednotlivých případech, na které se nevztahuje ‚bezpečný přístav‘ vytvořený nařízením TTBER, může být pro přesnější posouzení tržní síly poskytovatele licence nutné použít oba popsané přístupy, je-li to ovšem prakticky možné.

                  24.

                  U případů, na něž se nevztahuje bezpečný přístav nařízení TTBER, je třeba vzít v úvahu také skutečnost, že podíl na trhu nemusí být vždy výstižným ukazatelem relativní síly dostupných technologií. Kontrolní úřad ESVO proto mimo jiné přihlédne také k počtu nezávisle kontrolovaných technologií, které jsou k dispozici vedle technologií kontrolovaných stranami dohody a kterými by bylo možné licencovanou technologii nahradit za srovnatelných nákladů pro uživatele (viz odstavec 131).

                  25.

                  Některé licenční dohody mohou ovlivňovat trhy inovací. Nicméně při provádění analýzy těchto účinků se Kontrolní úřad ESVO obvykle omezí na zkoumání dopadu dohody na hospodářskou soutěž v rámci stávajících trhů výrobků a technologií (24). Hospodářskou soutěž na těchto trzích mohou ovlivnit dohody, které pozdržují zavedení zdokonalených nebo nových výrobků, které časem nahradí stávající výrobky. V takových případech je inovace zdrojem potenciální hospodářské soutěže, což je třeba vzít v úvahu při posuzování dopadu dohody na trhy výrobků a trhy technologií. V omezeném počtu případů však může být užitečné a nezbytné definovat také trhy inovací. To platí zejména tehdy, když má dohoda vliv na inovaci zaměřenou na vývoj nových výrobků a již v rané fázi je možné rozpoznat póly výzkumu a vývoje (25). V takových případech lze pomocí analýzy stanovit, zda po uzavření dohody zůstane dostatečný počet konkurenčních pólů výzkumu a vývoje pro zachování účinné soutěže v oblasti inovace.

            4.   Rozlišení mezi soutěžiteli a nesoutěžiteli

                  26.

                  Obecně platí, že dohody mezi soutěžiteli představují větší riziko pro hospodářskou soutěž než dohody mezi nesoutěžiteli. Hospodářská soutěž mezi podniky používajícími stejnou technologii (soutěž v rámci téže technologie mezi nabyvateli licence) však významným způsobem doplňuje hospodářskou soutěž mezi podniky, které používají konkurenční technologie (soutěž mezi technologiemi). Hospodářská soutěž v rámci téže technologie může například vést k nižším cenám výrobků obsahujících dotyčnou technologii, což může nejen vytvářet přímé a bezprostřední přínosy pro spotřebitele těchto výrobků, ale také podněcovat další soutěž mezi podniky používajícími konkurenční technologie. V souvislosti s udělováním licencí je třeba vzít v úvahu také skutečnost, že nabyvatelé licence prodávají svůj vlastní výrobek. Nejedná se tedy o další prodej výrobku dodávaného jiným podnikem. Proto zde může existovat větší prostor pro rozlišení výrobků a soutěž mezi nabyvateli licence na základě jakosti než v případě vertikálních dohod o dalším prodeji výrobků.

                  27.

                  Aby bylo možné určit soutěžní vztah mezi smluvními stranami, je třeba prozkoumat, zda by při neexistenci dohody byly skutečnými nebo potenciálními soutěžiteli. Jestliže by smluvní strany bez dané dohody nebyly skutečnými ani potenciálními soutěžiteli na žádném relevantním trhu dotčeném dohodou, považují se za nesoutěžitele.

                  28.

                  V případě, že poskytovatel i nabyvatel licence působí na stejném trhu výrobků nebo stejném trhu technologií, aniž by jedna nebo obě smluvní strany porušovaly práva duševního vlastnictví druhé strany, jedná se o skutečné soutěžitele na dotyčném trhu. Smluvní strany se považují za skutečné soutěžitele na trhu technologií, jestliže nabyvatel licence již poskytuje licence na svou vlastní technologii a poskytovatel licence na trh technologií vstoupí tím, že nabyvateli licence udělí licenci na technologii konkurenční.

                  29.

                  Za potenciální soutěžitele na trhu výrobků se smluvní strany považují, jestliže by při neexistenci dohody a bez porušení práv duševního vlastnictví druhé strany pravděpodobně provedly dodatečné investice nutné ke vstupu na relevantní trh v reakci na malé, ale trvalé zvýšení cen výrobků. Aby se jednalo o reálný konkurenční tlak, musí být pravděpodobné, že by ke vstupu na trh došlo v krátké době. Obvykle to znamená období jednoho až dvou let. Avšak v jednotlivých případech je možné brát v úvahu i delší období. Jako měřítko pro určení délky tohoto období lze použít dobu, kterou podniky již působící na trhu potřebují k přizpůsobení svých kapacit. Je například pravděpodobné, že smluvní strany budou považovány za potenciální soutěžitele na trhu výrobků, jestliže nabyvatel licence vyrábí na jednom zeměpisném trhu na základě své vlastní technologie a začíná vyrábět na jiném zeměpisném trhu na základě licencované konkurenční technologie. Za takových okolností je pravděpodobné, že by nabyvatel licence mohl na tento druhý zeměpisný trh vstoupit na základě své vlastní technologie, pokud tomuto vstupu nebrání objektivní činitele, včetně existence blokujících patentů (viz odstavec 32).

                  30.

                  Smluvní strany se pokládají za potenciální soutěžitele na trhu technologií, jestliže vlastní vzájemně nahraditelné technologie a nabyvatel licence sice v daném konkrétním případě neuděluje licence na svou vlastní technologii, ale pravděpodobně by je uděloval, kdyby došlo k malému, ale trvalému zvýšení cen technologií. Pro účely použití nařízení TTBER se však potenciální hospodářská soutěž na trhu technologií nebere v úvahu (viz odstavec 66).

                  31.

                  Někdy se může stát, že se smluvní strany stanou soutěžiteli po uzavření dohody, protože nabyvatel licence vyvine a začne využívat konkurenční technologii. V takových případech je třeba vzít v úvahu, že v době uzavření dohody smluvní strany nebyly soutěžiteli a že dohoda byla uzavřena v tomto rámci. Kontrolní úřad ESVO se proto zaměří především na dopad dohody na možnost nabyvatele licence využívat svou vlastní (konkurenční) technologii. U takovýchto dohod se především nepoužije seznam tvrdých omezení, který se vztahuje na dohody mezi soutěžiteli, ledaže by byla dohoda následně zásadně pozměněna poté, co se smluvní strany staly soutěžiteli (srov. čl. 4 odst. 3 nařízení TTBER). Podniky, které jsou stranami určité dohody, se mohou stát soutěžiteli po uzavření této dohody také v případě, že nabyvatel licence na trhu výrobků působil již před udělením licence a poskytovatel licence následně vstoupí na trh výrobků na základě buď licencované technologie nebo nové technologie. Pokud dohoda není následně zásadně pozměněna, bude se na ni i v tomto případě nadále vztahovat seznam tvrdých omezení platný pro dohody mezi nesoutěžiteli (srov. čl. 4 odst. 3 nařízení TTBER).

                  32.

                  Jestliže smluvní strany vlastní technologie, které se jednosměrně nebo obousměrně blokují, považují se za nesoutěžitele na trhu technologií. Jednosměrné blokování nastává, když určitou technologii nelze využívat bez porušení práv k jiné technologii. Tak tomu je například tehdy, když nějaký patent chrání zlepšení technologie, která je chráněna jiným patentem. V takovém případě patent na zlepšení nelze využívat, aniž by jeho majitel získal licenci na základní patent. Obousměrné blokování nastává tehdy, když žádnou ze dvou technologií nelze využívat bez porušení práv k druhé technologii, a jejich majitelé si tedy musejí vzájemně udělit licenci nebo se vůči sobě zřeknout svých práv. Při posuzování otázky, zda blokování existuje, bude Kontrolní úřad ESVO vycházet z objektivních činitelů, a nikoli ze subjektivních názorů smluvních stran. Zvláště přesvědčivé důkazy o existenci blokování se vyžadují v případě, že smluvní strany mohou mít společný zájem tvrdit existenci blokování, aby byly uznány za nesoutěžitele, například když se tvrzené obousměrné blokování týká technologií, které jsou technologickými náhradami. K relevantním důkazům patří soudní rozhodnutí, včetně soudních příkazů a zákazů a posudky nezávislých znalců. Ve druhém případě bude Kontrolní úřad především podrobně zkoumat, jakým způsobem byl znalec vybrán. Pro odůvodnění existence blokování však mohou mít význam i jiné přesvědčivé důkazy, včetně znaleckých posudků předložených smluvními stranami o tom, že mají nebo měly vážné a platné důvody domnívat se, že blokování existuje nebo existovalo.

                  33.

                  V některých případech může být rovněž možné učinit závěr, že poskytovatel a nabyvatel licence jsou nesoutěžiteli na relevantním trhu výrobků a relevantním trhu technologií, i když vyrábějí konkurenční výrobky, protože licencovaná technologie představuje natolik radikální inovaci, že se technologie nabyvatele licence stala zastaralou nebo nekonkurenceschopnou. V takových případech technologie poskytovatele licence buď vytváří nový trh nebo vylučuje technologii nabyvatele licence z trhu. V době uzavření dohody však často není možné k tomuto závěru dospět. Že se starší technologie stala zastaralou nebo nekonkurenceschopnou se totiž obvykle ukáže, teprve když je nová technologie nebo výrobky, které ji obsahují, po určitou dobu k dispozici spotřebitelům. Když byla například vyvinuta technologie kompaktních disků (CD) a disky i přehrávače byly uvedeny na trh, nebylo zjevné, že tato nová technologie nahradí technologii dlouhohrajících desek. To se jasně ukázalo až o několik let později. Jestliže tedy v době uzavření dohody není zjevné, že technologie nabyvatele licence je zastaralá nebo nekonkurenceschopná, smluvní strany budou považovány za soutěžitele. Avšak vzhledem k tomu, že čl. 53 odst. 1 i 3 je třeba používat s přihlédnutím ke skutečným okolnostem, za nichž se dohoda uplatňuje, posouzení musí reagovat na podstatné změny ve skutečnostech případu. Pokud se tedy technologie nabyvatele licence následně stane zastaralou nebo na trhu nekonkurenceschopnou, vztah mezi smluvními stranami bude překvalifikován na vztah mezi nesoutěžiteli.

            III.   POUŽITÍ NAŘÍZENÍ TTBER
      1.   Účinky nařízení TTBER

                  34.

                  Na dohody o převodu technologií, které splňují podmínky stanovené v nařízení TTBER, se vztahuje bloková výjimka z pravidla o zákazu uvedeného v čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP. Dohody, na které se bloková výjimka vztahuje, jsou právně platné a vymahatelné. Takové dohody mohou být zakázány pouze do budoucna, a to jedině po odnětí blokové výjimky Kontrolním úřadem ESVO nebo orgánem pro hospodářskou soutěž státu ESVO. Dohody, na něž se vztahuje bloková výjimka, nemohou být zakázány podle článku 53 vnitrostátními soudy v rámci soukromoprávních sporů.

                  35.

                  Bloková výjimka pro určité kategorie dohod o převodu technologií je založena na předpokladu, že tyto dohody – do té míry, do jaké se na ně vztahuje čl. 53 odst. 1 – splňují čtyři podmínky stanovené v čl. 53 odst. 3. Předpokládá se tedy, že tyto dohody vedou k hospodářské efektivitě, že omezení v nich obsažená jsou nezbytná k dosažení této efektivity, že spotřebitelé v rámci dotčených trhů mají přiměřený podíl na výhodách plynoucích ze zvýšení efektivity a že dohody dotyčným podnikům neumožňují vyloučit hospodářskou soutěž ve vztahu k podstatné části dotčených výrobků. Účelem prahů podílu na trhu (článek 3), seznamu tvrdých omezení (článek 4) a vyloučených omezení (článek 5) uvedených v nařízení TTBER je zajistit, aby se bloková výjimka vztahovala jen na ty omezující dohody, o nichž lze důvodně předpokládat, že splňují čtyři podmínky čl. 53 odst. 3.

                  36.

                  Jak je uvedeno v oddílu IV, mnoho licenčních dohod nespadá do působnosti čl. 53 odst. 1 buď proto, že hospodářskou soutěž neomezují vůbec, nebo proto, že omezení hospodářské soutěže není výrazné (26). Pokud by tyto dohody stejně spadaly do působnosti nařízení TTBER, není třeba určovat, zda se na ně vztahuje čl. 53 odst. 1 (27).

                  37.

                  Mimo oblast působnosti blokové výjimky má význam zkoumat, zda se v konkrétním případě na dohodu vztahuje čl. 53 odst. 1 a, pokud ano, zda jsou splněny podmínky čl. 53 odst. 3. Neplatí předpoklad, že dohody o převodu technologií, na něž se nevztahuje bloková výjimka, spadají do působnosti čl. 53 odst. 1 nebo že nesplňují podmínky čl. 53 odst. 3. Především samotná skutečnost, že podíly smluvních stran na trhu přesahují prahy podílu na trhu stanovené v článku 3 nařízení TTBER, není dostatečným základem pro závěr, že se na dohodu vztahuje čl. 53 odst. 1. Je zapotřebí individuálně posoudit pravděpodobné účinky dohody. Předpokládat, že je dohoda zakázána článkem 53, lze obvykle jen v případě, že obsahuje tvrdá omezení hospodářské soutěže.

            2.   Oblast působnosti a časová platnost nařízení TTBER
      2.1   Dohody mezi dvěma smluvními stranami

                  38.

                  Podle čl. 2 odst. 1 nařízení TTBER se toto nařízení vztahuje na dohody o převodu technologií ‚mezi dvěma podniky‘. Nařízení TTBER se tedy netýká dohod o převodu technologií uzavřených mezi více než dvěma podniky. Rozhodujícím činitelem z hlediska rozlišení mezi dvoustrannými a vícestrannými dohodami je odpověď na otázku, zda byla dotyčná dohoda uzavřena mezi více než dvěma podniky.

                  39.

                  Dohody uzavřené mezi dvěma podniky spadají do působnosti nařízení TTBER, i když daná dohoda stanoví podmínky pro více než jednu úroveň obchodu. Nařízení TTBER se například použije u licenční dohody, týkající se nejen fáze výroby, ale i fáze distribuce, která stanoví, jaké povinnosti nabyvatel licence musí nebo může uložit prodejcům výrobků vyrobených v licenci.

                  40.

                  Licenční dohody uzavřené mezi více než dvěma podniky často vedou ke stejným otázkám či problémům jako licenční dohody stejné povahy uzavřené mezi dvěma podniky. Při individuálním posuzování licenčních dohod, které jsou stejné povahy jako dohody, na něž se vztahuje bloková výjimka, ale jsou uzavřeny mezi více než dvěma podniky, použije Kontrolní úřad ESVO obdobně zásady stanovené v nařízení TTBER.

            2.2   Dohody o výrobě smluvních výrobků

                  41.

                  Z článku 2 vyplývá, že nařízení TTBER se na licenční dohody vztahuje jen tehdy, když se týkají ‚výroby smluvních výrobků‘, tj. výrobků obsahujících licencovanou technologii nebo vyrobených pomocí této technologie. Jinými slovy, aby se na licenci vztahovalo nařízení TTBER, musí nabyvateli dovolovat, aby licencovanou technologii využíval k produkci zboží nebo služeb. Nařízení TTBER se nevztahuje na technologické pooly. Pojem technologické pooly zahrnuje dohody, v nichž se dvě nebo více stran dohodne, že seskupí své technologie a bude udělovat licence na výsledný soubor. Dále pojem technologické pooly zahrnuje dohody, v nichž se dva nebo více podniků dohodne, že udělí licence třetí straně a povolí jí dále udělovat licence na výsledný soubor technologií. Technologickými pooly se zabývá oddíl IV bod 4 těchto pokynů.

                  42.

                  Nařízení TTBER se použije u licenčních dohod o výrobě smluvních výrobků, které nabyvateli licence povolují také udělovat sublicence na licencovanou technologii třetím stranám, ovšem za předpokladu, že výroba smluvních výrobků představuje hlavní předmět dohody. Obráceně platí, že se nařízení TTBER nevztahuje na dohody, jejichž hlavním předmětem je udělování sublicencí. Kontrolní úřad ESVO však zásady stanovené v nařízení TTBER a v těchto pokynech obdobně použije i v případě takových rámcových licenčních dohod mezi poskytovatelem a nabyvatelem licence. Na dohody mezi nabyvatelem licence a nabyvateli sublicencí se nařízení TTBER vztahuje.

                  43.

                  Výraz ‚smluvní výrobky‘ zahrnuje zboží a služby vyprodukované s využitím licencované technologie. To se týká případů, kdy se licencovaná technologie používá ve výrobním procesu, i případů, kdy je obsažena v samotném výrobku. Výraz ‚výrobky obsahující licencovanou technologii‘ používaný v těchto pokynech zahrnuje obě situace. Nařízení TTBER se použije ve všech případech, kdy je licence na technologii udělena za účelem produkce zboží a služeb. V tomto ohledu postačí, když se poskytovatel licence zaváže, že vůči nabyvateli licenci nebude uplatňovat svá práva duševního vlastnictví. Samotnou podstatou čisté licence na patent je totiž právo působit v rámci výlučného práva uděleného patentem. Z toho vyplývá, že se nařízení TTBER vztahuje i na takzvané dohody o neuplatnění práv a dohody o urovnání sporů, v nichž poskytovatel licence nabyvateli licence dovoluje vyrábět v rámci působnosti patentu.

                  44.

                  Nařízení TTBER se vztahuje na ‚subdodavatelské vztahy‘, v jejichž rámci poskytovatel licence udělí licenci na technologii nabyvateli licence, který se zaváže vyrobit určité výrobky na základě této technologie výlučně pro potřeby poskytovatele licence. Subdodavatelské vztahy mohou rovněž zahrnovat dodávku zařízení poskytovatelem licence, které se má použít při produkci zboží a služeb, jichž se dohoda týká. Na druhý z uvedených typů subdodavatelských vztahů se nařízení TTBER vztahuje jedině tehdy, když je hlavním předmětem dohody licencovaná technologie, a nikoli dodané zařízení. Subdodavatelských vztahů se týká také oznámení Kontrolního úřadu ESVO o hodnocení určitých subdodavatelských smluv ve vztahu k čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP (28). Podle tohoto oznámení, které je stále použitelné, subdodavatelské smlouvy, v nichž se subdodavatel zaváže vyrobit určité výrobky výlučně pro dodavatele, obecně nespadají do působnosti čl. 53 odst. 1. Článek 53 se však může vztahovat na jiná omezení uložená subdodavateli, například závazek neprovádět vlastní výzkum a vývoj nebo nevyužívat jeho výsledky (29).

                  45.

                  Nařízení TTBER se použije také u dohod, které nabyvateli licence umožňují získat výrobek nebo výrobní postup připravený pro obchodní využití teprve po provedení vývojových činností, ovšem za předpokladu, že byl identifikován smluvní výrobek. I když jsou zapotřebí tyto dodatečné práce a investice, předmětem dohody je zde výroba identifikovaného smluvního výrobku. Na druhé straně se nařízení TTBER ani tyto pokyny nevztahují na dohody, kterými se licence na technologii uděluje s cílem umožnit nabyvateli provádět další výzkum a vývoj v různých oblastech. Nařízení TTBER a pokyny se například nevztahují na udělení licence na technologický výzkumný nástroj, který se využívá při dalších výzkumných činnostech. Rámec nařízení TTBER a pokynů vychází z předpokladu, že existuje přímé spojení mezi licencovanou technologií a identifikovaným smluvním výrobkem. V případech, kdy takové spojení neexistuje, je hlavním předmětem dohody výzkum a vývoj, a nikoli uvedení určitého výrobku na trh; je-li tomu tak, analytický rámec nařízení TTBER a pokynů nemusí být vhodný. Ze stejných důvodů se nařízení TTBER a pokyny nevztahují na zadávání subdodavatelských zakázek na výzkum a vývoj, kdy se nabyvatel licence zaváže provést výzkumně-vývojové činnosti v oblasti licencované technologie a zdokonalený soubor technologií předat zpět poskytovateli licence. Hlavním předmětem takových dohod je poskytnutí výzkumně-vývojových služeb zaměřených na zdokonalení dané technologie, nikoli tedy produkce zboží a služeb na základě licencované technologie.

            2.3   Pojem dohody o převodu technologií

                  46.

                  Nařízení TTBER a tyto pokyny se týkají dohod o převodu technologií. Podle čl. 1 odst. 1 písm. b) a h) nařízení TTBER pojem ‚technologie‘ zahrnuje patenty, žádosti o udělení patentu, užitné vzory, přihlášky k zápisu užitných vzorů, práva k průmyslovým vzorům, práva šlechtitelů rostlin, topografie polovodičových výrobků, doplňková ochranná osvědčení pro léčiva nebo jiné výrobky, pro které lze takováto osvědčení získat, autorská práva k programovému vybavení a know-how. Licencovaná technologie by měla nabyvateli licence umožnit vyrábět smluvní výrobky, ať již s dalšími vstupy nebo bez nich.

                  47.

                  Know-how je v čl. 1 odst. 1 písm. i) definováno jako soubor nepatentovaných praktických znalostí, které jsou získány zkušenostmi a pokusy a které jsou tajné, podstatné a identifikované. Slovem ‚tajné‘ se rozumí, že know-how není všeobecně známé nebo snadno přístupné. Slovem ‚podstatné‘ se rozumí, že know-how obsahuje informace, které jsou důležité a užitečné pro výrobu výrobků nebo pro použití výrobního postupu, jichž se týká licenční dohoda. Jinými slovy musejí tyto informace významně přispívat k možnosti vyrábět smluvní výrobky nebo tuto výrobu usnadňovat. V případech, kdy se licencované know-how netýká výrobního postupu, nýbrž výrobku, znamená tato podmínka, že je know-how užitečné pro výrobu smluvního výrobku. Podmínka není splněna, jestliže lze smluvní výrobek vyrábět na základě volně dostupné technologie. Nicméně tato podmínka nevyžaduje, aby měl smluvní výrobek vyšší hodnotu než výrobky vyráběné s využitím volně dostupné technologie. V případě technologií výrobních postupů uvedená podmínka znamená, že know-how je užitečné v tom smyslu, že lze ke dni uzavření dohody rozumně předpokládat, že má potenciál významně zvýšit konkurenceschopnost nabyvatele licence, například prostřednictvím snížení jeho výrobních nákladů. Slovem ‚identifikované‘ se rozumí, že je možné prověřit, zda licencované know-how splňuje kritéria tajnosti a podstatnosti. Tato podmínka je splněna, jestliže je licencované know-how popsáno v příručkách nebo jiných písemných materiálech. To však v některých případech nemusí být rozumně možné. Licencované know-how totiž může sestávat z praktických znalostí zaměstnanců poskytovatele licence. Zaměstnanci poskytovatele licence mohou mít například tajné a podstatné znalosti o určitém výrobním postupu, které se nabyvateli licence předají ve formě školení zaměstnanců nabyvatele. V takových případech postačí popsat v dohodě obecnou povahu know-how a uvést seznam zaměstnanců, kteří se podíleli nebo budou podílet na jeho předávání nabyvateli licence.

                  48.

                  Pojem ‚převod‘ znamená, že technologie musí přejít z jednoho podniku do druhého. Takové převody mají obvykle podobu udělení licence, kdy poskytovatel licence uděluje nabyvateli licence právo využívat jeho technologii výměnou za placení licenčních poplatků. Mohou mít také podobu udělování sublicencí, kdy nabyvatel licence na základě povolení poskytovatele licence uděluje licence na využívání technologie třetím stranám (nabyvatelům sublicencí).

                  49.

                  Nařízení TTBER se použije pouze u dohod, jejichž hlavním předmětem je převod technologie tak, jak je v tomto nařízení definován, a nikoli nákup zboží a služeb či udělení licence na jiné druhy duševního vlastnictví. Na dohody obsahující ustanovení o nákupu a prodeji výrobků se nařízení TTBER vztahuje pouze do té míry, do jaké tato ustanovení netvoří hlavní předmět dohody a přímo souvisejí s používáním licencované technologie. To bude pravděpodobně platit tehdy, když mají vázané výrobky podobu zařízení nebo vstupů výrobního procesu, které jsou konkrétně uzpůsobeny k účelnému využívání licencované technologie. Jestliže je však takový výrobek jen dalším vstupem do konečného výrobku, je třeba pečlivě prozkoumat, zda licencovaná technologie představuje hlavní předmět dohody. Například v případě, že nabyvatel licence již vyrábí konečný výrobek na základě jiné technologie, musí licence vést k významnému zdokonalení výrobního postupu nabyvatele licence, jehož hodnota převyšuje hodnotu výrobku zakoupeného od poskytovatele licence. Z požadavku, že vázané výrobky musejí souviset s udělením licence na technologii, vyplývá, že se nařízení TTBER nevztahuje na koupi výrobků, které nemají žádný vztah k výrobkům obsahujícím licencovanou technologii. Tak je tomu například tehdy, když vázaný výrobek není určen k použití s licenčním výrobkem, ale souvisí s působením na samostatném trhu výrobků.

                  50.

                  Na udělování licencí na jiné druhy duševního vlastnictví, jako jsou ochranné známky a autorská práva jiná než k programovému vybavení, se nařízení TTBER vztahuje jen do té míry, do jaké přímo souvisejí s využíváním licencované technologie a nepředstavují hlavní předmět dohody. Tato podmínka zaručuje, že na dohody o jiných druzích práv duševního vlastnictví se bloková výjimka vztahuje jen do té míry, do jaké tato jiná práva slouží k tomu, aby nabyvatel licence mohl lépe využívat licencovanou technologii. Poskytovatel licence například může nabyvateli licence povolit, aby na výrobcích obsahujících licencovanou technologii používal jeho ochrannou známku. Licence na ochrannou známku může nabyvateli licence dovolit lépe využívat licencovanou technologii, protože spotřebitelé si mohou výrobek okamžitě spojit s vlastnostmi, které mu licencovaná technologie propůjčuje. Povinnost nabyvatele licence používat ochrannou známku poskytovatele licence může též podporovat šíření technologií tím, že poskytovateli licence umožňuje identifikovat se jako zdroj technologie, jež je základem výrobku. Jestliže má ovšem licencovaná technologie pro nabyvatele licence omezenou hodnotu, protože již využívá totožnou nebo velmi podobnou technologii, a hlavním předmětem dohody je ochranná známka, nařízení TTBER se nepoužije (30).

                  51.

                  Udělení licence na autorská práva pro účely rozmnožování a šíření chráněného díla, tj. výroby kopií pro další prodej, se pokládá za podobné jako udělení licence na technologii. Jelikož se tyto licenční dohody týkají výroby a prodeje výrobků na základě práva duševního vlastnictví, má se za to, že mají podobnou povahu jako dohody o převodu technologií a že jsou obvykle spojeny se srovnatelnými otázkami či problémy. Přestože se nařízení TTBER nevztahuje na autorská práva s výjimkou autorských práv k programovému vybavení, Kontrolní úřad ESVO při posuzování takových licencí na autorská práva podle čl. 53 Dohody o EHP zpravidla použije zásady stanovené v nařízení TTBER a těchto pokynech.

                  52.

                  Na druhé straně se má za to, že udělování licencí na práva k provedení díla a další práva v oblasti autorských práv souvisí se specifickými otázkami, a takové licenční dohody proto nemusí být vhodné posuzovat podle zásad vypracovaných pro tyto pokyny. V případě různých práv souvisejících s prováděním děl se hodnota nevytváří rozmnožováním a prodejem kopií výrobku, nýbrž každým jednotlivým provedením chráněného díla. Využívání těchto práv může mít různou podobu, včetně provedení, předvedení nebo pronájmu chráněného materiálu, například filmů, hudby či sportovních akcí. Při použití článku 53 je třeba vzít v potaz konkrétní vlastnosti díla a způsob, kterým se využívá (31). Například omezení dalšího prodeje nemusejí vést k příliš vážným obavám z narušení hospodářské soutěže; naproti tomu zvláště závažné obavy mohou pramenit ze situace, kdy poskytovatelé licence uloží nabyvatelům licence povinnost dát všem poskytovatelům licence výhodnější podmínky, pokud se je podaří vyjednat jednomu z nich. Kontrolní úřad ESVO proto nařízení TTBER a tyto pokyny nebude obdobně používat v případech udělování licencí na tato jiná práva.

                  53.

                  Použití zásad uvedených v nařízení TTBER a těchto pokynech nebude Kontrolní úřad ESVO rozšiřovat ani na udělování licencí na ochranné známky. Licence na ochranné známky jsou často udělovány v souvislosti s distribucí a dalším prodejem zboží a služeb a příslušné dohody se obecně podobají spíše distribučním dohodám než dohodám o licencích na technologie. Pokud licence na ochrannou známku přímo souvisí s použitím, prodejem nebo dalším prodejem zboží a služeb a nepředstavuje hlavní předmět dohody, pak se na danou licenční dohodu vztahuje akt, na který odkazuje bod 2 přílohy XIV Dohody o EHP (nařízení (ES) č. 2790/1999) o použití čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě (dále jen ‚vertikální bloková výjimka‘) (32).

            2.4   Trvání výjimky

                  54.

                  S výhradou časové platnosti nařízení TTBER se bloková výjimka uplatní, dokud právo duševního vlastnictví, které je předmětem licence, nezanikne, neskončí doba jeho platnosti nebo není prohlášeno za neplatné. V případě know-how bloková výjimka platí, dokud licencované know-how zůstává tajné, ledaže se know-how stane obecně známým v důsledku počínání nabyvatele licence, v kterémžto případě se výjimka použije po dobu trvání dohody (srov. článek 2 nařízení TTBER).

                  55.

                  Bloková výjimka se použije u každého licencovaného práva duševního vlastnictví, kterého se dohoda týká, a přestává platit dnem, kdy skončí doba platnosti posledního práva duševního vlastnictví tvořící ‚technologii‘ ve smyslu nařízení TTBER nebo se toto právo stane neplatným či volně šiřitelným (srov. předchozí odstavec).

            2.5   Vztah k ostatním blokovým výjimkám

                  56.

                  Nařízení TTBER se vztahuje na dohody mezi dvěma podniky, které se týkají udělení licence na technologii za účelem výroby smluvních výrobků. Technologie však může být také složkou jiných druhů dohod. Kromě toho jsou výrobky obsahující licencovanou technologii následně prodávány na trhu. Proto je třeba zabývat se vzájemným vztahem mezi nařízením TTBER na jedné straně a aktem, na který odkazuje bod 6 přílohy XIV Dohody o EHP (nařízení (ES) č. 2658/2000) o použití čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP na kategorie specializačních dohod (33) (dále jen ‚specializační bloková výjimka‘), aktem, na nějž odkazuje bod 7 přílohy XIV Dohody o EHP (nařízení (ES) č. 2659/2000) o použití čl. 53 odst. 3 na kategorie dohod o výzkumu a vývoji (34) (dále jen ‚blokové výjimka pro výzkum a vývoj‘) a vertikální blokovou výjimkou (35) na straně druhé.

            2.5.1   Blokové výjimky pro specializační dohody a dohody o výzkumu a vývoji

                  57.

                  Podle čl. 1 odst. 1 písm. c) nařízení o specializační blokové výjimce se tento akt mimo jiné vztahuje na dohody o společné výrobě, kterými se dva nebo více podniků zavazuje vyrábět určité produkty společně. Uvedený akt se vztahuje i na ustanovení, která se týkají převodu nebo využití práv duševního vlastnictví, za předpokladu, že netvoří hlavní předmět dohody, ale přímo souvisejí s jejím uplatňováním a jsou pro něj nezbytná.

                  58.

                  Jestliže podniky založí společný výrobní podnik a udělí mu licenci na využívání technologie, která se používá při výrobě výrobků vyráběných tímto společným podnikem, na takovéto udělení licence se použije specializační bloková výjimka, nikoli nařízení TTBER. V souladu s tím je obvykle namístě posuzovat udělování licencí v souvislosti se společným výrobním podnikem v rámci specializační blokové výjimky. Jestliže se ovšem společný podnik zabývá udělováním licencí třetím stranám, tato činnost není spojena s výrobou společného podniku, a tudíž se na ni uvedený právní akt nevztahuje. Licenční dohody, jejichž předmětem je seskupení technologií smluvních stran, představují technologické pooly, kterým se věnuje oddíl IV bod 4 těchto pokynů.

                  59.

                  Bloková výjimka pro výzkum a vývoj se vztahuje na dohody, kterými se dva nebo více podniků zaváže společně provádět výzkum a vývoj a společně využívat jeho výsledky. Podle čl. 2 odst. 11 jsou výzkum a vývoj a využívání výsledků prováděny společně, pokud je příslušná práce prováděna společným týmem, organizací nebo společnými podniky, společně svěřena třetí straně nebo rozdělena mezi strany formou specializace ve výzkumu, vývoji, výrobě a distribuci, včetně udělení licencí.

                  60.

                  Z toho vyplývá, že se bloková výjimka pro výzkum a vývoj vztahuje na udělení licencí mezi smluvními stranami a udělení licencí těmito stranami společnému subjektu v rámci dohody o výzkumu a vývoji. V takovýchto dohodách mohou smluvní strany také stanovit podmínky, za kterých lze třetím stranám udělovat licence na výsledky plynoucí z dané dohody o výzkumu a vývoji. Jelikož však nabyvatelé licence, kteří jsou třetími stranami, nejsou smluvními stranami dohody o výzkumu a vývoji, bloková výjimka pro výzkum a vývoj se nevztahuje na jednotlivé licenční dohody uzavřené s třetími stranami. Na tyto dohody se vztahuje bloková výjimka podle nařízení TTBER, pokud splňují podmínky tohoto nařízení.

            2.5.2   Bloková výjimka pro vertikální dohody

                  61.

                  Vertikální bloková výjimka se vztahuje na dohody uzavřené mezi dvěma nebo více podniky, z nichž, pro účely dohody, každý jedná na jiné úrovni výrobního nebo distribučního řetězce, a které se týkají podmínek, za nichž mohou strany nakupovat, prodávat nebo dále prodávat určité zboží nebo služby. Vztahuje se tedy na dodavatelské a distribuční dohody.

                  62.

                  Vzhledem k tomu, že výjimka podle nařízení TTBER se vztahuje pouze na dohody mezi dvěma stranami a že nabyvatel licence, který prodává výrobky obsahující licencovanou technologii, je dodavatelem pro účely vertikální blokové výjimky, tyto dvě blokové výjimky spolu úzce souvisejí. U dohody mezi poskytovatelem a nabyvatelem licence se použije nařízení TTBER, zatímco u dohod uzavřených mezi nabyvatelem licence a jeho zákazníky se použije vertikální bloková výjimka a pokyny k vertikálním omezením (36).

                  63.

                  Nařízení TTBER uděluje blokovou výjimku také dohodám mezi poskytovatelem a nabyvatelem licence, které nabyvateli licence ukládají povinnosti ohledně způsobu, kterým musí prodávat výrobky obsahující licencovanou technologii. Především může být nabyvatel licence zavázán k tomu, aby vytvořil určitý typ distribučního systému, například systém výhradní distribuce nebo selektivní distribuce. Distribuční dohody uzavřené za účelem splnění těchto závazků však musejí být v souladu s nařízením o vertikální blokové výjimce, jinak se na ně bloková výjimka nevztahuje. Poskytovatel licence může například nabyvatele licence zavázat k tomu, aby vytvořil systém založený na výhradní distribuci podle stanovených pravidel. Z čl. 4 písm. b) nařízení o vertikální blokové výjimce ovšem vyplývá, že distributoři musejí mít možnost provádět pasivní prodej směrem do území jiných výhradních distributorů.

                  64.

                  Distributoři musejí mít navíc v zásadě možnost aktivně i pasivně prodávat směrem do území pokrytých distribučními systémy jiných nabyvatelů licence vyrábějících své vlastní výrobky na základě licencované technologie. Důvodem je skutečnost, že pro účely nařízení o vertikální blokové výjimce je každý nabyvatel licence samostatným dodavatelem. Nicméně důvody, které jsou základem blokové výjimky obsažené v uvedeném právním aktu, mohou platit i v případě, že nabyvatelé licence prodávají výrobky obsahující licencovanou technologii pod společnou značkou patřící poskytovateli licence. Když se výrobky obsahující licencovanou technologii prodávají se společnou identitou značky, mohou z hlediska efektivity existovat stejné důvody pro použití stejných druhů omezení oddělujících distribuční systémy jednotlivých nabyvatelů licence jako v rámci jednoho vertikálního distribučního systému. V takových případech je nepravděpodobné, že Kontrolní úřad ESVO omezení napadne, budou-li splněny požadavky nařízení o vertikální blokové výjimce, které se použije obdobně. Společná identita značky existuje pouze tehdy, jestliže se výrobky prodávají a uvádějí na trh pod společnou značkou, která hraje hlavní roli, pokud jde o informování spotřebitele o jakosti a dalších významných skutečnostech. Nepostačuje tedy, že je výrobek vedle značky nabyvatele licence označen také značkou poskytovatele licence, která ho identifikuje jako zdroj licencované technologie.

            3.   Bezpečný přístav vytvořený blokovou výjimkou

                  65.

                  Podle článku 3 nařízení TTBER je uplatnění blokové výjimky pro omezující dohody podmíněno nepřekročením prahů podílu na trhu, čímž je působnost blokové výjimky omezena na dohody, které sice mohou omezovat hospodářskou soutěž, ale o nichž lze obecně předpokládat, že splňují podmínky čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP. Případy, na něž se bezpečný přístav založený na prazích podílu na trhu nevztahuje, je třeba posuzovat individuálně. Skutečnost, že podíly na trhu překračují tyto prahy, nevede k předpokladu, že daná dohoda spadá do působnosti čl. 53 odst. 1 ani že nesplňuje podmínky čl. 53 odst. 3. Při neexistenci tvrdých omezení je nutné provést analýzu trhu.

                  66.

                  Práh podílu na trhu, který se použije pro účely uplatnění bezpečného přístavu nařízení TTBER, závisí na tom, zda je dohoda uzavřena mezi soutěžiteli, nebo nesoutěžiteli. Pro účely nařízení TTBER jsou podniky soutěžiteli na relevantním trhu technologií, jestliže poskytují licence na konkurenční technologie. Pokud jde o použití prahu podílu na trhu a seznamu tvrdých omezení, nebere se v úvahu potenciální hospodářská soutěž na trhu technologií. U případů, na které se bezpečný přístav nařízení TTBER nevztahuje, se potenciální hospodářská soutěž na trhu technologií v úvahu bere, což ale nevede k použití seznamu tvrdých omezení, který se vztahuje na dohody mezi soutěžiteli (viz také odstavec 31).

                  67.

                  Dva podniky jsou soutěžiteli na relevantním trhu výrobků, pokud oba působí na stejných trzích výrobků a stejných zeměpisných trzích, na kterých se prodávají výrobky obsahující licencovanou technologii (skuteční soutěžitelé). Za soutěžitele se považují také v případě, že je reálně pravděpodobné, že by při malém a trvalém zvýšení relativních cen provedly dodatečné investice nebo nesly jiné transformační náklady nutné k tomu, aby mohly na relevantní trhy výrobků a relevantní zeměpisné trhy v přiměřeně krátkém čase (37) vstoupit (potenciální soutěžitelé).

                  68.

                  Z odstavců 66 a 67 vyplývá, že dva podniky nejsou soutěžiteli pro účely nařízení TTBER, jestliže poskytovatel licence není ani skutečným ani potenciálním dodavatelem výrobků na relevantním trhu a nabyvatel licence, který na trhu výrobků již působí, neuděluje licence na konkurenční technologii, i když konkurenční technologii vlastní a na jejím základě vyrábí. Smluvní strany se však stanou soutěžiteli v pozdějším okamžiku, pokud nabyvatel licence začne udělovat licence na svou technologii nebo pokud se poskytovatel licence stane skutečným nebo potenciálním dodavatelem výrobků na relevantním trhu. Pokud dohoda není následně zásadně pozměněna, bude se na ni v takovém případě nadále vztahovat seznam tvrdých omezení platný pro dohody mezi nesoutěžiteli; viz čl. 4 odst. 3 nařízení TTBER a odstavec 31 těchto pokynů.

                  69.

                  Práh podílu na trhu činí 20 % u dohod mezi soutěžiteli a 30 % u dohod mezi nesoutěžiteli (srov. čl. 3 odst. 1 a 2 nařízení TTBER). Jestliže se u podniků, které jsou smluvními stranami licenční dohody, nejedná o soutěžitele, na dohodu se výjimka vztahuje, pokud podíl ani jedné ze smluvních stran na dotčeném relevantním trhu technologií a dotčeném relevantním trhu výrobků nepřesahuje 30 %. Jestliže u podniků, které jsou smluvními stranami licenční dohody, jde o soutěžitele, na dohodu se výjimka vztahuje, pokud společný podíl smluvních stran na relevantním trhu technologií a relevantním trhu výrobků nepřesahuje 20 %. Prahy podílu na trhu se použijí jak pro trhy technologií, tak pro trhy s výrobky obsahujícími licencovanou technologii. Je-li použitelný práh podílu na trhu překročen na některém z dotčených relevantních trhů, bloková výjimka se na dohodu nepoužije, pokud jde o tento relevantní trh. Jestliže se například licenční dohoda týká dvou různých trhů výrobků nebo dvou různých zeměpisných trhů, může se stát, že se bloková výjimka použije u jednoho z trhů, ale nikoli u druhého.

                  70.

                  V případě trhů technologií vyplývá z čl. 3 odst. 3 nařízení TTBER, že se podíl poskytovatele licence na trhu vypočítá na základě prodeje výrobků obsahujících licencovanou technologii realizovaného poskytovatelem licence a všemi nabyvateli jeho licence, a to pro každý relevantní trh zvlášť (38). Jestliže jsou smluvní strany soutěžiteli na trhu technologií, je k prodeji výrobků obsahujících licencovanou technologii třeba připočíst prodej výrobků obsahujících vlastní technologii nabyvatele licence. Novým technologiím, kde zatím nedošlo k žádnému prodeji výrobků, se přiřadí nulový podíl na trhu. Po zahájení prodeje se pak podíl technologie na trhu začne postupně zvyšovat.

                  71.

                  V případě trhů výrobků se podíl nabyvatele licence na trhu vypočítá na základě prodeje výrobků obsahujících technologii poskytovatele licence a prodeje konkurenčních výrobků ze strany nabyvatele licence, tj. celkového prodeje, který nabyvatel licence uskutečňuje na dotyčném trhu výrobků. Je-li poskytovatel licence rovněž dodavatelem výrobků na relevantním trhu, je nutné vzít v úvahu také jeho prodej na dotyčném trhu výrobků. Při výpočtu podílů na trzích výrobků se však pro účely početního stanovení podílu nabyvatele a/nebo poskytovatele licence na trhu nebere v úvahu prodej uskutečněný jinými nabyvateli licence.

                  72.

                  Pokud jsou k dispozici údaje o hodnotě prodeje, podíly na trhu by se měly vypočítat na základě těchto údajů. Tyto údaje totiž obvykle sílu dané technologie vystihují přesněji než údaje o objemu prodeje. Pokud však údaje o hodnotě nejsou k dispozici, je možné použít odhady založené na jiných spolehlivých informacích o trhu, včetně údajů o objemu prodeje na trhu.

                  73.

                  Výše uvedené zásady lze ilustrovat na těchto příkladech:
                  Udělení licence mezi nesoutěžiteli

                        Příklad 1Společnost A, která se specializuje na vývoj biotechnologických výrobků a metod, vyvinula nový výrobek Xeran. Nepůsobí však jako výrobce Xeranu; na to nemá výrobní ani distribuční zařízení. Společnost B je jedním z výrobců konkurenčních výrobků, které se vyrábějí pomocí volně dostupných nechráněných technologií. V roce 1 společnost B prodala výrobky vyrobené pomocí těchto volně dostupných technologií v hodnotě 25 miliónů EUR. V roce 2 společnost A udělí společnosti B licenci na výrobu Xeranu. Ve stejném roce společnost B prodá výrobky vyrobené pomocí volně dostupných technologií v hodnotě 15 miliónů EUR a Xeran rovněž v hodnotě 15 miliónů EUR. V roce 3 a následujících letech již společnost B vyrábí a prodává pouze Xeran, a to v roční hodnotě 40 miliónů EUR. Kromě toho společnost A v roce 2 udělí licenci také společnosti C. Společnost C do té doby na příslušném trhu výrobků nepůsobila. Společnost C vyrábí a prodává pouze Xeran, a to v hodnotě 10 miliónů EUR v roce 2 a v hodnotě 15 miliónů EUR v roce 3 a v dalších letech. Je zjištěno, že celková hodnota trhu s Xeranem a jeho náhradami, na němž společnosti B a C působí, činí 200 miliónů EUR v každém roce.V roce 2, kdy je licenční dohoda uzavřena, činí podíl společnosti A na trhu technologií 0 %, protože její podíl na trhu je třeba vypočítat na základě celkového prodeje Xeranu v předchozím roce. V roce 3 podíl společnosti A na trhu technologií dosahuje 12,5 %, což odráží hodnotu Xeranu vyrobeného společnostmi B a C v předchozím roce 2. V roce 4 a dalších letech činí podíl společnosti A na trhu technologií 27,5 %, což vyjadřuje hodnotu Xeranu vyrobeného společnostmi B a C v příslušných předchozích letech.Podíl společnosti B na trhu výrobků v roce 2 dosahuje 12,5 %, což odráží její prodej v hodnotě 25 miliónů EUR uskutečněný v roce 1. V roce 3 podíl společnosti B na trhu činí 15 %, protože hodnota jejího prodeje se v roce 2 zvýšila na 30 miliónů EUR. V roce 4 a v letech následujících roční hodnota prodeje společnosti B dosahuje 40 miliónů EUR, takže její podíl na trhu činí 20 %. Společnost C má na trhu výrobků podíl 0 % v letech 1 a 2, dále 5 % v roce 3 a 7,5 % v letech následujících.Jelikož licenční dohody byly uzavřeny mezi nesoutěžiteli a jednotlivé podíly na trhu společností A, B a C jsou v každém roce nižší než 30 %, na dohody se vztahuje bezpečný přístav nařízení TTBER.

                        Příklad 2Situace je stejná jako v příkladu 1 s výjimkou toho, že společnosti B a C působí na různých zeměpisných trzích. Je zjištěno, že celková roční hodnota trhu s Xeranem a jeho náhradami činí 100 miliónů EUR na každém z těchto zeměpisných trhů.V tomto případě je podíl společnosti A na trhu technologií třeba vypočítat pro každý z obou zeměpisných trhů zvlášť. Podíl společnosti A na trhu, kde působí společnost B, závisí na prodeji Xeranu společností B. Jelikož se v tomto příkladu předpokládá, že celková hodnota trhu činí 100 miliónů EUR, tj. polovinu hodnoty trhu z příkladu 1, podíl společnosti A na trhu představuje 0 % v roce 2, 15 % v roce 3 a 40 % v dalších letech. Společnost B má na trhu podíl 25 % v roce 2, 30 % v roce 3 a 40 % v dalších letech. V letech 2 a 3 podíly na trhu nepřekračují práh 30 % u společnosti A ani u společnosti B. Počínaje rokem 4 je však práh překročen a to znamená, že po roce 6 se podle čl. 8 odst. 2 nařízení TTBER na licenční dohodu mezi společnostmi A a B již nevztahuje bezpečný přístav, ale musí být posouzena individuálně.Podíl společnosti A na trhu, kde působí společnost C, závisí na prodeji Xeranu společností C. Podíl společnosti A na trhu technologií, odrážející prodej společnosti C v příslušném předchozím roce, tedy činí 0 % v roce 2, 10 % v roce 3 a 15 % v následujících letech. Stejných hodnot dosahuje podíl společnosti C na trhu výrobků: 0 % v roce 2, 10 % v roce 3 a 15 % v dalších letech. Na licenční dohodu mezi společnostmi A a C se tudíž bezpečný přístav vztahuje po celé období.

                  Udělení licence mezi soutěžiteli

                        Příklad 3Společnosti A a B působí na stejném relevantním trhu výrobků a stejném relevantním zeměpisném trhu s určitým chemickým výrobkem. Každá z nich rovněž vlastní patent na rozdílnou technologii sloužící k výrobě tohoto výrobku. V roce 1 společnosti A a B podepíší dohodu o křížové licenci, a navzájem si tak udělí licence k využívání svých technologií. V roce 1 společnosti A a B výrobek vyrábějí jen pomocí vlastních technologií, přičemž hodnota prodeje činí 15 miliónů EUR u společnosti A a 20 miliónů EUR u společnosti B. Počínaje rokem 2 každá společnost používá vlastní technologii i technologii druhé společnosti. V tomto roce a letech následujících prodává společnost A výrobek vyráběný pomocí vlastní technologie v hodnotě 10 miliónů EUR a výrobek vyráběný pomocí technologie společnosti B rovněž v hodnotě 10 miliónů EUR. Společnost B počínaje rokem 2 prodává výrobek vyráběný vlastní technologií v hodnotě 15 miliónů EUR a výrobek vyráběný technologií společnosti A v hodnotě 10 miliónů EUR. Je zjištěno, že celková hodnota trhu s výrobkem a jeho náhradami činí 100 miliónů EUR v každém roce.Za účelem posouzení licenční dohody podle nařízení TTBER je nutné vypočítat podíly společností A a B jak na trhu technologií, tak na trhu výrobků. Podíl společnosti A na trhu technologií závisí na množství výrobků prodaných v předchozím roce, které pomocí technologie společnosti A vyrobila společnost A i společnost B. V roce 2 tak podíl společnosti A na trhu technologií činí 15 %, což vyjadřuje její vlastní výrobu a prodej v hodnotě 15 miliónů EUR v roce 1. Počínaje rokem 3 podíl společnosti A na trhu technologií dosahuje 20 %, což odráží prodej výrobků v hodnotě 20 miliónů EUR vyrobených pomocí její technologie, vyprodukovaných a prodaných společnostmi A a B (každá společnost 10 miliónů EUR). Obdobně činí podíl společnosti B na trhu technologií 20 % v roce 2 a 25 % v letech následujících.Podíly společností A a B na trhu výrobků závisejí na prodeji daného výrobku každou ze společností v předchozím roce bez ohledu na to, jaká technologie byla při výrobě použita. Podíl společnosti A na trhu výrobků činí 15 % v roce 2 a 20 % v dalších letech. Podíl společnosti B na trhu výrobků činí 20 % v roce 2 a 25 % v dalších letech.Vzhledem k tomu, že dohoda byla uzavřena mezi soutěžiteli, bezpečný přístav se na ni bude vztahovat jedině tehdy, jestliže společný podíl obou společností na trhu technologií ani na trhu výrobků nepřekročí práh podílu na trhu ve výši 20 %. To v tomto případě zjevně neplatí. Společný podíl společností na trhu technologií i na trhu výrobků činí 35 % v roce 2 a 45 % v dalších letech. Tuto dohodu mezi soutěžiteli proto bude třeba posoudit individuálně.

            4.   Tvrdá omezení hospodářské soutěže v rámci blokové výjimky
      4.1   Obecné zásady

                  74.

                  Článek 4 nařízení TTBER obsahuje seznam tvrdých omezení hospodářské soutěže. Klasifikace určitého omezení jakožto tvrdého omezení hospodářské soutěže vychází z povahy tohoto omezení a ze zkušenosti, že omezení této povahy mají téměř vždy záporné účinky na hospodářskou soutěž. V souladu s judikaturou soudů Společenství (39) může takové omezení vyplývat z jasného cíle dohody nebo z okolností konkrétního případu (srov. odst. 14).

                  75.

                  Jestliže dohoda o převodu technologií obsahuje tvrdé omezení hospodářské soutěže, pak z čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení TTBER vyplývá, že se na tuto dohodu jako na celek bloková výjimka nevztahuje. Pro účely nařízení TTBER nemohou být tvrdá omezení oddělena od zbylých částí dohody. Kontrolní úřad ESVO kromě toho soudí, že v rámci individuálního posouzení budou tvrdá omezení hospodářské soutěže splňovat čtyři podmínky uvedené v čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP jen za výjimečných okolností.

                  76.

                  Článek 4 nařízení TTBER rozlišuje mezi dohodami mezi soutěžiteli na jedné straně a dohodami mezi nesoutěžiteli na straně druhé.

            4.2   Dohody mezi soutěžiteli

                  77.

                  V čl. 4 odst. 1 jsou uvedena tvrdá omezení platná pro udělování licencí mezi soutěžiteli. Podle čl. 4 odst. 1 se bloková výjimka podle nařízení TTBER nevztahuje na dohody, jejichž cílem je přímo či nepřímo, samostatně nebo ve spojení s jinými okolnostmi pod kontrolou smluvních stran:

                              a)

                              omezit možnost jedné strany, aby si sama určovala cenu, za kterou prodává své výrobky třetím stranám;

                              b)

                              omezit výrobu s výjimkou omezení výroby smluvních výrobků, která jsou nabyvateli licence uložena v nevzájemné dohodě nebo jsou uložena pouze jednomu z nabyvatelů licence ve vzájemné dohodě;

                              c)

                              provést rozdělení trhů nebo zákazníků s výjimkou

                                          i)

                                          závazku, který byl uložen nabyvateli (nabyvatelům) licence, používat licencovanou technologii pouze v jedné nebo v několika technických oblastech použití nebo na jednom nebo na několika trzích výrobku,

                                          ii)

                                          závazku, který byl uložen poskytovateli licence a/nebo nabyvateli licence v nevzájemné dohodě, nevyrábět licencovanou technologií v jedné nebo v několika technických oblastech použití, na jednom nebo na několika trzích výrobku nebo na jednom nebo několika vyhrazených územích, která jsou vyhrazena druhé straně,

                                          iii)

                                          závazku, který byl uložen poskytovateli licence, neudělovat na určitém území licenci na technologii žádnému jinému nabyvateli licence,

                                          iv)

                                          omezení aktivního a/nebo pasivního prodeje na výhradním území vyhrazeném druhé straně nebo výhradní skupině zákazníků vyhrazené druhé straně, které bylo uloženo v nevzájemné dohodě nabyvateli licence a/nebo poskytovateli licence,

                                          v)

                                          omezení, uloženého v nevzájemné dohodě nabyvateli licence, aktivního prodeje na výhradním území nebo výhradní skupině zákazníků, jež byly poskytovatelem licence přiděleny jinému nabyvateli licence, pokud se u posledně uvedeného nejedná o podnik, který byl v okamžiku uzavření své licenční dohody soutěžícím podnikem vůči poskytovali licence,

                                          vi)

                                          závazku, který byl uložen nabyvateli licence, vyrábět smluvní výrobky pouze pro vlastní potřebu, pokud nabyvatel licence není omezen v aktivním nebo pasivním prodeji smluvních výrobků jako náhradních dílů pro své vlastní výrobky,

                                          vii)

                                          závazku, který byl uložen nabyvateli licence v nevzájemné dohodě, vyrábět smluvní výrobky pouze pro určitého zákazníka, jestliže byla udělena licence, která měla tomuto zákazníkovi vytvořit alternativní zdroj dodávek;

                              d)

                              omezit možnost nabyvatele licence využívat svou vlastní technologii nebo omezit možnost jedné ze smluvních stran provádět výzkum a vývoj, ledaže je druhé z uvedených omezení nezbytné k tomu, aby se zabránilo odkrytí licencovaného know-how třetí straně.

                  78.

                  U řady tvrdých omezení rozlišuje nařízení TTBER mezi vzájemnými a nevzájemnými dohodami. Seznam tvrdých omezení je přísnější na vzájemné než na nevzájemné dohody mezi soutěžiteli. Vzájemné dohody jsou dohody o udělení křížové licence, jimiž jsou licencovány konkurenční technologie nebo technologie použitelné k výrobě konkurenčních výrobků. Nevzájemná dohoda je dohoda, kterou jen jedna ze smluvních stran uděluje licenci na svou technologii druhé straně, nebo dohoda o křížové licenci, při níž nejsou uděleny licence na konkurenční technologie ani na technologie použitelné k výrobě konkurenčních výrobků. K tomu, aby byla dohoda vzájemná, nestačí, že obsahuje závazek udělit zpětně licenci poskytovateli licence ani že nabyvatel licence skutečně zpětně uděluje licence na vlastní zlepšení licencované technologie. V případě, že se nevzájemná dohoda později stane dohodou vzájemnou v důsledku toho, že je mezi stejnými smluvními stranami udělena druhá licence, strany mohou být nuceny revidovat první licenci, aby dohoda neobsahovala tvrdé omezení. Při posuzování jednotlivých případů bude Kontrolní úřad ESVO brát v potaz dobu, která uběhla mezi udělením první a druhé licence.

                  79.

                  Tvrdé omezení hospodářské soutěže uvedené v čl. 4 odst. 1 písm. a) se týká dohod mezi soutěžiteli, jejichž cílem je stanovení cen výrobků prodávaných třetím stranám, včetně výrobků obsahujících licencovanou technologii. Stanovení cen dohodnuté mezi soutěžiteli představuje omezení hospodářské soutěže samotným svým cílem. Stanovení cen může mít například podobu přímé dohody o přesné ceně, jež se má účtovat, nebo o ceníku, který obsahuje určité maximální přípustné rabaty. Přitom je nepodstatné, zda se dohoda týká pevně stanovených, minimálních, maximálních nebo doporučených cen. Stanovení cen může být provedeno také nepřímo, uplatňováním opatření, která odrazují od porušování dohodnuté cenové úrovně, například tak, že se stanoví, že pokud se ceny výrobků sníží pod určitou úroveň, zvýší se sazba licenčních poplatků. Avšak závazek nabyvatele licence platit určitý minimální licenční poplatek nepředstavuje sám o sobě stanovení cen.

                  80.

                  Když se licenční poplatky počítají na základě jednotlivých prodejů výrobku, má výše licenčního poplatku přímý dopad na mezní náklady výrobku, a tedy i přímý dopad na ceny výrobků (40). Soutěžitelé proto mohou jako prostředek ke koordinaci cen na navazujících trzích výrobků použít udělení křížové licence se vzájemnými běžnými licenčními poplatky (41). Kontrolní úřad ESVO však bude křížové licence se vzájemnými běžnými licenčními poplatky pokládat za stanovení cen pouze v případě, že dohoda postrádá jakýkoli účel prospěšný hospodářské soutěži, a tedy nepředstavuje licenční dohodu uzavřenou v dobré víře. V takovýchto případech, kdy dohoda nevytváří žádnou hodnotu, a proto nemá reálné hospodářské opodstatnění, jde o fiktivní dohodu, která se rovná kartelu.

                  81.

                  Tvrdé omezení uvedené v čl. 4 odst. 1 písm. a) představují rovněž dohody, u nichž se licenční poplatky vypočítávají na základě všech prodejů výrobku bez ohledu na použití licencované technologie. Na tyto dohody se vztahuje také čl. 4 odst. 1 písm. d), podle kterého nesmí být omezena možnost nabyvatele licence využívat svou vlastní technologii (viz odstavec 95). Takové dohody obvykle omezují hospodářskou soutěž, protože zvyšují náklady na využívání vlastní, konkurenční technologie nabyvatele licence a omezují soutěž, která existovala při neexistenci dohody (42). To platí jak u vzájemných, tak u nevzájemných ujednání. Výjimečně však dohoda, v jejímž rámci se licenční poplatky počítají podle všech prodejů výrobku, může splňovat podmínky čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP, a to v jednotlivých případech, kdy lze na základě objektivních činitelů učinit závěr, že omezení je pro udělení licence, které podporuje hospodářskou soutěž, nezbytné. Tak tomu může být tehdy, jestliže by bez tohoto omezení bylo nemožné nebo nepřiměřeně obtížné vypočítávat a sledovat licenční poplatky, které má nabyvatel licence platit, například proto, že technologie poskytovatele licence nezanechává viditelné stopy na konečném výrobku a jiné schůdné metody sledování nejsou k dispozici.

                  82.

                  Tvrdé omezení hospodářské soutěže uvedené v čl. 4 odst. 1 písm. b) se týká vzájemných omezení výroby smluvních stran. Omezení výroby je omezení množství výrobků, které může smluvní strana vyrobit a prodat. Čl. 4 odst. 1 písm. b) se nevztahuje na omezení výroby, která jsou nabyvateli licence uložena v nevzájemné dohodě, ani na omezení výroby, která jsou uložena jednomu z nabyvatelů licence ve vzájemné dohodě, za podmínky, že se dané omezení týká pouze výrobků vyrobených s využitím licencované technologie. Čl. 4 odst. 1 písm. b) tedy za tvrdá omezení označuje vzájemná omezení výroby uložená smluvním stranám a omezení výroby uložená poskytovateli licence vzhledem k jeho vlastní technologii. Jestliže se soutěžitelé dohodnou na uložení vzájemných omezení výroby, cílem a pravděpodobným účinkem takové dohody je omezení nabídky na trhu. Totéž platí o dohodách, které snižují motivaci smluvních stran rozšiřovat výrobu, například tím, že se strany vzájemně zaváží k provádění plateb při překročení určitého objemu výroby.

                  83.

                  Příznivější zacházení s nevzájemnými množstevními omezeními vychází z úvahy, že jednosměrné omezení nevede nutně k nižší nabídce na trhu a že u nevzájemných omezení existuje nižší riziko, že se nejedná o licenční dohodu uzavřenou v dobré víře. Jestliže je nabyvatel licence ochoten přijmout jednosměrné omezení, je pravděpodobné, že dohoda směřuje ke skutečné integraci vzájemně se doplňujících (doplňkových) technologií nebo k integraci dokonalejší technologie poskytovatele licence s výrobními aktivy nabyvatele licence, která vede k vyšší efektivitě. V případě vzájemné dohody omezení výroby uložené jednomu z nabyvatelů licence pravděpodobně odráží vyšší hodnotu technologie, na kterou jedna ze stran získává licenci, a může podpořit proces udělování licencí prospěšný pro hospodářskou soutěž.

                  84.

                  Tvrdé omezení hospodářské soutěže uvedené v čl. 4 odst. 1 písm. c) se týká rozdělení trhů a zákazníků. Cílem dohod, jejichž prostřednictvím si soutěžitelé rozdělují trhy a zákazníky, je omezení hospodářské soutěže. Jestliže se soutěžitelé ve vzájemné dohodě zaváží, že nebudou vyrábět na určitých územích nebo nebudou aktivně a/nebo pasivně prodávat směrem do určitých území nebo určitým zákazníkům vyhrazeným druhé smluvní straně, jedná se o tvrdé omezení.

                  85.

                  Čl. 4 odst. 1 písm. c) se použije bez ohledu na to, zda má nabyvatel licence i nadále možnost využívat svou vlastní technologii. Jakmile si totiž nabyvatel licence opatří potřebné zařízení k výrobě daného výrobku pomocí technologie poskytovatele licence, může být nákladné udržovat v chodu zvláštní výrobní linku využívající jinou technologii kvůli dodávkám pro zákazníky, jichž se omezení týká. Vzhledem k potenciálním záporným účinkům omezení na hospodářskou soutěž může nabyvateli licence navíc chybět motivace vyrábět pomocí své vlastní technologie. Kromě toho je vysoce nepravděpodobné, že by takováto omezení byla nezbytná k tomu, aby vůbec došlo k udělení licence podporujícímu hospodářskou soutěž.

                  86.

                  Podle čl. 4 odst. 1 písm. c) bodu ii) se nejedná o tvrdé omezení, jestliže poskytovatel licence v nevzájemné dohodě udělí nabyvateli licence výhradní licenci pro výrobu na základě licencované technologie na určitém území, čímž se zaváže, že sám nebude smluvní výrobky na tomto území vyrábět ani je z tohoto území dodávat. Na tyto výhradní licence se bloková výjimka vztahuje bez ohledu na velikost daného území. Pokud je licence celosvětová, pak z její výhradní povahy vyplývá, že poskytovatel licence nevstoupí na trh nebo na trhu nezůstane. Bloková výjimka se uplatní také tehdy, když je licence omezena na jednu nebo několik technických oblastí použití nebo na jeden nebo několik trhů výrobků. Účelem dohod, na něž se vztahuje čl. 4 odst. 1 písm. c) bod ii), může být vytvoření pobídek pro nabyvatele licence, aby investoval do licencované technologie a rozvíjel ji. Cílem dohody tedy není nezbytně rozdělení trhů.

                  87.

                  Ze stejného důvodu se podle čl. 4 odst. 1 písm. c) bodu iv) bloková výjimka použije také u nevzájemných dohod, jimiž se smluvní strany zaváží neprodávat aktivně nebo pasivně (43) směrem do výhradního území nebo výhradní skupině zákazníků, která je vyhrazena druhé straně.

                  88.

                  Podle čl. 4 odst. 1 písm. c) bodu iii) se o tvrdé omezení nejedná také v případě, že poskytovatel licence určí nabyvatele licence jako jediného nabyvatele licence na určitém území, což znamená, že licence pro výrobu na základě technologie poskytovatele licence nebude na dotyčném území udělena třetím stranám. V případě těchto jediných licencí se bloková výjimka použije bez ohledu na to, zda je dohoda vzájemná, nebo nevzájemná, za předpokladu, že dohoda neovlivní možnost smluvních stran plně využívat své vlastní technologie na příslušných územích.

                  89.

                  Čl. 4 odst. 1 písm. c) bod v) ze seznamu tvrdých omezení vylučuje omezení, jež jsou uložena v nevzájemné dohodě a týkají se aktivního prodeje ze strany nabyvatele licence směrem do území nebo skupině zákazníků, kterou poskytovatel licence přidělil jinému nabyvateli licence; na tato omezení se tak do výše prahu podílu na trhu vztahuje bloková výjimka. Platí ovšem podmínka, že nabyvatel licence chráněný tímto ustanovením nebyl v době uzavření dohody vůči poskytovateli licence soutěžitelem. Zařazení takovýchto omezení na seznam tvrdých omezení by nebylo opodstatněné. Tato omezení totiž poskytovateli licence umožňují chránit nabyvatele licence, který dosud na trhu nepůsobil, před aktivním prodejem ze strany nabyvatelů licence, kteří jsou vůči poskytovateli licence v soutěžním vztahu, a jsou tedy již na trhu zavedeni; proto je pravděpodobné, že tato omezení podnítí nabyvatele licence k efektivnějšímu využívání licencované technologie. Na druhou stranu, pokud se nabyvatelé licence dohodnou mezi sebou, že nebudou provádět aktivní nebo pasivní prodej do určitých území nebo určitým skupinám zákazníků, jedná se o kartel mezi nabyvateli licence. Jelikož takové dohody nezahrnují žádný převod technologií, nespadají do působnosti nařízení TTBER.

                  90.

                  Podle čl. 4 odst. 1 písm. c) bodu i) nejsou tvrdými omezeními omezení uložená v dohodách mezi soutěžiteli, která platnost licence omezují na jeden nebo více trhů výrobků či jednu nebo více technických oblastí použití (44). Na tato omezení se bloková výjimka vztahuje do prahu podílu na trhu ve výši 20 % bez ohledu na to, zda je dohoda vzájemná. Uplatnění blokové výjimky je však podmíněno tím, že se omezení oblasti použití týkají jen licencovaných technologií. Další podmínkou je, že nabyvatelé licence nejsou omezováni, pokud jde o možnost používat vlastní technologii (viz čl. 4 odst. 1 písm. d)). Jestliže možnost nabyvatelů licence používat vlastní technologii omezena je, pak dohoda představuje sdílení trhu.

                  91.

                  Bloková výjimka se použije nezávisle na tom, zda je omezení oblasti použití symetrické, nebo asymetrické. Asymetrické omezení oblasti použití uložené ve vzájemné licenční dohodě znamená, že obě smluvní strany mohou využívat příslušné technologie, na které jsou uděleny licence, jenomže v jiných oblastech použití. Pokud není omezována možnost smluvních stran využívat vlastní technologie, nepředpokládá se, že dohoda přiměje smluvní strany k tomu, aby opustily oblasti použití, na něž se vztahuje licence udělená druhé straně, nebo aby do těchto oblastí nevstupovaly. I když se nabyvatelé licence vybaví zařízením nutným k využívání licencované technologie v oblasti použití, jíž se licence týká, nemusí to mít žádný vliv na výrobní prostředky užívané při výrobě mimo oblast platnosti licence. V tomto ohledu je důležité, aby se omezení týkalo zřetelně vymezených trhů výrobků nebo oblastí použití, a nikoli zákazníků přidělených podle území nebo skupiny, kteří nakupují výrobky na stejném trhu výrobků nebo pro stejnou oblast použití. Ve druhém z uvedených případů se riziko sdílení trhu považuje za podstatně vyšší (viz odstavec 85). Kromě toho mohou být omezení oblasti použití nutná pro podporu udělování licencí, které prospívá hospodářské soutěži (viz odstavec 182).

                  92.

                  Čl. 4 odst. 1 písm. c) bod vi) obsahuje další výjimku, která se týká omezení na použití pro vlastní potřebu (captive use restrictions), tj. požadavku, aby nabyvatel licence výrobky obsahující licencovanou technologii vyráběl jen pro svou vlastní potřebu. V případech, kdy je smluvním výrobkem součástka, tak může být nabyvatel licence zavázán k tomu, aby tuto součástku vyráběl jen za účelem začlenění do svých vlastních výrobků a neprodával ji jiným výrobcům. Nabyvatel licence však musí mít možnost prodávat dané součástky jako náhradní díly pro své vlastní výrobky, čili dodávat je třetím stranám, které poskytují poprodejní služby k těmto výrobkům. Takto definovaná omezení na použití pro vlastní potřebu mohou být nezbytná jako motivace pro šíření technologií, zvláště mezi soutěžiteli, a bloková výjimka se na ně vztahuje. Těmito omezeními se zabývá také oddíl IV bod 2.5 těchto pokynů.

                  93.

                  Konečně čl. 4 odst. 1 písm. c) bod vii) ze seznamu tvrdých omezení vylučuje v nevzájemné dohodě přijatý závazek nabyvatele licence vyrábět smluvní výrobky pouze pro určitého zákazníka s cílem vytvořit pro tohoto zákazníka alternativní zdroj dodávek. Použití čl. 4 odst. 1 písm. c) bodu vii) je tedy podmíněno tím, že je licence omezena na vytvoření alternativního zdroje dodávek pro tohoto konkrétního zákazníka. Neplatí však podmínka, že musí být udělena jen jedna taková licence. Čl. 4 odst. 1 písm. c) bod vii) se vztahuje i na situace, kdy je licence pro dodávky témuž určenému zákazníkovi udělena více než jednomu podniku. Jestliže je licence udělena jen za účelem dodávek pro určitého zákazníka, mají takové dohody jen omezený potenciál vést ke sdílení trhů. Za takovýchto okolností především nelze předpokládat, že dohoda přiměje nabyvatele licence k tomu, aby přestal využívat svou vlastní technologii.

                  94.

                  Tvrdé omezení hospodářské soutěže uvedené v čl. 4 odst. 1 písm. d) se zaprvé týká omezení možnosti kterékoli smluvní strany provádět výzkum a vývoj. Obě strany musejí mít možnost provádět nezávislý výzkum a vývoj. Toto pravidlo platí bez ohledu na to, zda se omezení vztahuje na oblast, jíž se týká licence, nebo na jiné oblasti. Nicméně samotná skutečnost, že se smluvní strany zaváží navzájem si poskytovat budoucí zlepšení svých technologií, ještě nepředstavuje omezení nezávislého výzkumu a vývoje. Účinky takových dohod na hospodářskou soutěž je třeba posuzovat ve světle okolností konkrétního případu. Čl. 4 odst. 1 písm. d) se také nevztahuje na omezení možnosti smluvní strany provádět výzkum a vývoj se třetími stranami, pokud je takové omezení nutné pro ochranu know-how poskytovatele licence před prozrazením. Aby se na ně výjimka vztahovala, musejí být omezení uložená kvůli ochraně know-how poskytovatele licence před prozrazením nezbytná a přiměřená vzhledem k zajištění této ochrany. Například když jsou v dohodě určeni konkrétní zaměstnanci nabyvatele licence, kteří budou vyškoleni pro používání licencovaného know-how a budou za něj zodpovědni, může být dostatečné zavázat nabyvatele licence k tomu, aby těmto zaměstnancům nepovolil podílet se na výzkumu a vývoji s třetími stranami. Stejně vhodná mohou být i jiná ochranná opatření.

                  95.

                  Podle čl. 4 odst. 1 písm. d) nesmí být nabyvatel licence také omezován ve využívání své vlastní konkurenční technologie, pokud při tom nevyužívá i technologii, na kterou mu poskytovatel licence udělil licenci. Pokud jde o jeho vlastní technologii, nabyvatel licence nesmí být podrobován omezením ohledně místa, kde vyrábí nebo prodává, množství, které vyrábí nebo prodává, ani ceny, za kterou prodává. Nesmí být také zavazován k placení licenčních poplatků za výrobky vyrobené na základě své vlastní technologie (srov. odstavec 81). Kromě toho nesmí být omezena možnost nabyvatele licence poskytovat licence na svou vlastní technologii třetím stranám. Jsou-li nabyvateli licence uložena omezení týkající se používání jeho vlastní technologie či provádění výzkumu a vývoje, sníží se konkurenceschopnost technologie nabyvatele licence. To má za následek oslabení hospodářské soutěže na stávajících trzích výrobků a technologií a snížení motivace nabyvatele licence investovat do vývoje a zdokonalování své technologie.

            4.3   Dohody mezi nesoutěžiteli

                  96.

                  V čl. 4 odst. 2 jsou uvedena tvrdá omezení platná pro udělování licencí mezi nesoutěžiteli. Podle tohoto ustanovení se výjimka stanovená v nařízení TTBER nevztahuje na dohody, jejichž cílem je přímo či nepřímo, samostatně nebo ve spojení s jinými okolnostmi pod kontrolou smluvních stran:

                              a)

                              omezit možnost jedné strany, aby si sama stanovovala cenu, za kterou prodává své výrobky třetím stranám, aniž je dotčena možnost stanovovat maximální prodejní cenu nebo doporučovat prodejní cenu, pokud se tyto nerovnají v důsledku vyvíjení tlaku nebo vytváření pobídek jednou ze smluvních stran pevným nebo minimálním prodejním cenám;

                              b)

                              omezit území, na kterém smí nabyvatel licence pasivně prodávat smluvní výrobky, nebo okruh zákazníků, kterým smí nabyvatel licence tyto výrobky pasivně prodávat, s výjimkou:

                                          i)

                                          omezení pasivního prodeje na výhradním území nebo výhradní skupině zákazníků, které jsou vyhrazeny poskytovateli licence,

                                          ii)

                                          omezení pasivního prodeje na výhradním území nebo výhradní skupině zákazníků, které jsou vyhrazeny poskytovatelem licence jinému nabyvateli licence pro první dva roky, v nichž tento jiný nabyvatel licence prodává smluvní výrobky na tomto území nebo této skupině zákazníků,

                                          iii)

                                          závazku vyrábět pouze pro vlastní potřebu, pokud nabyvatel licence není omezen v aktivním nebo pasivním prodeji smluvních výrobků jako náhradních dílů pro své vlastní výrobky,

                                          iv)

                                          závazku vyrábět smluvní výrobky pouze pro určitého zákazníka, jestliže byla udělena licence, která měla tomuto zákazníkovi vytvořit alternativní zdroj dodávek,

                                          v)

                                          omezení prodeje konečnému spotřebiteli nabyvatelem licence, který působí na velkoobchodní úrovni,

                                          vi)

                                          omezení prodeje neschváleným distributorům členy systému selektivní distribuce;

                              c)

                              omezit aktivní nebo pasivní prodej konečným spotřebitelům nabyvatelem licence, který je členem systému selektivní distribuce a působí na maloobchodní úrovni, aniž je dotčena možnost zakázat členovi systému vykonávat činnost z neschválených poboček.

                  97.

                  Tvrdé omezení hospodářské soutěže uvedené v čl. 4 odst. 2 písm. a) se týká stanovení cen, za které se výrobky prodávají třetím stranám. Konkrétněji se toto ustanovení vztahuje na omezení, jejichž přímým nebo nepřímým cílem je určení pevné nebo minimální prodejní ceny nebo pevné či minimální cenové úrovně, kterou má poskytovatel nebo nabyvatel licence dodržovat při prodeji výrobků třetím stranám. V případě dohod přímo určujících prodejní cenu je omezení jasné. Stanovení prodejních cen však lze dosáhnout i nepřímými prostředky. Příklady takových prostředků jsou dohody stanovující ziskové rozpětí, stanovující maximální úroveň slev či vázající prodejní cenu na prodejní ceny jiných soutěžitelů, dále hrozby, zastrašování, varování, sankce nebo ukončování smluv v souvislosti s dodržováním dané cenové úrovně. Účinnost přímých nebo nepřímých nástrojů stanovení cen lze zvýšit jejich spojením s opatřeními pro zjišťování poklesu cen, jako je zavedení systému sledování cen nebo závazek nabyvatelů licence podávat zprávy o cenových odchylkách. Obdobně je účinnost přímého nebo nepřímého stanovení cen možné zvýšit v kombinaci s opatřeními, která oslabují motivaci nabyvatele licence snižovat svou prodejní cenu; například když poskytovatel licence zaváže nabyvatele k uplatňování doložky nejvyšších výhod, tj. k tomu, aby zákazníkovi přiznal případné výhodnější podmínky přiznané libovolnému jinému zákazníkovi. Stejnými prostředky lze docílit toho, aby maximální nebo doporučené ceny fungovaly jako pevné nebo minimální prodejní ceny. Nemá se však za to, že by předání ceníku s doporučenými cenami nebo uložení maximální ceny nabyvateli licence ze strany poskytovatele licence samo o sobě vedlo ke stanovení pevných nebo minimálních prodejních cen.

                  98.

                  Čl. 4 odst. 2 písm. b) za tvrdá omezení hospodářské soutěže označuje dohody nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž přímým nebo nepřímým cílem je omezit pasivní prodej výrobků obsahujících licencovanou technologii ze strany nabyvatelů licence (45). Omezení pasivního prodeje nabyvatele licence mohou být výsledkem přímých závazků, například závazku neprodávat určitým zákazníkům nebo zákazníkům na určitých územích či závazku předávat objednávky od těchto zákazníků jiným nabyvatelům licence. Mohou vycházet také z nepřímých opatření motivujících nabyvatele licence, aby od takového prodeje upustil, jako jsou finanční pobídky nebo zavedení systému sledování, kterým se ověřuje skutečné místo určení výrobků vyrobených v licenci. Množstevní omezení mohou být nepřímým prostředkem k omezování pasivního prodeje. Kontrolní úřad ESVO však nebude předpokládat, že množstevní omezení jako taková slouží k tomuto účelu. Jinak tomu ovšem bude v případech, kdy se množstevní omezení používají k uplatňování základní dohody o rozdělení trhu. O její existenci svědčí například úpravy množství v čase s cílem uspokojovat pouze místní poptávku, spojování množstevních omezení se závazkem prodávat minimální množství na daném území, závazky ohledně minimálních licenčních poplatků svázané s prodejem na daném území, sazby licenčních poplatků diferencované podle místa určení výrobků či sledování místa určení výrobků prodaných jednotlivými nabyvateli licence. Na obecné tvrdé omezení týkající se pasivního prodeje nabyvatelů licence se vztahuje řada výjimek, kterými se tyto pokyny zabývají níže.

                  99.

                  Čl. 4 odst. 2 písm. b) se neuplatní u omezení prodeje uložených poskytovateli licence. Bloková výjimka se vztahuje na veškerá omezení prodeje uložená poskytovateli licence do prahu podílu na trhu ve výši 30 %. Totéž platí pro veškerá omezení aktivního prodeje nabyvatele licence s výjimkou toho, co je o aktivním prodeji uvedeno v odstavcích 105 a 106. Bloková výjimka pro omezení aktivního prodeje vychází z předpokladu, že tato omezení řeší problémy parazitování a problémy finanční podpory, a tím podporují investice, necenovou soutěž a zlepšování kvality služeb poskytovaných nabyvateli licence. V případě omezení aktivního prodeje mezi územími nebo skupinami zákazníků přidělenými jednotlivým nabyvatelům licence, neplatí podmínka, že by chráněnému nabyvateli licence muselo být přiděleno výhradní území nebo výhradní skupina zákazníků. Bloková výjimka se u omezení aktivního prodeje použije i tehdy, když bylo určité území nebo určitá skupina zákazníků přiděleno více než jednomu nabyvateli licence. Podpora investic vedoucích ke zvýšení efektivity bude pravděpodobně zajištěna, jestliže bude mít nabyvatel licence jistotu, že v oblasti aktivního prodeje bude soutěžit jen s omezeným počtem nabyvatelů licence v rámci daného území, a nikoli také s nabyvateli licence z jiných území.

                  100.

                  Omezení aktivního a pasivního prodeje nabyvatelů licence směrem do výhradního území nebo výhradní skupině zákazníků, která je vyhrazena poskytovateli licence, nejsou tvrdými omezeními hospodářské soutěže (srov. čl. 4 odst. 2 písm. b) bod i)). Bloková výjimka se na ně proto vztahuje. Předpokládá se, že do výše prahu podílu na trhu tato omezení, pokud omezují hospodářskou soutěž, zároveň přispívají k šíření technologií a jejich začleňování do výrobních aktiv nabyvatelů licencí, což jsou procesy podporující hospodářskou soutěž. Území nebo skupina zákazníků může být poskytovateli licence vyhrazena, aniž by bylo nutné, aby poskytovatel licence skutečně vyráběl pomocí licencované technologie na dotyčném území nebo pro dotyčnou skupinu zákazníků. Poskytovatel licence si může nějaké území nebo skupinu zákazníků vyhradit také pro pozdější využití.

                  101.

                  Na omezení pasivního prodeje nabyvatelů licence směrem do výhradního území nebo výhradní skupině zákazníků přidělené jinému nabyvateli licence se bloková výjimka vztahuje po dva roky ode dne, kdy chráněný nabyvatel licence výrobky obsahující licencovanou technologii poprvé uvede na trh v rámci svého výhradního území nebo pro svou výhradní skupinu zákazníků (srov. čl. 4 odst. 2 písm. b) bod ii)). Nabyvatelé licence, kteří chtějí začít podnikat na novém území a toto podnikání rozvinout, často musejí výrazně investovat do výrobních aktiv a propagačních činností. Nový nabyvatel licence proto bude pravděpodobně vystaven značným rizikům, a to především proto, že výdaje na propagaci a investice do aktiv potřebných pro výrobu na základě určité technologie jsou často nenávratné, tj. pokud nabyvatel licence trh opustí, nemůže je získat zpět. Za těchto okolností často platí, že kdyby nabyvatelé licence nebyli po určitou dobu chráněni před (aktivním a) pasivním prodejem jiných nabyvatelů licence směrem do svého území, licenční dohodu by neuzavřeli. Proto se čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP na omezení pasivního prodeje jiných nabyvatelů licence směrem do výhradního území určitého nabyvatele licence v mnoha případech nevztahuje po dobu až dvou let ode dne, kdy dotyčný nabyvatel licence výrobek obsahující licencovanou technologii poprvé uvede na trh na tomto výhradním území. Avšak pokud se v jednotlivých případech na taková omezení čl. 53 odst. 1 vztahuje, pak se na ně vztahuje i bloková výjimka. Po uplynutí uvedené dvouleté lhůty jsou omezení pasivního prodeje mezi nabyvateli licence tvrdými omezeními. Taková omezení pak obecně spadají do působnosti čl. 53 odst. 1 a není pravděpodobné, že by splnila podmínky čl. 53 odst. 3. Především je nepravděpodobné, že by omezení pasivního prodeje byla nezbytná k dosažení efektivity (46).

                  102.

                  Čl. 4 odst. 2 písm. b) bod iii) vztahuje blokovou výjimku na omezení, které nabyvatele licence zavazuje k tomu, aby výrobky obsahující licencovanou technologii vyráběl jen pro svou vlastní potřebu. V případech, kdy je smluvním výrobkem součástka, tak může být nabyvatel licence zavázán k tomu, aby tento výrobek používal jen za účelem začlenění do svých vlastních výrobků a neprodával jej jiným výrobcům. Nabyvatel licence však musí mít možnost tyto výrobky aktivně a pasivně prodávat jako náhradní díly pro své vlastní výrobky, čili dodávat je třetím stranám, které poskytují poprodejní služby k těmto výrobkům. Omezeními na použití pro vlastní potřebu se zabývá také oddíl IV bod 2.5 těchto pokynů.

                  103.

                  Stejně jako v případě dohod mezi soutěžiteli (srov. odstavec 93 těchto pokynů) se bloková výjimka použije také u dohod, které nabyvatele licence zavazují k výrobě smluvních výrobků pouze pro určitého zákazníka s cílem poskytnout tomuto zákazníkovi alternativní zdroj dodávek (srov. čl. 4 odst. 2 písm. b) bod iv)). V případě dohod mezi nesoutěžiteli je nepravděpodobné, že se na tato omezení bude vztahovat čl. 53 odst. 1.

                  104.

                  Čl. 4 odst. 2 písm. b) bod v) blokovou výjimku vztahuje na závazek nabyvatele licence neprodávat konečným spotřebitelům, a tedy prodávat jen maloobchodníkům. Na takovýto závazek, který poskytovateli licence umožňuje přenést na nabyvatele licence úlohu velkoobchodního distributora, se čl. 53 odst. 1 obvykle nevztahuje (47).

                  105.

                  Konečně čl. 4 odst. 2 písm. b) bod vi) blokovou výjimku vztahuje na omezení, které nabyvateli licence zakazuje prodávat neschváleným distributorům. Tato výjimka poskytovateli licence umožňuje uložit nabyvatelům licence povinnost stát se součástí systému selektivní distribuce. V tomto případě však musí být podle čl. 4 odst. 2 písm. c) nabyvatelům licence povoleno prodávat jak aktivně, tak pasivně konečným uživatelům, aniž by byla dotčena možnost omezit nabyvatele licence na velkoobchodní úroveň, jak předpokládá čl. 4 odst. 2 písm. b) bod v) (srov. předchozí odstavec).

                  106.

                  Zde je třeba připomenout (srov. odstavec 39), že se bloková výjimka vztahuje na licenční dohody, v nichž poskytovatel nabyvateli licence ukládá, jaké závazky musí nebo může vyžadovat od svých odběratelů včetně distributorů. Tyto závazky ovšem musejí být v souladu s pravidly hospodářské soutěže použitelnými pro dodavatelské a distribuční dohody. Jelikož se nařízení TTBER vztahuje pouze na dohody mezi dvěma stranami, nevztahuje se na dohody uzavřené mezi nabyvatelem licence a jeho odběrateli, kterými se uvedené závazky provádějí. Na tyto dohody se bloková výjimka vztahuje pouze tehdy, když jsou v souladu s nařízením o vertikální blokové výjimce (srov. bod 2.5.2).

            5.   Vyloučená omezení

                  107.

                  V článku 5 nařízení TTBER jsou uvedeny čtyři typy omezení, na které se bloková výjimka nevztahuje, a jejichž záporné a kladné účinky na hospodářskou soutěž je proto třeba posuzovat individuálně. Z článku 5 vyplývá, že zařazení libovolných omezení uvedených v tomto ustanovení do licenční dohody nebrání použití blokové výjimky u ostatních částí dohody. Bloková výjimka se nevztahuje právě jen na dané jednotlivé omezení, z čehož plyne potřeba jeho individuálního posouzení. V souladu s tím se u omezení uvedených v článku 5 použije pravidlo o dělitelnosti dohody.

                  108.

                  Čl. 5 odst. 1 stanoví, že se bloková výjimka nepoužije u těchto tří typů závazků:

                              a)

                              jakékoli přímé nebo nepřímé závazky nabyvatele licence udělit poskytovateli licence nebo třetí straně určené poskytovatelem licence výhradní licenci na oddělitelná zlepšení licencované technologie, která přinesl nabyvatel licence, nebo nová použití licencované technologie, která zavedl nabyvatel licence;

                              b)

                              veškeré přímé a nepřímé závazky nabyvatele licence převést práva k oddělitelným zlepšením licencované technologie nebo k novým použitím této technologie na poskytovatele licence nebo na třetí stranu určenou poskytovatelem licence;

                              c)

                              veškeré přímé nebo nepřímé závazky nabyvatele licence nenapadnout platnost práv duševního vlastnictví, kterými disponuje poskytovatel licence v rámci společného trhu. Nařízení TTBER ovšem připouští možnost, aby poskytovatel licence ukončil licenční dohodu v případě, že nabyvatel licence napadne platnost práv k licencované technologii.

                        Účelem čl. 5 odst. 1 písm. a), b) a c) je nepřipustit blokovou výjimku pro dohody, které mohou snížit motivaci nabyvatelů licence inovovat.

                  109.

                  Čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) se týkají zpětného udělování výhradních licencí na oddělitelná zlepšení licencované technologie poskytovateli licence a převádění těchto zlepšení na poskytovatele licence. Zlepšení je oddělitelné, jestliže je lze využívat bez porušení práv k licencované technologii. Je pravděpodobné, že závazek udělit poskytovateli licence výhradní licenci na oddělitelná zlepšení licencované technologie nebo na poskytovatele licence tato zlepšení převést povede ke snížení motivace nabyvatele licence inovovat, protože nabyvateli licence brání ve využívání těchto zlepšení mimo jiné tím, že mu neumožňuje udělovat na ně licence třetím stranám. To platí jak v případě, že má oddělitelné zlepšení stejné použití jako licencovaná technologie, tak v případě, že nabyvatel licence zavedl nová použití licencované technologie. Podle čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) se na takové závazky bloková výjimka nevztahuje. Bloková výjimka se však vztahuje na závazky udělovat nevýhradní zpětné licence na oddělitelná zlepšení. Tak tomu je i tehdy, když je závazek udělovat zpětné licence nevzájemný, tj. je uložen pouze nabyvateli licence, a když dohoda poskytovatele licence opravňuje předávat oddělitelná zlepšení ostatním nabyvatelům licence. Nevzájemný závazek udělovat zpětné licence může podpořit inovaci a šíření nové technologie tím, že poskytovateli licence dovoluje svobodně určit, zda a do jaké míry bude nabyvatelům svých licencí předávat svá vlastní zlepšení. Šíření technologie může podpořit i doložka o předávání zlepšení ostatním nabyvatelům licence (feed-on clause), protože díky ní každý nabyvatel licence v okamžiku uzavření smlouvy ví, že bude mít stejné postavení jako ostatní nabyvatelé licence, pokud jde o technologii, na jejímž základě bude vyrábět. Zpětné udělování výhradních licencí na neoddělitelná zlepšení a závazky převádět neoddělitelná zlepšení neomezují hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP, protože neoddělitelná zlepšení nemůže nabyvatel licence využívat bez povolení poskytovatele licence.

                  110.

                  Použití čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) nezávisí na tom, zda poskytovatel licence získá zlepšení nebo výhradní licenci úplatně, nebo bezúplatně. Nicméně existence a výše úplaty může být relevantním činitelem v rámci individuálního posouzení podle článku 53. Pokud jsou zpětné licence udělovány za úplatu, je méně pravděpodobné, že by takový závazek nabyvatele licence odrazoval od inovace. Při posuzování zpětného udělování výhradních licencí, na které se bloková výjimka nevztahuje, je relevantním činitelem také postavení poskytovatele licence na trhu technologií. Čím je postavení poskytovatele licence silnější, tím je pravděpodobnější, že závazky udělovat výhradní zpětné licence budou mít omezující účinky na soutěž v oblasti inovace. Čím silnější je postavení technologie poskytovatele licence, tím pravděpodobnější je, že nabyvatel licence bude důležitým zdrojem inovace a budoucí soutěže. Nepříznivý dopad závazků udělovat zpětné licence se může zvýšit také v případě existence paralelních sítí licenčních dohod obsahujících taková omezení. Jestliže jsou dostupné technologie ovládány omezeným počtem poskytovatelů licencí, kteří nabyvatelům licencí ukládají povinnost udělovat výhradní zpětné licence, riziko záporných účinků na hospodářskou soutěž je větší, než když existuje řada technologií a jen na některé z nich jsou poskytovány licence s podmínkou udělovat výhradní zpětné licence.

                  111.

                  Riziko záporných účinků na inovaci je vyšší v případě udělení křížové licence mezi soutěžiteli, kdy je závazek obou smluvních stran udělovat si zpětné licence spojen se závazkem obou stran sdílet s druhou stranou zlepšení své vlastní technologie. Když soutěžitelé sdílejí veškerá zlepšení, může to každému z nich bránit v získání konkurenčního náskoku před tím druhým (viz též odstavec 208). Jestliže je však účelem licence umožnit smluvním stranám rozvíjet jejich vlastní technologie a licence je nevede k tomu, aby používaly stejnou technickou základnu při navrhování svých výrobků, není pravděpodobné, že by jim bránila získat konkurenční náskok před druhou stranou. Tak je tomu v případě, že účelem licence je umožnit svobodnou volbu konstrukčního řešení, a nikoli zdokonalit technickou základnu nabyvatele licence.

                  112.

                  Vyloučené omezení uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. c) se týká doložek o nenapadnutí práv, tj. závazků nenapadat platnost duševního vlastnictví poskytovatele licence. Důvodem vyloučení doložek o nenapadnutí práv z rozsahu blokové výjimky je skutečnost, že právě nabyvatelé licence mohou obvykle nejlépe posoudit, zda je určité právo duševního vlastnictví platné, nebo neplatné. V zájmu nenarušené hospodářské soutěže a v souladu se zásadami, na nichž je postavena ochrana duševního vlastnictví, by měla být neplatná práva duševního vlastnictví odstraňována. Neplatné duševní vlastnictví inovaci nepodporuje, nýbrž brzdí. Čl. 53 odst. 1 se na doložky o nenapadnutí práv pravděpodobně použije v případech, kdy je licencovaná technologie hodnotná, a tudíž podniky, které ji nemohou využívat nebo ji mohou využívat jedině po zaplacení licenčních poplatků, jsou v konkurenční nevýhodě (48). V takových případech je nepravděpodobné, že budou splněny podmínky čl. 53 odst. 3 (49). Kontrolní úřad ESVO však příznivě posuzuje doložky o nenapadnutí práv týkající se know-how, jestliže by bylo nemožné nebo velmi obtížné získat licencované know-how zpět poté, co bylo jednou prozrazeno. V těchto případech závazek nabyvatele licence nenapadat licencované know-how podporuje šíření nových technologií zejména tím, že slabším poskytovatelům licencí umožňuje udělovat licence silnějším nabyvatelům licencí bez obav z toho, že jejich práva budou napadnuta poté, co si nabyvatel licence know-how osvojí.

                  113.

                  Nařízení TTBER připouští možnost, aby poskytovatel licence ukončil licenční dohodu v případě napadení licencované technologie. Poskytovatel licence tedy není nucen pokračovat v obchodních vztazích s nabyvatelem licence, který napadá samotný předmět licenční dohody, což znamená, že jakékoli další používání napadené technologie nabyvatelem licence po ukončení dohody je na vlastní nebezpečí napadající strany. Čl. 5 odst. 1 písm. c) však zajišťuje, že se výjimka podle nařízení TTBER nevztahuje na smluvní závazky nabyvatele licence, které mu zakazují napadnout licencovanou technologii a které by poskytovateli licence umožňovaly žalovat nabyvatele licence pro porušení smlouvy, a tím vytvářely další prostředek pro odrazení nabyvatele licence od napadání platnosti práv k technologii poskytovatele. Toto ustanovení tak nabyvateli licence zaručuje stejné postavení jako třetím stranám.

                  114.

                  Čl. 5 odst. 2 z rozsahu blokové výjimky v případě dohod mezi nesoutěžiteli vylučuje všechny přímé nebo nepřímé závazky, které omezují možnost nabyvatele licence využívat jeho vlastní technologii nebo možnost jedné ze smluvních stran provádět výzkum a vývoj, ledaže je posledně uvedené omezení nezbytné k tomu, aby se zabránilo předání licencovaného know-how třetí straně. Obsah této podmínky je stejný jako u tvrdého omezení pro dohody mezi soutěžiteli uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. d), kterým se zabývají odstavce 94 a 95 těchto pokynů. U dohod mezi nesoutěžiteli však nelze mít obecně za to, že takováto omezení mají záporné účinky na hospodářskou soutěž nebo že nejsou splněny podmínky čl. 53 odst. 3 (50). Zapotřebí je individuální posouzení.

                  115.

                  V případě dohod mezi nesoutěžiteli nabyvatel licence obvykle nevlastní konkurenční technologii. Mohou však existovat případy, kdy se smluvní strany považují za nesoutěžitele pro účely blokové výjimky navzdory tomu, že nabyvatel licence konkurenční technologii vlastní. Tak je tomu tehdy, když nabyvatel licence technologii vlastní, ale neuděluje na ni licence, a poskytovatel licence není skutečným ani potenciálním dodavatelem na trhu výrobků. Za takových okolností nejsou smluvní strany pro účely blokové výjimky ani soutěžiteli na trhu technologií ani soutěžiteli na trhu výrobků (51). V těchto případech je důležité zajistit, aby nebyla omezena možnost nabyvatele licence využívat a dále rozvíjet jeho vlastní technologii. Tato technologie totiž na trhu představuje konkurenční tlak, který by měl být zachován. U omezení využívání vlastní technologie a omezení výzkumu a vývoje uložených nabyvateli licence se v takovéto situaci obvykle má za to, že omezují hospodářskou soutěž a nesplňují podmínky čl. 53 odst. 3. Například závazek nabyvatele licence platit licenční poplatky nejen za výrobky, které vyrábí pomocí licencované technologie, ale i za výrobky, které vyrábí pomocí své vlastní technologie, obecně omezuje možnost nabyvatele licence využívat svou vlastní technologii, a proto je vyloučen z rozsahu blokové výjimky.

                  116.

                  V případech, kdy nabyvatel licence nevlastní ani nezačal vyvíjet konkurenční technologii, může omezení možnosti smluvních stran provádět nezávislý výzkum a vývoj omezovat hospodářskou soutěž tehdy, když je k dispozici jen omezený počet technologií. V takovém případě mohou být smluvní strany důležitým (potenciálním) zdrojem inovace na trhu. Tak je tomu především v situacích, kdy smluvní strany disponují aktivy a schopnostmi nutnými k provádění dalšího výzkumu a vývoje. V tomto případě je nepravděpodobné, že budou splněny podmínky čl. 53 odst. 3. V jiných případech, kdy existuje více dostupných technologií a kdy smluvní strany nedisponují zvláštními aktivy ani schopnostmi, je pravděpodobné, že omezení výzkumu a vývoje buď nebude spadat do působnosti článku 53 odst. 1 díky neexistenci výrazného omezujícího účinku nebo splní podmínky čl. 53 odst. 3. Toto omezení může podpořit šíření nových technologií tím, že poskytovateli licence zaručí, že si udělením licence nevytvoří nového konkurenta, a tím, že přiměje nabyvatele licence, aby se soustředil na využívání a vývoj licencované technologie. Kromě toho se čl. 53 odst. 1 použije pouze v případě, že dohoda oslabuje motivaci nabyvatele licence zdokonalovat a využívat svou vlastní technologii. Tak tomu pravděpodobně nebude v situaci, kdy je poskytovatel licence oprávněn ukončit licenční dohodu, jakmile začne nabyvatel licence vyrábět na základě své vlastní konkurenční technologie. Takovéto právo nesnižuje motivaci nabyvatele licence inovovat, protože dohoda může být ukončena teprve v okamžiku, kdy byla vyvinuta obchodně životaschopná technologie a výrobky vyrobené na jejím základě jsou připraveny k uvedení na trh.

            6.   Odnětí blokové výjimky a nepoužití nařízení TTBER
      6.1   Řízení o odnětí výjimky

                  117.

                  Podle článku 6 nařízení TTBER může Kontrolní úřad ESVO nebo orgány pro hospodářskou soutěž států ESVO odejmout výhodu blokové výjimky u jednotlivých dohod, které nesplňují podmínky čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP. Pravomoc orgánů pro hospodářskou soutěž států ESVO odejmout výhodu blokové výjimky je omezena na případy, kdy je relevantním zeměpisným trhem nanejvýš území dotyčného státu ESVO.

                  118.

                  Čtyři podmínky uvedené v čl. 53 odst. 3 jsou kumulativní, a pravidlo o výjimce je tedy použitelné, jen pokud jsou splněny všechny (52). Bloková výjimka tak může být odňata, jestliže konkrétní dohoda nesplňuje jednu nebo více z těchto čtyř podmínek.

                  119.

                  Dojde-li k řízení o odnětí výjimky, odnímající orgán musí dokázat, že dohoda spadá do působnosti čl. 53 odst. 1 a že nesplňuje všechny čtyři podmínky stanovené v čl. 53 odst. 3. Jelikož z odnětí výjimky vyplývá, že dotyčná dohoda omezuje hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 53 odst. 1 a nesplňuje podmínky čl. 53 odst. 3, je odnětí nezbytně doprovázeno záporným rozhodnutím na základě kapitoly II článku 5, 7 nebo 9 protokolu 4 k Dohodě o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru.

                  120.

                  Podle článku 6 může být odnětí opodstatněné zvláště za těchto okolností:

                              1)

                              je omezen přístup technologií patřících třetím stranám na trh, například v důsledku kumulativního účinku paralelních sítí omezujících dohod stejného druhu, které nabyvatelům licence zakazují používání technologií třetích stran;

                              2)

                              je omezen přístup potenciálních nabyvatelů licence na trh, například v důsledku kumulativního účinku paralelních sítí omezujících dohod stejného druhu, které poskytovatelům licence brání v udělování licencí jiným nabyvatelům licence;

                              3)

                              strany nepoužívají bez objektivně opodstatněného důvodu licencovanou technologii.

                  121.

                  Cílem článků 4 a 5 nařízení TTBER, které obsahují seznam tvrdých omezení hospodářské soutěže a vyloučená omezení, je zajistit, aby dohody, na něž se bloková výjimka vztahuje, neoslabovaly motivaci inovovat, nebrzdily šíření technologií a neomezovaly nepřiměřeně soutěž mezi poskytovatelem a nabyvatelem licence nebo mezi nabyvateli licence. Seznam tvrdých omezení ani seznam vyloučených omezení však nezohledňuje všechny možné dopady licenčních dohod. Bloková výjimka zvláště nebere v potaz případný kumulativní účinek obdobných omezení v sítích licenčních dohod. Licenční dohody mohou vést k uzavření trhu třetím stranám jak na úrovni poskytovatele licence, tak na úrovni nabyvatele licence. Uzavření trhu jiným poskytovatelům licence může vycházet z kumulativního účinku sítí licenčních dohod, které nabyvatelům licence zakazují využívat konkurenční technologie, což vede k vyloučení jiných (potenciálních) poskytovatelů licence. K uzavření trhu poskytovatelům licence bude pravděpodobně docházet v případech, kdy je většině podniků na trhu, které by si mohly pořídit konkurenční licenci (a bylo by to pro ně účelné), bráněno v tom, aby tak učinily, v důsledku omezujících dohod a kdy vstupu potenciálních nabyvatelů licence na trh brání poměrně velké překážky. Uzavření trhu jiným nabyvatelům licence může vyplývat z kumulativního účinku licenčních dohod, které poskytovatelům licence zakazují udělovat licence dalším nabyvatelům, a tím potenciálním nabyvatelům licence brání v přístupu k nezbytné technologii. Otázkou uzavření trhu se podrobněji zabývá oddíl IV bod 2.7 těchto pokynů. Dále je pravděpodobné, že Kontrolní úřad ESVO odejme výhodu blokové výjimky v situaci, kdy značný počet poskytovatelů licencí na konkurenční technologie v jednotlivých dohodách uloží nabyvatelům svých licencí, aby jim dali výhodnější podmínky, pokud si takové podmínky dohodnou s jinými poskytovateli licence.

                  122.

                  Odnětí výhody blokové výjimky Kontrolním úřadem ESVO je rovněž pravděpodobné v případě, že smluvní strany nevyužívají licencovanou technologii, ledaže by k tomu měly objektivně opodstatněné důvody. Jestliže totiž smluvní strany nevyužívají licencovanou technologii, neprobíhá žádná činnost směrem ke zvýšení efektivity, takže chybí samotný důvod pro existenci blokové výjimky. Využívání technologie však nemusí mít podobu integrace aktiv. K využívání dochází i tehdy, když licence svému nabyvateli umožňuje svobodnou volbu konstrukčního řešení tím, že mu dovoluje využívat svou vlastní technologii bez rizika uplatňování nároků kvůli porušení práv ze strany poskytovatele licence. Jestliže smluvní strany nevyužívají licencovanou technologii v případě udělení licence mezi soutěžiteli, tato skutečnost může nasvědčovat tomu, že se u dohody jedná o zastřený kartel. Z těchto důvodů bude Kontrolní úřad případy nevyužívání technologie velmi podrobně zkoumat.

            6.2   Nepoužití blokové výjimky

                  123.

                  Zvláštní postup pro nepoužití nařízení TTBER ve státech ESVO je uveden v čl. 7 odst. 2 nařízení TTBER začleněného do Dohody o EHP. Zatímco Komise může o nepoužití nařízení TTBER rozhodnout formou nařízení určeného členským státům ES, čl. 7 odst. 2 nařízení TTBER umožňuje Kontrolnímu úřadu ESVO prohlásit toto nařízení za nepoužitelné formou doporučení, a to v případech, kdy je více než 50 % relevantního trhu ve státech ESVO pokryto paralelními sítěmi dohod stejného druhu. Toto doporučení je určeno státu nebo státům ESVO, které představují dotyčný relevantní trh. Poté, co Kontrolní úřad ESVO přijme doporučení podle článku 7, mají státy ESVO tři měsíce na to, aby úřadu oznámily, zda s doporučením souhlasí. Jestliže stát ESVO neodpoví, bude se to považovat za souhlas. Pokud stát ESVO s doporučením souhlasí nebo se má za to, že souhlasí, je tento stát ESVO povinen toto doporučení provést do tří měsíců ode dne jeho přijetí (53).

                  124.

                  Zatímco odnětí výhody plynoucí z nařízení TTBER Kontrolním úřadem ESVO podle článku 6 znamená přijetí rozhodnutí podle kapitoly II článků 7 nebo 9 protokolu 4 k Dohodě o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru, účinkem nepoužití blokové výjimky na základě doporučení Kontrolního úřadu a souhlasu států ESVO podle článku 7 nařízení TTBER je pouze odebrání výhody plynoucí z nařízení TTBER vzhledem k dotčeným omezením a trhům a obnova plného použití čl. 53 odst. 1 a 3 Dohody o EHP. Dojde-li k nepoužití blokové výjimky pro určitý trh vzhledem k dohodám obsahujícím určitá omezení, pak jako vodítko pro použití článku 53 u jednotlivých dohod poslouží kritéria vypracovaná v judikatuře Soudního dvora ESVO a soudů Společenství a v oznámeních a předchozích rozhodnutích Kontrolního úřadu. Bude-li to vhodné, Kontrolní úřad přijme rozhodnutí v jednotlivém případě, které se může stát vodítkem pro všechny podniky působící na dotčeném trhu.

                  125.

                  Pro účely výpočtu pokrytí 50 % trhu je třeba vzít v potaz každou jednotlivou síť licenčních dohod obsahujících omezení nebo kombinace omezení, která mají obdobné účinky na trh.

                  126.

                  Z článku 7 nařízení TTBER nevyplývá povinnost Kontrolního úřadu ESVO přijmout opatření vždy, když je překročen 50 % podíl pokrytí trhu. Obecně je vhodné nařízení nepoužít v případech, kdy je pravděpodobné, že je výrazně omezen přístup na relevantní trh nebo soutěž na relevantním trhu. Při posuzování potřebnosti použití článku 7 Kontrolní úřad zváží, zda by vhodnějším opravným prostředkem nebylo jednotlivé odnětí výjimky. To může záviset především na počtu soutěžících podniků přispívajících ke kumulativnímu účinku na trh či na počtu dotčených zeměpisných trhů ve státech ESVO.

                  127.

                  V každém doporučení přijatém podle článku 7 musí být jasně uvedena oblast jeho působnosti. To znamená, že Kontrolní úřad ESVO musí zaprvé definovat relevantní výrobek a relevantní zeměpisný trh (zeměpisné trhy) a zadruhé určit, u jakého druhu licenčních omezení se nařízení TTBER přestane používat. Pokud jde o druhý z uvedených aspektů, může Kontrolní úřad přizpůsobit oblast působnosti svého doporučení podle toho, jaký problém v oblasti hospodářské soutěže má v úmyslu řešit. Například i když pro účely stanovení 50 % podílu pokrytí trhu budou vzaty v úvahu všechny paralelní sítě dohod obsahujících závazky nesoutěžit, Kontrolní úřad může oblast působnosti doporučení omezit na závazky nesoutěžit, jejichž doba platnosti přesahuje určitou hranici. Dohody kratší platnosti nebo méně omezující povahy tak doporučením nemusejí být dotčeny, protože takovýmto omezením lze uzavření trhu přičítat v menší míře. Ve vhodných případech může Kontrolní úřad rovněž poskytnout vodítko stanovením výše podílu na trhu, kterou lze v souvislostech konkrétního trhu považovat za nepostačující k tomu, aby jednotlivý podnik mohl významně přispívat ke kumulativnímu účinku. Obecně platí, že když podíl výrobků obsahujících technologii licencovanou jedním poskytovatelem licence na trhu nepřekračuje 5 %, soudí se, že dohoda nebo síť dohod týkajících se této technologie nepřispívá významně ke kumulativnímu účinku, jenž způsobuje uzavření trhu (54).

                  128.

                  Přechodné období pro nepoužití nařízení TTBER v délce alespoň šesti měsíců, které Kontrolní úřad ESVO musí stanovit v doporučení přijatém podle čl. 7 odst. 2, by mělo dotčeným podnikům umožnit, aby své dohody přizpůsobily skutečnosti, že se nařízení TTBER nepoužije. Kontrolní úřad soudí, že by přechodné období mělo běžet ode dne přijetí vnitrostátních prováděcích opatření státem ESVO, kterému je doporučení určeno.

                  129.

                  Doporučením a vnitrostátními opatřeními, jimiž se zajišťuje nepoužití nařízení TTBER, nebude dotčen status dotčených dohod jakožto dohod, na něž se bloková výjimka vztahuje, v období předcházejícím vstupu vnitrostátních prováděcích opatření v platnost.

            IV.   POUŽITÍ ČL. 53 ODST. 1 A 3 DOHODY O EHP MIMO ROZSAH PŮSOBNOSTI BLOKOVÉ VÝJIMKY
      1.   Obecný analytický rámec

                  130.

                  Dohody, na které se bloková výjimka nevztahuje, například proto, že jsou překročeny prahy podílu na trhu, nebo proto, že se dané dohody účastní více než dvě strany, se posuzují individuálně. Dohody, které buď neomezují hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 53 odst. 1 nebo splňují podmínky uvedené v čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP, jsou platné a vymahatelné. Je třeba připomenout, že u dohod, na které se bloková výjimka nevztahuje, neplatí domněnka nezákonnosti, pokud neobsahují tvrdá omezení hospodářské soutěže. Zvláště se nelze domnívat, že se čl. 53 odst. 1 použije jen proto, že jsou překročeny prahy podílu na trhu. Zapotřebí je individuální posouzení podle zásad popsaných v těchto pokynech.

                  131.

                  V zájmu posílení předvídatelnosti i mimo oblast použití nařízení TTBER a s cílem omezit podrobnou analýzu jen na případy, které pravděpodobně povedou ke skutečným problémům z hlediska hospodářské soutěže, zastává Kontrolní úřad ESVO názor, že mimo rozsah tvrdých omezení je porušení článku 53 nepravděpodobné, jestliže vedle technologií kontrolovaných stranami dohody existují alespoň čtyři nezávisle kontrolované technologie, kterými by bylo možné licencovanou technologii nahradit za srovnatelných nákladů pro uživatele. Při posuzování toho, zda jsou technologie dostatečně nahraditelné, je nutné zohlednit relativní obchodní sílu dotyčných technologií. Konkurenční tlak, který vyvíjí určitá technologie, je omezený, jestliže tato technologie nepředstavuje obchodně životaschopnou alternativu k licencované technologii. Jestliže například v důsledku síťových účinků působících na trhu dávají spotřebitelé výrazně přednost výrobkům obsahujícím licencovanou technologii, jiné technologie, které již byly nebo v přiměřeně krátké době pravděpodobně budou uvedeny na trh, nemusejí představovat skutečnou alternativu, a mohou tedy vyvíjet jen omezený konkurenční tlak. Ze skutečnosti, že dohoda nespadá do bezpečného přístavu popsaného v tomto odstavci, nevyplývá, že se na ni vztahuje čl. 53 odst. 1 ani že nejsou splněny podmínky čl. 53 odst. 3, pokud se na ni odstavec 1 vztahuje. Ve srovnání s bezpečným přístavem nařízení TTBER, který je vymezen podíly na trhu, tento dodatečný bezpečný přístav pouze vytváří negativní předpoklad, že dohoda není zakázána článkem 53. Dohody, na něž se bezpečný přístav nevztahuje, je třeba posoudit individuálně podle zásad uvedených v těchto pokynech.

            1.1   Relevantní činitele

                  132.

                  Při použití článku 53 Dohody o EHP v jednotlivých případech je nutné náležitě zohlednit způsob, jakým probíhá hospodářská soutěž na dotyčném trhu. V tomto ohledu mají zvláštní význam tyto činitele:

                              a)

                              povaha dohody;

                              b)

                              postavení smluvních stran na trhu;

                              c)

                              postavení konkurentů na trhu;

                              d)

                              postavení odběratelů licenčních výrobků na trhu;

                              e)

                              překážky vstupu na trh;

                              f)

                              vyspělost trhu a

                              g)

                              další činitele.

                        Význam jednotlivých činitelů se může lišit případ od případu a závisí na všech ostatních činitelích. Například vysoký podíl smluvních stran na trhu je obvykle výstižným ukazatelem tržní síly, ale v případě nízkých překážek vstupu na trh o tržní síle vypovídat nemusí. Proto není možné stanovit pevná pravidla ohledně důležitosti jednotlivých činitelů.

                  133.

                  Dohody o převodu technologií mohou mít mnoho různých podob. Proto je důležité analyzovat povahu každé dohody z hlediska soutěžního vztahu mezi smluvními stranami a z hlediska omezení, která dohoda obsahuje. V případě druhého z uvedených hledisek je třeba jít nad rámec výslovného znění dohody. Existenci implicitních omezení lze odvodit ze způsobu, jakým smluvní strany dohodu uplatňují, a z pobídek, jejichž působení jsou vystaveny.

                  134.

                  Postavení smluvních stran na trhu je ukazatelem stupně případné tržní síly, kterou má poskytovatel licence, nabyvatel licence nebo oba subjekty. Čím vyšší je jejich podíl na trhu, tím větší bude pravděpodobně jejich tržní síla. Tak je tomu zvláště tehdy, když podíl na trhu odráží výhody v oblasti nákladů nebo jiné konkurenční výhody vůči ostatním soutěžitelům. Tyto konkurenční výhody mohou například vyplývat z toho, že daný podnik vstoupil na trh jako první, že vlastní důležité patenty nebo že má dokonalejší technologii.

                  135.

                  Při analyzování soutěžního vztahu mezi smluvními stranami je někdy nutné jít nad rámec analýzy popsané v oddílu II těchto pokynů, konkrétně v bodu 3, který se týká definice trhu, a v bodu 4, který se zabývá rozlišením mezi soutěžiteli a nesoutěžiteli. I když poskytovatel licence není skutečným ani potenciálním dodavatelem na trhu výrobků a nabyvatel licence není skutečným ani potenciálním soutěžitelem na trhu technologií, pro analýzu má význam, zda nabyvatel licence vlastní konkurenční technologii, na kterou neuděluje licence. Má-li nabyvatel licence silné postavení na trhu výrobků, dohoda, která mu uděluje výhradní licenci na konkurenční technologii, může významně omezit hospodářskou soutěž ve srovnání se situací, kdy poskytovatel licence neudělí výhradní licenci nebo kdy uděluje licence jiným podnikům.

                  136.

                  K posouzení postavení konkurentů na trhu se také používají podíly na trhu a případné konkurenční výhody a nevýhody. Čím silnější a početnější jsou další skuteční soutěžitelé, tím menší je riziko, že smluvní strany budou moci samostatně uplatňovat tržní sílu. Pokud je však počet těchto soutěžitelů spíše menší a jejich postavení na trhu (velikost, náklady, potenciál pro výzkum a vývoj atd.) je dosti podobné, pak může takováto struktura trhu zvyšovat riziko koluze.

                  137.

                  Postavení odběratelů na trhu je ukazatelem toho, zda má alespoň jeden odběratel významnou kupní sílu. Hlavním ukazatelem kupní síly je podíl odběratele na nákupním trhu. Tento podíl odráží důležitost jeho poptávky pro možné dodavatele. Další ukazatele jsou zaměřeny na postavení odběratele na jeho trhu pro další prodej, včetně takových vlastností, jako je velké zeměpisné rozšíření jeho prodejen a image jeho značky u konečných spotřebitelů. Za určitých okolností může kupní síla odběratele poskytovateli nebo nabyvateli licence bránit v uplatňování tržní síly na trhu, a řešit tak problém v oblasti hospodářské soutěže, který by jinak existoval. To platí zejména tehdy, když mají silní odběratelé kapacitu a motivaci, aby v případě malého, ale trvalého zvýšení relativních cen na trh přivedli nové zdroje dodávek. Jestliže silní odběratelé pouze získávají výhodné podmínky od dodavatele nebo prostě přenášejí každé zdražení na své zákazníky, postavení odběratelů není takové, aby mohlo zabránit uplatnění tržní síly na trhu výrobků ze strany nabyvatele licence a mohlo tak vyřešit problém s hospodářskou soutěží na tomto trhu (55).

                  138.

                  Překážky vstupu se měří podle toho, do jaké míry mohou společnosti již působící na trhu zvýšit cenu nad konkurenční úroveň, aniž by vyvolaly zájem o vstup nového soutěžitele na trh. Při neexistenci překážek vstupu je na trh možné vstoupit snadno a rychle, což vede k nerentabilitě zvyšování cen. Pokud je pravděpodobné, že k účinnému vstupu na trh, který by zabránil nebo narušil uplatnění tržní síly, dojde do jednoho nebo dvou let, lze překážky vstupu zpravidla označit za nízké. Překážky vstupu mohou být důsledkem široké škály činitelů, jako jsou úspory z rozsahu a sortimentu, opatření státu, zejména pokud se jimi udělují výhradní práva, státní podpora, dovozní cla, práva duševního vlastnictví, vlastnictví zdrojů, jejichž dostupnost je omezena například přírodními podmínkami, nezbytná zařízení, výhoda prvního subjektu na trhu nebo věrnost spotřebitele značce vybudovaná pomocí intenzivní reklamy působící po určitou dobu. Omezující dohody uzavřené mezi podniky mohou rovněž působit jako překážka vstupu tím, že ztěžují přístup k trhu a uzavírají jej (potenciálním) soutěžitelům. Překážky vstupu se mohou vyskytovat ve všech fázích procesu výzkumu a vývoje, výroby a distribuce. Otázku, zda je některé z uvedených činitelů vhodné označit za překážky vstupu, je třeba zodpovědět především podle toho, zda z nich vyplývají nenávratné náklady. Nenávratné náklady jsou náklady, bez jejichž vynaložení není možné vstoupit na trh nebo působit na trhu, ale které jsou při opuštění trhu ztraceny. Čím vyšší jsou nenávratné náklady, tím pečlivěji musejí potenciální zájemci zvažovat riziko spojené se vstupem na trh a tím přesvědčivěji bude působit odhodlání stávajících soutěžitelů vyrovnat se nové konkurenci, protože kvůli nenávratným nákladům by pro ně bylo opuštění trhu drahé. Vstup na trh je obecně spojen s nenávratnými náklady, které jsou někdy nízké a jindy vysoké. Proto je při posuzování určitého případu skutečná soutěž zpravidla důležitější než soutěž potenciální a přikládá se jí větší váha.

                  139.

                  Vyspělý trh je trh, který již určitou dobu existuje, kde používaná technologie je již dobře známá, rozšířená a relativně neměnná a kde je poptávka poměrně stabilní nebo klesající. Na takovém trhu se záporné účinky omezení hospodářské soutěže projeví spíše než na dynamičtějších trzích.

                  140.

                  Při posuzování konkrétních omezení je někdy nutné vzít v úvahu i další činitele. K nim patří například kumulativní účinky, tj. pokrytí trhu obdobnými dohodami, doba platnosti dohod, právní prostředí a chování, které může svědčit o koluzi nebo jí napomáhat, například výsadní postavení při tvorbě cen, předem oznámené změny cen a jednání o ‚správné‘ ceně, cenová nepružnost vyvolaná nadbytečnou kapacitou a nekalé praktiky v minulosti.

            1.2   Záporné účinky omezujících licenčních dohod

                  141.

                  Omezující dohody o převodu technologií mohou mít tyto záporné účinky na hospodářskou soutěž na trhu:

                              1)

                              omezení soutěže mezi společnostmi používajícími různé technologie a působícími na trhu technologií nebo na trhu s výrobky obsahujícími dotyčné technologie, včetně usnadnění koluze jak výslovné, tak tiché;

                              2)

                              uzavření trhu konkurentům zvýšením jejich nákladů, omezením jejich přístupu k základním vstupům nebo jiným zvýšením překážek vstupu a

                              3)

                              omezení soutěže v rámci téže technologie mezi podniky, které vyrábějí výrobky na základě stejné technologie.

                  142.

                  Dohody o převodu technologií mohou oslabit soutěž mezi technologiemi, tj. soutěž mezi podniky, které udělují licence na vzájemně nahraditelné technologie nebo na jejich základě vyrábějí. Tak je tomu zvláště v případě, kdy jsou uloženy vzájemné závazky. Jestliže na sebe například soutěžitelé navzájem převedou konkurenční technologie a uloží si vzájemný závazek poskytovat si budoucí zlepšení svých příslušných technologií a jestliže tato dohoda brání každému ze soutěžitelů, aby před tím druhým získal technický náskok, je omezena soutěž mezi smluvními stranami v oblasti inovace (viz též odstavec 208 níže).

                  143.

                  Udělování licencí mezi soutěžiteli může též usnadňovat koluzi. Riziko koluze je zvláště vysoké na koncentrovaných trzích. Předpokladem koluze je, že podniky, které se na ní podílejí, mají podobné názory na svůj společný zájem a na způsob fungování mechanismů koordinace. Aby mohla koluze fungovat, podniky musejí mít také možnost vzájemně sledovat své chování na trhu a musejí existovat dostatečné nástroje odrazující je od toho, aby se odchýlily od společného postupu na trhu, přičemž překážky vstupu musejí být dostatečně vysoké, aby omezovaly vstup vnějších subjektů na trh nebo rozvoj jejich aktivit. Dohody mohou koluzi usnadnit prostřednictvím zvýšení průhlednosti trhu, kontroly určitého chování a zvýšení překážek vstupu. Výjimečně mohou koluzi usnadnit také licenční dohody, které vedou k vysoké míře shodnosti nákladů, protože podniky s podobnými náklady budou mít pravděpodobněji podobné názory na podmínky koordinace (56).

                  144.

                  Licenční dohody mohou rovněž ovlivnit soutěž mezi technologiemi vytvořením překážek pro vstup konkurentů a rozvoj jejich aktivit. Tyto účinky způsobující uzavření trhu mohou vyplývat z omezení, která nabyvatelům licence brání získávat licence od třetích stran nebo je od toho určitými prostředky odrazují. Trh může být třetím stranám uzavřen například tehdy, když stávající poskytovatelé licence ukládají nabyvatelům licence závazky nesoutěžit v takové míře, že je třetím stranám k dispozici nedostatečný počet nabyvatelů licence, přičemž vstup na trh na úrovni nabyvatelů licence je obtížný. Dodavatelům náhradních technologií může být trh uzavřen také v případě, že poskytovatel licence s dostatečnou tržní silou sváže různé části technologie a uděluje licence na celý soubor, ačkoli jen část tohoto souboru má zásadní význam pro výrobu určitého výrobku.

                  145.

                  Licenční dohody mohou také oslabit hospodářskou soutěž v rámci téže technologie, tj. soutěž mezi podniky vyrábějícími na základě stejné technologie. Dohoda, která nabyvatelům licence ukládá územní omezení, tedy brání jim v prodeji směrem do území toho druhého, omezuje soutěž mezi nimi. Hospodářskou soutěž v rámci téže technologie mohou licenční dohody omezovat též usnadňováním koluze mezi nabyvateli licence. Licenční dohody, které oslabují hospodářskou soutěž v rámci téže technologie, mohou navíc usnadnit koluzi mezi vlastníky konkurenčních technologií nebo omezit soutěž mezi technologiemi zvýšením překážek vstupu na trh.

            1.3   Kladné účinky omezujících licenčních dohod a rámec pro analýzu těchto účinků

                  146.

                  I omezující licenční dohody mají většinou také kladné účinky na hospodářskou soutěž v podobě zvýšení efektivity a ty mohou převážit nad jejich protisoutěžními účinky. Příslušné posouzení se provádí v rámci stanoveném v čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP, který obsahuje výjimku z pravidla o zákazu uvedeného v čl. 53 odst. 1. Aby byla tato výjimka použitelná, musí licenční dohoda vést k objektivním hospodářským přínosům, omezení hospodářské soutěže musejí být nezbytná k dosažení efektivity, spotřebitelé musejí dostat přiměřený podíl na výhodách plynoucích ze zvýšení efektivity a dohoda smluvním stranám nesmí umožnit vyloučení hospodářské soutěže ve vztahu k podstatné části dotčených výrobků.

                  147.

                  Posouzení omezujících dohod podle čl. 53 odst. 3 se provádí v souvislostech skutečné situace, v níž se daná dohoda uplatňuje (57), a na základě skutečností existujících v příslušném okamžiku. Posouzení musí reagovat na podstatné změny těchto skutečností. Pravidlo o výjimce podle čl. 53 odst. 3 se použije, pokud jsou splněny čtyři podmínky uvedené v tomto článku, a jeho použití končí, jakmile již plněny nejsou (58). Při použití čl. 53 odst. 3 v souladu s těmito zásadami je ovšem třeba brát v úvahu počáteční nenávratné investice provedené kteroukoli ze stran i dobu a omezení nutná k tomu, aby byla určitá investice do zvýšení efektivity provedena a aby se vrátila. Článek 53 nelze používat bez zvážení předběžných investic a rizik, která jsou s nimi spojena. Riziko, kterému jsou strany vystaveny, a nenávratné investice, které jsou nutné k uplatnění dohody, tak mohou vést k tomu, že po dobu návratnosti těchto investic dohoda nespadá do působnosti čl. 53 odst. 1, případně splňuje podmínky čl. 53 odst. 3.

                  148.

                  Z první podmínky v čl. 53 odst. 3 vyplývá, že je nutné posoudit objektivní přínosy dohody z hlediska efektivity, která je případně jejím výsledkem. V tomto ohledu mají licenční dohody potenciál spojovat vzájemně se doplňující technologie a jiná aktiva, jež umožňují uvést na trh nové nebo zdokonalené výrobky nebo vyrábět stávající výrobky s nižšími náklady. Mimo oblast nejtvrdších kartelů k udělování licencí často dochází proto, že pro poskytovatele licence je účelnější udělit na technologii licenci než ji využívat sám. Tak tomu může být zvláště v případě, že nabyvatel licence již má přístup k nezbytným výrobním aktivům. Dohoda nabyvateli licence zpřístupňuje technologii, kterou může spojit s těmito aktivy, a tedy mu umožňuje využívat nové nebo zdokonalené technologie. Dalším příkladem udělení licence, které může vést ke zvýšení efektivity, je situace, kdy nabyvatel licence již má k dispozici nějakou technologii a spojení této technologie s technologií poskytovatele licence vede k synergii. Spojením obou technologií může nabyvatel licence případně dosáhnout konfigurace nákladů a výstupů, která by jinak nemohla vzniknout. Licenční dohody mohou být rovněž zdrojem efektivity ve fázi distribuce, a to stejným způsobem jako vertikální dohody o distribuci. Této efektivity může být dosaženo v podobě úspory nákladů nebo poskytování hodnotných služeb spotřebitelům. Kladné účinky vertikálních dohod jsou popsány v pokynech k vertikálním omezením (59). Dalším příkladem možných přínosů z hlediska efektivity jsou dohody, jejichž prostřednictvím vlastníci technologií sestaví soubor technologií za účelem udělování licencí třetím stranám. Tyto technologické pooly mohou především snižovat transakční náklady, protože nabyvatelé licence nemusejí uzavírat zvláštní licenční dohodu s každým poskytovatelem licence. K udělení licence, které je prospěšné hospodářské soutěži, může dojít také s cílem zajistit svobodu konstrukčního řešení. V odvětvích, kde existuje mnoho práv duševního vlastnictví a kde jednotlivé výrobky mohou porušovat řadu stávajících a budoucích vlastnických práv, licenční dohody, v nichž se smluvní strany zaváží neuplatňovat vůči sobě navzájem svá vlastnická práva, často podporují hospodářskou soutěž, protože stranám umožňují vyvíjet vlastní technologie bez rizika, že budou následně čelit nárokům kvůli porušení těchto práv.

                  149.

                  Při uplatňování kritéria nezbytnosti obsaženého v čl. 53 odst. 3 bude Kontrolní úřad ESVO především zkoumat, zda jednotlivá omezení umožňují vykonávat příslušnou činnost efektivněji, než jak by tomu bylo bez dotyčného omezení. Toto posouzení musí vzít v úvahu podmínky na trhu a skutečné okolnosti, jejichž působení jsou smluvní strany vystaveny. Podniky, které se odvolávají na čl. 53 odst. 3, nejsou povinny zvažovat hypotetické a teoretické alternativy. Musejí však vysvětlit a doložit, proč by alternativy, které se jeví jako realistické a významně méně omezující, byly podstatně méně efektivní. Jestliže by volba alternativy, která se jeví jako realistická z obchodního hlediska a přitom méně omezující, vedla k významné ztrátě efektivity, považuje se dotyčné omezení za nezbytné. V některých případech může být nutné zkoumat také to, zda je k dosažení efektivity nezbytná dohoda jako taková. Tak tomu může být například u technologických poolů, které obsahují doplňkové, ale postradatelné technologie (60), kdy je třeba zkoumat, do jaké míry z jejich zařazení do poolu vyplývá konkrétní zvýšení efektivity, nebo zda je to spíše tak, že by bylo bez významného snížení efektivity možné pool omezit na technologie, za něž neexistuje náhrada. V případě prostého udělení licence mezi dvěma stranami obecně není nutné jít nad rámec zkoumání nezbytnosti jednotlivých omezení. Obvykle totiž neexistuje méně omezující alternativa než licenční dohoda jako taková.

                  150.

                  Z podmínky, že spotřebitelům musí být vyhrazen přiměřený podíl na výhodách, vyplývá, že spotřebitelé výrobků vyrobených v licenci musejí získat alespoň rovnocennou náhradu za záporné účinky dohody (61). To znamená, že zvýšení efektivity musí plně vyrovnat pravděpodobný záporný dopad dohody na ceny, objem výroby a další relevantní činitele. Toho může být dosaženo tak, že se změní struktura nákladů u dotyčných podniků, že budou motivovány ke snížení cen, nebo tím, že spotřebitelé získají přístup k novým či zdokonaleným výrobkům, což jim vynahradí jakékoli pravděpodobné zdražení (62).

                  151.

                  Posouzení poslední podmínky stanovené v čl. 53 odst. 3, tedy že dohoda nesmí smluvním stranám umožnit vyloučení hospodářské soutěže ve vztahu k podstatné části dotčených výrobků, předpokládá analýzu zbývajících konkurenčních tlaků na trhu a dopadu dohody na tyto zdroje hospodářské soutěže. Při použití poslední podmínky čl. 53 odst. 3 je nutné vzít v úvahu vztah mezi čl. 53 odst. 3 a článkem 54. Použití čl. 53 odst. 3 nemůže zabránit použití článku 54 Dohody o EHP (63). Navíc vzhledem k tomu, že jak článek 53, tak článek 54 sleduje cíl zachování účinné hospodářské soutěže na trhu, je v zájmu jednotnosti nutné čl. 53 odst. 3 vykládat tak, že brání jakémukoli použití pravidla o výjimce u omezujících dohod, které představují zneužití dominantního postavení (64).

                  152.

                  Skutečnost, že dohoda podstatně omezuje jeden rozměr hospodářské soutěže, nutně neznamená, že je hospodářská soutěž vyloučena ve smyslu čl. 53 odst. 3. Například technologický pool může vyústit ve vznik odvětvového standardu, a tedy vést k situaci, kdy je soutěž mezi technickými formáty velmi omezená. Jakmile hlavní účastníci trhu přijmou určitý formát, síťové účinky mohou výrazně ztížit další uplatnění alternativních formátů. To ovšem neznamená, že vytvořením faktického odvětvového standardu je vždy vyloučena hospodářská soutěž ve smyslu poslední podmínky čl. 53 odst. 3. Dodavatelé totiž mohou v rámci standardu soutěžit prostřednictvím ceny, jakosti a vlastností výrobků. Avšak má-li být dohoda v souladu s čl. 53 odst. 3, musí být zajištěno, že nezpůsobí nepřiměřené omezení hospodářské soutěže ani budoucí inovace.

            2.   Použití článku 53 Dohody o EHP na různé typy licenčních omezení

                  153.

                  Tento oddíl se zabývá různými typy omezení, která jsou běžnou součástí licenčních dohod. Vzhledem k jejich četnosti je užitečné nabídnout vodítko ohledně způsobu jejich posuzování mimo oblast bezpečného přístavu nařízení TTBER. Omezeními, kterým se věnují předchozí části pokynů, zejména body 4 a 5 oddílu III, se tento oddíl zabývá jen stručně.

                  154.

                  Tento oddíl se týká jak dohod mezi nesoutěžiteli, tak dohod mezi soutěžiteli. U druhého typu dohod se v případě potřeby rozlišuje mezi vzájemnými a nevzájemnými dohodami. Pokud jde o dohody mezi nesoutěžiteli, toto rozlišení není nutné. Jestliže podniky nejsou skutečnými ani potenciálními soutěžiteli na relevantním trhu technologií ani na trhu s výrobky obsahujícími licencovanou technologii, vzájemná licence se z praktického hlediska neliší od dvou samostatných licencí. Dohody, jejichž prostřednictvím smluvní strany sestaví soubor technologií, na nějž pak udělí licence třetím stranám, jsou technologické pooly, kterým se věnuje bod 4 tohoto oddílu níže.

                  155.

                  Tato část pokynů se nezabývá těmi závazky v licenčních dohodách, které obecně neomezují hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 53 odst. 1. K takovým závazkům mimo jiné patří:

                              a)

                              závazky zachování důvěrnosti;

                              b)

                              závazky nabyvatelů licence neudělovat sublicence;

                              c)

                              závazky nepoužívat licencovanou technologii po skončení platnosti dohody, jestliže jsou práva k této technologii i nadále platná a účinná;

                              d)

                              závazky pomáhat poskytovateli licence s vymáháním licencovaných práv duševního vlastnictví;

                              e)

                              závazky platit minimální licenční poplatky nebo vyrábět minimální množství výrobků obsahujících licencovanou technologii a

                              f)

                              závazky používat obchodní známku poskytovatele licence nebo na výrobku uvádět název poskytovatele licence.

            2.1   Závazky týkající se licenčních poplatků

                  156.

                  Strany licenční dohody mají obvykle možnost svobodně určit výši i způsob platby licenčních poplatků hrazených nabyvatelem licence, aniž by se dostaly do působnosti čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP. Tato zásada se týká jak dohod mezi soutěžiteli, tak dohod mezi nesoutěžiteli. Licenční poplatky mohou mít například podobu paušálních plateb, procentního podílu z prodejní ceny nebo pevně stanovené částky za každý výrobek obsahující licencovanou technologii. V případech, kdy se licencovaná technologie týká vstupu, který je začleňován do konečného výrobku, je všeobecným pravidlem, které neomezuje hospodářskou soutěž, že se licenční poplatky počítají na základě ceny konečného výrobku, jestliže tento výrobek obsahuje licencovanou technologii. U licencí na programové vybavení jsou licenční poplatky vycházející z počtu uživatelů a licenční poplatky stanovené na počítač všeobecně slučitelné s čl. 53 odst. 1.

                  157.

                  Pokud jde o licenční dohody mezi soutěžiteli, je třeba připomenout, že závazky platit licenční poplatky se mohou v určitém omezeném počtu situací rovnat stanovení cen, což je tvrdé omezení (srov. čl. 4 odst. 1 písm. a)). Tvrdým omezením podle čl. 4 odst. 1 písm. a) je, jestliže si soutěžitelé stanoví vzájemné běžné licenční poplatky za okolností, kdy je licence fiktivní v tom smyslu, že jejím účelem není umožnit integraci doplňkových technologií ani dosáhnout jiného cíle prospěšného pro hospodářskou soutěž. O tvrdé omezení podle čl. 4 odst. 1 písm. a) a d) se jedná také tehdy, když se licenční poplatky vztahují i na výrobky vyrobené výlučně s využitím vlastní technologie nabyvatele licence.

                  158.

                  Na ostatní typy úprav licenčních poplatků mezi soutěžiteli se bloková výjimka vztahuje do prahu podílu na trhu ve výši 20 %, i když omezují hospodářskou soutěž. Mimo bezpečný přístav blokové výjimky může být čl. 53 odst. 1 použitelný, jestliže si soutěžitelé udělí křížovou licenci a uloží si povinnost platit běžné licenční poplatky, které jsou zjevně nepřiměřené ve srovnání s tržní hodnotou licence, a jestliže tyto licenční poplatky mají významný dopad na tržní ceny. Při posuzování otázky, zda jsou licenční poplatky nepřiměřené, je relevantní zohlednit licenční poplatky placené jinými nabyvateli licence působícími na trhu výrobků za stejné nebo náhradní technologie. V takových případech je splnění podmínek čl. 53 odst. 3 nepravděpodobné. Čl. 53 odst. 1 se může použít také v případě, že se vzájemné běžné licenční poplatky za jednotku zvyšují s růstem výroby. Pokud mají smluvní strany významný stupeň tržní síly, může být účinkem takovýchto licenčních poplatků omezování objemu výroby.

                  159.

                  Navzdory tomu, že bloková výjimka platí jen po dobu platnosti a účinnosti práv k dané technologii, smluvní strany obvykle mohou sjednat závazky platit licenční poplatky i po skončení platnosti licencovaných práv duševního vlastnictví, aniž by jim vznikl problém s čl. 53 odst. 1. Jakmile platnost těchto práv vyprší, třetí strany mohou dotyčnou technologii zákonně využívat a soutěžit se stranami dohody. Tato skutečná a potenciální hospodářská soutěž obvykle dostatečně zajistí, aby dotyčný závazek neměl výrazné záporné účinky na hospodářskou soutěž.

                  160.

                  V případě dohod mezi nesoutěžiteli se bloková výjimka vztahuje na dohody, podle nichž se při výpočtu licenčních poplatků vychází jak z výrobků vyrobených pomocí licencované technologie, tak z výrobků vyrobených pomocí technologií, na něž udělily licenci třetí strany. Takové úpravy mohou usnadnit vyměřování licenčních poplatků. Na druhé straně však mohou vést k uzavření trhu prostřednictvím zvýšení nákladů na využívání vstupů pocházejících od třetích stran, a tedy mohou mít podobné účinky jako závazky nesoutěžit. Jestliže se licenční poplatky platí nejen za výrobky vyrobené pomocí licencované technologie, ale také za výrobky vyrobené pomocí technologií třetích stran, budou tyto poplatky zvyšovat cenu na druhém místě uvedených výrobků a snižovat poptávku po technologiích třetích stran. Mimo oblast působnosti blokové výjimky je proto třeba zkoumat, zda toto omezení způsobuje uzavření trhu. K tomuto účelu je vhodné použít analytický rámec uvedený v bodu 2.7 níže. Jestliže se projevují výrazné účinky způsobující uzavření trhu, pak se na takové dohody vztahuje čl. 53 odst. 1 a není pravděpodobné, že splní podmínky čl. 53 odst. 3, ledaže neexistuje jiný prakticky proveditelný způsob výpočtu a sledování úhrad licenčních poplatků.

            2.2   Výhradní licence a omezení prodeje

                  161.

                  Pro účely těchto pokynů je užitečné rozlišovat mezi omezeními výroby v rámci daného území (výhradní nebo jediné licence) a omezeními prodeje výrobků obsahujících licencovanou technologii směrem do daného území a dané skupině zákazníků (omezení prodeje).

            2.2.1   Výhradní a jediné licence

                  162.

                  Licence se považuje za výhradní, pokud je nabyvatel licence jediný, kdo smí vyrábět na základě licencované technologie v rámci daného území. Poskytovatel licence se tak zavazuje, že na daném území nebude vyrábět sám ani neudělí licenci pro výrobu jiným subjektům. Tímto územím může být celý svět. Jestliže se poskytovatel licence pouze zaváže, že licence za účelem výroby na daném území neudělí třetím stranám, jedná se o jedinou licenci. Udělení výhradní či jediné licence je často doprovázeno omezeními prodeje, která omezují místa, kde mohou smluvní strany prodávat výrobky obsahující licencovanou technologii.

                  163.

                  Vzájemné udělení výhradních licencí mezi soutěžiteli spadá do působnosti čl. 4 odst. 1 písm. c), které řadí sdílení trhu mezi soutěžiteli k tvrdým omezením. Na vzájemné udělení jediných licencí mezi soutěžiteli se bloková výjimka vztahuje do prahu podílu na trhu ve výši 20 %. Strany takové dohody se vzájemně zaváží, že nebudou licence na své konkurenční technologie udělovat třetím stranám. V případech, kdy mají smluvní strany významný stupeň tržní síly, mohou takovéto dohody usnadňovat koluzi, protože stranám zajišťují postavení jediných zdrojů nabídky výrobků založených na licencovaných technologiích na trhu.

                  164.

                  Na nevzájemné udělení výhradních licencí mezi soutěžiteli se bloková výjimka vztahuje do prahu podílu na trhu ve výši 20 %. Při překročení prahu je třeba analyzovat pravděpodobné záporné účinky tohoto udělení výhradních licencí na hospodářskou soutěž. Je-li výhradní licence celosvětová, znamená to, že poskytovatel licence opustí trh. V případech, kdy je výhradní povaha licence omezena na určité území, například na nějaký stát EHP, pak dohoda znamená, že poskytovatel licence upustí od produkce zboží a služeb na dotyčném území. V souvislosti s čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP je zvláště nutné posoudit konkurenční význam poskytovatele licence. Jestliže má poskytovatel licence omezené postavení na trhu výrobků nebo postrádá kapacitu pro účinné využívání technologie na území nabyvatele licence, čl. 53 odst. 1 se na dohodu pravděpodobně vztahovat nebude. Zvláštní situace nastává, jestliže poskytovatel a nabyvatel licence soutěží pouze na trhu technologií a poskytovatel licence nemá výrobní a distribuční aktiva nutná pro účinné uvedení výrobků obsahujících licencovanou technologii na trh například proto, že se jedná o výzkumný ústav nebo malý podnik orientovaný převážně na výzkum. V takových případech čl. 53 odst. 1 pravděpodobně nebude porušen.

                  165.

                  Udělení výhradních licencí mezi nesoutěžiteli – v míře, do které se na něj vztahuje čl. 53 odst. 1 (65) – pravděpodobně splní podmínky čl. 53 odst. 3. Právo udělit výhradní licenci je všeobecně nutné k tomu, aby byl nabyvatel licence motivován investovat do licencované technologie a uvést výrobky včas na trh. Tak je tomu zvláště v případě, že nabyvatel licence musí provést velké investice do dalšího vývoje licencované technologie. Zásah proti výhradní povaze licence poté, co nabyvatel licence s licencovanou technologií dosáhl obchodního úspěchu, by nabyvatele připravil o plody tohoto úspěchu a poškodil by hospodářskou soutěž, šíření technologií a inovaci. Kontrolní úřad ESVO proto proti výhradním licencím v dohodách mezi nesoutěžiteli zasáhne jen výjimečně, a to bez ohledu na územní rozsah licence.

                  166.

                  Zásah může být opodstatněný především v situaci, kdy dominantní nabyvatel licence získá výhradní licenci na jednu nebo více konkurenčních technologií. Takové dohody pravděpodobně spadají do působnosti čl. 53 odst. 1 a není pravděpodobné, že by splnily podmínky čl. 53 odst. 3. Podmínkou však je, že vstoupit na trh technologií je obtížné a licencovaná technologie představuje skutečný zdroj hospodářské soutěže na trhu. Za těchto okolností může výhradní licence uzavřít trh pro nabyvatele licence z řad třetích stran a umožnit nabyvateli licence, aby si uchoval svou tržní sílu.

                  167.

                  Ujednání, při nichž si dvě nebo více stran vzájemně udělí křížové licence a zaváže se neudělovat licence třetím stranám, vzbuzují zvláštní obavy v případě, že soubor technologií, který je výsledkem křížových licencí, vytváří faktický odvětvový standard, k němuž třetí strany musejí mít přístup, aby mohly účinně soutěžit na trhu. V takových situacích dohoda vytváří uzavřený standard vyhrazený smluvním stranám. Kontrolní úřad ESVO bude tato ujednání posuzovat podle stejných zásad jako technologické pooly (viz bod 4 níže). Obvykle se bude vyžadovat, aby byly na technologie, jež jsou základem standardu, udělovány licence třetím stranám za spravedlivých, přiměřených a nediskriminačních podmínek. Jestliže strany ujednání soutěží s třetími stranami na stávajícím trhu výrobků a ujednání se tohoto trhu výrobků týká, bude mít uzavřený standard pravděpodobně podstatné vylučující účinky. Tomuto zápornému dopadu na hospodářskou soutěž se lze vyhnout jedině udělením licencí také třetím stranám.

            2.2.2   Omezení prodeje

                  168.

                  Také u omezení prodeje je důležité rozlišovat mezi udělováním licencí mezi soutěžiteli a udělováním licencí mezi nesoutěžiteli.

                  169.

                  Omezení aktivního a pasivního prodeje uložená jedné nebo oběma smluvním stranám ve vzájemné dohodě mezi soutěžiteli jsou tvrdými omezeními hospodářské soutěže podle čl. 4 odst. 1 písm. c). Omezení prodeje uložená kterékoli ze stran ve vzájemné dohodě mezi soutěžiteli spadají do působnosti čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP a je nepravděpodobné, že by splnila podmínky čl. 53 odst. 3. Taková omezení se obecně považují za sdílení trhu, protože dotčené straně brání aktivně a pasivně prodávat směrem do území a skupinám zákazníků, které předtím skutečně obsluhovala nebo které by při neexistenci dohody mohla za realistických podmínek obsluhovat.

                  170.

                  V případě nevzájemných dohod mezi soutěžiteli se bloková výjimka použije u omezení aktivního a pasivního prodeje nabyvatele nebo poskytovatele licence směrem do výhradního území nebo výhradní skupině zákazníků, která je vyhrazena druhé smluvní straně (srov. čl. 4 odst. 1 písm. c) bod iv)). Při překročení 20 % prahu podílu na trhu se na omezení prodeje dohodnutá mezi poskytovatelem a nabyvatelem licence vztahuje čl. 53 odst. 1, jestliže má alespoň jedna smluvní strana významný stupeň tržní síly. Taková omezení však mohou být nezbytná pro šíření hodnotných technologií, a tedy splňovat podmínky čl. 53 odst. 3. Tak tomu může být tehdy, když má poskytovatel licence poměrně slabé postavení na trhu na území, kde technologii sám využívá. Za takovýchto okolností mohou být zvláště omezení aktivního prodeje nezbytná z hlediska motivace poskytovatele licence licenci udělit. Bez těchto omezení by byl poskytovatel licence vystaven riziku aktivní konkurence v oblasti své hlavní činnosti. Obdobně mohou být nezbytná i omezení aktivního prodeje uložená poskytovateli licence, zvláště v případě, že nabyvatel licence má na území, jež mu bylo přiděleno, poměrně slabé postavení na trhu a musí provést významné investice za účelem efektivního využití licencované technologie.

                  171.

                  Bloková výjimka se vztahuje také na omezení aktivního prodeje směrem do území nebo skupině zákazníků vyhrazené jinému nabyvateli licence, který v době, kdy s poskytovatelem licence uzavřel licenční dohodu, nebyl vůči poskytovateli licence v soutěžním vztahu. Podmínkou však je, aby dohoda mezi dotyčnými smluvními stranami byla nevzájemná. Při překročení prahu podílu na trhu budou takováto omezení aktivního prodeje pravděpodobně spadat do působnosti čl. 53 odst. 1, jestliže mají smluvní strany významný stupeň tržní síly. Je nicméně pravděpodobné, že toto omezení bude nezbytné ve smyslu čl. 53 odst. 3 po dobu nutnou k tomu, aby chráněný nabyvatel licence pronikl na nový trh a aby si na přiděleném území nebo vůči přidělené skupině zákazníků vytvořil zastoupení na trhu. Takováto ochrana proti aktivnímu prodeji umožňuje nabyvateli licence překonat asymetrii, které je vystaven proto, že někteří nabyvatelé licence jsou ve vztahu k poskytovateli licence soutěžícími podniky, a jsou tedy již na trhu zavedeni. Omezení pasivního prodeje nabyvatelů licence směrem do území nebo skupině zákazníků vyhrazené jinému nabyvateli licence jsou tvrdými omezeními podle čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení TTBER.

                  172.

                  V případě dohod mezi nesoutěžiteli se na omezení prodeje sjednaná mezi poskytovatelem a nabyvatelem licence vztahuje bloková výjimka do prahu podílu na trhu ve výši 30 %. Při překročení prahu podílu na trhu se omezení aktivního a pasivního prodeje nabyvatelů licence směrem do území nebo skupinám zákazníků vyhrazeným poskytovateli licence mohou dostat mimo působnost čl. 53 odst. 1, jestliže lze na základě objektivních činitelů učinit závěr, že by bez omezení prodeje k udělení licence nedošlo. Od vlastníka technologie nelze obvykle očekávat, že si na základě své vlastní technologie vytvoří přímou konkurenci. V jiných případech se na omezení prodeje uložená nabyvateli licence čl. 53 odst. 1 může vztahovat, a to jak v situaci, kdy má poskytovatel licence významný stupeň tržní síly samostatně, tak v případě kumulativního účinku podobných dohod uzavřených poskytovateli licencí, kteří mají silné postavení na trhu společně.

                  173.

                  Omezení prodeje uložená poskytovateli licence, na která se čl. 53 odst. 1 vztahuje, pravděpodobně splní podmínky čl. 53 odst. 3 s výjimkou případů, kdy na trhu neexistují žádné skutečné alternativy k technologii poskytovatele licence nebo kdy nabyvatel licence na tyto alternativní technologie získal licence od třetích stran. Takováto omezení, a zvláště omezení aktivního prodeje, budou pravděpodobně nezbytná ve smyslu čl. 53 odst. 3 k tomu, aby nabyvatele licence přiměla investovat do výroby, uvedení na trh a prodeje výrobků obsahujících licencovanou technologii. Je pravděpodobné, že motivace nabyvatele licence investovat by se podstatně snížila, kdyby musel přímo soutěžit s poskytovatelem licence, jehož výrobní náklady nejsou zatíženy platbou licenčních poplatků, což by mohlo vést k nižší než optimální úrovni investic.

                  174.

                  Pokud jde o omezení prodeje mezi nabyvateli licence uložená v dohodách mezi nesoutěžiteli, nařízení TTBER uděluje blokovou výjimku pro omezení aktivního prodeje mezi územími či skupinami zákazníků. Při překročení prahu podílu na trhu omezení aktivního prodeje mezi územími a skupinami zákazníků různých nabyvatelů licence omezují hospodářskou soutěž v rámci téže technologie a čl. 53 odst. 1 se na ně pravděpodobně bude vztahovat, jestliže má daný nabyvatel licence významný stupeň tržní síly. Tato omezení však mohou splnit podmínky čl. 53 odst. 3, jestliže jsou nezbytná k tomu, aby se zamezilo parazitování a aby měl nabyvatel licence motivaci provést investice nutné pro efektivní využití licencované technologie na svém území a věnovat se podpoře prodeje licenčního výrobku. Omezení pasivního prodeje jsou tvrdými omezeními podle čl. 4 odst. 2 písm. b) (srov. odstavec 101 výše), jestliže trvají déle než dva roky ode dne, kdy nabyvatel licence, jenž má z omezení prospěch, na svém výhradním území poprvé uvedl na trh výrobek obsahující licencovanou technologii. Omezení pasivního prodeje přesahující toto dvouleté období pravděpodobně nesplní podmínky čl. 53 odst. 3.

            2.3   Omezení výroby

                  175.

                  Vzájemná omezení výroby v licenčních dohodách mezi soutěžiteli představují tvrdé omezení podle čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení TTBER (srov. odstavec 82 výše). Čl. 4 odst. 1 písm. b) se nevztahuje na omezení výroby uložená nabyvateli licence v nevzájemné dohodě nebo jednomu z nabyvatelů licence ve vzájemné dohodě. U takovýchto omezení se bloková výjimka uplatní až do prahu podílu na trhu ve výši 20 %. Při překročení prahu podílu na trhu mohou omezení výroby nabyvatele licence omezovat hospodářskou soutěž, jestliže mají smluvní strany významný stupeň tržní síly. V případech, kdy je technologie poskytovatele licence podstatně dokonalejší než technologie nabyvatele licence a výroba je omezena na úroveň podstatně převyšující objem výroby nabyvatele licence před uzavřením dohody, se pravděpodobně použije čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP. V takovém případě je účinek omezení výroby nevelký i na trzích s rostoucí poptávkou. Při použití čl. 53 odst. 3 je rovněž třeba vzít v úvahu, že takováto omezení mohou být nutná, má-li být poskytovatel licence motivován k co největšímu šíření své technologie. Poskytovatel licence se například může zdráhat udělovat licence konkurentům, jestliže nemůže platnost licence omezit na určité výrobní zařízení s konkrétní kapacitou (licence vázaná na místo). Pokud licenční dohoda vede ke skutečné integraci doplňujících se aktiv, omezení výroby uložená nabyvateli licence tedy mohou splnit podmínky čl. 53 odst. 3. V případě, že smluvní strany mají podstatnou tržní sílu, to ovšem není pravděpodobné.

                  176.

                  Na omezení výroby uložená v licenčních dohodách mezi nesoutěžiteli se vztahuje bloková výjimka do prahu podílu na trhu ve výši 30 %. Hlavním rizikem pro hospodářskou soutěž, které vyplývá z omezení výroby uložených nabyvatelům licence v dohodách mezi nesoutěžiteli, je oslabení hospodářské soutěže v rámci téže technologie mezi nabyvateli licence. Význam takových záporných účinků na hospodářskou soutěž závisí na postavení poskytovatele a nabyvatelů licence na trhu a na tom, do jaké míry omezení výroby nabyvateli licence znemožňuje uspokojovat poptávku po výrobcích obsahujících licencovanou technologii.

                  177.

                  Omezující účinky jsou větší, jestliže jsou omezení výroby spojena s přidělením výhradních území či výhradních skupin zákazníků. Při spojení těchto dvou typů omezení je pravděpodobnější, že dohoda slouží k rozdělení trhů.

                  178.

                  Omezení výroby uložená nabyvatelům licence v dohodách mezi nesoutěžiteli mohou mít také kladné účinky na hospodářskou soutěž, spočívající v podpoře šíření technologií. Jakožto dodavatel technologie by poskytovatel licence obvykle měl mít možnost svobodně určovat objem produkce vyrobený nabyvatelem licence s využitím licencované technologie. Kdyby poskytovatel licence nemohl svobodně určovat objem výroby nabyvatele licence, řada licenčních dohod by možná vůbec nebyla uzavřena, což by mělo nepříznivý dopad na šíření nových technologií. To je zvláště pravděpodobné, jestliže je poskytovatel licence také výrobcem, protože v takovém případě se může produkce nabyvatelů licence dostat do hlavní oblasti působení poskytovatele licence, a tedy mít přímý dopad na jeho činnost. Na druhé straně pokud jsou omezení výroby spojena s omezeními prodeje, která nabyvateli licence zakazují prodávat směrem do území nebo skupině zákazníků vyhrazené poskytovateli licence, je méně pravděpodobné, že jsou nezbytná k tomu, aby bylo zajištěno šíření technologie poskytovatele licence.

            2.4   Omezení oblasti použití

                  179.

                  V případě omezení oblasti použití je platnost licence omezena buď na jednu či více technických oblastí použití nebo na jeden či více trhů výrobků. Existuje řada případů, kdy lze stejnou technologii použít k výrobě různých výrobků nebo ji začlenit do výrobků patřících na různé trhy výrobků. Nová technologie lisování může být například použita pro výrobu plastových lahví a plastových brýlí, přičemž každý z těchto výrobků patří na jiný trh výrobků. Nicméně jeden trh výrobků může obsáhnout několik technických oblastí použití. Nová technologie motorů se například může uplatnit ve čtyřválcových motorech i v šestiválcových motorech. Obdobně technologie pro výrobu čipových sad může být použita k výrobě čipových sad s maximálně čtyřmi jednotkami CPU nebo s více než čtyřmi CPU. Licence, která použití licencované technologie omezuje kupříkladu na výrobu čtyřválcových motorů nebo čipových sad s nanejvýš čtyřmi jednotkami CPU, představuje omezení technické oblasti použití.

                  180.

                  Vzhledem k tomu, že na omezení oblasti použití se vztahuje bloková výjimka a že některá omezení okruhu zákazníků jsou tvrdými omezeními podle čl. 4 odst. 1 písm. c) a odst. 2 písm. b) nařízení TTBER, je důležité rozlišovat mezi těmito dvěma kategoriemi omezení. Omezení okruhu zákazníků předpokládá, že jsou identifikovány konkrétní skupiny zákazníků a že je omezena možnost smluvních stran prodávat těmto identifikovaným skupinám. Ze skutečnosti, že nějaká technická oblast použití může odpovídat určitým skupinám zákazníků na trhu výrobků, nevyplývá, že by se omezení mělo klasifikovat jako omezení okruhu zákazníků. Například z toho, že určití zákazníci kupují převážně nebo výhradně čipové sady s více než čtyřmi jednotkami CPU, neplyne, že licence omezená na čipové sady s nanejvýš čtyřmi jednotkami CPU představuje omezení okruhu zákazníků. Oblast použití však musí být objektivně vymezena prostřednictvím odkazů na identifikované a smysluplné technické vlastnosti licencovaného výrobku.

                  181.

                  Omezení oblasti použití omezuje využití licencované technologie nabyvatelem licence na jednu nebo více konkrétních oblastí použití, aniž by byla omezena možnost poskytovatele licence využívat licencovanou technologii. Kromě toho je podobně jako u území možné tyto oblasti použití nabyvateli licence přidělit prostřednictvím výhradní nebo jediné licence. Omezení oblasti použití spojená s výhradní nebo jedinou licencí omezují také možnost poskytovatele licence využívat jeho vlastní technologii, protože mu brání, aby tuto technologii využíval sám, mimo jiné udělováním licencí jiným subjektům. V případě jediné licence je omezeno pouze udělování licencí třetím stranám. S omezeními oblasti použití spojenými s výhradními a jedinými licencemi se zachází stejně jako s výhradními a jedinými licencemi, jimiž se zabývá bod 2.2.1 výše. To především znamená, že vzájemné udělení výhradních licencí mezi soutěžiteli se považuje za tvrdé omezení podle čl. 4 odst. 1 písm. c).

                  182.

                  Omezení oblasti použití mohou mít kladné účinky na hospodářskou soutěž jakožto motivace pro poskytovatele licence, aby uděloval licence na ta použití své technologie, která nespadají do hlavní oblasti jeho zájmu. Kdyby poskytovatel licence nemohl nabyvatelům licence zabránit, aby působili v oblastech, kde technologii využívá sám nebo kde hodnota technologie zatím není zcela známa, poskytovatele licence by to pravděpodobně odradilo od udělování licencí nebo přimělo k účtování vyšších licenčních poplatků. Dále je třeba vzít v úvahu, že v některých odvětvích se licence často udělují proto, aby se zabránilo vznášení nároků kvůli porušení práv, a tím vznikla možnost svobodné volby konstrukčního řešení. V rozsahu takové licence může její nabyvatel vyvíjet svou vlastní technologii bez obav z toho, že poskytovatel licence vznese nároky kvůli porušení svých práv.

                  183.

                  Na omezení oblasti použití uložená nabyvatelům licence v dohodách mezi skutečnými nebo potenciálními soutěžiteli se vztahuje bloková výjimka do prahu podílu na trhu ve výši 20 %. Hlavní obavou z hlediska hospodářské soutěže je u takovýchto omezení riziko, že nabyvatel licence přestane být konkurenční silou mimo licencovanou oblast použití. Toto riziko je vyšší v případě dohody o udělení křížové licence mezi soutěžiteli, která stanoví asymetrická omezení oblasti použití. Omezení oblasti použití je asymetrické, jestliže je jedné straně dovoleno používat licencovanou technologii v rámci jednoho trhu výrobků nebo jedné technické oblasti použití a druhé straně je dovoleno používat druhou licencovanou technologii v rámci jiného trhu výrobků či jiné technické oblasti použití. Obavy o hospodářskou soutěž mohou vzniknout zvláště v případě, že se výrobní zařízení nabyvatele licence, které je vybaveno pro používání licencované technologie, používá rovněž k výrobě výrobků nespadajících do licencované oblasti použití pomocí vlastní technologie nabyvatele licence. Jestliže dohoda pravděpodobně povede k tomu, že nabyvatel licence omezí výrobu mimo licencovanou oblast použití, zřejmě se na ni bude vztahovat čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP. U symetrických omezení oblasti použití, tj. dohod, jimiž smluvní strany získávají licence na použití technologie druhé strany ve stejné oblasti nebo stejných oblastech použití, není pravděpodobné, že by spadaly do působnosti čl. 53 odst. 1. Takovéto dohody pravděpodobně neomezí hospodářskou soutěž, která existovala před jejich uzavřením. Dále je nepravděpodobné, že by se čl. 53 odst. 1 použil v případě dohod, které nabyvateli licence pouze umožňují vyvíjet a využívat svou vlastní technologii v rozsahu licence bez obav z toho, že bude poskytovatel licence vznášet nároky kvůli porušení práv. Za těchto okolností omezení oblasti použití sama o sobě neomezují hospodářskou soutěž, která při neexistenci dohody probíhala. I před uzavřením dohody totiž nabyvatel licence riskoval, že bude čelit nárokům kvůli porušení práv mimo rozsah licencované oblasti použití. Pokud ovšem nabyvatel licence bez hospodářského opodstatnění ukončí nebo omezí svou činnost mimo licencovanou oblast použití, může to nasvědčovat existenci ujednání o sdílení trhu, které by bylo tvrdým omezením podle čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení TTBER.

                  184.

                  Na omezení oblasti použití uložená nabyvateli a poskytovateli licence v dohodách mezi nesoutěžiteli se vztahuje bloková výjimka do prahu podílu na trhu ve výši 30 %. Omezení oblasti použití uložená v dohodách mezi nesoutěžiteli, jejichž prostřednictvím si poskytovatel licence pro sebe vyhrazuje jeden nebo více trhů výrobků či jednu nebo více technických oblastí použití, obecně buď neomezují hospodářskou soutěž nebo zvyšují efektivitu. Představují totiž pobídku pro poskytovatele licence, aby uděloval licence na využití nové technologie v oblastech, kde ji sám využívat nechce, a tím podporují její šíření. Kdyby poskytovatel licence nemohl nabyvatelům licence zabránit v působení v oblastech, kde technologii využívá sám, pravděpodobně by ho to odradilo od udělování licencí.

                  185.

                  V dohodách mezi nesoutěžiteli má poskytovatel licence obvykle také právo udělovat různým nabyvatelům licence jediné nebo výhradní licence, jejichž platnost je omezena na jednu nebo více oblastí použití. Taková omezení omezují hospodářskou soutěž v rámci téže technologie mezi nabyvateli licence stejně jako jiné výhradní licence a stejným způsobem se také analyzují (srov. bod 2.2.1 výše).

            2.5   Omezení na použití pro vlastní potřebu

                  186.

                  Omezení na použití pro vlastní potřebu lze definovat jako závazek nabyvatele licence omezit výrobu licenčního výrobku na množství potřebné pro výrobu jeho vlastních výrobků a pro údržbu a opravy těchto výrobků. Jinými slovy má tento typ omezení použití podobu závazku nabyvatele licence používat výrobky obsahující licencovanou technologii pouze jako vstup, který se začleňuje do jeho vlastní produkce; neumožňuje tedy prodej licenčního výrobku za účelem jeho začlenění do výrobků jiných výrobců. Na omezení na použití pro vlastní potřebu se vztahuje bloková výjimka do výše příslušného prahu podílu na trhu (20 % nebo 30 %). Mimo oblast působnosti blokové výjimky je třeba zkoumat kladné a záporné účinky daného omezení na hospodářskou soutěž. V tomto ohledu je nutné rozlišovat dohody mezi soutěžiteli a dohody mezi nesoutěžiteli.

                  187.

                  Pokud jde o licenční dohody mezi soutěžiteli, omezení, kterým je nabyvateli licence uloženo vyrábět licenční výrobky pouze za účelem jejich začlenění do jeho vlastních výrobků, tomuto nabyvateli brání stát se dodavatelem součástek pro výrobce, kteří jsou třetími stranami. Jestliže nabyvatel licence před uzavřením dohody nebyl skutečným ani pravděpodobným dodavatelem součástek pro jiné výrobce, pak omezení na použití pro vlastní potřebu na stávající situaci nic nemění. Za takových okolností se toto omezení posuzuje stejně jako u dohod mezi nesoutěžiteli. Na druhé straně pokud nabyvatel licence je skutečným nebo pravděpodobným dodavatelem součástek, je třeba zkoumat dopad dohody na tuto jeho činnost. Jestliže se nabyvatel licence vybaví zařízením nutným k využívání technologie poskytovatele licence, a v důsledku toho přestane používat svou vlastní technologii na samostatném základě, a tudíž přestane být dodavatelem součástek, dohoda omezuje hospodářskou soutěž, která existovala před jejím uzavřením. To může mít závažné záporné účinky na trh v případě, že má poskytovatel licence významný stupeň tržní síly na trhu se součástkami.

                  188.

                  Pokud jde o licenční dohody mezi nesoutěžiteli, z omezení na použití pro vlastní potřebu vyplývají dvě hlavní rizika pro hospodářskou soutěž: a) omezení soutěže v rámci téže technologie na trhu s dodávkami vstupů a b) vyloučení možnosti nabyvatelů licence využívat rozdílnosti cen na různých místech, což dává poskytovateli licence větší prostor k ukládání diskriminačních licenčních poplatků těmto nabyvatelům.

                  189.

                  Omezení na použití pro vlastní potřebu však mohou též podporovat proces udělování licencí, jenž prospívá hospodářské soutěži. Je-li poskytovatel licence dodavatelem součástek, omezení může být nezbytné pro šíření technologií mezi nesoutěžiteli. Bez tohoto omezení by poskytovatel licence možná licenci neudělil nebo by vyžadoval vyšší licenční poplatky, protože jinak by si vytvářel přímou konkurenci na trhu se součástkami. V takových případech obvykle omezení na použití pro vlastní potřebu buď neomezuje hospodářskou soutěž nebo se na něj vztahuje čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP. Podmínkou však je, aby nabyvatel licence nebyl omezen v prodeji licenčních výrobků jako náhradních dílů pro své vlastní výrobky. Nabyvatel licence musí mít možnost obsluhovat následný trh se svými vlastními výrobky, včetně nezávislých servisních organizací, které provádějí servis a opravy jeho výrobků.

                  190.

                  Jestliže poskytovatel licence není dodavatelem součástek na relevantním trhu, výše uvedený důvod pro uložení omezení na použití pro vlastní potřebu neplatí. V takových případech může tento typ omezení v zásadě podporovat šíření technologií tím, že zajistí, aby nabyvatelé licence neprodávali výrobcům, kteří soutěží s poskytovatelem licence na jiných trzích. Méně omezující alternativou však obvykle je omezení zakazující nabyvateli licence prodávat určitým skupinám zákazníků vyhrazeným poskytovateli licence. V důsledku toho omezení na použití pro vlastní potřebu není v takových případech obvykle nezbytné pro šíření technologií.

            2.6   Svazování a spojený prodej

                  191.

                  V souvislosti s udělováním licencí na technologie dochází ke svazování (tying), jestliže poskytovatel licence podmiňuje udělení licence na určitou technologii (vázající produkt) tím, že si nabyvatel licence pořídí licenci na jinou technologii nebo zakoupí nějaký výrobek od poskytovatele licence nebo subjektu jím určeného (vázaný produkt). Ke spojenému prodeji (bundling) dochází tehdy, když se dvě technologie nebo nějaká technologie a nějaký výrobek prodávají pouze společně jako jeden celek. V obou případech však platí podmínka, že dotyčné výrobky nebo technologie musejí být odlišné v tom smyslu, že existuje samostatná poptávka po každém z výrobků a každé z technologií tvořících součást svázaného nebo spojeného souboru. Tak tomu obvykle není, jestliže jsou dané technologie nebo výrobky nutně provázány takovým způsobem, že licencovanou technologii nelze využívat bez vázaného produktu nebo že obě části spojení je možné využívat jedině společně. V dalším textu se výrazem ‚svazování‘ rozumí jak svazování, tak spojený prodej.

                  192.

                  Díky článku 3 nařízení TTBER, který použití blokové výjimky omezuje prostřednictvím prahů podílu na trhu, je zajištěno, že se bloková výjimka na svazování a spojený prodej nevztahuje při překročení prahu 20 % u dohod mezi soutěžiteli a 30 % u dohod mezi nesoutěžiteli. Prahy podílu na trhu platí pro jakýkoli trh technologií nebo trh výrobků dotčený licenční dohodou, a to včetně trhu s vázaným produktem. V případě překročení prahů podílu na trhu je nutné zvážit záporné a kladné účinky svazování na hospodářskou soutěž.

                  193.

                  Hlavním omezujícím účinkem svazování je uzavření trhu konkurenčním dodavatelům vázaného produktu. Svazování může také umožnit poskytovateli licence, aby si uchoval tržní sílu na trhu s vázajícím produktem, a to zvýšením překážek vstupu, protože může nutit nové účastníky trhu, aby vstupovali na několik trhů současně. Kromě toho může svazování poskytovateli licence umožnit, aby zvýšil licenční poplatky, zvláště v případě, že vázající a vázaný produkt jsou částečně vzájemně nahraditelné a nepoužívají se v pevně stanoveném poměru. Svazování nabyvateli licence brání v tom, aby v reakci na zvýšené licenční poplatky za vázající produkt přešel na náhradní vstupy. Tyto problémy pro hospodářskou soutěž nezávisejí na tom, zda jsou strany dohody soutěžiteli. Pravděpodobné záporné účinky na hospodářskou soutěž má svazování pouze tehdy, když má poskytovatel licence natolik významný stupeň tržní síly na trhu s vázajícím produktem, aby mohl omezit soutěž na trhu s vázaným produktem. Bez tržní síly na trhu s vázajícím produktem nemůže poskytovatel licence pomocí své technologie poškozovat hospodářskou soutěž uzavíráním trhu dodavatelům vázaného produktu. Navíc se stejně jako v případě závazků nesoutěžit musí svazování týkat určité poměrné části trhu s vázaným produktem, aby se projevily výrazné účinky způsobující uzavření trhu. V případech, kdy má poskytovatel licence tržní sílu na trhu s vázaným produktem, a nikoli s vázajícím produktem, se omezení analyzuje jakožto závazek nesoutěžit nebo množstevní povinnost, což odráží skutečnost, že případné problémy s hospodářskou soutěží mají původ na trhu s ‚vázaným‘ produktem, a nikoli na trhu s ‚vázajícím‘ produktem (66).

                  194.

                  Svazování může rovněž vést ke zvýšení efektivity. Tak je tomu například tehdy, když je vázaný produkt nezbytný pro technicky uspokojivé využívání licencované technologie nebo jako záruka toho, že výroba v licenci bude odpovídat jakostním normám, které dodržuje poskytovatel a ostatní nabyvatelé licence. V takových případech svazování buď neomezuje hospodářskou soutěž nebo se na něj vztahuje čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP. Jestliže nabyvatelé licence používají ochrannou známku či obchodní značku poskytovatele licence nebo je z hlediska spotřebitelů jinak zjevné, že existuje vazba mezi výrobkem obsahujícím licencovanou technologii a poskytovatelem licence, má poskytovatel licence oprávněný zájem, aby byla zajištěna taková jakost výrobků, která neohrožuje hodnotu jeho technologie ani jeho pověst jako hospodářského subjektu. Navíc když je spotřebitelům známo, že nabyvatelé (a poskytovatel) licence vyrábějí na základě stejné technologie, je nepravděpodobné, že by nabyvatelé licence měli o licenci zájem, kdyby danou technologii nevyužívali všichni technicky uspokojivým způsobem.

                  195.

                  Kladné účinky na hospodářskou soutěž bude mít svazování pravděpodobně také v případě, že vázaný produkt nabyvateli licence umožňuje využívat licencovanou technologii podstatně efektivněji. Jestliže poskytovatel licence například udělí licenci na určitou technologii výrobního postupu, mohou se smluvní strany dohodnout také na tom, že nabyvatel licence bude od poskytovatele nakupovat katalyzátor, který byl vyvinut pro použití s licencovanou technologií a umožňuje efektivnější využití této technologie než jiné katalyzátory. Pokud se v takovýchto případech na omezení vztahuje čl. 53 odst. 1, budou podmínky čl. 53 odst. 3 pravděpodobně splněny i při překročení prahů podílu na trhu.

            2.7   Závazky nesoutěžit

                  196.

                  V souvislosti s udělováním licencí na technologie mají závazky nesoutěžit podobu závazku nabyvatele licence nepoužívat technologie třetích stran, které soutěží s licencovanou technologií. V míře, v jaké se závazek nesoutěžit vztahuje na výrobek nebo doplňkovou technologii dodanou poskytovatelem licence, platí pro něj to, co je uvedeno v předchozím bodu o svazování.

                  197.

                  Nařízení TTBER závazkům nesoutěžit uděluje výjimku jak u dohod mezi soutěžiteli, tak u dohod mezi nesoutěžiteli, a to do výše příslušného prahu podílu na trhu, tedy 20 %, respektive 30 %.

                  198.

                  Hlavním rizikem pro hospodářskou soutěž, které závazky nesoutěžit představují, je uzavření trhu technologiím třetích stran. V případě kumulativního použití mohou závazky nesoutěžit také usnadnit koluzi mezi poskytovateli licence. Uzavření trhu konkurenčním technologiím snižuje konkurenční tlak vyvíjený na licenční poplatky účtované poskytovatelem licence a omezuje hospodářskou soutěž mezi stávajícími technologiemi tím, že omezuje možnost nabyvatelů licence přecházet mezi konkurenčními technologiemi. U dohod mezi soutěžiteli i u dohod mezi nesoutěžiteli lze obecně provést stejnou analýzu, protože v obou případech je hlavním problémem uzavření trhu. V případě udělení křížové licence mezi soutěžiteli, kdy se obě strany zaváží nepoužívat technologie třetích stran, však dohoda může usnadnit koluzi mezi těmito stranami na trhu výrobků, což opodstatňuje nižší práh podílu na trhu ve výši 20 %.

                  199.

                  K uzavření trhu může dojít, jestliže je podstatná část potenciálních nabyvatelů licence již vázána k jednomu nebo, v případě kumulativních účinků, více zdrojům technologie a nemůže využívat konkurenční technologie. Účinky způsobující uzavření trhu mohou vyplývat z dohod uzavřených jedním poskytovatelem licence s významným stupněm tržní síly nebo z kumulativního účinku dohod uzavřených několika poskytovateli licence, a to i v případě, že se na každou jednotlivou dohodu nebo síť dohod vztahuje nařízení TTBER. Ve druhém z uvedených případů však závažný kumulativní účinek pravděpodobně nenastane, není-li svázáno alespoň 50 % trhu. Při překročení tohoto prahu k významnému uzavření trhu dojde pravděpodobně tehdy, když existují poměrně vysoké překážky pro vstup nových nabyvatelů licence. Jsou-li překážky vstupu nízké, noví nabyvatelé licence představují skutečnou alternativu ke stávajícím nabyvatelům licence, protože mohou vstupovat na trh a využívat obchodně atraktivní technologie třetích stran. Aby bylo možné stanovit skutečnou možnost vstupu třetích stran na trh a rozvoje jejich aktivit, je třeba zohlednit také otázku, do jaké míry jsou distributoři prostřednictvím závazků nesoutěžit svázáni s nabyvateli licence. Skutečná možnost vstupu technologií třetích stran na trh existuje pouze v případě, že je zajištěn přístup k nezbytným výrobním a distribučním aktivům. Jinými slovy snadnost vstupu na trh závisí nejen na tom, zda existují nabyvatelé licence, ale také na tom, do jaké míry mají přístup k distribuci. Při posuzování účinků způsobujících uzavření trhu na úrovni distribuce použije Kontrolní úřad ESVO analytický rámec uvedený v oddílu IV bodu 2.1 pokynů k vertikálním omezením (67).

                  200.

                  Jestliže má poskytovatel licence významný stupeň tržní síly, mohou závazky nabyvatelů licence získávat technologii pouze od tohoto poskytovatele vést k významným účinkům způsobujícím uzavření trhu. Čím silnější je postavení poskytovatele licence na trhu, tím větší je riziko uzavření trhu konkurenčním technologiím. K tomu, aby se projevily výrazné účinky způsobující uzavření trhu, není nezbytně nutné, aby se závazky nesoutěžit týkaly podstatné části trhu. I když se závazky podstatné části trhu netýkají, výrazné účinky se mohou vyskytnout v případě, že jsou závazky nesoutěžit zacíleny na podniky, které by nejpravděpodobněji mohly získávat licence na konkurenční technologie. Riziko uzavření trhu je zvláště vysoké v situaci, kdy existuje jen omezený počet potenciálních nabyvatelů licence a licenční dohoda se týká technologie, kterou nabyvatelé licence používají k výrobě vstupu pro vlastní potřebu. V takových případech budou překážky vstupu pro nového poskytovatele licence pravděpodobně vysoké. Uzavření trhu může být méně pravděpodobné v případech, kdy se technologie používá k výrobě výrobku prodávaného třetím stranám; omezení sice i zde svazuje výrobní kapacitu určenou pro dotyčný vstup, ale nesvazuje poptávku po výrobku obsahujícím vstup vyrobený pomocí licencované technologie. Ve druhém z uvedených případů poskytovatelům licence ke vstupu na trh stačí mít přístup alespoň k jednomu nabyvateli licence, který má vhodnou výrobní kapacitu; s výjimkou situací, kdy aktiva nutná k využití licence vlastní nebo může získat jen malý počet podniků, tedy není pravděpodobné, že by poskytovatel licence mohl konkurentům zabránit v přístupu k efektivním nabyvatelům licence prostřednictvím uložení závazků nesoutěžit nabyvatelům licence na svou technologii.

                  201.

                  Závazky nesoutěžit mohou mít také kladné účinky na hospodářskou soutěž. Zaprvé mohou podporovat šíření technologií snížením rizika odcizení licencované technologie, zvláště pokud jde o know-how. Jestliže je nabyvatel licence oprávněn získávat licence na konkurenční technologie od třetích stran, existuje riziko, že se zejména licencované know-how bude používat v rámci využívání konkurenčních technologií, a tedy že z něj budou mít prospěch konkurenti. Jestliže nabyvatel licence využívá také konkurenční technologie, obvykle to také ztěžuje sledování úhrad licenčních poplatků, což může od udělování licencí odrazovat.

                  202.

                  Zadruhé mohou být závazky nesoutěžit, případně spolu s přidělením výhradního území, nezbytné jako pobídka pro nabyvatele licence, aby investoval do licencované technologie a účinně ji využíval. V případech, kdy se na dohodu vztahuje čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP, protože výrazně uzavírá trh, může být pro využití čl. 53 odst. 3 nutné zvolit méně omezující alternativu, například uložení závazků ohledně minimálního objemu výroby nebo minimálních licenčních poplatků, které mají obvykle menší potenciál uzavřít trh konkurenčním technologiím.

                  203.

                  Zatřetí v případech, kdy se poskytovatel licence zaváže provést významné investice ve prospěch konkrétního klienta, například do školení nebo přizpůsobení licencované technologie potřebám nabyvatele licence, mohou být závazky nesoutěžit, případně závazky ohledně minimálního objemu výroby či minimálních licenčních poplatků, nutné k tomu, aby měl poskytovatel licence motivaci provést tyto investice a aby se předešlo problémům finanční podpory. Poskytovatel licence však má obvykle možnost takovéto investice zpoplatnit přímo prostřednictvím paušální platby, z čehož plyne, že jsou k dispozici méně omezující alternativy.

            3.   Dohody o urovnání sporů a o neuplatnění práv

                  204.

                  Udělení licence může sloužit k urovnání sporu nebo k tomu, aby se předešlo uplatnění práv duševního vlastnictví jednou smluvní stranou s cílem zabránit druhé straně ve využívání její vlastní technologie. Udělování licencí včetně licencí křížových v souvislosti s dohodami o urovnání sporů nebo dohodami o neuplatnění práv samo o sobě neomezuje hospodářskou soutěž, protože smluvní strany mají po uzavření dohody možnost využívat své technologie. Čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP se však může vztahovat na jednotlivé podmínky obsažené v těchto dohodách. S udělením licence v rámci dohody o urovnání sporu se zachází stejně jako s jinými licenčními dohodami. V případě technologií, které jsou z technického hlediska vzájemně nahraditelné, je proto nutné posoudit, do jaké míry je pravděpodobné, že se dotyčné technologie jednosměrně nebo obousměrně blokují (srov. odstavec 32 výše). Pokud blokování existuje, smluvní strany se nepovažují za soutěžitele.

                  205.

                  Bloková výjimka se použije za předpokladu, že dohoda neobsahuje žádné z tvrdých omezení hospodářské soutěže uvedených v článku 4 nařízení TTBER. Seznam tvrdých omezení v čl. 4 odst. 1 se může uplatnit zvláště tehdy, jestliže bylo smluvním stranám jasné, že žádné blokování neexistuje, a že jsou tedy soutěžiteli. V takových případech je urovnání pouze prostředkem k omezení hospodářské soutěže, která při neexistenci dohody probíhala.

                  206.

                  Dohoda má obecně kladné účinky na hospodářskou soutěž v případech, kdy je pravděpodobné, že kdyby licence nebyla udělena, nabyvatel licence by mohl být vyloučen z trhu. Omezení, která omezují hospodářskou soutěž v rámci téže technologie mezi poskytovatelem a nabyvatelem licence, jsou často slučitelná s článkem 53 (viz bod 2 výše).

                  207.

                  Na dohody, v nichž si smluvní strany udělí křížovou licenci a uloží si omezení ohledně používání svých technologií, včetně omezení udělování licencí třetím stranám, se může vztahovat čl. 53 odst. 1. Jestliže mají smluvní strany významný stupeň tržní síly a dohoda ukládá omezení jednoznačně jdoucí nad rámec toho, co je nutné k odblokování technologií, bude dohoda pravděpodobně spadat do působnosti čl. 53 odst. 1, i když vzájemné blokování pravděpodobně existuje. Použití čl. 53 odst. 1 je zvláště pravděpodobné v případě, že smluvní strany sdílejí trhy nebo si stanoví vzájemné běžné licenční poplatky, které mají významný dopad na tržní ceny.

                  208.

                  Jestliže dohoda každou smluvní stranu opravňuje k využívání technologie druhé strany a vztahuje se i na budoucí vývoj technologií, je třeba posoudit její dopad na inovační pobídky smluvních stran. V případech, kdy mají smluvní strany významný stupeň tržní síly, bude dohoda pravděpodobně spadat do působnosti čl. 53 odst. 1, jestliže smluvním stranám brání získat konkurenční náskok před druhou stranou. Dohody, které vylučují nebo podstatně omezují možnost jedné smluvní strany získat konkurenční náskok nad druhou stranou, zmenšují motivaci inovovat, a tedy nepříznivě ovlivňují podstatnou složku soutěžního procesu. Takové dohody také pravděpodobně nesplní podmínky čl. 53 odst. 3. Zvláště nepravděpodobné je, že by omezení bylo možno považovat za nezbytné ve smyslu třetí podmínky čl. 53 odst. 3. Pro dosažení cíle dohody, kterým je zajistit, aby smluvní strany mohly nadále využívat své vlastní technologie bez blokování druhou stranou, není nutné, aby se smluvní strany zavázaly sdílet budoucí inovace. Jestliže je však účelem licence umožnit smluvním stranám rozvíjet jejich vlastní technologie a licence je nevede k tomu, aby používaly stejná technická řešení, není pravděpodobné, že by jim bránila získat konkurenční náskok před druhou stranou. Takovéto dohody pouze umožňují svobodnou volbu konstrukčního řešení tím, že předcházejí budoucímu vznášení nároků kvůli porušení práv druhé strany.

                  209.

                  Pokud jde o doložky o nenapadnutí práv v dohodách o urovnání sporů a dohodách o neuplatnění práv, má se obecně za to, že se na ně čl. 53 odst. 1 nevztahuje. O těchto dohodách platí z podstaty věci, že se smluvní strany zaváží nenapadat následně práva duševního vlastnictví, kterých se daná dohoda týká. Samotným účelem dohody totiž je urovnat probíhající spory nebo se vyhnout sporům budoucím.

            4.   Technologické pooly

                  210.

                  Technologické pooly lze definovat jako ujednání, jejichž prostřednictvím dvě nebo více smluvních stran sestaví soubor technologií, na který se udělují licence nejen účastníkům poolu, ale též třetím stranám. Z hlediska struktury mohou mít technologické pooly podobu jednoduchých ujednání mezi omezeným počtem stran nebo propracovaných organizačních ujednání, kdy je organizační stránka udělování licencí na seskupené technologie svěřena samostatnému subjektu. V obou případech je možné, že díky poolu nabyvatelům licence postačí jedna licence k tomu, aby mohli působit na trhu.

                  211.

                  Mezi technologickými pooly a standardy neexistuje nutná vazba, ale v některých případech technologie sdružené v poolu (plně nebo zčásti) podporují fakticky nebo právně existující odvětvový standard. Jestliže technologické pooly skutečně podporují odvětvový standard, nemusí se jednat jen o jeden standard. Různé technologické pooly mohou podporovat soutěžící standardy.

                  212.

                  Na dohody zakládající technologické pooly a stanovující podmínky jejich fungování se – bez ohledu na počet zúčastněných stran – bloková výjimka nevztahuje (srov. oddíl III bod 2.2 výše). Těmito dohodami se zabývají pouze tyto pokyny. Ujednání o poolech jsou spojena s řadou specifických otázek ohledně výběru technologií zařazených do poolu a fungování poolu, které se neobjevují v souvislosti s jinými způsoby udělování licencí. Jednotlivé licence udělené poolem nabyvatelům z řad třetích stran se však posuzují stejně jako ostatní licenční dohody, na které se bloková výjimka vztahuje, jestliže jsou splněny podmínky uvedené v nařízení TTBER, včetně požadavků článku 4 nařízení TTBER, který obsahuje seznam tvrdých omezení.

                  213.

                  Technologické pooly mohou omezovat hospodářskou soutěž. Z vytvoření technologického poolu nutně vyplývá společný prodej technologií seskupených v poolu, což se v případě poolů složených výlučně nebo převážně z náhradních technologií rovná cenovému kartelu. Kromě omezení hospodářské soutěže mezi smluvními stranami mohou technologické pooly, zvláště když podporují odvětvový standard nebo vytvářejí faktický odvětvový standard, navíc vést k omezení inovace prostřednictvím uzavření trhu alternativním technologiím. Existence standardu a souvisejícího technologického poolu může ztížit podmínky pro vstup nových, zdokonalených technologií na trh.

                  214.

                  Technologické pooly mohou mít i kladné účinky na hospodářskou soutěž, zejména tím, že snižují transakční náklady a prostřednictvím omezení kumulace licenčních poplatků zamezují účtování dvojích marží. Vytvoření poolu umožňuje pořídit si licenci na technologie zahrnuté do poolu na jednom místě. To je důležité zvláště v odvětvích, kde existuje mnoho práv duševního vlastnictví a kde lze na trhu působit jedině po získání licencí od značného počtu poskytovatelů. V případech, kdy jsou nabyvatelům licence trvale poskytovány služby v souvislosti s používáním licencované technologie, může společné udělení licence a společné poskytování služeb vést k dalšímu snížení nákladů.

            4.1   Povaha technologií seskupených v poolu

                  215.

                  Rizika, která technologické pooly představují pro hospodářskou soutěž, a potenciál poolů ke zvyšování efektivity do značné míry závisejí na vztahu mezi seskupenými technologiemi a na jejich vztahu k technologiím mimo pool. Je třeba provést dvě základní rozlišení: a) mezi technologickými doplňky a technologickými náhradami a b) mezi nepostradatelnými a postradatelnými technologiemi.

                  216.

                  Dvě technologie (68) jsou doplňky, a nikoli náhradami, jestliže jsou obě nutné k výrobě výrobku nebo používání výrobního postupu, kterého se tyto technologie týkají. Dvě technologie jsou naopak náhradami, jestliže kterákoli z nich svému držiteli umožňuje vyrábět výrobek nebo používat výrobní postup, kterého se technologie týkají. Technologie je nepostradatelná, a nikoli postradatelná, jestliže za ni neexistuje žádná náhrada v poolu ani mimo pool a dotyčná technologie představuje součást souboru technologií nezbytnou pro účely výroby výrobku (výrobků) nebo používání výrobního postupu (výrobních postupů), kterých se pool týká. Technologie, za niž neexistuje žádná náhrada, zůstává nepostradatelnou, dokud je chráněna alespoň jedním platným právem duševního vlastnictví. Technologie, které jsou nepostradatelné, jsou nutně také doplňkové.

                  217.

                  Jsou-li technologie seskupené v poolu náhradami, licenční poplatky budou pravděpodobně vyšší než v jiných případech, protože nabyvatelé licence nemají prospěch ze soupeření mezi dotyčnými technologiemi. Jestliže jsou v poolu seskupeny doplňkové technologie, pak takové uspořádání snižuje transakční náklady a může vést k nižším celkovým licenčním poplatkům, protože smluvní strany mohou stanovit společný licenční poplatek za celý soubor místo toho, aby každá stanovovala vlastní poplatek bez ohledu na licenční poplatky stanovené ostatními.

                  218.

                  Rozdíl mezi doplňkovými a náhradními technologiemi není ve všech případech zcela zřetelný, protože některé technologie mohou být zčásti náhradami a zčásti doplňky. Jestliže je díky efektivitě vyplývající z integrace dvou technologií pravděpodobné, že nabyvatelé licence budou poptávat obě technologie, pak se tyto technologie pokládají za doplňky, i když jsou zčásti vzájemně nahraditelné. V takových případech je pravděpodobné, že při neexistenci poolu by nabyvatelé licence měli zájem o licence na obě technologie, protože použití obou technologií je hospodářsky výhodnější než použití jen jedné z nich.

                  219.

                  Zahrnutí náhradních technologií do poolu omezuje hospodářskou soutěž mezi technologiemi a rovná se kolektivnímu spojenému prodeji. Kromě toho platí, že když je pool v podstatné míře složen z náhradních technologií, takové uspořádání se rovná stanovení cen mezi soutěžiteli. Kontrolní úřad ESVO se bude řídit obecným pravidlem, podle kterého zařazení náhradních technologií do poolu představuje porušení čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP. Úřad rovněž soudí, že v případě poolů složených ve významné míře z náhradních technologií není pravděpodobné splnění podmínek čl. 53 odst. 3. Vzhledem k tomu, že dotyčné technologie jsou alternativami, ze zařazení obou technologií do poolu nevznikají žádné úspory transakčních nákladů. Kdyby pool neexistoval, nabyvatelé licence by nepožadovali obě technologie. Přitom nepostačuje, že smluvní strany mají i nadále možnost udělovat licence nezávisle. Je totiž pravděpodobné, že k tomu nebudou příliš motivovány, protože nebudou chtít oslabit pool, který jim umožňuje společně uplatňovat tržní sílu.

                  220.

                  Jestliže se pool skládá pouze z technologií, jež jsou nepostradatelné, a tudíž nutně také doplňkové, pak se na samotné vytvoření poolu obecně nevztahuje čl. 53 odst. 1, a to bez ohledu na postavení smluvních stran na trhu. Čl. 53 odst. 1 se však může vztahovat na podmínky, za kterých se udělují licence.

                  221.

                  Jsou-li do poolu zařazeny postradatelné, ale přitom doplňkové patenty, existuje riziko uzavření trhu technologiím třetích stran. Když je nějaká technologie zařazena do poolu a je licencována v rámci souboru technologií, nabyvatelé licence pravděpodobně nebudou mít příliš velkou motivaci pořizovat si licenci na konkurenční technologii vzhledem k tomu, že licenční poplatek zaplacený za soubor již zahrnuje náhradní technologii. Navíc tím, že jsou do poolu zařazeny technologie, které nejsou nezbytné pro účely výroby výrobku (výrobků) nebo používání výrobního postupu (výrobních postupů), kterých se technologický pool týká, jsou nabyvatelé licence také nuceni platit za technologii, kterou možná nepotřebují. Zařazení doplňkových patentů do poolu se tedy rovná kolektivnímu spojenému prodeji. Jestliže pool zahrnuje postradatelné technologie, na dohodu se pravděpodobně bude čl. 53 odst. 1 vztahovat v případě, že má pool významné postavení na jakémkoli relevantním trhu.

                  222.

                  Posuzování nepostradatelnosti technologií je průběžně probíhající proces, neboť náhradní a doplňkové technologie mohou být vyvinuty po vytvoření poolu. Určitá technologie se tedy může stát postradatelnou po vytvoření poolu díky tomu, že se objeví nové technologie třetích stran. Jedním způsobem, jak zajistit, aby těmto technologiím třetích stran nebyl uzavřen trh, je vyřadit z poolu technologie, které se staly postradatelnými. Mohou však existovat i jiné způsoby, jak dosáhnout stejného cíle. Při posuzování technologických poolů sestávajících z postradatelných technologií, tj. technologií, za něž existují náhrady mimo pool nebo které nejsou nezbytné pro výrobu jednoho nebo více výrobků, kterých se pool týká, bude Kontrolní úřad ESVO ve svém celkovém posouzení brát v potaz mimo jiné tyto otázky:

                              a)

                              zda pro zařazení postradatelných technologií do poolu existují nějaké důvody, které podporují hospodářskou soutěž;

                              b)

                              zda mají poskytovatelé licence i nadále možnost udělovat licence na své technologie nezávisle. Jestliže se pool skládá z omezeného počtu technologií a mimo pool jsou k dispozici náhradní technologie, nabyvatelé licence si mohou chtít sestavit vlastní soubory technologií, sestávající zčásti z technologií tvořících součást poolu a zčásti z technologií vlastněných třetími stranami;

                              c)

                              zda v případech, kdy mají v poolu seskupené technologie různá využití, z nichž některá nevyžadují použití všech technologií v poolu, pool technologie nabízí pouze jako jeden soubor, nebo zda nabízí samostatné balíčky po různá využití. Ve druhém z uvedených případů je zabráněno svázání nepostradatelných technologií s technologiemi, které jsou z hlediska určitého výrobku nebo výrobního postupu postradatelné;

                              d)

                              zda jsou technologie seskupené v poolu k dispozici pouze jako jeden soubor, nebo mají nabyvatelé licence možnost získat licenci i na část souboru, a to při odpovídajícím snížení licenčních poplatků. Možnost získat licenci i na část souboru může snížit riziko uzavření trhu technologiím třetích stran, které v poolu nejsou, zvláště v případě, že jsou nabyvateli licence odpovídajícím způsobem sníženy licenční poplatky. Tato možnost předpokládá, že byl každé technologii v poolu připsán určitý podíl na celkových licenčních poplatcích. Jestliže mají licenční dohody uzavírané mezi poolem a jednotlivými nabyvateli licence poměrně dlouhodobou platnost a technologie seskupené v poolu podporují faktický odvětvový standard, je třeba vzít v potaz také to, že pool může znemožňovat vstup nových náhradních technologií na trh. Při posuzování rizika uzavření trhu je v takovýchto případech důležité zohlednit otázku, zda mohou nabyvatelé licence v přiměřené výpovědní lhůtě ukončit část licenční dohody a následně dosáhnout odpovídajícího snížení licenčních poplatků.

            4.2   Posouzení jednotlivých omezení

                  223.

                  Účelem této části pokynů je věnovat se určitému počtu omezení, která jsou v různých podobách běžnou součástí technologických poolů a které je třeba posuzovat v celkových souvislostech daného poolu. Zde je třeba připomenout (srov. odstavec 212 výše), že u licenčních dohod uzavřených mezi poolem a nabyvateli licence, kteří jsou třetími stranami, se použije nařízení TTBER. Tato část pokynů se proto zabývá pouze vytvořením poolu a otázkami, které jsou specifické pro udělování licencí v rámci technologických poolů.

                  224.

                  Pro účely svého posouzení se Kontrolní úřad ESVO bude řídit těmito hlavními zásadami:

                              1)

                              čím silnější je postavení poolu na trhu, tím větší je riziko záporných účinků na hospodářskou soutěž;

                              2)

                              pooly se silným postavením na trhu by měly být otevřené a nediskriminační;

                              3)

                              pooly by neměly nepatřičně uzavírat trh technologiím třetích stran ani omezovat vytváření alternativních poolů.

                  225.

                  Podniky zakládající technologický pool, který je slučitelný s článkem 53 Dohody o EHP, a vytvářející případný odvětvový standard, který je poolem podporován, mají obvykle možnost sjednat a stanovit licenční poplatky za daný soubor technologií a podíl každé technologie na licenčních poplatcích jak před vytvořením standardu, tak poté. O takovéto dohodě, která vyplývá z podstaty vytvoření standardu nebo poolu, se nelze domnívat, že sama o sobě omezuje hospodářskou soutěž; za určitých okolností může vést i k účelnějším výsledkům. V některých situacích může být účelnější sjednat licenční poplatky před výběrem standardu, a nikoli až poté, co bylo rozhodnutí o standardu přijato, aby se zabránilo tomu, že na základě volby standardu získá jedna nebo více nepostradatelných technologií významný stupeň tržní síly. Na druhé straně však nabyvatelům licence musí zůstat možnost určovat cenu výrobků vyrobených v licenci. Soutěži mezi dostupnými technickými řešeními může prospět, jestliže výběr technologií k zařazení do poolu provede nezávislý odborník.

                  226.

                  Pokud má pool dominantní postavení na trhu, licenční poplatky a další licenční podmínky by měly být spravedlivé a nediskriminační a licence by měly být nevýhradní. Tyto požadavky jsou nutné k zajištění otevřenosti poolu a toho, aby nevedl k uzavření navazujících trhů nebo k jiným záporným účinkům na hospodářskou soutěž na těchto trzích. Uvedené požadavky však nebrání uplatňování různých licenčních poplatků pro různá použití. Uplatňování různých sazeb licenčních poplatků pro různé trhy výrobků se obecně nepovažuje za omezení hospodářské soutěže, přičemž by však nemělo docházet k diskriminaci v rámci jednotlivých trhů výrobků. Zacházení s nabyvateli licence by především nemělo záviset na tom, zda jsou také poskytovateli licence. Kontrolní úřad ESVO se proto bude zabývat otázkou, zda se povinnost platit licenční poplatky vztahuje rovněž na poskytovatele licence.

                  227.

                  Poskytovatelé i nabyvatelé licence musejí mít možnost vyvíjet konkurenční výrobky a standardy, jakož i možnost udělovat a získávat licence mimo pool. Tyto požadavky jsou nezbytné proto, aby se omezilo riziko uzavření trhu technologiím třetích stran a aby se předešlo možnosti, že bude pool omezovat inovaci a bránit tvorbě konkurenčních technických řešení. Jestliže pool podporuje (faktický) odvětvový standard a smluvní strany na sebe vzaly závazky nesoutěžit, pak existuje zvláště významné riziko, že bude pool bránit vývoji nových, dokonalejších technologií a standardů.

                  228.

                  Závazky udělovat zpětné licence by se měly týkat nevýhradních licencí a měly by být omezeny na zdokonalení, která jsou zásadní nebo důležitá z hlediska použití technologií seskupených v poolu. To poolu umožňuje těžit ze zlepšení technologií v něm obsažených a předávat tato zlepšení uživatelům těchto technologií. Smluvní strany mají právo zajistit, aby využívání technologií seskupených v poolu nemohli bránit nabyvatelé licence, kteří vlastní nebo získají nepostradatelné patenty.

                  229.

                  Jedním ze známých problémů patentových poolů je riziko, že mohou chránit neplatné patenty. Vytvoření poolu zvyšuje náklady/rizika spojená s napadením patentu, protože k tomu, aby bylo napadení neúspěšné, stačí, aby byl platný jeden patent v poolu. Ochrana neplatných patentů v poolu může nabyvatele licence nutit k placení vyšších licenčních poplatků a může též bránit inovaci v oblasti, které se neplatný patent týká. Aby se toto riziko omezilo, musí být jakékoli právo ukončit licenci v případě napadení omezeno na technologie vlastněné tím nabyvatelem licence, jehož práva jsou napadena, a nesmí se týkat i technologií vlastněných ostatními poskytovateli licence sdruženými v poolu.

            4.3   Institucionální rámec poolu

                  230.

                  Způsob vytvoření, organizace a fungování technologického poolu může snížit riziko, že cílem nebo účinkem poolu bude omezení hospodářské soutěže, a poskytnout záruky ohledně kladných účinků daného uspořádání na hospodářskou soutěž.

                  231.

                  Jestliže je účast na procesu tvorby standardu a poolu umožněna všem zúčastněným stranám zastupujícím různé zájmy, je pravděpodobnější, že technologie budou k zařazení do poolu vybrány na základě ceny či kvality, než v případě, že pool založí omezená skupina vlastníků technologií. Obdobně platí, že licenční podmínky včetně licenčních poplatků budou otevřené a nediskriminační a budou vyjadřovat hodnotu licencovaných technologií spíše v případě, že jsou příslušné orgány poolu složeny z osob zastupujících různé zájmy, než v případě, že pool řídí zástupci poskytovatelů licence.

                  232.

                  Dalším relevantním činitelem je míra, v jaké se na vytvoření a fungování poolu podílejí nezávislí odborníci. Například posouzení otázky, zda je určitá technologie nepostradatelná z hlediska standardu, který je poolem podporován, je často složitá záležitost, která se neobejde bez zvláštních odborných znalostí. Účast nezávislých odborníků na procesu výběru může výrazně přispět k praktickému splnění závazku zařadit do poolu pouze nepostradatelné technologie.

                  233.

                  Kontrolní úřad ESVO vezme v potaz, jak jsou odborníci vybráni a jaké přesné úkoly mají plnit. Odborníci by měli být nezávislí na podnicích, které pool utvořily. Jsou-li odborníci spojeni s poskytovateli licence nebo jsou na nich jinak závislí, jejich účasti se bude přikládat menší význam. Odborníci rovněž musejí mít technické znalosti nezbytné k plnění různých úkolů, které jim byly svěřeny. K úkolům nezávislých odborníků může patřit zvláště posouzení otázky, zda jsou technologie navržené k zařazení do poolu chráněny platnými právy a zda se jedná o nepostradatelné technologie.

                  234.

                  Dále má význam posoudit mechanismy pro výměnu citlivých informací mezi smluvními stranami. Na oligopolních trzích může výměna citlivých informací, například údajů o tvorbě cen a objemu výroby, usnadnit koluzi (69). Kontrolní úřad ESVO v takových případech vezme v úvahu, do jaké míry byla přijata ochranná opatření bránící výměně citlivých informací. V tomto ohledu může hrát důležitou úlohu nezávislý odborný nebo licenční orgán, který zajistí, aby údaje o výrobě a prodeji, jež mohou být nutné pro účely výpočtu a kontroly úhrad licenčních poplatků, nebyly sdělovány podnikům soutěžícím na dotčených trzích.

                  235.

                  Konečně je důležité zohlednit mechanismus řešení sporů, který vytvářejí právní nástroje, jimiž se pool zakládá. V čím větší míře je řešení sporů svěřeno orgánům nebo osobám nezávislým na poolu a jeho členech, tím je pravděpodobnější, že bude řešení sporů probíhat nezaujatě.

         (1)  Úř. věst. C 101, 27.4.2004, s. 2.

         (2)  Pravomoc řešit jednotlivé případy, na které se vztahují články 53 a 54 Dohody o EHP, je rozdělena mezi Kontrolní úřad ESVO a Komisi podle pravidel stanovených v článku 56 Dohody o EHP. Pravomoc řešit libovolný konkrétní případ má vždy jen jeden z obou kontrolních úřadů.

         (3)  Úř. věst. L 123, 27.4.2004, s. 11.

         (4)  Nařízení TTBER nahrazuje akt, na který odkazuje bod 5 přílohy XIV Dohody o EHP (nařízení Komise (ES) č. 240/96 ze dne 31. ledna 1996, Úř. věst. L 31, 9.2.1996, s. 2) o použití čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP na určité kategorie dohod o převodu technologií.

         (5)  Viz spojené věci C-395/96 P a C-396/96 P, Compagnie Maritime Belge, Sb. rozh. 2000, s. I-1365, bod 130, a odstavec 106 pokynů Kontrolního úřadu ESVO o použití čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP, dosud nezveřejněných. Článek 6 Dohody o EHP stanoví, že aniž by byl dotčen budoucí vývoj judikatury, ustanovení této dohody, pokud se ve své podstatě shodují s odpovídajícími pravidly Smlouvy o založení Evropského společenství a Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli a s právními předpisy přijatými v rámci používání těchto dvou smluv, mají být při svém provádění a používání vykládána v souladu se souvisejícími rozsudky Soudního dvora Evropských společenství vydanými přede dnem podpisu Dohody o EHP. Pokud jde o související rozsudky Soudního dvora vydané po dni podpisu Dohody o EHP, z čl. 3 odst. 2 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru vyplývá, že Kontrolní úřad ESVO a Soudní dvůr ESVO náležitě zohlední zásady stanovené v těchto rozsudcích.

         (6)  Od přijetí dohody, kterou se mění protokol 4 k Dohodě mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora, ze dne 24. září 2004, která vstoupila v platnost dne 20. května 2005, kapitola II protokolu 4 k Dohodě o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru do pilíře ESVO do značné míry promítá nařízení Rady (ES) č. 1/2003 (Úř. věst. L 1, 4.1.2003, s. 1).

         (7)  V dalších částech pokynů výraz ‚dohoda‘ zahrnuje jednání ve vzájemné shodě a rozhodnutí sdružení podniků.

         (8)  Viz dosud nezveřejněné oznámení Kontrolního úřadu ESVO o pojmu vliv na obchod mezi státy EHP, který je obsažen v článcích 53 a 54 Dohody o EHP.

         (9)  V dalších částech pokynů výraz ‚omezení‘ zahrnuje zabránění hospodářské soutěži i její narušení.

         (10)  Tato zásada vyčerpání práv EHP je například stanovena v čl. 7 odst. 1 aktu, na nějž odkazuje bod 4 přílohy XVII Dohody o EHP (směrnice 89/104/EHS, Úř. věst. L 40, 11.2.1989, s. 1) a kterým se sbližují právní předpisy států EHP o ochranných známkách, jenž stanoví, že ochranná známka neopravňuje svého vlastníka k tomu, aby zakázal její užívání pro zboží, které bylo pod touto ochrannou známkou uvedeno vlastníkem nebo s jeho souhlasem na trh na území, na kterém se uplatňuje Dohoda o EHP. Pokud jde o mezinárodní vyčerpání práv, Soudní dvůr ESVO rozhodl, že ‚státům ESVO přísluší (…) rozhodnutí, zda si přejí zavést a dodržovat zásadu mezinárodního vyčerpání práv udělených ochrannou známkou u zboží pocházejícího z území mimo EHP‘, viz věc E-2/97, Maglite, Zpráva Soudního dvora ESVO z roku 1998, s. 172, body 25–27. Soudní dvůr Evropských společenství v pozdějším rozsudku rozhodl, že ‚vnitrostátní právní předpisy stanovící vyčerpání práv k ochranným známkám pro výrobky, které byly vlastníkem práv nebo s jeho souhlasem pod touto ochrannou známkou uvedeny na trh na území mimo EHP, jsou v rozporu s čl. 7 odst. 1 směrnice ve znění Dohody o EHP‘, věc C-355/96, Silhouette, Sb. rozh. 1998, s. I-4799, bod 31.

         (11)  Na druhé straně prodej kopií chráněného díla nevede k vyčerpání práv k provedení díla, včetně práv na pronajímání; v této souvislosti viz věc 158/86, Warner Brothers a Metronome Video, Sb. rozh. 1988, s. 2605, a věc C-61/97, Foreningen af danske videogramdistributører, Sb. rozh. 1998, s. I-5171.

         (12)  Viz např. spojené věci 56/64 a 58/64, Consten a Grundig, Sb. rozh. 1966, s. 429.

         (13)  Metodika pro použití čl. 53 odst. 3 je stanovena v pokynech Kontrolního úřadu ESVO o použití čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP, které jsou uvedeny v poznámce pod čarou 5.

         (14)  Viz věc 56/65, Société Technique Minière, Sb. rozh. 1966, s. 337, a věc C-7/95 P, John Deere, Sb. rozh. 1998, s. I-3111, bod 76.

         (15)  V této souvislosti viz např. rozsudek ve věci Consten a Grundig uvedený v poznámce pod čarou 12.

         (16)  V této souvislosti viz rozsudek ve věci Société Technique Minière, uvedený v poznámce pod čarou 14, a ve věci 258/78, Nungesser, Sb. rozh. 1982, s. 2015.

         (17)  V této souvislosti viz např. věc C-49/92 P, Anic Partecipazioni, Sb. rozh. 1999, s. I-4125, bod 99.

         (18)  Viz spojené věci 29/83 a 30/83, CRAM a Rheinzink, Sb. rozh. 1984, s. 1679, bod 26, a spojené věci 96/82 a další, ANSEAU-NAVEWA, Sb. rozh. 1983, s. 3369, body 23–25.

         (19)  Viz rozsudek ve věci John Deere z roku 1998, uvedený v poznámce pod čarou 14.

         (20)  Vodítko k posuzování otázky výraznosti účinků lze najít v oznámení Kontrolního úřadu ESVO o dohodách menšího významu, které výrazně neomezují hospodářskou soutěž podle čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP (Úř. věst. C 67, 20.3.2003, s. 20 a dodatek EHP č. 15, 20.3.2003, s. 11). V oznámení je tato výrazná míra definována negativně. Dohody, které nespadají do působnosti oznámení de minimis, nemají nezbytně výrazné omezující účinky. Každý případ je třeba posoudit jednotlivě.

         (21)  Viz kapitola II čl. 1 odst. 2 protokolu 4 k Dohodě o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru.

         (22)  Oznámení Kontrolního úřadu ESVO o definici relevantního trhu pro účely práva hospodářské soutěže EHP (Úř. věst. L 200, 16.7.1998, s. 48 a dodatek EHP č. 28, 16.7.1998, s. 3).

         (23)  Pokud jde o tato rozlišení, viz také pokyny Kontrolního úřadu ESVO o použitelnosti článku 53 Dohody o EHP na dohody o horizontální spolupráci (Úř. věst. C 266, 31.10.2002, s. 1 a dodatek EHP č. 55, 31.10.2002, s. 1).

         (24)  V této souvislosti viz odstavce 50 až 52 pokynů k dohodám o horizontální spolupráci, uvedených v předchozí poznámce pod čarou.

         (25)  Tamtéž, odstavec 51.

         (26)  V této souvislosti viz oznámení o dohodách menšího významu uvedené v poznámce pod čarou 20.

         (27)  Podle kapitoly II čl. 3 odst. 2 protokolu 4 k Dohodě o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru dohody, které mohou ovlivnit obchod mezi státy EHP, ale které nejsou zakázány článkem 53 Dohody o EHP, nelze zakázat na základě vnitrostátních právních předpisů o hospodářské soutěži.

         (28)  Úř. věst. L 153, 18.6.1994, s. 30 a dodatek EHP č. 15, 18.6.1994, s. 29.

         (29)  Viz odstavec 3 oznámení o subdodavatelských smlouvách.

         (30)  V této souvislosti viz rozhodnutí Komise ve věci Moosehead/Whitbread (Úř. věst. L 100, 20.4.1990, s. 32).

         (31)  V této souvislosti viz věc 262/81, Coditel (II), Sb. rozh. 1982, s. 3381.

         (32)  Úř. věst. L 103, 12.4.2001, s. 36 a dodatek EHP č. 20, 12.4.2001, s. 179.

         (33)  Úř. věst. L 52, 22.2.2001, s. 38 a dodatek EHP č. 9, 22.2.2001, s. 5.

         (34)  Úř. věst. L 52, 22.2.2001, s. 38 a dodatek EHP č. 9, 22.2.2001, s. 5.

         (35)  Viz poznámka pod čarou 32.

         (36)  Viz poznámka pod čarou 32 a Úř. věst. C 122, 23.5.2002, s. 1 a dodatek EHP č. 26, 23.5.2002, s. 7.

         (37)  Viz odstavec 29.

         (38)  Důvody této metody výpočtu jsou objasněny v odstavci 23 těchto pokynů.

         (39)  Viz např. judikatura uvedená v poznámce pod čarou 18.

         (40)  V této souvislosti viz odstavec 98 pokynů o použití čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP, uvedených v poznámce pod čarou 5.

         (41)  To platí také v případě, kdy jedna strana poskytne licenci druhé straně a souhlasí s tím, že bude od nabyvatele licence nakupovat materiálový vstup. Kupní cena zde může plnit stejnou funkci jako licenční poplatek.

         (42)  V této souvislosti viz věc 193/83, Windsurfing International, Sb. rozh. 1986, s. 611, bod 67.

         (43)  Obecnou definici aktivního a pasivního prodeje lze najít v odstavci 50 pokynů k vertikálním omezením, uvedeným v poznámce pod čarou 36.

         (44)  Omezeními oblasti použití se dále zabývá oddíl IV bod 2.4 těchto pokynů.

         (45)  Toto tvrdé omezení se vztahuje na licenční dohody týkající se obchodu na území, na němž se uplatňuje Dohoda o EHP. Pokud jde o dohody týkající se vývozu mimo EHP nebo dovozu / zpětného dovozu z území mimo EHP, viz například věc C-306/96, Javico, Sb. rozh. 1998, s. I-1983, která se týká dovozu / zpětného dovozu z území mimo Společenství.

         (46)  V této souvislosti viz bod 77 rozsudku ve věci Nungesser, uvedeného v poznámce pod čarou 16.

         (47)  V této souvislosti viz věc 26/76, Metro (I), Sb. rozh. 1977, s. 1875.

         (48)  Pokud je licencovaná technologie zastaralá, žádné omezení hospodářské soutěže nevzniká; v této souvislosti viz věc 65/86, Bayer v. Süllhofer, Sb. rozh. 1988, s. 5249.

         (49)  Pokud jde o doložky o nenapadnutí práv v rámci dohod o urovnání sporů, viz odstavec 209 těchto pokynů.

         (50)  Viz odstavec 14.

         (51)  Viz odstavce 66 a 67.

         (52)  V této souvislosti viz odstavec 42 pokynů o použití čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP, uvedených v poznámce pod čarou 5.

         (53)  Z čl. 7 odst. 2 nařízení TTBER ovšem vyplývá, že pokud stát ESVO, kterému je doporučení určeno, Kontrolnímu úřadu ESVO oznámí, že s doporučením nesouhlasí, úřad tuto odpověď oznámí Komisi. Jestliže Komise nesouhlasí s postojem dotyčného státu ESVO, použije se čl. 92 odst. 2 Dohody o EHP.

         (54)  V této souvislosti viz odstavec 8 oznámení Kontrolního úřadu ESVO o dohodách menšího významu, které je uvedeno v poznámce pod čarou 20.

         (55)  V této souvislosti viz věc T-228/97, Irish Sugar, Sb. rozh. 1999, s. II-2969, bod 101.

         (56)  V této souvislosti viz odstavec 23 pokynů k dohodám o horizontální spolupráci, uvedených v poznámce pod čarou 23.

         (57)  Viz spojené věci 25/84 a 26/84, Ford, Sb. rozh. 1985, s. 2725.

         (58)  V této souvislosti viz například rozhodnutí Komise ve věci TPS (Úř. věst. L 90, 2.4.1999, s. 6). Obdobně platí, že se zákaz podle čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP použije, jen pokud má dohoda omezující cíl nebo omezující účinky.

         (59)  Jsou uvedeny v poznámce pod čarou 36. Viz především odstavec 115 a násl.

         (60)  Pokud jde o tyto pojmy, viz oddíl IV bod 4.1 níže.

         (61)  Viz odstavec 85 pokynů o použití čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP, uvedených v poznámce pod čarou 5.

         (62)  Tamtéž, odstavce 98 a 102.

         (63)  Viz bod 130 rozsudku uvedeného v poznámce pod čarou 5. Obdobně platí, že použití čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP nebrání použití pravidel EHP pro volný pohyb zboží, služeb, osob a kapitálu. Tato ustanovení jsou za určitých okolností použitelná na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě ve smyslu čl. 53 odst. 1; v tomto smyslu viz věc C-309/99, Wouters, Sb. rozh. 2002, s. I-1577, bod 120.

         (64)  V této souvislosti viz věc T-51/89, Tetra Pak (I), Sb. rozh. 1990, s. II-309. Viz též odstavec 106 pokynů o použití čl. 53 odst. 3 Dohody o EHP, uvedených v poznámce pod čarou 5 výše.

         (65)  Viz rozsudek ve věci Nungesser uvedený v poznámce pod čarou 16.

         (66)  Použitelný analytický rámec lze najít v bodu 2.7 níže a v odstavci 138 a násl. pokynů k vertikálním omezením, uvedených v poznámce pod čarou 36.

         (67)  Viz poznámka pod čarou 36.

         (68)  Výraz ‚technologie‘ není omezen na patenty. Zahrnuje také patentové přihlášky a práva duševního vlastnictví jiná než patenty.

         (69)  V této souvislosti viz rozsudek ve věci John Deere, uvedený v poznámce pod čarou 14.“