title: Rozhodnutí Rady 2014/482/SZBP ze dne 22. července 2014 , kterým se mění rozhodnutí 2012/392/SZBP o misi Evropské unie SBOP v Nigeru (EUCAP Sahel Niger)

text:
               23.7.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 217/31

         ROZHODNUTÍ RADY 2014/482/SZBP
   ze dne 22. července 2014,
   kterým se mění rozhodnutí 2012/392/SZBP o misi Evropské unie SBOP v Nigeru (EUCAP Sahel Niger)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 28, čl. 42 odst. 4 a čl. 43 odst. 2 této smlouvy,
   s ohledem na návrh vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 16. července 2012 přijala Rada rozhodnutí 2012/392/SZBP (1), které pozbývá platnosti dne 15. července 2014.

               (2)

               Dne 28. října 2013 přijala Rada rozhodnutí 2013/533/SZBP (2), které stanoví finanční referenční částku pro období do 15. července 2014.

               (3)

               Dne 28. března 2014 doporučil Politický a bezpečnostní výbor v souladu se strategickým přezkumem prodloužit misi Evropské unie SBOP v Nigeru (EUCAP Sahel Niger) o období dvou let.

               (4)

               Dne 2. května 2014 obdržela vysoká představitelka Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku (dále jen „vysoká představitelka“) od nigerských orgánů dopis vyjadřující podporu prodloužení mise EUCAP Sahel Niger o dva roky.

               (5)

               Mise EUCAP Sahel Niger bude probíhat za situace, která se může zhoršit a která by mohla ohrozit dosažení cílů vnější činnosti Unie stanovených v článku 21 Smlouvy o Evropské unii,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Rozhodnutí 2012/392/SZBP se mění takto:

               1)

               Články 2 a 3 se nahrazují tímto:
               „Článek 2
               Cíle
               V rámci provádění strategie Evropské unie na podporu bezpečnosti a rozvoje v oblasti Sahelu je cílem mise EUCAP Sahel Niger umožnit nigerským orgánům vymezit a provádět jejich vlastní vnitrostátní bezpečnostní strategii. Cílem mise EUCAP Sahel Niger je rovněž přispívat k rozvoji integrovaného, multidisciplinárního, soudržného a udržitelného přístupu založeného na lidských právech, jejž budou různí nigerští aktéři v oblasti bezpečnosti uplatňovat při boji proti terorismu a organizované trestné činnosti.
               Článek 3
               Úkoly
               1.   Pro dosažení cílů stanovených v článku 2 mise EUCAP Sahel Niger:

                           a)

                           je připravena podporovat vymezení a rozvoj nigerské bezpečnostní strategie a přitom nadále poskytuje poradenství a pomoc při provádění bezpečnostního rozměru nigerské strategie na podporu bezpečnosti a rozvoje na severu země;

                           b)

                           usnadňuje koordinaci regionálních a mezinárodních projektů poskytujících Nigeru podporu v boji proti terorismu a organizované trestné činnosti;

                           c)

                           upevňuje právní stát prostřednictvím rozvoje kapacit trestního vyšetřování a v této souvislosti připravuje a provádí vhodné programy odborné přípravy;

                           d)

                           podporuje rozvoj udržitelnosti nigerských bezpečnostních a obranných sil;

                           e)

                           přispívá k určování, plánování a provádění projektů v oblasti bezpečnosti.

                     2.   Mise EUCAP Sahel Niger se zaměří na činnosti uvedené v odstavci 1, jež přispějí ke zlepšení kontroly nad územím Nigeru, včetně činností koordinovaných s nigerskými ozbrojenými silami.
               3.   Mise EUCAP Sahel Niger nevykonává žádné výkonné funkce.“

               2)

               Článek 4 se mění takto:

                           a)

                           odstavec 3 se nahrazuje tímto:
                           „3.   Struktura EUCAP Sahel Niger je tvořena v souladu s plánovacími dokumenty mise.“

                           b)

                           odstavec 4 se zrušuje.

               3)

               Článek 6 se mění takto:

                           a)

                           vkládá se nový odstavec, který zní:
                           „1a.   Vedoucí mise zastupuje misi EUCAP Sahel Niger v místě operace. Vedoucí mise může pověřit členy personálu mise EUCAP Sahel Niger řídícími úkoly v personálních a finančních záležitostech ve vztahu k členům personálu pod jeho odpovědností.“

                           b)

                           odstavec 3 se nahrazuje tímto:
                           „3.   Vedoucí mise vydává pokyny pro veškerý personál mise EUCAP Sahel Niger, včetně podpůrného prvku v Bruselu, k zajištění účinného provádění mise v místě působení, zajišťuje její koordinaci a běžné řízení a řídí se strategickými pokyny civilního velitele operace.“

                           c)

                           odstavce 4 a 8 se zrušují.

               4)

               V článku 7 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
               „4.   Pracovní podmínky a práva a povinnosti mezinárodního a místního personálu jsou stanoveny ve smlouvách, jež budou uzavřeny mezi misí EUCAP Sahel Niger a dotyčnými členy personálu.“

               5)

               V článku 11 se odstavec 5 nahrazuje tímto:
               „5.   Vedoucí mise zajistí ochranu utajovaných informací EU v souladu s rozhodnutím Rady 2013/488/EU. (3)

                  (3)  Rozhodnutím Rady 2013/488/EU ze dne 23. září 2013 o bezpečnostních pravidlech na ochranu utajovaných informací EU (Úř. věst. L 274, 15.10.2013, s. 1).“"

               6)

               Vkládá se nový článek, který zní:
               „Článek 12a
               Právní ustanovení
               V rozsahu nezbytném k provádění tohoto rozhodnutí je mise EUCAP Sahel Niger způsobilá k zadávání zakázek na služby a dodávky, uzavírání smluv a správních ujednání, zaměstnávání personálu, disponování s bankovními účty, nabývání a zcizování majetku, vyrovnávání svých závazků a k vystupování před soudem.“

               7)

               Článek 13 se nahrazuje tímto:
               „Článek 13
               Finanční ustanovení
               1.   Finanční referenční částka určená na pokrytí výdajů týkajících se mise EUCAP Sahel Niger v období od 16. července 2012 do 31. října 2013 činí 8 700 000 EUR.
               Finanční referenční částka určená na pokrytí výdajů týkajících se mise EUCAP Sahel Niger v období od 1. listopadu 2013 do 15. července 2014 činí 6 500 000 EUR.
               Finanční referenční částka určená na pokrytí výdajů týkajících se mise EUCAP Sahel Niger v období od 16. července 2014 do 15. července 2015 činí 9 155 000 EUR.
               2.   Veškeré výdaje se spravují podle pravidel a postupů použitelných na souhrnný rozpočet Unie. Státním příslušníkům třetích států a hostitelské země je umožněno účastnit se nabídkových řízení. S výhradou schválení Komisí může mise EUCAP Sahel Niger uzavírat technická ujednání s členskými státy, hostitelskou zemí, zúčastněnými třetími státy a dalšími mezinárodními aktéry ohledně poskytování vybavení, služeb a prostor pro misi EUCAP Sahel Niger.
               3.   Mise EUCAP Sahel Niger odpovídá za plnění svého rozpočtu. Za tímto účelem podepíše smlouvu s Komisí.
               4.   Aniž je dotčena Dohoda mezi Evropskou unií a Nigerskou republikou o postavení mise Evropské unie SBOP v Nigeru (EUCAP Sahel Niger) (4), odpovídá mise EUCAP Sahel Niger za veškeré nároky a závazky vyplývající z provádění mandátu ode dne 16. července 2014, s výjimkou nároků souvisejících s vážným porušením povinností ze strany vedoucího mise, za něž nese odpovědnost vedoucí mise.
               5.   Prováděním finančních ujednání není dotčena linie velení stanovená v článcích 4, 5 a 6 ani operační požadavky mise EUCAP Sahel Niger, včetně slučitelnosti vybavení a interoperability jejích týmů.
               6.   Výdaje jsou způsobilé k financování ode dne 16. července 2012.

                  (4)  Úř. věst. L 242, 11.9.2013, s. 2.“"

               8)

               Vkládá se nový článek, který zní:
               „Článek 13a
               Projektová skupina
               1.   Mise EUCAP Sahel Niger zahrnuje projektovou skupinu pro určování a provádění projektů. Mise EUCAP Sahel Niger podle potřeby usnadňuje realizaci projektů prováděných na vlastní odpovědnost členskými státy a třetími státy v oblastech souvisejících s misí EUCAP Sahel Niger a na podporu jejích cílů a poskytuje ohledně nich poradenství.
               2.   Mise EUCAP Sahel Niger je oprávněna používat k provádění projektů, které jsou považovány za projekty doplňující soudržným způsobem ostatní akce mise EUCAP Sahel Niger, finanční příspěvky členských států nebo třetích států, pokud je projekt:

                           a)

                           uveden ve výkazu finančních dopadů tohoto rozhodnutí; nebo

                           b)

                           v průběhu trvání mandátu mise EUCAP Sahel Niger začleněn do výkazu finančních dopadů prostřednictvím jeho změny na žádost vedoucího mise.

                     Mise EUCAP Sahel Niger uzavře s přispívajícími státy dohodu upravující zejména konkrétní postupy při reakci na případnou stížnost třetí strany ohledně škod vzniklých jednáním nebo opomenutím vedoucího mise při využívání finančních prostředků, které mu byly těmito státy zpřístupněny. Přispívající státy nemohou v žádném případě činit Unii nebo vysokého představitele odpovědnými za jednání nebo opomenutí mise EUCAP Sahel Niger při využívání finančních prostředků těchto států.
               3.   Přijetí finančního příspěvku pro projektovou skupinu od třetích států schvaluje Politický a bezpečnostní výbor.“

               9)

               V článku 15 se slova „rozhodnutí 2011/292/EU“ nahrazují slovy „rozhodnutí 2013/488/EU“.

               10)

               V článku 16 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
               „Použije se do dne 15. července 2016.“

         Článek 2
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
   Použije se ode dne 16. července 2014.

      V Bruselu dne 22. července 2014.

            Za Radu

            předsedkyně

         C. ASHTON

      (1)  Rozhodnutí Rady 2012/392/SZBP ze dne 16. července 2012 o misi Evropské unie SBOP v Nigeru (EUCAP Sahel Niger) (Úř. věst. L 187, 17.7.2012, s. 48).

      (2)  Rozhodnutí Rady 2013/533/SZBP ze dne 28. října 2013, kterým se mění rozhodnutí Rady 2012/392/SZBP o misi Evropské unie SBOP v Nigeru (EUCAP Sahel Niger) (Úř. věst. L 288, 30.10.2013, s. 68).


title: 2008/438/ES,Euratom: Rozhodnutí Rady a Komise ze dne 14. května 2008 o uzavření protokolu k Dohodě o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé s ohledem na přistoupení Bulharské republiky a Rumunska k Evropské unii

text:
               13.6.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 155/15

      ROZHODNUTÍ RADY A KOMISE

   ze dne 14. května 2008
   o uzavření protokolu k Dohodě o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé s ohledem na přistoupení Bulharské republiky a Rumunska k Evropské unii
   (2008/438/ES, Euratom)
   RADA EVROPSKÉ UNIE A KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 310 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem druhou větou a čl. 300 odst. 3 druhým pododstavcem této smlouvy,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 101 druhý pododstavec této smlouvy,
   s ohledem na akt o přistoupení Bulharska a Rumunska, a zejména na čl. 6 odst. 2 tohoto aktu,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na souhlas Evropského parlamentu (1),
   s ohledem na schválení Rady podle článku 101 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Protokol k Dohodě o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé s ohledem na přistoupení Bulharské republiky a Rumunska k Evropské unii byl jménem Evropského společenství a jeho členských států podepsán dne 18. února 2008 v souladu s rozhodnutím Rady 2008/273/ES (2).

               (2)

               Než protokol vstoupí v platnost, provádí se prozatímně ode dne přistoupení.

               (3)

               Protokol by měl být uzavřen,

         ROZHODLY TAKTO:
   Článek 1
   Protokol k Dohodě o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií na straně druhé s ohledem na přistoupení Bulharské republiky a Rumunska k Evropské unii se schvaluje jménem Evropského společenství, Evropského společenství pro atomovou energii a členských států.
   Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí (3).
   Článek 2
   Předseda Rady jménem Evropského společenství a jeho členských států uloží listiny o schválení podle článku 11 protokolu. Předseda Komise současně uloží listinu o schválení jménem Evropského společenství pro atomovou energii.

      V Bruselu dne 14. května 2008.

            Za Radu

            předseda

         A. BAJUK

            Za Komisi

         José Manuel BARROSO

            předseda

      (1)  Souhlas ze dne 23. dubna 2008 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku).

      (2)  Úř. věst. L 99, 10.4.2008, s. 1.

      (3)  Úř. věst. L 99, 10.4.2008, s. 2.


title: Rozhodnutí Stálého výboru členských států ESVO č. 1/2011/SC ze dne 29. září 2011 o auditu programů a projektů v rámci finančního mechanismu (2009–2014)

text:
               22.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 341/67

         ROZHODNUTÍ STÁLÉHO VÝBORU ČLENSKÝCH STÁTŮ ESVO
   č. 1/2011/SC
   ze dne 29. září 2011
   o auditu programů a projektů v rámci finančního mechanismu (2009–2014)
   STÁLÝ VÝBOR STÁTŮ ESVO,
   s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, dále jen „Dohoda o EHP“,
   s ohledem na Dohodu mezi Evropskou unií, Islandem, Lichtenštejnským knížectvím a Norským královstvím o finančním mechanismu EHP na období 2009–2014,
   s ohledem na Protokol 38b o finančním mechanismu EHP vložený do Dohody o EHP výše uvedenou Dohodou mezi Evropskou unií, Islandem, Lichtenštejnským knížectvím a Norským královstvím o finančním mechanismu EHP na období 2009–2014,
   s ohledem na Dohodu mezi Evropskou unií a Norským královstvím o norském finančním mechanismu na období 2009–2014,
   s ohledem na rozhodnutí Stálého výboru států ESVO č. 5/2010/SC ze dne 9. prosince 2010, kterým se mění rozhodnutí Stálého výboru č. 4/2004/SC o zřízení výboru pro finanční mechanismus (1),
   s ohledem na rozhodnutí Stálého výboru členských států ESVO č. 6/2010/SC ze dne 9. prosince 2010, kterým se rozšiřují úkoly Úřadu pro finanční mechanismus EHP a norský finanční mechanismus (2),
   s ohledem na rozhodnutí Výboru pro dozor a soud č. 5/2002 ze dne 23. října 2002 o mandátu Rady auditorů ESVO („zasedání ve třech“),
   ROZHODL TAKTO:
   Článek 1
   Rada auditorů jedná jako nejvyšší orgán pro audit programů a projektů v rámci finančního mechanismu EHP na období 2009–2014 (dále jen „finanční mechanismus EHP“). To zahrnuje audit programů a projektů v zemích přijímajících prostředky, řízení programů a projektů ze strany států přijímajících prostředky a provádění finančního mechanismu EHP. Rada auditorů může rovněž podrobit auditu Úřad pro finanční mechanismus pokud jde o finanční mechanismus EHP.
   Článek 2
   Rada auditorů je složena ze státních příslušníků států ESVO, které jsou smluvní stranou Dohody o EHP, přednostně ze členů nejvyšších kontrolních institucí ve státech ESVO. Jejich nezávislost musí být nezpochybnitelná. Pracovník ESVO nemůže být jmenován auditorem, dokud od ukončení jeho zaměstnání v jakékoli instituci ESVO neuplyne lhůta v délce tří let.
   Článek 3
   Členové Rady auditorů, kteří provádějí audit podle článku 1, jsou totožní s osobami jmenovanými Rozhodnutím výboru pro dozor a soud č. 1 ze dne 26. května 2010 o jmenování členů Rady auditorů ESVO („zasedání ve třech“) a jsou jmenovaní na stejné funkční období stanovené v tomto rozhodnutí. Členové Rady auditorů, kteří provádějí audit podle článku 1, jsou po uplynutí jejich funkčního období osobami jmenovanými rozhodnutím Výboru pro dozor a soud.
   Článek 4
   Členové Rady auditorů vykonávají svou funkci zcela nezávisle.
   Článek 5
   Členové Rady auditorů úzce spolupracují s osobou nebo osobami pověřenými prováděním odpovídajících auditů v rámci norského finančního mechanismu na období 2009–2014, pokud jde o audit aktivit vztahujících se k oběma finančním mechanismům.
   Článek 6
   Náklady řádných a přiměřených auditů uvedených v článku 1 se financují ze správního rozpočtu finančního mechanismu EHP. Na základě příslušného návrhu rozpočtu ze strany Rady auditorů se Stálý výbor dohodne na částce, která pro tento účel bude přidělená.
   Článek 7
   Rada auditorů může pro svoje potřeby zapojit také externí odborníky. Externí odborníci musí splňovat stejné požadavky ohledně nezávislosti jako členové Rady auditorů a plnit stejnou povinnost spolupráce stanovenou v článku 6.
   Článek 8
   Rada auditorů informuje Výbor pro finanční mechanismus (FMC) a podává Stálému výboru států ESVO zprávy o auditu podle článku 1. Může předložit návrhy na opatření.
   Článek 9
   Rada auditorů navrhne své vlastní kompetence týkající se auditu podle článku 1 a předloží je po konzultaci s FMC Stálému výboru států ESVO ke schválení.
   Článek 10
   Toto rozhodnutí nabývá účinku okamžitě.
   Článek 11
   Toto rozhodnutí bude zveřejněno v oddíle EHP a v dodatku EHP Úředního věstníku Evropské unie.

      V Bruselu dne 29. září 2011.

            Za Stálý výbor

            předseda

         Kurt JÄGER

            generální tajemník

         Kåre BRYN

      (1)  Úř. věst. L 78, 24.3.2011, s. 57.

      (2)  Úř. věst. L 78, 24.3.2011, s. 58.


title: Rozhodnutí Rady 2012/308/SZBP ze dne 26. dubna 2012 o přistoupení Evropské unie ke Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii

text:
               15.6.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 154/1

         ROZHODNUTÍ RADY 2012/308/SZBP
   ze dne 26. dubna 2012
   o přistoupení Evropské unie ke Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 37 spojení s čl. 31 odst. 1 této smlouvy,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na články 209 a 212 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) odst. 8 a druhým pododstavcem této smlouvy,
   s ohledem na společný návrh vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku a Evropské komise,
   s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii (dále jen „smlouva“) byla podepsána dne 24. února 1976 Indonéskou republikou, Malajsií, Filipínskou republikou, Singapurskou republikou a Thajským královstvím. Ode dne podpisu se smluvními stranami smlouvy staly také tyto země: Brunej Darussalam, Kambodžské království, Laoská lidově demokratická republika, Barma/Myanmar, Vietnamská socialistická republika, Nezávislý stát Papua-Nová Guinea, Čínská lidová republika, Indická republika, Japonsko, Pákistánská islámská republika, Korejská republika, Ruská federace, Nový Zéland, Mongolsko, Australské společenství, Francouzská republika, Demokratická republika Východní Timor, Bangladéšská lidová republika, Srílanská demokratická socialistická republika, Korejská lidově demokratická republika, Spojené státy americké, Turecká republika a Kanada.

               (2)

               Cílem smlouvy je podporovat mír, stabilitu a spolupráci v tomto regionu. Za tímto účelem vyzývá k urovnávání sporů mírovými prostředky, zachování míru, předcházení konfliktům a posílení bezpečnosti v jihovýchodní Asii. Z těchto důvodů odpovídají pravidla a zásady stanovené ve smlouvě cílům společné zahraniční a bezpečnostní politiky Unie.

               (3)

               Smlouva kromě toho stanoví zlepšení hospodářské, obchodní, sociální, technologické a vědecké spolupráce, jakož i zrychlení hospodářského růstu v regionu, a to podporováním většího využití zemědělství a průmyslu zemí jihovýchodní Asie, zvýšením objemu jejich obchodu a vylepšením jejich ekonomické infrastruktury. Smlouva tedy podporuje spolupráci s rozvojovými zeměmi tohoto regionu, jakož i hospodářskou, finanční a technickou spolupráci s jinými zeměmi než rozvojovými.

               (4)

               Rada na svém zasedání konaném ve dnech 4. a 5. prosince 2006 zmocnila předsednictví a Komisi k vyjednání přistoupení Unie a Evropského společenství ke smlouvě.

               (5)

               Dopisem ze dne 7. prosince 2006 informovaly Unie a Evropské společenství Kambodžu, jakožto koordinátora společenství ASEAN pro vztahy s EU, o svém rozhodnutí požádat o přistoupení ke smlouvě, s výhradou porozumění vyjádřených v tomto dopise.

               (6)

               Dne 28. května 2009 oznámilo Thajsko, které v té době předsedalo společenství ASEAN, souhlas všech států jihovýchodní Asie s přistoupením Unie a Evropského společenství ke smlouvě, s výhradou vstupu třetího protokolu ke smlouvě v platnost.

               (7)

               Třetí protokol ke smlouvě, který byl podepsán dne 23. července 2010, umožňuje přistoupení regionálních organizací ke smlouvě.

               (8)

               Třetí protokol ke smlouvě vstoupil v platnost, a Unie by proto měla ke smlouvě přistoupit,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Přistoupení Unie ke Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii se schvaluje jménem Unie.
   Znění smlouvy a jejích tří pozměňovacích protokolů, jakož i listiny o přistoupení Unie ke smlouvě, jsou připojeny k tomuto rozhodnutí.
   Článek 2
   Rada zmocňuje vysokou představitelku Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku, aby jménem Unie podepsala a uložila listinu o přistoupení ke smlouvě.
   Článek 3
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

      V Lucemburku dne 26. dubna 2012.

            Za Radu

            předseda

         M. BØDSKOV

      PŘEKLAD
      Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii Indonésie, dne 24. února 1976
      Vysoké smluvní strany,
      VĚDOMY SI stávajících dějinných, geografických a kulturních vazeb, které spojily dohromady jejich národy,
      USILUJÍCE o podporu míru a stability v regionu prostřednictvím trvalého závazku k dodržování spravedlnosti a zásad právního státu a utužování svých vztahů v regionu,
      PŘEJÍCE SI posílit mír, přátelství a vzájemnou spolupráci v záležitostech týkajících se jihovýchodní Asie ve shodě s duchem a zásadami Charty Organizace spojených národů, deseti principy přijatými na Asijsko-africké konferenci v Bandungu dne 25. dubna 1955, prohlášením Sdružení národů jihovýchodní Asie podepsaným v Bangkoku dne 8. srpna 1967 a s prohlášením podepsaným v Kuala Lumpuru dne 27. listopadu 1971,
      PŘESVĚDČENÉ, že urovnávání neshod či sporů mezi jejich zeměmi by mělo být řízeno za pomoci racionálních, účinných a dostatečně pružných postupů schopných zabránit vzniku negativních postojů, které by mohly ohrozit či brzdit spolupráci,
      PŘESVĚDČENÉ o potřebě spolupráce se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak mimo ni při napomáhání míru, stabilitě a souladu ve světě,
      SE SLAVNOSTNĚ DOHODLY, že uzavřou tuto smlouvu o přátelství a spolupráci:
      1.1.1.1   KAPITOLA I: CÍL A ZÁSADY
      Článek 1
      Cílem této smlouvy je podporovat trvalý mír, věčné přátelství a spolupráci signatářských národů, což přispěje k jejich stabilitě, solidaritě a těsnějším vztahům.
      Článek 2
      Vysoké smluvní strany se ve svých vzájemných vztazích budou řídit těmito zásadami:

                  a)

                  vzájemným uznáním nezávislosti, suverenity, rovnosti, územní celistvosti a národní identity všech států;

                  b)

                  právem každého státu rozhodovat o své národní existenci nezávisle na vměšování, podvracení či nátlaku z vnějšku;

                  c)

                  vzájemným nevměšováním do vnitřních záležitostí;

                  d)

                  urovnáváním neshod či sporů mírovými prostředky;

                  e)

                  zřeknutím se agrese a použití síly;

                  f)

                  účinnou spoluprací mezi sebou navzájem.

            1.1.1.2   KAPITOLA II: PŘÁTELSTVÍ
      Článek 3
      Při naplňování cíle této smlouvy usilují vysoké smluvní strany o rozvoj a posilování tradičních, kulturních a dějinných vazeb přátelství, dobrého sousedství a spolupráce, jež je pojí dohromady, a v dobré víře plní závazky přijaté v rámci této smlouvy. V zájmu lepšího vzájemného porozumění, vysoké smluvní strany podpoří a usnadní styk a výměnu mezi svými národy.
      1.1.1.3   KAPITOLA III: SPOLUPRÁCE
      Článek 4
      Vysoké smluvní strany podpoří aktivní spolupráci v hospodářské, sociální, technické, vědecké a administrativní oblasti, v záležitostech týkajících se společných ideálů a cílů světového míru a regionální stability, jakož i ve všech dalších záležitostech společného zájmu.
      Článek 5
      V souladu s článkem 4 vysoké smluvní strany vynaloží jak na multilaterální, tak na bilaterální úrovni maximální úsilí na základě rovnosti, rovného zacházení a vzájemného prospěchu.
      Článek 6
      Vysoké smluvní strany spolupracují na urychlení hospodářského růstu v regionu s cílem posílit základy prosperujícího a mírového společenství národů jihovýchodní Asie. Za tímto účelem a k vzájemnému prospěchu svých národů vysoké smluvní strany podpoří větší využití zemědělství a průmyslu, napomohou obchodnímu rozmachu a přispějí k zlepšení hospodářské infrastruktury. V tomto směru nepřestanou usilovat o nalezení způsobů úzké a prospěšné spolupráce s dalšími státy i mezinárodními a regionálními organizacemi mimo území regionu.
      Článek 7
      V zájmu dosažení sociální spravedlnosti a zvyšování životní úrovně národů regionu vysoké smluvní strany zintenzívní hospodářskou spolupráci. Za tímto účelem přijmou příslušné regionální strategie hospodářského rozvoje a vzájemné pomoci.
      Článek 8
      Vysoké smluvní strany usilují o dosažení co nejtěsnější spolupráce v co největším rozsahu a hledají možnosti vzájemné pomoci prostřednictvím vzdělávacích a výzkumných zařízení v sociální, kulturní, technické, vědecké a administrativní oblasti.
      Článek 9
      Vysoké smluvní strany usilují o užší spolupráci, jež by napomáhala míru, souladu a stabilitě v regionu. Za tímto účelem udržují vysoké smluvní strany mezi sebou pravidelné kontakty a konzultace o mezinárodních a regionálních záležitostech s cílem koordinovat své názory, postupy a svou politiku.
      Článek 10
      Žádná z vysokých smluvních stran se jakýmkoli způsobem nebo v jakékoli podobě nebude podílet na žádné činnosti, která by představovala hrozbu pro politickou a hospodářskou stabilitu, suverenitu nebo územní celistvost jiné vysoké smluvní strany.
      Článek 11
      Vysoké smluvní strany v zájmu zachování své národní identity usilují o upevnění své národní pozice v politické, hospodářské, sociálně-kulturní i bezpečnostní oblasti v souladu se svými ideály a cíli a nezávisle na vměšování zvnějšku i na podvratných činnostech zevnitř.
      Článek 12
      Vysoké smluvní strany se při svém úsilí o zajištění blahobytu a bezpečnosti v regionu snaží spolupracovat ve všech oblastech a upevnit tak pozici regionu založenou na zásadách sebedůvěry, soběstačnosti, vzájemného uznání, spolupráce a solidarity coby základu silného a životaschopného společenství národů jihovýchodní Asie.
      1.1.1.4   KAPITOLA IV: MÍROVÉ UROVNÁNÍ SPORŮ
      Článek 13
      Vysoké smluvní strany s rozhodností a v dobré víře zabrání vzniku sporů. Dojde-li však ke sporům v otázkách, které se jich přímo dotýkají, zejména v případě sporů, které mohou narušit mír a soulad v regionu, zdrží se smluvní strany agrese či použití síly a takové spory mezi sebou urovnají vždy přátelským vyjednáváním.
      Článek 14
      K urovnání sporů prostřednictvím procesů na regionální úrovni zřídí vysoké smluvní strany Vysokou radu coby trvalý orgán, v němž každá z vysokých smluvních stran bude mít svého zástupce na ministerské úrovni a jehož úkolem bude ujmout se sporů nebo situací, které mohou narušit mír a shodu v regionu.
      Článek 15
      Pokud se prostřednictvím přímých vyjednávání nedosáhne žádného řešení, ujme se sporu či situace Vysoká rada a k jeho urovnání doporučí stranám sporu vhodné prostředky, například dobré služby, mediaci, vyšetřování nebo smírčí řízení. Vysoká rada však může nabídnout své dobré služby nebo sama se souhlasem stran sporu vytvořit mediační, vyšetřovací nebo smírčí výbor. V případě nutnosti Vysoká rada doporučí vhodná opatření, jež by zabránila zhoršování sporu či nastalé situace.
      Článek 16
      Předešlé ustanovení této kapitoly se pro daný spor použije až poté, co s ním všechny strany sporu vyjádří svůj souhlas. Tím se však jiným vysokým smluvním stranám, jež se sporu neúčastní, nebrání, aby poskytly všemožnou pomoc k jeho urovnání. Strany sporu by vůči takovým nabídkám pomoci měly být vstřícné.
      Článek 17
      Nic v této smlouvě nebrání uchýlit se k způsobům mírového urovnání obsažených v čl. 33 odst. 1 Charty Spojených národů. Předtím, než se přistoupí k dalším postupům uvedeným v Chartě Spojených národů, mělo by se vysokým smluvním stranám, jež se sporu účastní, dostat podpory v jejich úsilí o vyřešení sporu prostřednictvím přátelského vyjednávání.
      1.1.1.5   KAPITOLA V: OBECNÁ USTANOVENÍ
      Článek 18
      Svůj podpis k této smlouvě přiloží Indonéská republika, Malajsie, Filipínská republika, Singapurská republika a Thajské království. Její ratifikace proběhne v souladu s ústavními postupy v každém signatářském státě. Zůstane otevřena přistoupení dalších států jihovýchodní Asie.
      Článek 19
      Tato smlouva vstoupí v platnost dnem uložení páté ratifikační listiny u vlád signatářských států, které jsou jmenovány opatrovníky této smlouvy, ratifikačních listin či dokumentů o přistoupení.
      Článek 20
      Tato smlouva je sepsána v úředních jazycích vysokých smluvních stran a každé jazykové znění je stejně závazné. Bude schválen společný překlad znění smlouvy v anglickém jazyce. Každá odchylná interpretace společného znění se vyřeší cestou vyjednávání.

         NA DŮKAZ ČEHOŽ připojily vysoké smluvní strany k smlouvě své podpisy a pečetě.
         V Denpasaru, Bali, dne dvacátého čtvrtého února tisíc devět set sedmdesát šest.

         Protokol, kterým se mění Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii Filipíny, dne 15. prosince 1987
         Vláda Bruneje Darussalam,
         Vláda Indonéské republiky,
         Vláda Malajsie,
         Vláda Filipínské republiky,
         Vláda Singapurské republiky,
         Vláda Thajského království,
         PŘEJÍCE SI dále posílit spolupráci se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak i mimo ni, a zejména se sousedními státy v regionu jihovýchodní Asie,
         S OHLEDEM NA pátý pododstavec preambule Smlouvy o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii, jež byla podepsána v Denpasaru, Bali, dne 24. února 1976 (dále jen „Smlouva o přátelství“), který připomíná potřebu spolupráce se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak mimo ni při napomáhání míru, stabilitě a souladu ve světě,
         SE DOHODLY NA TĚCHTO USTANOVENÍCH:
         Článek 1
         Článek 18 Smlouvy o přátelství se mění takto:

            „Svůj podpis k této smlouvě přiloží Indonéská republika, Malajsie, Filipínská republika, Singapurská republika a Thajské království. Její ratifikace proběhne v souladu s ústavními postupy v každém signatářském státě.
            Zůstane otevřena přistoupení dalších států jihovýchodní Asie.
            Také státy ležící mimo region jihovýchodní Asie mohou se souhlasem všech států jihovýchodní Asie, které tuto smlouvu podepsaly, a Bruneje Darussalam přistoupit k této smlouvě.“

         Článek 2
         Článek 14 Smlouvy o přátelství se mění takto:

            „K urovnání sporů prostřednictvím procesů na regionální úrovni zřídí vysoké smluvní strany Vysokou radu coby trvalý orgán, v němž každá z vysokých smluvních stran bude mít svého zástupce na ministerské úrovni a jehož úkolem bude ujmout se sporů nebo situací, které mohou narušit mír a shodu v regionu.
            Avšak tento článek se vztahuje na státy mimo region jihovýchodní Asie, které přistoupily k smlouvě, pouze v případě, že je dotyčný stát přímo zapojen do konfliktu, který je třeba urovnat prostřednictvím procesů na regionální úrovni.“

         Článek 3
         Tento protokol bude ratifikován a vstoupí v platnost dnem uložení poslední ratifikační listiny vysokých smluvních stran.

            V Manile dne patnáctého prosince tisíc devět set osmdesát sedm.

         Druhý protokol, kterým se mění Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii
         Manila, Filipíny, dne 25. července 1998
         Vláda Bruneje Darussalam,
         Vláda Kambodžského království,
         Vláda Indonéské republiky,
         Vláda Laoské lidově demokratické republiky,
         Vláda Malajsie,
         Vláda Barmy/Myanmaru,
         Vláda Filipínské republiky,
         Vláda Singapurské republiky,
         Vláda Thajského království,
         Vláda Vietnamské socialistické republiky,
         Vláda Papui-Nové Guinee
         (dále jen „vysoké smluvní strany“),
         PŘEJÍCE SI zajistit, aby vhodným způsobem docházelo k posilování spolupráce se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak i mimo ni, zejména pak se sousedními státy regionu jihovýchodní Asie,
         S OHLEDEM NA pátý pododstavec preambule Smlouvy o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii, jež byla podepsána v Denpasaru, Bali, dne 24. února 1976 (dále jen „Smlouva o přátelství“), který připomíná potřebu spolupráce se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak mimo ni při napomáhání míru, stabilitě a souladu ve světě,
         SE DOHODLY NA TĚCHTO USTANOVENÍCH:
         Článek 1
         Ustanovení čl. 18 třetího pododstavce Smlouvy o přátelství se mění takto:

            „Také státy mimo region jihovýchodní Asie mohou se souhlasem všech států jihovýchodní Asie, kterými jsou Brunej Darussalam, Kambodžské království, Indonéská republika, Laoská lidově demokratická republika, Malajsie, Barma/Myanmar, Filipínská republika, Singapurská republika, Thajské království a Vietnamská socialistická republika, přistoupit k této smlouvě.“

         Článek 2
         Tento protokol bude ratifikován a vstoupí v platnost dnem uložení poslední ratifikační listiny vysokých smluvních stran.

            V Manile dne dvacátého pátého července tisíc devět set devadesát osm.

         Třetí protokol, kterým se mění Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii
         Hanoj, Vietnam, dne 23. července 2010
         Brunej Darussalam,
         Kambodžské království,
         Indonéská republika,
         Laoská lidově demokratická republika,
         Malajsie,
         Barma/Myanmar,
         Filipínská republika,
         Singapurská republika,
         Thajské království,
         Vietnamská socialistická republika,
         Australské společenství,
         Bangladéšská lidová republika,
         Čínská lidová republika,
         Korejská lidově demokratická republika,
         Francouzská republika,
         Indická republika,
         Japonsko,
         Mongolsko,
         Nový Zéland,
         Pákistánská islámská republika,
         Papua-Nová Guinea,
         Korejská republika,
         Ruská federace,
         Demokratická socialistická republika Srí Lanka,
         Demokratická republika Východní Timor,
         Turecká republika,
         Spojené státy americké
         (dále jen „vysoké smluvní strany“),
         PŘEJÍCE SI zajistit, aby vhodným způsobem docházelo k posilování spolupráce se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak i mimo ni, a zejména se sousedními státy regionu jihovýchodní Asie, jakož i s regionálními organizacemi, jejichž členy jsou pouze suverénní státy,
         S OHLEDEM NA pátý pododstavec preambule Smlouvy o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii, jež byla podepsána v Denpasaru, Bali, dne 24. února 1976 (dále jen „Smlouva o přátelství“), který připomíná potřebu spolupráce se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak mimo ni při napomáhání míru, stabilitě a souladu ve světě,
         SE DOHODLY NA TĚCHTO USTANOVENÍCH:
         Článek 1
         Ustanovení čl. 18 třetího pododstavce Smlouvy o přátelství se mění takto:

            „Tato smlouva je otevřena přistoupení států ležících mimo region jihovýchodní Asie a regionálních organizací, jejichž členy jsou pouze suverénní státy, se souhlasem všech států v jihovýchodní Asii, kterými jsou Brunej Darussalam, Kambodžské království, Indonéská republika, Laoská lidově demokratická republika, Malajsie, Barma/Myanmar, Filipínská republika, Singapurská republika, Thajské království a Vietnamská socialistická republika.“

         Článek 2
         Ustanovení čl. 14 druhého pododstavce Smlouvy o přátelství se mění takto:

            „Avšak tento článek se vztahuje na vysoké smluvní strany, které přistoupily k smlouvě, pouze v případě, že je dotyčná vysoká smluvní strana přímo zapojena do konfliktu, který je třeba urovnat prostřednictvím procesů na regionální úrovni.“

         Článek 3
         Tento protokol bude ratifikován a vstoupí v platnost dnem uložení poslední ratifikační listiny vysokých smluvních stran.

            V Hanoji, Vietnam, dne dvacátého třetího července dva tisíce deset v jednom vyhotovení v anglickém jazyce.

         Dokument o přistoupení Evropské unie k Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii
         VZHLEDEM K TOMU, že Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii byla podepsána dne 24. února 1976 na Bali, Indonésie, a pozměněna prvním, druhým a třetím protokolem, kterými se mění Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii a které byly v uvedeném pořadí podepsány dne 15. prosince 1987, 25. července 1998 a 23. července 2010,
         VZHLEDEM K TOMU, že čl. 18 třetí pododstavec výše uvedené smlouvy ve znění článku 1 výše uvedeného třetího protokolu stanoví, že regionální organizace, jejichž členy jsou pouze suverénní státy, mohou k smlouvě přistoupit se souhlasem všech států v jihovýchodní Asii, kterými jsou Brunej Darussalam, Kambodžské království, Indonéská republika, Laoská lidově demokratická republika, Malajsie, Barma/Myanmar, Filipínská republika, Singapurská republika, Thajské království a Vietnamská socialistická republika,
         VZHLEDEM K TOMU, že ministr zahraničích věcí Finska a člen Evropské komise odpovědný za vnější vztahy a evropskou politiku sousedství podali žádost o přistoupení Evropské unie k smlouvě dopisem ze dne 7. prosince 2006,
         VZHLEDEM K TOMU, že státy jihovýchodní Asie daly svůj souhlas k přistoupení Evropské unie k smlouvě,
         Evropská unie tímto přistupuje k Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii s platností ode dne uložení tohoto dokumentu.
         NA DŮKAZ ČEHOŽ připojili k tomuto dokumentu o přistoupení svůj podpis [JMÉNO].

            V [místo], [země], dne [den] [měsíc] dva tisíce [rok].

               Za Evropskou unii


title: Rozhodnutí Rady 2013/201/SZBP ze dne 25. dubna 2013 , kterým se mění rozhodnutí 2010/231/SZBP o omezujících opatřeních vůči Somálsku

text:
               26.4.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 116/10

         ROZHODNUTÍ RADY 2013/201/SZBP
   ze dne 25. dubna 2013,
   kterým se mění rozhodnutí 2010/231/SZBP o omezujících opatřeních vůči Somálsku
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 29 této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 26. dubna 2010 přijala Rada rozhodnutí 2010/231/SZBP (1).

               (2)

               Dne 6. března 2013 přijala Rada bezpečnosti OSN rezoluci 2093 (2013), kterou změnila zbrojní embargo uvalené podle bodu 5 rezoluce 733 (1992) a podrobněji vymezené v bodech 1 a 2 rezoluce 1425 (2002). V rezoluci 2093 (2013) jsou rovněž aktualizována kritéria pro označení, která používá Výbor pro sankce Rady bezpečnosti OSN zřízený na základě rezoluce 751 (1992) o Somálsku.

               (3)

               Rozhodnutí 2010/231/SZBP by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Rozhodnutí 2010/231/SZBP se mění takto:

               1)

               Článek 1 se mění takto:

                           a)

                           odstavec 3 se nahrazuje tímto:
                           „3.   Odstavce 1 a 2 se nevztahují na:

                                       a)

                                       dodávky, prodej nebo převod zbraní a souvisejícího materiálu všech druhů a na přímé nebo nepřímé poskytování technického poradenství, finanční nebo jiné pomoci a výcviku, které souvisejí s vojenskými činnostmi a jsou určeny výlučně pro využití v rámci mise AMISOM nebo k její podpoře, jak je stanoveno v bodě 4 rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1744 (2007), nebo k výhradnímu použití státy a regionálními organizacemi, které uplatňují opatření v souladu s bodem 6 rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1851 (2008) a bodem 10 rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1846 (2008);

                                       b)

                                       dodávky, prodej nebo převod zbraní a vojenského vybavení a poskytování přímého nebo nepřímého technického poradenství, finanční a jiné pomoci a výcviku, které souvisejí s vojenskými činnostmi a jsou určeny výhradně k podpoře nebo pro potřeby strategických partnerů mise AMISOM, působících výlučně podle strategické koncepce Africké unie ze dne 5. ledna 2012 a ve spolupráci a v koordinaci s misí AMISOM;

                                       c)

                                       dodávky, prodej nebo převod zbraní a souvisejícího materiálu všech druhů a na přímé nebo nepřímé poskytování technického poradenství, jejichž výlučným cílem je napomoci budování institucí bezpečnostního sektoru, v souladu s politickým procesem stanoveným v bodech 1, 2 a 3 rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1744 (2007), za předpokladu, že Výbor pro sankce do pěti pracovních dnů od obdržení příslušného oznámení nevydal zamítavé rozhodnutí;

                                       d)

                                       dodávky, prodej nebo převod nesmrtícího vojenského vybavení určeného výhradně pro humanitární nebo ochranné využití nebo materiálu určeného pro programy Unie nebo členských států pro budování institucí, mimo jiné v oblasti bezpečnosti, prováděné v rámci mírového procesu usmíření, které předem schválí Výbor pro sankce, ani na ochranné oděvy, včetně neprůstřelných vest a vojenských přileb vyvezených dočasně do Somálska personálem OSN, zástupci sdělovacích prostředků a humanitárními a rozvojovými pracovníky a doprovodným personálem pouze pro jejich osobní potřebu;

                                       e)

                                       dodávky, prodej nebo převod zbraní a vojenského vybavení a poskytování přímého nebo nepřímého technického poradenství, finanční nebo jiné pomoci a výcviku, které souvisejí s vojenskými činnostmi a jsou určeny výlučně k podpoře nebo pro potřeby personálu OSN včetně Politického úřadu OSN pro Somálsko nebo následné mise;

                                       f)

                                       dodávky, prodej nebo převod zbraní a vojenského vybavení a poskytování přímého nebo nepřímého technického poradenství, finanční nebo jiné pomoci a výcviku, které souvisejí s vojenskými činnostmi a jsou určeny výlučně k rozvoji bezpečnostních sil federální vlády Somálska a pro zajišťování bezpečnosti somálského lidu, s výjimkou dodávek věcí, které jsou uvedeny v příloze II, za předpokladu, že Výboru pro sankce bylo nejméně pět dnů předem učiněno oznámení podle bodu 38 rezoluce Rady bezpečnosti OSN 2093 (2013), včetně tam, kde je to vhodné, podle odstavce 4 tohoto článku.“;

                           b)

                           doplňují se nové odstavce, které znějí:
                           „4.   Členský stát poté, co o svém záměru informoval federální vládu Somálska, může informovat nejméně pět dní předem Výbor pro sankce o jakémkoli poskytnutí pomoci podle čl. 1 odst. 3 písm. f). Pokud se některý členský stát rozhodne toto oznámení učinit, musí obsahovat veškeré příslušné informace, včetně tam, ke je to relevantní, typu a množství zbraní, střeliva, vojenského vybavení a materiálu, které má být dodáno, a navrhovaného data dodání.
                           5.   Je zakázáno dodávat, dále prodávat, převádět nebo poskytovat k použití jakékoli zbraně nebo vojenské vybavení prodané nebo dodané pouze za účelem rozvoje bezpečnostních sil federální vlády Somálska jakékoli osobě nebo subjektu, které nejsou ve službě bezpečnostních sil federální vlády Somálska.“

               2)

               Vkládá se nový článek, který zní:
               „Článek 1b
               Členské státy provádějí dohled nad přímými či nepřímými dodávkami, prodejem nebo převodem do Somálska věcí, na které se nevztahují opatření uvedená v čl. 1 odst. 1, a nad přímým či nepřímým poskytováním technického poradenství, finanční nebo jiné pomoci a výcviku Somálsku, které souvisejí s vojenskými činnostmi souvisejícími s těmito věcmi.“

               3)

               Článek 2 se nahrazuje tímto:
               „Článek 2
               Omezující opatření stanovená v článku 3, čl. 5 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 a 2 se použijí vůči osobám a subjektům, které Výbor pro sankce označí za osoby či subjekty, které:

                           —

                           jsou zapojeny do činností, které ohrožují mír, bezpečnost nebo stabilitu Somálska, či poskytují podporu pro tyto činnosti, včetně činností, jež ohrožují mír a proces usmíření v Somálsku nebo hrozí federální vládě Somálska nebo misi AMISOM silou,

                           —

                           porušily zbrojní embargo nebo omezení týkající se dalšího prodeje a převodu zbraní nebo zákaz poskytovat související pomoc, jak je uvedeno v článku 1,

                           —

                           brání dodávkám humanitární pomoci do Somálska nebo přístupu k humanitární pomoci či její distribuci v Somálsku,

                           —

                           jsou vedoucími politickými nebo vojenskými představiteli, kteří do ozbrojených konfliktů v Somálsku najímají děti nebo je při nich využívají, čímž porušují platné mezinárodní právo,

                           —

                           jsou odpovědné za porušování platného mezinárodního práva v Somálsku v souvislosti s cílenými útoky na civilní obyvatelstvo včetně dětí a žen v rámci ozbrojených konfliktů, včetně zabití a těžkého ublížení na zdraví, sexuálního a genderového násilí, útoků na školy a nemocnice a únosu a nuceného vysídlení.

                     Tyto příslušné osoby a subjekty jsou uvedeny v příloze I.“

               4)

               V celém textu se odkazy na „přílohu“ nahrazují odkazy na „přílohu I“.

               5)

               Doplňuje se nová příloha II obsažená v příloze tohoto rozhodnutí.

         Článek 2
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

      V Bruselu dne 25. dubna 2013.

            Za Radu

            předseda

         E. GILMORE

      (1)  Úř. věst. L 105, 27.4.2010, s. 17.

      PŘÍLOHA

            „PŘÍLOHA II

               Seznam věcí uvedených v čl. 1 odst. 3 písm. f)

                        1.

                        Střely typu „země-vzduch“, včetně přenosných systémů protivzdušné obrany (MANPADS).

                        2.

                        Děla, houfnice a kanóny s ráží větší než 12,7 mm a střelivo a součásti pro ně speciálně určené. (To nezahrnuje protitankové raketomety odpalované z ramene, jako jsou ruční protitankové granátomety (RPG) nebo lehké protitankové raketomety (LAW), puškové granáty nebo granátomety.)

                        3.

                        Minomety s ráží větší než 82 mm.

                        4.

                        Řízené protitankové zbraně, včetně protitankových řízených střel (ATGM) a střeliva a součástí pro ně speciálně určených.

                        5.

                        Náplně a zařízení zamýšlené pro vojenské využití obsahující energetické materiály; miny a související materiál.

                        6.

                        Zbraňová mířidla se schopností nočního vidění.“


title: 2014/671/EU: Rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 1. září 2014 , kterým se mění rozhodnutí ECB/2013/35 o dodatečných opatřeních týkajících se refinančních operací Eurosystému a způsobilosti zajištění (ECB/2014/38)

text:
               20.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 278/21

         ROZHODNUTÍ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY
   ze dne 1. září 2014,
   kterým se mění rozhodnutí ECB/2013/35 o dodatečných opatřeních týkajících se refinančních operací Eurosystému a způsobilosti zajištění

      (ECB/2014/38)

      (2014/671/EU)

   RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 127 odst. 2 první odrážku této smlouvy,
   s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na čl. 3.1 první odrážku a články 12.1, 14.3 a 18.2 tohoto statutu,
   s ohledem na obecné zásady ECB/2011/14 ze dne 20. září 2011 o nástrojích a postupech měnové politiky Eurosystému (1) a na rozhodnutí ECB/2013/6 ze dne 20. března 2013 o pravidlech týkajících se používání vlastních nekrytých bankovních dluhopisů zaručených státem jako zajištění při operacích měnové politiky Eurosystému (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Podle článku 18.1 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky mohou Evropská centrální banka (ECB) a národní centrální banky členských států, jejichž měnou je euro (dále jen „národní centrální banky“), provádět úvěrové operace s úvěrovými institucemi a ostatními účastníky trhu s tím, že úvěry jsou dostatečně zajištěny. Standardní podmínky, za nichž jsou ECB a národní centrální banky připraveny provádět úvěrové operace, včetně kritérií, podle kterých se určuje způsobilost zajištění pro účely úvěrových operací Eurosystému, jsou stanoveny v příloze I obecných zásad ECB/2011/14 a v rozhodnutích ECB/2013/6, ECB/2013/35 (3) a ECB/2014/11 (4).

               (2)

               Podle oddílu 1.6 přílohy I obecných zásad ECB/2011/14 může Rada guvernérů kdykoli měnit nástroje, podmínky, kritéria a postupy provádění operací měnové politiky Eurosystému.

               (3)

               Pro účely výběru vhodného ratingu, který se použije k určení způsobilosti aktiv používaných při úvěrových operacích Eurosystému a ke stanovení srážky, jež se na tato aktiva uplatní, se uplatňuje pravidlo, které stanoví prioritu ratingů. Podle tohoto pravidla mají přednost ratingy, které externí ratingové instituce přidělily emisi, před ratingy, které tyto instituce přidělily emitentovi a ručiteli. Dne 17. července 2013 se Rada guvernérů rozhodla dále posílit svůj rámec kontroly rizik, a to tak, že upravila kritéria způsobilosti a srážky uplatňované na zajištění přijímané při operacích měnové politiky Eurosystému a přijala některá dodatečná opatření za účelem zlepšení celkové soudržnosti rámce a jeho praktického uplatňování. V rámci provedených úprav Eurosystém vyjasnil pravidlo týkající se priority ratingů. Tato opatření byla stanovena rozhodnutím ECB/2013/35.

               (4)

               Pravidlo, podle kterého mají přednost ratingy emise od externí ratingové instituce, je vhodné u soukromých emitentů, v případě kterých ratingy emise obsahují relevantní informace. V případě veřejných emitentů je třeba pravidlo upřednostňující ratingy emise od externí ratingové instituce upravit, neboť za relevantní ukazatel bonity těchto emitentů se namísto ratingů emise považují ratingy emitentů.

               (5)

               Rozhodnutí ECB/2013/35 je proto třeba odpovídajícím způsobem změnit,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Změna
   Článek 6 rozhodnutí ECB/2013/35 se nahrazuje tímto:

      „Článek 6
      Dodatečné vysoké úvěrové standardy pro obchodovatelná aktiva
      1.   Na úvěrové hodnocení obchodovatelných aktiv ze strany externí ratingové instituce, jak je uvedeno v oddíle 6.3 přílohy I obecných zásad ECB/2011/14, se vztahují požadavky stanovené v tomto článku.
      2.   Při určování, zda je dosažen práh úvěrové kvality platný pro obchodovatelná aktiva (5), se použijí tyto druhy úvěrových hodnocení ze strany akceptovaných externích ratingových institucí.

                  a)

                  Rating emise od externí ratingové instituce, tj. rating přidělený externí ratingovou institucí určité emisi nebo, neexistuje-li rating emise od téže externí ratingové instituce, rating programu/série emisí, v jejichž rámci je dané aktivum vydáno (6). V případě ratingů emise od externí ratingové instituce Eurosystém nebere do úvahy původní splatnost aktiva. Přijatelný je každý rating, který externí ratingová instituce přidělila emisi nebo programu/sérii emisí.

                  b)

                  Rating emitenta od externí ratingové instituce, tj. rating přidělený externí ratingovou institucí určitému emitentovi. V případě ratingů emitenta od externí ratingové instituce bere Eurosystém do úvahy původní splatnost aktiva, pokud jde o přijatelná úvěrová hodnocení externí ratingové instituce. Rozlišuje se mezi: i) krátkodobými aktivy, tj. aktivy s původní splatností do 390 dnů, a ii) dlouhodobými aktivy, tj. aktivy s původní splatností delší než 390 dnů. V případě krátkodobých aktiv jsou přijatelné krátkodobé i dlouhodobé ratingy emitentů od externí ratingové instituce. V případě dlouhodobých aktiv jsou přijatelné jen dlouhodobé ratingy emitentů od externí ratingové instituce.

                  c)

                  Rating ručitele od externí ratingové instituce, tj. rating přidělený externí ratingovou institucí určitému ručiteli, pokud záruka splňuje požadavky oddílu 6.3.2 písm. c) přílohy I obecných zásad ECB/2011/14. V případě ratingů ručitele nebere Eurosystém do úvahy původní splatnost aktiva. Přijatelné jsou jen dlouhodobé ratingy ručitelů od externí ratingové instituce.

            3.   V souladu s oddílem 6.3.1 přílohy I obecných zásad ECB/2011/14 ECB zveřejňuje práh úvěrové kvality pro všechny akceptované externí ratingové instituce (7). Pokud není uvedeno jinak, odpovídá práh úvěrové kvality platný pro obchodovatelná aktiva stupni úvěrové kvality 3 na harmonizované ratingové stupnici Eurosystému.
      4.   V případě obchodovatelných aktiv vezme Eurosystém v úvahu úvěrová hodnocení externích ratingových institucí, která určují, zda dané aktivum splňuje práh úvěrové kvality, v souladu s níže uvedenými pravidly.

                  4.1.

                  V případě obchodovatelných aktiv, s výjimkou obchodovatelných aktiv vydaných ústředními vládami, regionálními či místními orgány, agenturami (8), nadnárodními institucemi, a cenných papírů krytých aktivy, se uplatní tato pravidla.

                              a)

                              Eurosystém vezme v úvahu ratingy emise od externí ratingové instituce přednostně před ratingy emitenta či ručitele od externí ratingové instituce. Aniž je dotčeno použití tohoto pravidla, nejméně jedno hodnocení ze strany externí ratingové instituce musí splňovat příslušný práh úvěrové kvality stanovený Eurosystémem.

                              b)

                              Jestliže pro tutéž emisi existuje více ratingů emise od externí ratingové instituce, použije se nejlepší dostupný rating emise od externí ratingové instituce. Pokud nejlepší rating emise od externí ratingové instituce nesplňuje práh úvěrové kvality stanovený Eurosystémem pro obchodovatelná aktiva, není aktivum způsobilé, i když existuje přijatelná záruka podle oddílu 6.3.2 písm. c) přílohy I obecných zásad ECB/2011/14.

                              c)

                              Neexistuje-li rating emise od externí ratingové instituce, může vzít Eurosystém v úvahu rating emitenta nebo ručitele od externí ratingové instituce. Jestliže pro tutéž emisi existuje více ratingů emitenta a/nebo ručitele od externí ratingové instituce, použije se nejlepší dostupný rating emitenta nebo ručitele od externí ratingové instituce.

                  4.2.

                  V případě obchodovatelných aktiv vydaných ústředními vládami, regionálními či místními orgány, agenturami a nadnárodními institucemi se uplatní tato pravidla.

                              a)

                              Nejméně jedno hodnocení externí ratingové instituce musí splňovat příslušný práh úvěrové kvality stanovený Eurosystémem. Eurosystém vezme v úvahu pouze ratingy emitenta nebo ručitele od externí ratingové instituce.

                              b)

                              Existuje-li více ratingů emitenta a ručitele od externí ratingové instituce, použije se nejlepší dostupný rating ze všech ratingů emitenta a ručitele od externí ratingové instituce.

                              c)

                              V případě krytých dluhopisů vydaných agenturami se neuplatní pravidla uvedená v odstavci 4.2, nýbrž pravidla uvedená v odstavci 4.1.

                  4.3.

                  V případě cenných papírů krytých aktivy se uplatní tato pravidla.

                              a)

                              Práh úvěrové kvality platný pro cenné papíry kryté aktivy, jak je stanoven v oddíle 6.3 přílohy I obecných zásad ECB/2011/14, odpovídá stupni úvěrové kvality 2 na harmonizované ratingové stupnici Eurosystému (‚single A‘) (9).

                              b)

                              Nejméně dvě hodnocení externí ratingové instituce musí splňovat příslušný práh úvěrové kvality stanovený Eurosystémem. Eurosystém vezme v úvahu pouze ratingy emise od externí ratingové instituce.

            5.   Pro účely oddílu 6.3.2 přílohy I obecných zásad ECB/2011/14 se v případě obchodovatelných aktiv vydaných ústředními vládami, regionálními či místními orgány, agenturami a nadnárodními institucemi, pro něž neexistuje hodnocení emitenta nebo ručitele ze strany externí ratingové instituce ve smyslu odstavce 4.2, uplatní ustanovení týkající se použití implicitního hodnocení úvěrového rizika.

   Článek 2
   Vstup v platnost
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 19. září 2014.
   Použije se od 15. prosince 2014.

      Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 1. září 2014.

            Prezident ECB

         Mario DRAGHI

      (1)  Úř. věst. L 331, 14.12.2011, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 95, 5.4.2013, s. 22.

      (3)  Rozhodnutí ECB/2013/35 ze dne 26. září 2013 o dodatečných opatřeních týkajících se refinančních operací Eurosystému a způsobilosti zajištění (Úř. věst. L 301, 12.11.2013, s. 6).

      (4)  Rozhodnutí ECB/2014/11 ze dne 12. března 2014, kterým se mění rozhodnutí ECB/2013/35 o dodatečných opatřeních týkajících se refinančních operací Eurosystému a způsobilosti zajištění (Úř. věst. L 166, 5.6.2014, s. 31).


title: Rozhodnutí Rady ze dne 26. února 1996, kterým se mění rozhodnutí 91/115/EHS o zřízení Výboru pro měnovou a finanční statistiku a statistiku platební bilance

text:
Důležité právní upozornění

|

31996D0174

Úřední věstník L 051 , 01/03/1996 S. 0048 - 0049

		Rozhodnutí Radyze dne 26. února 1996,kterým se mění rozhodnutí 91/115/EHS o zřízení Výboru pro měnovou a finanční statistiku a statistiku platební bilance(96/174/ES)RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Evropského měnového institutu [3],vzhledem k tomu, že podle článku 109f Smlouvy a článku 2 Protokolu o statutu Evropského měnového institutu (EMI) přispívá EMI ke splnění podmínek nezbytných pro přechod do třetí etapy hospodářské a měnové unie, zejména posilováním koordinace měnových politik za účelem zajištění cenové stability, prováděním příprav nezbytných ke zřízení Evropského systému centrálních bank (ESCB), k uskutečňování jednotné měnové politiky a k vytvoření jednotné měny ve třetí etapě a dohledem na vývoj ECU;vzhledem k tomu, že podle čl. 109f odst. 3 Smlouvy EMI nejpozději do 31. prosince 1996 upřesní normativní, organizační a logistický rámec, nezbytný pro ESCB k plnění jeho úkolů ve třetí etapě hospodářské a měnové unie, a zejména podle potřeby podporovat harmonizaci pravidel a postupů pro sběr, sestavování a šíření statistických údajů v oblasti jeho působnosti;vzhledem k tomu, že podle článku 5 Protokolu o statutu ESCB a Evropské centrální banky shromažďuje Evropská centrální banka (ECB) ve spolupráci s národními centrálními bankami nezbytné statistické informace a spolupracuje s Komisí; že je proto třeba během druhé etapy připravit vhodné postupy spolupráce v rámci vytváření hospodářské a měnové unie;vzhledem k tomu, že je proto třeba pozměnit rozhodnutí 91/115/EHS [4],ROZHODLA TAKTO:Jediný clánekRozhodnutí 91/115/EHS se mění takto:1. Vkládá se nový článek, který zní:"Článek 3aVýbor může z vlastního podnětu podávat stanoviska k jakékoliv otázce týkající se statistik, které jsou ve společném zájmu Komise a vnitrostátních statistických orgánů na jedné straně a Evropského měnového institutu (EMI) a národních centrálních bank na straně druhé. Při plnění svých úkolů sděluje výbor svá stanoviska všem zúčastněným stranám."2. Článek 4 se nahrazuje tímto:"Článek 4Výbor se skládá z jednoho, dvou či tří zástupců za každý členský stát, kteří pocházejí z hlavních institucí zabývajících se měnovou a finanční statistikou a statistikou platební bilance, z nejvýše tří zástupců Komise a z nejvýše tří zástupců EMI. Zasedání výboru se může jako pozorovatel dále účastnit zástupce Měnového výboru. Členské státy, Komise a EMI mají každý po jednom hlasu.Na základě rozhodnutí výboru se jeho zasedání mohou účastnit zástupci jiných organizací, jakož i všechny osoby schopné přispět k rozpravě."3. Článek 5 se nahrazuje tímto:"Článek 5Výbor si zvolí předsedu způsobem stanoveným jednacím řádem."V Bruselu dne 26. února 1996.Za RadupředsedkyněS. Agnelli[1] Úř. věst. C 359, 16.12.1994, s. 10.[2] Úř. věst. C 269, 16.10.1995, s. 198.[3] Úř. věst. C 397, 31.12.1994, s. 52.[4] Stanovisko ze dne 16. ledna 1995.--------------------------------------------------


title: 2010/156/CFSP: Rozhodnutí Rady 2010/156/SZBP ze dne 16. března 2010 o prodloužení mandátu zvláštního zástupce Evropské unie v Bývalé jugoslávské republice Makedonii

text:
               17.3.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 67/6

         ROZHODNUTÍ RADY 2010/156/SZBP
   ze dne 16. března 2010
   o prodloužení mandátu zvláštního zástupce Evropské unie v Bývalé jugoslávské republice Makedonii
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 28, čl. 31 odst. 2 a článek 33 této smlouvy,
   s ohledem na návrh vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 17. října 2005 přijala Rada společnou akci 2005/724/SZBP (1) o jmenování pana Erwana FOUÉRÉHO zvláštním zástupcem Evropské unie (EU) v Bývalé jugoslávské republice Makedonii.

               (2)

               Dne 15. září 2009 přijala Rada společnou akci 2009/706/SZBP (2) o prodloužení mandátu zvláštního zástupce EU do 31. března 2010.

               (3)

               Mandát zvláštního zástupce EU by měl být prodloužen do 31. srpna 2010. Po vstupu rozhodnutí o zřízení Evropské služby pro vnější činnost v platnost může však být na doporučení vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku mandát zvláštního zástupce EU ukončen dříve, pokud tak rozhodne Rada,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Zvláštní zástupce Evropské unie
   Mandát pana Erwana FOUÉRÉHO jako zvláštního zástupce Evropské unie (EU) v Bývalé jugoslávské republice Makedonii se prodlužuje do 31. srpna 2010. Po vstupu v platnost rozhodnutí o zřízení Evropské služby pro vnější činnost může však být na doporučení vysokého představitele mandát zvláštního zástupce EU ukončen dříve, pokud tak rozhodne Rada.
   Článek 2
   Cíle politiky
   Mandát zvláštního zástupce EU vychází z cílů politiky Unie v Bývalé jugoslávské republice Makedonii a přispívá tak ke konsolidaci mírového politického procesu a k úplnému provedení ochridské rámcové dohody, čímž se usnadní další pokrok směrem k evropské integraci prostřednictvím procesu stabilizace a přidružení.
   Zvláštní zástupce EU podporuje činnost vysokého představitele v dané oblasti.
   Článek 3
   Mandát
   K dosažení cílů politiky se zvláštnímu zástupci EU uděluje mandát

               a)

               udržovat úzké kontakty s vládou Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a se stranami, které jsou zapojeny do politického procesu;

               b)

               jménem Unie poskytovat doporučení a usnadňovat politický proces;

               c)

               zajišťovat koordinaci úsilí mezinárodního společenství na pomoc při provádění a zachovávání ustanovení rámcové dohody ze dne 13. srpna 2001, jak je stanoveno v uvedené dohodě a jejích přílohách;

               d)

               pozorně sledovat bezpečnostní otázky a problematiku vztahů mezi etniky, informovat o nich a navazovat za tímto účelem kontakt se všemi příslušnými subjekty;

               e)

               přispívat k rozvoji a upevnění dodržování lidských práv a základních svobod v Bývalé jugoslávské republice Makedonii v souladu s politikou Unie v oblasti lidských práv a obecnými zásadami Unie pro lidská práva.

         Článek 4
   Výkon mandátu
   1.   Zvláštní zástupce EU odpovídá za provádění mandátu z pověření vysokého představitele.
   2.   Politický a bezpečnostní výbor udržuje se zvláštním zástupcem EU výsadní spojení a je pro zvláštního zástupce EU hlavním orgánem pro styk s Radou. Politický a bezpečnostní výbor poskytuje zvláštnímu zástupci EU strategické a politické vedení v rámci jeho mandátu, aniž jsou dotčeny pravomoci vysokého představitele.
   Článek 5
   Financování
   1.   Finanční referenční částka určená na krytí výdajů souvisejících s mandátem zvláštního zástupce EU v období od 1. dubna 2010 do 31. srpna 2010 činí 340 000 EUR.
   2.   Výdaje financované částkou stanovenou v odstavci 1 jsou způsobilé ode dne 1. dubna 2010. Výdaje jsou spravovány v souladu s postupy a pravidly použitelnými pro souhrnný rozpočet Unie.
   3.   Správa výdajů podléhá smlouvě mezi zvláštním zástupcem EU a Komisí. Zvláštní zástupce EU je za veškeré výdaje odpovědný Komisi.
   Článek 6
   Sestavení a složení týmu
   1.   V mezích svého mandátu a odpovídajících finančních prostředků, které má k dispozici, odpovídá zvláštní zástupce EU za sestavení svého týmu. Tým zahrnuje odborníky na konkrétní politické otázky podle požadavků mandátu. Zvláštní zástupce EU neprodleně informuje o složení svého týmu Radu a Komisi.
   2.   Členské státy a orgány Unie mohou navrhnout vyslání personálu, který by pracoval se zvláštním zástupcem EU. Plat personálu vyslaného členským státem nebo orgánem Unie ke zvláštnímu zástupci EU hradí dotyčný členský stát nebo dotyčný orgán Unie. Ke zvláštnímu zástupci EU mohou být rovněž přiděleni odborníci vyslaní členskými státy do generálního sekretariátu Rady. Mezinárodní smluvní pracovníci musí být státními příslušníky některého členského státu.
   3.   Veškerý vyslaný personál je nadále administrativně podřízen vysílajícímu členskému státu nebo orgánu Unie a vykonává své povinnosti a jedná v zájmu mandátu zvláštního zástupce EU.
   Článek 7
   Výsady a imunity zvláštního zástupce EU a členů jeho týmu
   Výsady, imunity a další záruky nezbytné pro završení a řádné působení mise zvláštního zástupce EU a členů jeho týmu se podle potřeby dohodnou s hostitelskou stranou nebo stranami. Členské státy a Komise poskytují k tomuto účelu veškerou nezbytnou podporu.
   Článek 8
   Bezpečnost utajovaných informací EU
   Zvláštní zástupce EU a členové jeho týmu dodržují bezpečnostní zásady a minimální bezpečnostní normy zavedené rozhodnutím Rady 2001/264/ES ze dne 19. března 2001, kterým se přijímají bezpečnostní předpisy Rady (3), zejména při nakládání s utajovanými informacemi Unie.
   Článek 9
   Přístup k informacím a logistická podpora
   1.   Členské státy, Komise a generální sekretariát Rady zajistí, aby měl zvláštní zástupce EU přístup k veškerým důležitým informacím.
   2.   Delegace Unie nebo případně členských států poskytnou logistickou podporu v oblasti.
   Článek 10
   Bezpečnost
   V souladu s politikou Unie pro bezpečnost personálu vyslaného mimo Unii při provádění operací podle hlavy V Smlouvy přijme zvláštní zástupce EU v souladu se svým mandátem a s ohledem na bezpečnostní situaci v zeměpisné oblasti své působnosti veškerá rozumně proveditelná opatření pro zajištění bezpečnosti veškerého personálu, který je mu přímo podřízen, zejména tím, že

               a)

               vypracuje bezpečnostní plán pro danou misi na základě pokynů generálního sekretariátu Rady zahrnující fyzická, organizační a procedurální bezpečnostní opatření pro danou misi, řízení bezpečných přesunů personálu do oblasti mise a uvnitř této oblasti, jakož i řízení bezpečnostních událostí, a zahrnující pohotovostní a evakuační plán mise;

               b)

               zajistí, aby byl veškerý personál vyslaný mimo Unii pojištěn pro případ zvýšeného rizika, jak vyžaduje situace v oblasti mise;

               c)

               zajistí, aby všichni členové jeho týmu, kteří mají být vysláni mimo Unii, včetně najatého místního personálu, prošli před příjezdem nebo bezprostředně po příjezdu do oblasti mise náležitým bezpečnostním školením, a to na základě stupně rizika vyhodnoceného pro danou oblast mise generálním sekretariátem Rady;

               d)

               zajišťuje, aby byla provedena veškerá schválená doporučení vydaná na základě pravidelných posouzení bezpečnosti, a předkládá vysokému představiteli, Radě a Komisi písemné zprávy o provádění těchto doporučení a o jiných bezpečnostních otázkách v rámci zpráv v polovině období a zpráv o provádění mandátu.

         Článek 11
   Podávání zpráv
   Zvláštní zástupce EU pravidelně podává ústní a písemné zprávy vysokému představiteli a Politickému a bezpečnostnímu výboru. Zvláštní zástupce EU rovněž podle potřeby podává zprávy pracovním skupinám Rady. Pravidelné písemné zprávy jsou rozesílány prostřednictvím sítě COREU. Na doporučení vysokého představitele nebo Politického a bezpečnostního výboru může zvláštní zástupce EU podávat zprávy Radě pro zahraniční věci.
   Článek 12
   Koordinace
   1.   Zvláštní zástupce EU podporuje celkovou politickou koordinaci Unie. Pomáhá zajišťovat, aby všechny nástroje Unie byly na místě uplatňovány soudržným způsobem v zájmu dosažení cílů politiky Unie. Činnosti zvláštního zástupce EU jsou koordinovány s činnostmi Komise a případně i s činnostmi dalších zvláštních zástupců EU působících v oblasti. Zvláštní zástupce EU pravidelně informuje mise členských států a delegace Unie.
   2.   Na místě jsou udržovány úzké vztahy s vedoucími delegací Unie a vedoucími misí členských států. Ti se snaží být zvláštnímu zástupci EU co nejvíce nápomocni při provádění mandátu. Zvláštní zástupce EU rovněž udržuje vztahy s dalšími mezinárodními a regionálními subjekty působícími na místě.
   Článek 13
   Přezkum
   Provádění tohoto rozhodnutí a jeho soulad s jinými iniciativami Unie v dané oblasti podléhají pravidelnému přezkumu. Na konci svého mandátu předloží zvláštní zástupce EU vysoké představitelce, Radě a Komisi souhrnnou zprávu o provádění mandátu.
   Článek 14
   Vstup v platnost
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
   Článek 15
   Zveřejnění
   Toto rozhodnutí bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.

      V Bruselu dne 16. března 2010.

            Za Radu

            předseda

         E. SALGADO

      (1)  Úř. věst. L 272, 18.10.2005, s. 26.

      (2)  Úř. věst. L 244, 16.9.2009, s. 25.

      (3)  Úř. věst. L 101, 11.4.2001, s. 1.