title: 2008/99/ES,Euratom: Rozhodnutí Komise ze dne 19. prosince 2007 o přistoupení Evropského společenství pro atomovou energii k Úmluvě o fyzické ochraně jaderných materiálů a jaderných zařízení

text:
               8.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 34/3

         ROZHODNUTÍ KOMISE
   ze dne 19. prosince 2007
   o přistoupení Evropského společenství pro atomovou energii k Úmluvě o fyzické ochraně jaderných materiálů a jaderných zařízení
   (2008/99/ES, Euratom)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 101 druhý pododstavec této smlouvy,
   s ohledem na rozhodnutí Rady 2007/513/Euratom ze dne 10. července 2007, kterým se schvaluje přistoupení Evropského společenství pro atomovou energii k pozměněné Úmluvě o fyzické ochraně jaderných materiálů a jaderných zařízení (1),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               V čl. 2 písm. e) Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (Smlouva o Euratomu) je uvedeno, že Evropské společenství pro atomovou energii (dále jen „Společenství“) má zaručovat vhodným dozorem, aby jaderný materiál nebyl zneužíván k jiným účelům, než ke kterým je určen.

               (2)

               Úmluva o fyzické ochraně jaderných materiálů byla přijata v roce 1979 a vstoupila v platnost v roce 1987. V současnosti je stranami úmluvy 128 států a Společenství (2). Všechny členské státy jsou stranami úmluvy.

               (3)

               Soudní dvůr Evropských společenství (dále jen „Soudní dvůr“) (3) rozhodl, že účast členských států v rámci Úmluvy o fyzické ochraně jaderných materiálů je s ustanoveními Smlouvy o Euratomu slučitelná pouze za podmínky, že pokud jde o pravomoci a jurisdikci Společenství, je Společenství jako takové smluvní stranou Úmluvy o fyzické ochraně jaderných materiálů za stejných podmínek jako členské státy, a že některé závazky Úmluvy o fyzické ochraně jaderných materiálů mohou být provedeny, týkají-li se Společenství, pouze prostřednictvím úzké spolupráce mezi Společenstvím a členskými státy, a to jak během sjednávání a uzavírání závazků, tak při plnění přijatých závazků,

         ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   Přistoupení Evropského společenství pro atomovou energii k Úmluvě o fyzické ochraně jaderných materiálů a jaderných zařízení se schvaluje.
   Znění Úmluvy o fyzické ochraně jaderných materiálů a jaderných zařízení (příloha 1) a prohlášení Evropského společenství pro atomovou energii podle čl. 18 odst. 4 a čl. 17 odst. 3 úmluvy (příloha 2) jsou připojena k tomuto rozhodnutí.
   Článek 2
   Listina o přistoupení bude uložena u generálního ředitele Mezinárodní agentury pro atomovou energii, depozitáře Úmluvy o fyzické ochraně jaderných materiálů a jaderných zařízení, co nejdříve po přijetí tohoto rozhodnutí formou dopisu podepsaného vedoucím delegace Evropské komise při mezinárodních organizacích ve Vídni.
   Článek 3
   Člen Evropské komise odpovědný za vnější vztahy potvrdí v poznámce připojené k tomuto rozhodnutí (příloha 3) jmenování vedoucího delegace Komise Evropských společenství ve Vídni, aby prohlášení přiložené k tomuto rozhodnutí uložil u generálního ředitele Mezinárodní agentury pro atomovou energii, depozitáře úmluvy („plná moc“), co nejdříve po přijetí tohoto rozhodnutí.

      V Bruselu dne 19. prosince 2007.

            Za Komisi

         Andris PIEBALGS

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 190, 21.7.2007, s. 12.

      (2)  Stav ke dni 31. května 2007.

      (3)  Rozsudek Soudního dvora 1/78 ze dne 14. listopadu 1978, Sb. rozh. 1978, s. 2151, zejména první část výroku rozsudku a bod 34.
   PŘÍLOHA 1

      Úmluva o fyzické ochraně jaderných materiálů a jaderných zařízení
      STÁTY, KTERÉ JSOU STRANAMI TÉTO ÚMLUVY,
      UZNÁVAJÍCE právo všech států na rozvíjení a využívání jaderné energie pro mírové účely a jejich oprávněné zájmy na získání možného prospěchu z mírového využití jaderné energie,
      JSOUCE PŘESVĚDČENY o potřebě usnadnění mezinárodní spolupráce a předávání jaderných technologií pro mírové využívání jaderné energie,
      MAJÍCE NA VĚDOMÍ, že fyzická ochrana má zásadní význam pro ochranu veřejného zdraví, pro bezpečnost, životní prostředí a národní a mezinárodní bezpečnost,
      MAJÍCE NA PAMĚTI cíle a zásady Charty Organizace spojených národů spočívající v udržení mezinárodního míru a bezpečnosti a podpoře snášenlivosti a přátelských vztahů a spolupráce mezi jednotlivými státy,
      BEROUCE V ÚVAHU, že podle čl. 2 odst. 4 Charty Organizace spojených národů se „všichni členové vystříhají ve svých mezinárodních stycích hrozby silou nebo použití síly jak proti územní celistvosti nebo politické nezávislosti kteréhokoli státu, tak jakýmkoli jiným způsobem neslučitelným s cíli Organizace spojených národů“,
      PŘIPOMÍNAJÍCE Deklaraci o opatřeních na odstranění mezinárodního terorismu, připojenou k rezoluci Valného shromáždění č. 49/60 ze dne 9. prosince 1994,
      PŘEJÍCE SI odvrátit možná nebezpečí způsobená nedovoleným obchodem s jaderným materiálem, protiprávním zmocněním se a použitím jaderného materiálu a sabotáží jaderného materiálu a jaderných zařízení, a berouce na vědomí, že fyzická ochrana před takovýmto jednáním se stává předmětem rostoucích národních i mezinárodních obav,
      HLUBOCE ZNEPOKOJENY celosvětovým nárůstem teroristických činů ve všech formách a projevech a hrozbami, které mezinárodní terorismus a organizovaný zločin představují,
      VĚŘÍCE, že fyzická ochrana hraje důležitou roli v podpoře cílů jaderného nešíření a boje proti terorismu,
      PŘEJÍCE SI prostřednictvím této úmluvy přispět k celosvětovému posílení fyzické ochrany jaderných materiálů a jaderných zařízení využívaných pro mírové účely,
      JSOUCE PŘESVĚDČENY, že trestné činy související s jadernými materiály a jadernými zařízeními jsou příčinou vážného znepokojení a že je naléhavě zapotřebí přijmout vhodná a účinná opatření nebo posílit opatření stávající s cílem zajistit prevenci, odhalování a potrestání takovýchto trestných činů,
      PŘEJÍCE SI dále posílit mezinárodní spolupráci k zavedení účinných opatření k fyzické ochraně jaderných materiálů a jaderných zařízení v souladu s právními předpisy každého smluvního státu a s touto úmluvou,
      JSOUCE PŘESVĚDČENY, že by tato úmluva měla doplnit bezpečné využívání a přepravu jaderných materiálů a bezpečný provoz jaderných zařízení,
      UZNÁVAJÍCE, že na mezinárodní úrovni vypracovávají doporučení ohledně fyzické ochrany, která jsou v občasných intervalech aktualizována a jimiž se lze řídit, pokud jde o současné prostředky k dosažení účinných úrovní fyzické ochrany,
      UZNÁVAJÍCE rovněž, že za účinnou fyzickou ochranu jaderných materiálů a jaderných zařízení využívaných pro vojenské účely odpovídá stát, který takové jaderné materiály a jaderná zařízení vlastní, a jsouce si vědomy toho, že těmto materiálům a zařízením je a nadále bude poskytována přísná fyzická ochrana,
      SE DOHODLY takto:
      Článek 1
      Pro účely této úmluvy se rozumí:

                  a)

                  „jadernými materiály“ plutonium s výjimkou plutonia s koncentrací izotopu plutonia-238 převyšující 80 %; uran-233; uran obohacený izotopy 235 nebo 233; uran s přírodním izotopovým složením s vyloučením uranové rudy a rudných zbytků; jakýkoli materiál obsahující jeden nebo více výše uvedených;

                  b)

                  „uranem obohaceným izotopy 235 nebo 233“ uran obsahující izotopy 235 nebo 233 nebo oba v takovém množství, že poměr celkového výskytu těchto izotopů k izotopu 238 je vyšší než poměr izotopu 235 k izotopu 238 vyskytujícímu se v přírodě;

                  c)

                  „mezinárodní přepravou jaderných materiálů“ přeprava zásilky jaderných materiálů jakýmkoli přepravním prostředkem směřující za hranice státu, ze kterého zásilka pochází, počínaje odesláním ze zařízení odesílatele v tomto státě a konče obdržením v zařízení příjemce ve státě konečného určení;

                  d)

                  „jaderným zařízením“ zařízení (včetně souvisejících budov a vybavení), v němž se jaderný materiál vyrábí, zpracovává, používá, v němž se s ním manipuluje, v němž se skladuje či zneškodňuje a jež by v případě, že by bylo poškozeno či narušeno, mohlo způsobit významné ozáření nebo únik významného množství radioaktivních látek;

                  e)

                  „sabotáží“ jakékoli úmyslné jednání namířené proti jadernému zařízení či jadernému materiálu při jejich používání, skladování nebo přepravě, které by mohlo přímo nebo nepřímo ohrozit zdraví a bezpečnost pracovníků nebo veřejnosti nebo ohrozit životní prostředí ozářením nebo únikem radioaktivních látek.

            Článek 1A
      Účelem této úmluvy je nastolit a udržet celosvětovou účinnou fyzickou ochranu jaderných materiálů využívaných pro mírové účely a jaderných zařízení využívaných pro mírové účely; po celém světě předcházet trestným činům v souvislosti s těmito materiály a zařízeními a bojovat proti nim; jakož i usnadnit spolupráci jednotlivých států úmluvy za těmito účely.
      Článek 2
      1.   Tato úmluva se vztahuje na jaderné materiály využívané pro mírové účely při jejich používání, skladování a přepravě a na jaderná zařízení využívaná pro mírové účely, avšak za předpokladu, že články 3 a 4 a čl. 5 odst. 4 úmluvy se vztahují na takový jaderný materiál pouze při mezinárodní přepravě.
      2.   Za stanovení, provádění a udržování režimu fyzické ochrany ve smluvním státě v plném rozsahu odpovídá tento stát.
      3.   Kromě závazků výslovně převzatých smluvními státy podle této úmluvy nelze nic v této úmluvě vykládat tak, aby byla dotčena svrchovaná práva státu.

                  4.

                              a)

                              Ničím v této úmluvě nejsou dotčena jiná práva, závazky a odpovědnost smluvních států podle mezinárodního práva, zejména cíle a zásady Charty Organizace spojených národů a mezinárodního humanitárního práva.

                              b)

                              Touto úmluvou nejsou upraveny činnosti ozbrojených sil při ozbrojených konfliktech ve smyslu mezinárodního humanitárního práva, které jsou tímto právem upraveny, ani činnosti ozbrojených sil při výkonu úředních povinností, pokud se na ně vztahují jiná pravidla mezinárodního práva.

                              c)

                              Nic v této úmluvě nelze považovat za zákonné oprávnění k užití síly či k hrozbě užití síly proti jaderným materiálům nebo jaderným zařízením používaným pro mírové účely.

                              d)

                              Nic v této úmluvě neospravedlňuje či nečiní zákonným jednání jinak nezákonné ani nebrání stíhání podle jiných zákonů.

            5.   Tato úmluva se nevztahuje na jaderné materiály používané či uchovávané pro vojenské účely nebo na jaderná zařízení, která takové materiály obsahují.
      Článek 2A
      1.   Každý smluvní stát stanoví, provede a udržuje odpovídající režim fyzické ochrany jaderných materiálů a jaderných zařízení pod jeho jurisdikcí s cílem:

                  a)

                  chránit jaderné materiály při používání, skladování a přepravě před zcizením či jiným nezákonným zmocněním se těchto materiálů;

                  b)

                  zaručit provedení rychlých a komplexních opatření k nalezení a případně zpětnému získání chybějících či zcizených jaderných materiálů; je-li materiál nalezen mimo jeho území, jedná tento smluvní stát v souladu s článkem 5;

                  c)

                  chránit jaderné materiály a jaderná zařízení před sabotáží a

                  d)

                  zmírnit či minimalizovat radiační důsledky sabotáže.

            2.   Při provádění odstavce 1 každý smluvní stát:

                  a)

                  vytvoří a udržuje právní a regulační rámec upravující fyzickou ochranu;

                  b)

                  zřídí či určí příslušný orgán nebo orgány odpovědné za provádění právního a regulačního rámce a

                  c)

                  přijme další vhodná opatření nutná k fyzické ochraně jaderných materiálů a jaderných zařízení.

            3.   Aniž jsou tím dotčena ostatní ustanovení této úmluvy, uplatní každý smluvní stát při plnění závazků podle odstavců 1 a 2 v nejvyšší možné a přiměřené míře tyto základní zásady fyzické ochrany jaderných materiálů a jaderných zařízení:

                     ZÁKLADNÍ ZÁSADA A: Odpovědnost státu

                  Za stanovení, provádění a udržování režimu fyzické ochrany ve smluvním státě v plném rozsahu odpovídá tento stát.

                     ZÁKLADNÍ ZÁSADA B: Odpovědnost při mezinárodní přepravě

                  Odpovědnost státu za zajištění odpovídající ochrany jaderného materiálu se vztahuje i na mezinárodní přepravu tohoto materiálu až do okamžiku, kdy je tato odpovědnost podle potřeby řádně převedena na jiný stát.

                     ZÁKLADNÍ ZÁSADA C: Legislativní a předpisový rámec

                  Stát odpovídá za vytvoření a udržování právního a regulačního rámce upravujícího fyzickou ochranu. Tento rámec by měl zajistit stanovení požadavků na fyzickou ochranu a zahrnovat systém hodnocení a povolování či jiné postupy k udělení oprávnění. Tento rámec by měl zahrnovat systém inspekcí prováděných v jaderných zařízeních a při přepravě, aby bylo možné ověřit soulad s platnými požadavky a podmínkami povolení či jiného oprávnění a zřídit prostředek k vymáhání platných požadavků a podmínek včetně ukládání účinných sankcí.

                     ZÁKLADNÍ ZÁSADA D: Příslušný orgán

                  Stát by měl zřídit či určit příslušný orgán, který odpovídá za provádění právního a regulačního rámce a má odpovídající pravomoc, kompetence a finanční a lidské zdroje nutné k plnění povinností, které jsou mu přiděleny. Stát by měl učinit nutná opatření, aby zaručil skutečnou nezávislost jednotlivých funkcí příslušného orgánu daného státu a funkcí dalších subjektů pověřených podporou či využíváním jaderné energie.

                     ZÁKLADNÍ ZÁSADA E: Odpovědnost držitelů povolení

                  Měla by být jasně vymezena odpovědnost za provádění různých složek fyzické ochrany v rámci státu. Stát by měl zaručit, že za provádění fyzické ochrany jaderných materiálů nebo jaderných zařízení odpovídají v první řadě držitelé příslušných povolení nebo jiných oprávnění (např. provozovatelé či přepravci).

                     ZÁKLADNÍ ZÁSADA F: Kultura bezpečnosti

                  Všechny organizace, které mají podíl na provádění fyzické ochrany, by měly klást patřičný důraz na kulturu bezpečnosti, na její rozvoj a udržování, aby bylo zaručeno její účinné provádění v celé organizaci.

                     ZÁKLADNÍ ZÁSADA G: Ohrožení

                  Fyzická ochrana by ve státě měla vycházet ze současného vyhodnocení ohrožení provedeného daným státem.

                     ZÁKLADNÍ ZÁSADA H: Odstupňovaný přístup

                  Požadavky na fyzickou ochranu by měly být založeny na odstupňovaném přístupu a měly by zohledňovat stávající hodnocení ohrožení, relativní atraktivitu a povahu materiálu a možné následky neoprávněného odebrání jaderných materiálů a sabotáže jaderných materiálů či jaderných zařízení.

                     ZÁKLADNÍ ZÁSADA I: Hloubkově členěná obrana

                  Požadavky státu na fyzickou ochranu by měly odrážet koncepci vycházející z několika úrovní a metod ochrany (strukturálních nebo jiných technických, personálních a organizačních), které musí nepřítel překonat či obejít, aby dosáhl svých cílů.

                     ZÁKLADNÍ ZÁSADA J: Zabezpečení kvality

                  Měly by být vypracovány a prováděny politika a programy zajištění kvality, aby se zaručilo, že jsou splněny stanovené požadavky na všechny činnosti, které mají význam pro fyzickou ochranu.

                     ZÁKLADNÍ ZÁSADA K: Pohotovostní plány

                  Všichni držitelé povolení a příslušné orgány by měly mít připraveny a vyzkoušeny pohotovostní plány (plány pro případ mimořádné události), jejichž účelem je reagovat na neoprávněné odebrání jaderných materiálů nebo na sabotáž jaderných materiálů či jaderných zařízení nebo na pokusy o takovéto jednání.

                     ZÁKLADNÍ ZÁSADA L: Důvěrnost

                  Stát by měl stanovit požadavky na ochranu důvěrných informací, jejichž neoprávněné odhalení by mohlo ohrozit fyzickou ochranu jaderných materiálů a jaderných zařízení.

                  4.

                              a)

                              Ustanovení tohoto článku se nevztahují na jaderné materiály, které podle uvážlivého rozhodnutí smluvního státu nemusejí podléhat režimu fyzické ochrany zřízenému podle odstavce 1, a to s ohledem na povahu materiálů, jejich množství, relativní atraktivitu a potenciální radiační a další důsledky související s neoprávněným jednáním namířeným proti tomuto materiálu a na současné hodnocení jeho ohrožení.

                              b)

                              Jaderné materiály, na které se nevztahují ustanovení písmene a) tohoto článku, by měly být chráněny v souladu s postupy bezpečného zacházení.

            Článek 3
      Každý smluvní stát učiní odpovídající kroky v souladu se svými právními předpisy a s mezinárodním právem, aby jaderné materiály byly během mezinárodní přepravy na území tohoto státu nebo na palubě lodi či letadla pod jeho jurisdikcí, pokud tato loď či letadlo provozují přepravu do tohoto státu či z něho, co možná nejvíce chráněny na úrovních stanovených v příloze I.
      Článek 4
      1.   Žádný smluvní stát nevyveze jaderné materiály ani nepovolí jejich vývoz, pokud neobdrží ujištění, že tyto materiály budou během mezinárodní přepravy chráněny na úrovních stanovených v příloze I.
      2.   Žádný smluvní stát nedoveze jaderné materiály ani nepovolí jejich dovoz ze státu, který není stranou této úmluvy, pokud neobdrží ujištění, že tyto materiály budou během mezinárodní přepravy chráněny na úrovních stanovených v příloze I.
      3.   Smluvní stát nepovolí tranzit jaderných materiálů přes své území po zemi či vnitrozemskými vodními cestami nebo přes svá letiště či námořní přístavy mezi státy, které nejsou stranami této úmluvy, pokud neobdrží ujištění, že tyto materiály budou během mezinárodní přepravy co možná nejvíce chráněny na úrovních stanovených v příloze I.
      4.   Každý smluvní stát uplatní v souladu se svými právními předpisy úrovně fyzické ochrany stanovené v příloze I ve vztahu k jaderným materiálům přepravovaným z jedné části tohoto státu do jeho jiné části mezinárodními vodami či vzdušným prostorem.
      5.   Smluvní stát odpovídající za obdržení ujištění o ochraně jaderných materiálů na úrovních stanovených v příloze I podle odstavců 1 až 3 určí a předem informuje státy, přes jejichž území se předpokládá tranzit jaderných materiálů po zemi či vnitrozemskými vodními cestami nebo na jejichž letiště či do námořních přístavů se předpokládá vstup s jadernými materiály.
      6.   Odpovědnost za to, že ujištění ve smyslu odstavce 1 budou získána, může být po vzájemné dohodě přenesena na smluvní stát, který se účastní přepravy jako dovozce.
      7.   Nic v tomto článku nelze vykládat tak, aby byla jakkoli dotčena územní svrchovanost a jurisdikce států včetně jejich svrchovanosti nad vzdušným prostorem a pobřežními vodami.
      Článek 5
      1.   Smluvní státy stanoví a vzájemně si oznámí přímo nebo prostřednictvím Mezinárodní agentury pro atomovou energii své styčné místo pro záležitosti v oblasti působnosti této úmluvy.
      2.   V případě krádeže, loupeže nebo jiného protiprávního zmocnění se jaderných materiálů nebo jejich věrohodné hrozby poskytnou smluvní státy v souladu se svými právními předpisy v největším možném rozsahu spolupráci a pomoc při zpětném získávání a ochraně těchto materiálů každému státu, který o to požádá. Zejména:

                  a)

                  smluvní stát učiní co možná nejrychleji vhodné kroky k informování dalších států, jež podle něho mohou být dotčeny, o každé krádeži, loupeži či protiprávním zmocnění se jaderných materiálů nebo o jejich věrohodné hrozbě a v případě potřeby k informování Mezinárodní agentury pro atomovou energii a dalších příslušných mezinárodních organizací;

                  b)

                  při tom si dotčené smluvní státy v případě potřeby vyměňují informace navzájem nebo s Mezinárodní agenturou pro atomovou energii a dalšími příslušnými mezinárodními organizacemi s cílem ochránit ohrožené jaderné materiály, ověřit neporušenost obalového souboru pro přepravu nebo získat zpět protiprávně odňaté jaderné materiály a:

                              i)

                              koordinují své úsilí diplomatickou nebo jinou dohodnutou cestou;

                              ii)

                              na požádání si poskytují pomoc;

                              iii)

                              zajistí navrácení zpětně získaných jaderných materiálů odcizených nebo ztracených v důsledku výše uvedených událostí.

            Způsob provádění této spolupráce určují dotčené smluvní státy.
      3.   V případě věrohodné hrozby sabotáže jaderných materiálů nebo jaderného zařízení nebo v případě, kdy k jejich sabotáži dojde, spolupracují smluvní státy v souladu se svými právními předpisy a náležitými závazky podle mezinárodního práva v největším možném rozsahu takto:

                  a)

                  pokud si je smluvní stát vědom věrohodné hrozby sabotáže jaderných materiálů nebo jaderného zařízení v jiném státě, rozhodne co nejrychleji o vhodných krocích k informování dotčeného státu a případně i Mezinárodní agentury pro atomovou energii a jiných příslušných mezinárodních organizací o takové hrozbě s cílem sabotáži zabránit;

                  b)

                  dojde-li ve smluvním státě k sabotáži jaderných materiálů nebo jaderného zařízení a určitý stát dojde k závěru, že je pravděpodobné, že budou jiné státy radiačně zasaženy, učiní tento stát vhodná opatření, aniž by byly dotčeny jiné jeho závazky podle mezinárodního práva, aby co nejrychleji informoval stát nebo státy, které budou pravděpodobně radiačně zasaženy, a případně Mezinárodní agenturu pro atomovou energii a další příslušné mezinárodní organizace, s cílem minimalizovat nebo zmírnit radiační důsledky sabotáže;

                  c)

                  pokud v souvislosti s písmeny a) a b) požádá smluvní stát o pomoc, každý smluvní stát, jemuž je žádost o pomoc určena, neprodleně rozhodne a oznámí žádajícímu smluvnímu státu přímo nebo prostřednictvím Mezinárodní agentury pro atomovou energii, zda a v jakém rozsahu a za jakých podmínek je schopen požadovanou pomoc poskytnout;

                  d)

                  koordinace spolupráce podle písmen a) až c) probíhá diplomatickou cestou nebo jinými dohodnutými způsoby. Prostředky provádění této spolupráce určují dvoustranně či vícestranně dotčené smluvní státy.

            4.   Smluvní státy podle potřeby spolupracují a vedou vzájemné konzultace, a to přímo nebo prostřednictvím Mezinárodní agentury pro atomovou energii nebo dalších příslušných mezinárodních organizací s cílem získat poučení o navrhování, udržování a zlepšování systémů fyzické ochrany jaderných materiálů při mezinárodní přepravě.
      5.   Smluvní stát může podle potřeby konzultovat ostatní smluvní státy nebo s nimi spolupracovat, a to přímo nebo prostřednictvím Mezinárodní agentury pro atomovou energii nebo dalších příslušných mezinárodních organizací s cílem získat poznatky o navrhování, udržování a zlepšování svých vnitrostátních systémů fyzické ochrany jaderných materiálů při jejich používání, skladování nebo přepravě a jaderných zařízení.
      Článek 6
      1.   Smluvní státy přijmou v souladu se svými právními předpisy vhodná opatření k ochraně důvěrnosti všech informací, které obdrží jako důvěrné na základě ustanovení této úmluvy od jiného smluvního státu nebo při své účasti na provádění této úmluvy. Pokud smluvní státy poskytnou důvěrné informace mezinárodním organizacím nebo státům, které nejsou stranami této úmluvy, jsou učiněny kroky, aby se zaručilo, že je důvěrnost těchto informací chráněna. Smluvní stát, který od jiného smluvního státu obdržel důvěrné informace, může tyto informace poskytnout třetím stranám pouze se souhlasem tohoto jiného smluvního státu.
      2.   Úmluva nepožaduje od smluvních států poskytování jakýchkoli informací, které podle vnitrostátních právních předpisů nesmějí sdělovat nebo které by ohrozily jejich bezpečnost nebo fyzickou ochranu jaderných materiálů nebo jaderných zařízení.
      Článek 7
      1.   Úmyslné spáchání:

                  a)

                  činu bez zákonného oprávnění, který představuje přijetí, držení, užívání, předání, změnu, ukládání či rozptylování jaderných materiálů a který je či může být příčinou smrti nebo těžké újmy na zdraví jakékoli osoby nebo značné škody na majetku nebo životním prostředí;

                  b)

                  krádeže či loupeže jaderných materiálů;

                  c)

                  zpronevěry či podvodného získání jaderných materiálů;

                  d)

                  činu, který představuje přepravu, odeslání či přemístění jaderných materiálů do státu nebo ze státu bez zákonného oprávnění;

                  e)

                  činu namířeného proti jadernému zařízení nebo činu narušujícího provoz jaderného zařízení, kdy pachatel úmyslně zapříčiní nebo si je vědom, že takovýto čin pravděpodobně zapříčiní smrt nebo těžkou újmu na zdraví jakékoli osoby nebo značnou škodu na majetku nebo životním prostředí v důsledku jejich ozáření nebo úniku radioaktivních látek, pokud není takový čin proveden v souladu s vnitrostátními právními předpisy smluvního státu, na jehož území se jaderné zařízení nachází;

                  f)

                  činu, který představuje dožadování se jaderných materiálů pod pohrůžkou či s použitím síly nebo jakékoli jiné formy zastrašování;

                  g)

                  pohrůžky:

                              i)

                              použití jaderných materiálů s cílem způsobit smrt nebo těžkou újmu na zdraví jakékoli osobě nebo značné škody na majetku nebo životním prostředí či spáchání trestného činu popsaného v písmeni e), nebo

                              ii)

                              spáchání trestného činu popsaného v písmenech b) a e) k donucení fyzické či právnické osoby, mezinárodní organizace nebo státu k jakémukoli jednání nebo upuštění od něho;

                  h)

                  pokusu o spáchání jakéhokoli trestného činu popsaného v písmenech a) až e);

                  i)

                  činu, který představuje účastenství na jakémkoli trestném činu popsaném v písmenech a) až h),

                  j)

                  činu, kdy jakákoli osoba organizuje a navádí jiné osoby, aby spáchaly trestný čin popsaný v písmenech a) až h); a

                  k)

                  činu, který přispívá ke spáchání trestného činu popsaného v písmenech a) až h), a to skupinou osob sledujících společný cíl; tento čin je úmyslný a je buď:

                              i)

                              proveden s cílem přispět k trestné činnosti či trestnému cíli skupiny, kdy taková činnost nebo cíl zahrnují spáchání trestného činu popsaného v písmenech a) až g), nebo

                              ii)

                              proveden s vědomím záměru skupiny spáchat trestný čin popsaný v písmenech a) až g), učiní každý smluvní stát trestným činem podle svého práva.

            2.   Každý smluvní stát stanoví pro trestné činy popsané v tomto článku odpovídající tresty s ohledem na závažnost jejich povahy.
      Článek 8
      1.   Každý smluvní stát učiní případně nezbytná opatření k založení své jurisdikce, pokud jde o trestné činy uvedené v článku 7, v těchto případech:

                  a)

                  je-li trestný čin spáchán na území tohoto státu nebo na palubě lodi či letadla v něm registrovaného;

                  b)

                  je-li údajný pachatel státním příslušníkem tohoto státu.

            2.   Každý smluvní stát učiní rovněž případně nezbytná opatření k založení své jurisdikce, pokud jde o tyto trestné činy, v případech, kdy se údajný pachatel nachází na jeho území a není vydán podle článku 11 žádnému ze států uvedených v odstavci 1.
      3.   Tato úmluva nevylučuje jinou trestní jurisdikci vykonávanou v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
      4.   Kromě smluvních států uvedených v odstavcích 1 a 2 může každý smluvní stát v souladu s mezinárodním právem založit svou jurisdikci, pokud jde o trestné činy uvedené v článku 7, účastní-li se mezinárodní přepravy jaderných materiálů jako vyvážející nebo dovážející stát.
      Článek 9
      Na základě přesvědčení, že to okolnosti potvrzují, učiní smluvní státy, na jejichž území se údajný pachatel nachází, v souladu se svými právními předpisy vhodná opatření, včetně zadržení údajného pachatele, k zajištění přítomnosti údajného pachatele za účelem stíhání nebo vydání. Opatření přijatá podle tohoto článku se bez prodlení oznámí státům, od nichž se požaduje, aby založily svou jurisdikci podle článku 8, a v případě potřeby všem ostatním dotčeným státům.
      Článek 10
      Smluvní stát, na jehož území se údajný pachatel nachází, předá věc v případě, že jej nevydá, bez jakýchkoli výjimek a neopodstatněných průtahů příslušným orgánům za účelem stíhání v řízení, které je v souladu s jeho právními předpisy.
      Článek 11
      1.   Trestný čin podle článku 7 se automaticky zahrne do každé smlouvy o vydávání, jež existuje mezi smluvními státy, jako trestný čin podléhající vydání. Smluvní státy se zavazují, že zahrnou tyto trestné činy do každé smlouvy o vydávání, jež mezi nimi bude uzavřena.
      2.   Jestliže je smluvní stát, který vydání váže na existenci smlouvy, požádán o vydání jiným smluvním státem, s nímž nemá žádnou smlouvu o vydávání, může podle své úvahy považovat tuto úmluvu za právní podklad pro vydání, pokud jde o tyto trestné činy. Vydání podléhá ostatním podmínkám stanoveným právními předpisy státu, který byl o vydání požádán.
      3.   Smluvní státy, které neváží vydání na existenci smlouvy, budou vzájemně tyto trestné činy považovat za trestné činy podléhající vydání za podmínek stanovených právními předpisy státu, který byl o vydání požádán.
      4.   Pro účel vydání mezi smluvními státy se ke každému trestnému činu přistupuje jako k činu spáchanému nejen v místě, kde se udál, nýbrž také na území smluvních států, od nichž se požaduje, aby založily svou jurisdikci podle čl. 8 odst. 1.
      Článek 11A
      Žádný z trestných činů uvedených v článku 7 není pro účely vydání nebo vzájemné právní pomoci považován za politický trestný čin nebo trestný čin související s politickým trestným činem nebo za trestný čin spáchaný z politických pohnutek. Z toho důvodu nelze žádost o vydání nebo vzájemnou právní pomoc ve věci takového trestného činu odmítnout pouze na základě skutečnosti, že se jedná o politický trestný čin nebo trestný čin související s politickým trestným činem nebo trestný čin spáchaný z politických pohnutek.
      Článek 11B
      Nic v této úmluvě nelze vykládat jako uložení povinnosti vydání osob nebo poskytnutí vzájemné právní pomoci, pokud má smluvní stát, jemuž je žádost určena, zásadní důvod se domnívat, že žádost o vydání pro trestné činy uvedené v článku 7 nebo o vzájemnou právní pomoc v souvislosti s těmito trestnými činy byla učiněna za účelem trestního stíhání či potrestání osoby na základě její rasy, náboženského vyznání, národnosti, etnického původu nebo politického názoru nebo že by vyhovění žádosti způsobilo z některého z těchto důvodů újmu v postavení dané osoby.
      Článek 12
      Každé osobě, proti níž se vede soudní řízení v souvislosti s některým z trestných činů uvedených v článku 7, se zaručuje spravedlivé zacházení ve všech stadiích řízení.
      Článek 13
      1.   Smluvní státy si navzájem poskytnou v co největší míře pomoc v souvislosti s trestním řízením, zahájeným pro trestné činy uvedené v článku 7, včetně důkazních materiálů, jež jsou jim k dispozici, nezbytných pro řízení. Na všechny případy se vztahuje právo státu, jemuž byla žádost zaslána.
      2.   Ustanoveními odstavce 1 nejsou dotčeny závazky vyplývající z kterékoli jiné dvoustranné či mnohostranné smlouvy, kterou se plně či zčásti řídí nebo bude řídit vzájemná pomoc v trestních věcech.
      Článek 13A
      Ničím v této úmluvě není dotčeno předávání jaderné technologie pro mírové účely, které se provádí za účelem posílit fyzickou ochranu jaderných materiálů a jaderných zařízení.
      Článek 14
      1.   Každý smluvní stát informuje depozitáře o svých právních předpisech, kterými se úmluva provádí. Depozitář tyto informace pravidelně oznamuje všem smluvním státům.
      2.   Smluvní stát, v němž je údajný pachatel stíhán, sdělí, pokud je to proveditelné, konečný výsledek řízení nejprve státům, jichž se věc přímo týká. Tento smluvní stát rovněž sdělí konečný výsledek depozitáři, který o něm informuje všechny státy.
      3.   Týká-li se trestný čin jaderných materiálů při jejich používání, skladování nebo přepravě uvnitř státu a údajný pachatel i jaderný materiál zůstávají na území smluvního státu, ve kterém byl trestný čin spáchán, nebo týká-li se trestný čin jaderného zařízení a údajný pachatel zůstává na území smluvního státu, ve kterém byl trestný čin spáchán, nic v této úmluvě nelze vykládat jako požadavek, aby tento smluvní stát poskytl informace o trestním řízení vyplývajícím z takového trestného činu.
      Článek 15
      Přílohy této úmluvy jsou její nedílnou částí.
      Článek 16
      1.   Pět let po vstupu změny přijaté dne 8. července 2005 v platnost svolá depozitář konferenci smluvních států, která přezkoumá provádění této úmluvy a její přiměřenost, co se týče preambule, hlavní části a příloh z hlediska nových skutečností.
      2.   V obdobích ne kratších než 5 let po tomto termínu může většina smluvních států dosáhnout svolání dalších konferencí se stejným cílem tak, že depozitáři v tomto smyslu podají návrh.
      Článek 17
      1.   V případě sporu mezi dvěma nebo více smluvními státy o výklad nebo provádění této úmluvy se spolu tyto smluvní státy radí s cílem vyřešit spor jednáním nebo jakýmikoli jinými mírovými prostředky řešení sporů, přijatelnými pro všechny strany sporu.
      2.   Jakýkoli spor tohoto druhu, který nelze urovnat podle odstavce 1, je na žádost kterékoli strany sporu předložen k rozhodnutí rozhodčímu řízení nebo Mezinárodnímu soudnímu dvoru. Pokud je spor postoupen k rozhodčímu řízení a strany sporu se nemohou dohodnout na organizaci tohoto řízení do šesti měsíců od podání žádosti, strana sporu může požádat předsedu Mezinárodního soudního dvora nebo generálního tajemníka Organizace spojených národů, aby jmenoval jednoho nebo více rozhodců. V případě rozporných žádostí stran sporu má přednost žádost generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů.
      3.   Každý smluvní stát může v době podpisu, ratifikace, přijetí či schválení úmluvy nebo přistoupení k ní prohlásit, že se necítí být vázán kterýmkoli nebo žádným z postupů řešení sporů podle odstavce 2. Ostatní smluvní státy nejsou postupem urovnání sporů podle odstavce 2 ve vztahu ke smluvnímu státu, který k tomuto postupu učinil výhradu, vázány.
      4.   Každý smluvní stát, který učiní výhradu podle odstavce 3, může tuto výhradu kdykoliv odvolat oznámením depozitáři.
      Článek 18
      1.   Tato úmluva je otevřena k podpisu všem státům v sídle Mezinárodní agentury pro atomovou energii ve Vídni a v sídle Organizace spojených národů v New Yorku od 3. března 1980 do svého vstupu v platnost.
      2.   Tato úmluva podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení signatářskými státy.
      3.   Po vstupu v platnost bude tato úmluva otevřena k přistoupení všem státům.

                  4.

                              a)

                              Tato úmluva je otevřena k podpisu nebo k přistoupení mezinárodním organizacím a regionálním organizacím integrační či jiné povahy za předpokladu, že taková organizace je tvořena svrchovanými státy a má pravomoc sjednávat, uzavírat a provádět mezinárodní dohody ve věcech, na které se vztahuje tato úmluva.

                              b)

                              V rámci své působnosti vykonávají tyto organizace svým jménem práva a nesou odpovědnost, které tato úmluva přisuzuje smluvním státům.

                              c)

                              Stane-li se taková organizace stranou této úmluvy, zašle depozitáři prohlášení, v němž uvede, které státy jsou jejími členy a které články úmluvy se na ni nevztahují.

                              d)

                              Taková organizace nemá žádný volební hlas navíc k hlasům, které mají její členské státy.

            5.   Ratifikační listiny, listiny o přijetí, schválení nebo o přistoupení budou uloženy u depozitáře.
      Článek 19
      1.   Tato úmluva vstupuje v platnost třicátým dnem po uložení dvacáté první ratifikační listiny, listiny o přijetí nebo o schválení u depozitáře.
      2.   Pro každý stát, který ratifikuje, přijme, schválí úmluvu, nebo k ní přistoupí po dni uložení dvacáté první ratifikační listiny, listiny o přijetí nebo o schválení, vstupuje úmluva v platnost třicátým dnem po uložení ratifikační listiny, listiny o přijetí, schválení nebo přistoupení tímto státem.
      Článek 20
      1.   Aniž je dotčen článek 16, může smluvní stát navrhnout změny této úmluvy. Navrhovaná změna se předloží depozitáři, který ji ihned předá všem smluvním státům. Pokud většina smluvních států požádá depozitáře o svolání konference k projednání navrhovaných změn, depozitář pozve k účasti všechny smluvní státy. Taková konference bude zahájena nejdříve za třicet dnů po zaslání pozvání. Každá změna přijatá na konferenci dvoutřetinovou většinou smluvních států je neprodleně oznámena depozitářem všem smluvním státům.
      2.   Pro každý smluvní stát, který uloží svou ratifikační listinu, listinu o přijetí nebo o schválení změny, vstupuje tato změna v platnost třicátým dnem po dni, kdy dvě třetiny smluvních států uložily své ratifikační listiny, listiny o přijetí nebo o schválení změny u depozitáře. Poté vstupuje změna v platnost pro každý další smluvní stát dnem, ke kterému smluvní stát uloží svou ratifikační listinu, listinu o schválení či přijetí změny.
      Článek 21
      1.   Každý smluvní stát může tuto úmluvu vypovědět písemným oznámením depozitáři.
      2.   Výpověď nabývá účinnosti sto osmdesát dnů po dni, kdy depozitář obdrží oznámení.
      Článek 22
      Depozitář všem státům neprodleně oznámí:

                  a)

                  každý podpis této úmluvy;

                  b)

                  každé uložení ratifikační listiny, listiny o přijetí, schválení nebo přistoupení;

                  c)

                  každou výhradu či odvolání výhrady podle článku 17;

                  d)

                  jakékoli sdělení učiněné organizací podle čl. 18 odst. 4 písm. c);

                  e)

                  vstup této úmluvy v platnost;

                  f)

                  vstup v platnost jakékoli změny této úmluvy a

                  g)

                  každou výpověď této úmluvy podle článku 21.

            Článek 23
      Prvopis této úmluvy, jejíž arabské, čínské, anglické, francouzské, ruské a španělské znění mají stejnou platnost, bude uložen u generálního ředitele Mezinárodní agentury pro atomovou energii, který zašle její ověřený opis všem státům.

      PŘÍLOHA I
      Úrovně fyzické ochrany, které je třeba uplatňovat při mezinárodní přepravě jaderných materiálů podle kategorií uvedených v příloze II

                  1.

                  Úrovně fyzické ochrany jaderných materiálů při skladování v průběhu jejich mezinárodní přepravy zahrnují:

                              a)

                              pro materiály kategorie III – skladování v prostoru, kam je kontrolován přístup;

                              b)

                              pro materiály kategorie II – skladování v prostoru pod trvalým dozorem prováděným osobami nebo elektronickým zařízením, ohraničeným fyzickou překážkou s omezeným počtem vstupů pod odpovídající kontrolou nebo v jiném prostoru se stejnou úrovní fyzické ochrany;

                              c)

                              pro materiály kategorie I – skladování v chráněném prostoru stanoveném pro výše uvedenou kategorii II, k němuž je přístup navíc omezen pouze pro osoby, jejichž důvěryhodnost byla prokázána a který je pod dozorem stráží, které jsou v úzkém spojení se zásahovými jednotkami. Zvláštní opatření prováděná v této souvislosti by měla být zaměřena na zjištění a předcházení jakémukoli napadení, neoprávněnému přístupu nebo neoprávněnému přemístění materiálu.

                  2.

                  Úrovně fyzické ochrany jaderných materiálů v průběhu mezinárodní přepravy zahrnují:

                              a)

                              v případě materiálů kategorie II a III probíhá přeprava za zvláštních preventivních opatření, a to včetně předchozích ujednání mezi odesilatelem, příjemcem a přepravcem a předchozí dohody mezi fyzickými či právnickými osobami pod jurisdikcí a v souladu s předpisy vyvážejících a dovážejících států, určujících dobu, místo a postupy pro přechod odpovědnosti za přepravu;

                              b)

                              v případě materiálů kategorie I probíhá přeprava za zvláštních preventivních opatření vymezených výše pro přepravu materiálů kategorie II a III a kromě toho za stálého dozoru doprovodu a za podmínek, které zabezpečují úzké spojení doprovodu s příslušnými zásahovými jednotkami;

                              c)

                              v případě přírodního uranu jiného než v podobě rudy či rudných zbytků zahrnuje ochrana při přepravě množství převyšujících 500 kg uranu předběžné oznámení o zásilce s udáním druhu přepravy, očekávané doby obdržení zásilky a potvrzení příjmu zásilky.

      PŘÍLOHA II
      Tabulka: Kategorizace jaderných materiálů

                  Materiál

                  Druh

                  Kategorie

                  I

                  II

                  III (3)

                              1.

                              Plutonium (1)

                  neozářené (2)

                  2 kg a více

                  méně než 2 kg, ale více než 500 g

                  500 g nebo méně, ale více než 15 g

                              2.

                              Uran-235

                  neozářený (2)

                              —

                              uran obohacený na 20 % 235U nebo více

                  5 kg a více

                  méně než 5 kg, ale více než 1 kg

                  1 kg nebo méně, ale více než 15 g

                              —

                              uran obohacený na 10 % 235U nebo více, ale na méně než 20 %

                  10 kg nebo více

                  méně než 10 kg, ale více než 1 kg

                              —

                              uran obohacený nad přírodní, ale na méně než 10 % 235U

                  10 kg a více

                              3.

                              Uran-233

                  neozářený (2)

                  2 kg a více

                  méně než 2 kg, ale více než 500 g

                  500 g nebo méně, ale více než 15 g

                              4.

                              Ozářené palivo

                  ochuzený nebo přírodní uran, thorium nebo nízko obohacené palivo (méně než 10 % štěpitelného obsahu) (4)
                      (5)

      (1)  Veškeré plutonium s výjimkou plutonia s koncentrací izotopu plutonia-238 převyšující 80 %.

      (2)  Materiál neozářený v reaktoru nebo materiál ozářený v reaktoru, avšak při dávkovém příkonu rovnajícím se či nižším než 1 Gy/h (100 rad/h) ve vzdálenosti 1 metru bez stínění.

      (3)  Množství nespadající do kategorie III a přírodní uran by měly být chráněny v souladu s postupy bezpečného zacházení.

      (4)  I když je tato úroveň ochrany doporučena, mohou státy po zvážení specifických okolností stanovit jinou kategorii fyzické ochrany.

      (5)  Jiné palivo, které je s ohledem na původní obsah štěpitelného materiálu před ozářením klasifikováno jako kategorie I a II, může být klasifikováno o jednu kategorii níže, pokud dávkový příkon z paliva převyšuje 1 Gy/h (100 rad/h) ve vzdálenosti 1 metru bez stínění.
   PŘÍLOHA 2

      Prohlášení Evropského společenství pro atomovou energii podle ustanovení čl. 18 odst. 4 a čl. 17 odst. 3 úmluvy
      Členy Evropského společenství pro atomovou energii jsou v současnosti tyto státy: Belgické království, Bulharská republika, Česká republika, Dánské království, Spolková republika Německo, Estonská republika, Irsko, Řecká republika, Španělské království, Francouzská republika, Italská republika, Kyperská republika, Lotyšská republika, Litevská republika, Lucemburské velkovévodství, Maďarská republika, Republika Malta, Nizozemské království, Rakouská republika, Polská republika, Portugalská republika, Rumunsko, Republika Slovinsko, Slovenská republika, Finská republika, Švédské království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska.
      Společenství prohlašuje, že se na ně nevztahují články 8 až 13 a čl. 14 odst. 2 a 3 Úmluvy o fyzické ochraně jaderných materiálů a jaderných zařízení.
      Dále Společenství podle čl. 17 odst. 3 úmluvy rovněž prohlašuje, že jelikož stranami ve věcech projednávaných před Mezinárodním soudním dvorem mohou být pouze státy, je Společenství vázáno jen rozhodčím řízením uvedeným v čl. 17 odst. 2.

   PŘÍLOHA 3
   PLNÁ MOC
   Já, níže podepsaný/podepsaná …, člen/členka Komise Evropských společenství odpovědný/odpovědná za vnější vztahy a evropskou politiku sousedství, potvrzuji, že:
   pan/paní …
   vedoucí delegace Evropské komise
   při mezinárodních organizacích ve Vídni
   je jmenován/jmenována, aby u generálního ředitele Mezinárodní agentury pro atomovou energii za Evropské společenství pro atomovou energii uložil/uložila listinu o přistoupení k Úmluvě o fyzické ochraně jaderných materiálů a jaderných zařízení.
   V Bruselu dne


title: 2007/124/ES,Euratom: Rozhodnutí Rady ze dne 12. února 2007 , kterým se na období 2007–2013 zavádí zvláštní program Prevence, připravenost a zvládání následků teroristických útoků a jiných rizik spojených s bezpečností jakožto součást obecného programu Bezpečnost a ochrana svobod

text:
               24.2.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 58/1

      ROZHODNUTÍ RADY

   ze dne 12. února 2007,
   kterým se na období 2007–2013 zavádí zvláštní program „Prevence, připravenost a zvládání následků teroristických útoků a jiných rizik spojených s bezpečností“ jakožto součást obecného programu Bezpečnost a ochrana svobod
   (2007/124/ES, Euratom)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 203 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Prevence, připravenost a zvládání následků teroristických útoků a jiných rizik spojených s bezpečností jsou základními prvky ochrany osob a kritické infrastruktury v rámci prostoru svobody, bezpečnosti a práva.

               (2)

               Přepracovaný Akční plán EU v oblasti boje proti terorismu, přijatý na zasedání Evropské rady konaném ve dnech 17. a 18. června 2004, určil jako prioritní otázky mimo jiné prevenci teroristických útoků a zvládání jejich následků, jakož i ochranu kritické infrastruktury.

               (3)

               Dne 2. prosince 2004 přijala Rada přepracovaný Program solidarity Evropské unie v oblasti následků teroristických hrozeb a útoků, který zdůraznil význam posouzení rizik a hrozeb, ochranu kritické infrastruktury, mechanismů ke zjišťování a určování teroristických hrozeb a politickou a akceschopnou připravenost a způsobilost ke zvládání následků.

               (4)

               V prosinci roku 2005 Rada rozhodla, že Evropský program na ochranu kritické infrastruktury (EPCIP) bude založen na přístupu zohledňujícím všechna rizika, přičemž boj proti teroristickým hrozbám je pokládán za prioritu. Na zasedání Evropské rady konaném v prosinci roku 2005 byla přijata rovněž nová strategie pro boj proti terorismu, obsahující tyto čtyři aspekty: prevenci, ochranu, stíhání a reakci.

               (5)

               Mechanismus Společenství na podporu zesílené spolupráce při asistenčních zásazích v oblasti civilní ochrany vytvořený rozhodnutím Rady 2001/792/ES, Euratom (2) ze dne 23. října 2001 se zaměřuje na okamžitou reakci na všechny závažné mimořádné události, ale nebyl navržen výslovně pro prevenci, připravenost a zvládání následků teroristických útoků.

               (6)

               Haagský program (3), zavedený Evropskou radou v listopadu roku 2004, vyzval k integrovanému a koordinovanému řešení krizí v rámci EU s přeshraničními účinky.

               (7)

               V rámci své pravomoci by Společenství mělo přispět k přijetí nezbytných opatření k tomu, aby zabránilo teroristům útočit na hodnoty demokracie, právního státu, otevřené společnosti, svobody našich občanů a společností a omezilo dopady útoků, které jsou kdykoli možné.

               (8)

               V zájmu účinnosti, hospodárnosti a transparentnosti by měla být konkrétní opatření v oblasti prevence, připravenosti a zvládání následků teroristických útoků upravena a financována jediným programem.

               (9)

               S ohledem na právní jistotu, soudržnost s jinými finančními programy a vzájemné doplňování by měly být definovány pojmy „prevence a připravenosti“, „zvládání následků“ a „kritická infrastruktura“.

               (10)

               Prvořadou odpovědnost za ochranu kritických infrastruktur mají členské státy, majitelé, provozovatelé a uživatelé (uživatelé jsou definováni jako organizace, které provozují a využívají infrastrukturu za účelem podnikání a poskytování služeb). Orgány členských států poskytnou při rozvoji a provádění konzistentního národního přístupu k ochraně kritické infrastruktury vedení a koordinaci v rámci svých jurisdikcí s ohledem na stávající pravomoci Společenství. Členské státy mají proto prvořadou odpovědnost za provádění posuzování rizik a hrozeb.

               (11)

               Akce Komise spolu s odpovídajícími nadnárodními projekty jsou zásadní k dosažení integrovaného a koordinovaného přístupu Společenství. Navíc je užitečné a vhodné, aby byly v rámci členských států podporovány projekty do té míry, v jaké mohou do dalších akcí na úrovni Společenství vnést užitečné zkušenosti a znalosti, především při posuzování rizik a hrozeb. V tomto ohledu je vhodné přijmout přístup zohledňující všechna rizika a přitom pokládat teroristickou hrozbu prioritu.

               (12)

               Je rovněž vhodné, aby bylo třetím zemím a mezinárodním organizacím umožněno podílet se na nadnárodních projektech.

               (13)

               Je třeba zajistit vzájemné doplňování s jinými programy Společenství a Unie, jakými jsou například Fond solidarity Evropské unie a finanční nástroj pro civilní ochranu, mechanismus Společenství na podporu zesílené spolupráce při asistenčních zásazích v oblasti civilní ochrany, sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace a strukturální fondy.

               (14)

               Jelikož cílů tohoto rozhodnutí nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být vzhledem k rozsahu a dopadu programu lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.

               (15)

               Výdaje programu by měly být slučitelné s limity uvedenými v okruhu 3 finančního rámce. Je nezbytné vymezit program pružně a umožnit tak případné úpravy jakéhokoli předpokládaného opatření, aby bylo možné reagovat na vývoj potřeb v průběhu období let 2007–2013. Rozhodnutí by se tudíž mělo omezit na obecné definice předpokládaných opatření a jejich odpovídajícího administrativního a finančního zabezpečení.

               (16)

               Měla by být rovněž přijata vhodná opatření, jimiž by se předešlo nesrovnalostem a podvodům, a měly by být učiněny nezbytné kroky k vymáhání ztracených, neoprávněně vyplacených nebo nesprávně použitých prostředků v souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (4), s nařízením Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 (5) ze dne 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí a s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) (6).

               (17)

               Použije se nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (7), a nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 (8) ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, která chrání finanční zájmy Společenství, s přihlédnutím k zásadám jednoduchosti a soudržnosti při výběru rozpočtových nástrojů, k omezení počtu případů, kdy si Komise ponechává přímou odpovědnost za jejich provádění a řízení, a k nezbytnému přiměřenému poměru mezi objemem prostředků a administrativní zátěží související s jejich využíváním.

               (18)

               Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (9). U těchto opatření by se mělo rozlišovat mezi opatřeními, u nichž se použije postup projednávání v řídícím výboru, a těmi, u nichž se použije postup projednávání v poradním výboru, který v určitých případech a vzhledem k větší účinnosti je vhodnějším postupem.

               (19)

               Pro přijetí tohoto rozhodnutí nestanoví Smlouva o založení Evropského společenství jiné pravomoci než pravomoci uvedené v článku 308 a Smlouva o založení Evropského společenství pro atomovou energii jiné pravomoci než pravomoci uvedené v článku 203.

               (20)

               Evropský hospodářský a sociální výbor vydal stanovisko (10).

               (21)

               Za účelem účinného a včasného provádění programu by toto rozhodnutí mělo být použitelné od 1. ledna 2007,

         ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   Předmět
   1.   Tímto rozhodnutím se zavádí zvláštní program „Prevence, připravenost a zvládání následků teroristických útoků a jiných rizik spojených s bezpečností“ (dále jen „program“) jakožto součást obecného programu Bezpečnost a ochrana svobod s cílem přispět k podpoře úsilí členských států k prevenci, připravenosti a ochraně osob a kritické infrastruktury proti rizikům spojeným s teroristickými útoky a jinými souvisejícími riziky v oblasti bezpečnosti.
   2.   Program zahrnuje období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.
   3.   Toto rozhodnutí se nepoužije na záležitosti upravené finančním nástrojem pro civilní ochranu.
   Článek 2
   Definice
   Pro účely tohoto rozhodnutí:

               a)

               „prevencí a připraveností“ se rozumí opatření zaměřená na prevenci nebo omezení rizik spojených s terorismem a jiných souvisejících rizik v oblasti bezpečnosti;

               b)

               „zvládáním následků“ se rozumí koordinace opatření přijatých za účelem reakce a snížení dopadů události spojené s bezpečností, zejména v důsledku teroristických útoků v zájmu zajištění hladké koordinace krizového řízení a bezpečnostních opatření;

               c)

               „kritická infrastruktura“ zahrnuje zejména věcné zdroje, služby, zařízení informační technologie, sítě a majetek infrastruktur, jejichž narušení nebo zničení by mělo vážný dopad na zásadní společenské funkce, včetně dodavatelského řetězce, zdraví, bezpečnosti, ekonomického nebo sociálního blahobytu občanů nebo na fungování Společenství nebo jeho členských států.

         Článek 3
   Obecné cíle
   1.   Program má přispět k podpoře úsilí členských států k prevenci, připravenosti a ochraně osob a kritické infrastruktury proti teroristickým útokům a jiným událostem souvisejícím s bezpečností.
   2.   Cílem programu je přispívat k zajištění ochrany v takových oblastech, jako je krizové řízení, životní prostředí, veřejné zdraví, doprava, výzkum a technologický rozvoj a ekonomická a sociální soudržnost, v oblasti terorismu a jiných rizik spojených s bezpečností v rámci prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
   Článek 4
   Konkrétní cíle
   1.   V rámci obecných cílů, a není-li upraveno jinými finančními nástroji, bude program posilovat, prosazovat a rozvíjet opatření v oblasti prevence, připravenosti a zvládání následků založená mimo jiné na souhrnném posouzení hrozeb a rizik, s výhradou dohledu členských států a s náležitým ohledem na stávající pravomoc Společenství v této oblasti, a bude mít za cíl prevenci a snížení rizik souvisejících s terorismem a jiných rizik spojených s bezpečností.
   2.   S ohledem na prevenci a připravenost týkající se rizik spojených s terorismem a jiných rizik spojených s bezpečností je cílem tohoto programu ochrana osob a kritické infrastruktury, zejména tím, že bude:

               a)

               posilovat, prosazovat a podporovat posuzování rizik pro kritické infrastruktury, aby se zvýšila bezpečnost;

               b)

               posilovat, prosazovat a podporovat rozvoj metodik na ochranu kritické infrastruktury, zejména metodik pro posuzování rizik;

               c)

               prosazovat a podporovat společná operativní opatření na zlepšení bezpečnosti přeshraničních zásobovacích řetězců a zajistit, aniž by byla narušena pravidla hospodářské soutěže na vnitřním trhu;

               d)

               prosazovat a podporovat rozvoj bezpečnostních norem a výměnu znalostí a zkušeností v oblasti ochrany osob a kritické infrastruktury;

               e)

               prosazovat a podporovat koordinaci a spolupráci v oblasti ochrany kritické infrastruktury v rámci celého Společenství.

         3.   Pokud jde o zvládání následků, cílem programu je:

               a)

               stimulovat, prosazovat a podporovat výměnu znalostí a zkušeností za účelem stanovení osvědčených postupů s cílem koordinovat odpovídající opatření a dosáhnout spolupráce mezi jednotlivými aktéry krizového řízení a bezpečnostních opatření;

               b)

               podporovat společná cvičení a praktické scénáře včetně bezpečnostních a ochranných prvků v zájmu podpory koordinace a spolupráce mezi příslušnými aktéry na evropské úrovni.

         Článek 5
   Způsobilé akce
   1.   Za účelem sledování obecných a konkrétních cílů uvedených v článcích 3 a 4 tento program podpoří za podmínek stanovených v ročních pracovních programech finanční podporu pro tyto druhy akcí:

               a)

               projekty evropského rozměru navržené a řízené Komisí;

               b)

               nadnárodní projekty, na nichž se musí podílet partneři alespoň ze dvou členských států nebo alespoň z jednoho členského státu a jiného státu, kterým může být buď přistupující země, nebo kandidátská země;

               c)

               národní projekty v rámci členských států, které

                           i)

                           připravují nadnárodní projekty nebo akce Společenství („počáteční opatření“),

                           ii)

                           doplňují nadnárodní projekty nebo akce Společenství („doplňující opatření“),

                           iii)

                           přispívají k rozvoji inovativních metod nebo technologií, které mohou být převedeny na akce na úrovni Společenství, nebo takové metody nebo technologie rozvíjejí se zřetelem na jejich převedení do jiného členského státu nebo do jiného státu, kterým může být buď přistupující, nebo kandidátská země.

         2.   Finanční podpora může být poskytnuta především na:

               a)

               akce týkající se akceschopné spolupráce a koordinace (posilování tvorby sítí, vzájemné důvěry a porozumění, rozvoje pohotovostních plánů, výměny a šíření informací, zkušeností a osvědčených postupů);

               b)

               analytické, monitorovací, hodnotící, kontrolní a auditorské činnosti;

               c)

               rozvoj a převod technologií a metodik, zejména v oblasti sdílení informací a interoperability;

               d)

               vzdělávání a výměnu zaměstnanců a odborníků a

               e)

               činnosti zaměřené na zvyšování povědomí a šíření informací.

         Článek 6
   Přístup k programu
   1.   Přístup k programu budou mít subjekty nebo organizace, které mají právní subjektivitu a jsou usazené v členských státech. Subjekty a organizace zaměřené na zisk budou mít přístup ke grantům pouze ve spojení s neziskovými nebo státními organizacemi. Nevládní organizace mohou žádat o financování projektů uvedených v čl. 5 odst. 2, pokud zajistí dostatečnou úroveň důvěrnosti.
   2.   Třetí země a mezinárodní organizace se mohou účastnit nadnárodních projektů jako partneři, avšak nemohou projekty předkládat.
   Článek 7
   Typy podpor
   1.   Finanční podpora Společenství může mít následující právní formy:

               a)

               granty;

               b)

               veřejné zakázky.

         2.   Granty Společenství se udělují na základě výzev k předložení nabídek, s výjimkou řádně odůvodněných mimořádných případů, kdy je záležitost naléhavá nebo kdy pro danou akci neexistuje jiná možnost volby vzhledem k vlastnostem příjemce podpory, a poskytují se prostřednictvím provozních grantů a grantů na akce.
   Roční pracovní program upřesní minimální podíl ročních výdajů, které mají být přiděleny v rámci grantů. Minimální podíl činí alespoň 65 %.
   Maximální podíl spolufinancování nákladů projektů bude upřesněn v ročním pracovním programu.
   3.   Počítá se s výdaji na doprovodná opatření, která mají formu smluv na veřejné zakázky, přičemž z prostředků Společenství se budou hradit náklady na nákup služeb a zboží. Mezi takovéto výdaje patří mimo jiné výdaje na informace a komunikaci, přípravu, provádění, monitorování, kontrolu a hodnocení projektů, politik, programů a právních předpisů.
   Článek 8
   Prováděcí opatření
   1.   Komise provádí finanční podporu Společenství v souladu s nařízením (ES, Euratom) č. 1605/2002, dále jen „finanční nařízení“.
   2.   Pro plnění programu přijme Komise do konce září v mezích obecných cílů uvedených v článku 3 roční pracovní program obsahující její konkrétní cíle, tematické priority, popis doprovodných opatření předpokládaných v čl. 7 odst. 3 a v případě potřeby i seznam jiných akcí.
   Tři měsíce po nabytí účinku tohoto rozhodnutí se přijme roční pracovní program na rok 2007.
   3.   Roční pracovní program se přijme postupem podle čl. 9 odst. 3.
   4.   Při postupech vyhodnocování a udělování grantů na akce se zohlední mimo jiné tato kritéria:

               a)

               soulad s ročním pracovním programem, obecnými cíli uvedenými v článku 3 a opatřeními, která byla zavedena v různých oblastech, jak je upřesněno v článcích 4 a 5;

               b)

               kvalita navrhované akce, pokud jde o její koncepci, uspořádání, prezentaci a očekávané výsledky;

               c)

               požadovaná částka, která má být financována Společenstvím, a její přiměřenost vzhledem k očekávaným výsledkům;

               d)

               dopad očekávaných výsledků na obecné cíle vymezené v článku 3 a na opatření prováděná v různých oblastech, jak je uvedeno v článcích 4 a 5.

         5.   Rozhodnutí o akcích předložených podle čl. 5 odst. 1 písm. a) přijme Komise v souladu s řídícím postupem podle čl. 9 odst. 3. Rozhodnutí o akcích předložených podle čl. 5 odst. 1 písm. b) a c) přijme Komise v souladu s poradním postupem uvedeným v čl. 9 odst. 2.
   Rozhodnutí o žádostech o granty týkající se subjektů nebo organizací zaměřených na zisk přijme Komise v souladu s řídícím postupem podle čl. 9 odst. 3.
   Článek 9
   Výbor
   1.   Komisi je nápomocen výbor (dále jen „výbor“).
   2.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
   3.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
   Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
   4.   Výbor přijme svůj jednací řád.
   Článek 10
   Vzájemné doplňování
   1.   Bude se usilovat o součinnost, soudržnost a vzájemné doplňování tohoto programu s jinými nástroji Unie a Společenství, zejména se zvláštními programy „Předcházení trestné činnosti a boj proti ní“ a „Trestní soudnictví“, dále se sedmým rámcovým programem pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace, s Fondem solidarity Evropské unie a finančním nástrojem pro civilní ochranu.
   2.   Program může sdílet zdroje s jinými nástroji Společenství a Unie, zejména s programem „Předcházení trestné činnosti a boj proti ní“ tak, aby prováděl akce, které budou naplňovat cíle jak programu, tak jiných nástrojů Společenství/Unie.
   3.   Činnosti financované podle tohoto rozhodnutí neobdrží ke stejnému účelu finanční podporu z jiného finančního nástroje Unie/Společenství. Zajistí se, aby příjemci prostředků z programu poskytli Komisi informace týkající se prostředků, které obdrželi z rozpočtu Společenství a z dalších zdrojů, jakož i informace o podaných žádostech o financování.
   Článek 11
   Rozpočtové zdroje
   Rozpočtové zdroje určené na akce v rámci tohoto programu se zanesou do ročních položek souhrnného rozpočtu Evropské unie. Dostupné roční prostředky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního rámce.
   Článek 12
   Sledování
   1.   Komise zajistí, aby u každé akce financované tímto programem příjemce podpory předložil technické a finanční zprávy o postupu prací a aby závěrečná zpráva byla předložena do tří měsíců od dokončení akce. Formu a strukturu těchto zpráv stanoví Komise.
   2.   Komise zajistí, aby byl ve smlouvách a dohodách vyplývajících z provádění programu stanoven zejména dohled a finanční kontrola ze strany Komise (nebo jakéhokoliv zástupce pověřeného Komisí), které budou v případě potřeby prováděny přímo na místě, a audity Účetního dvora.
   3.   Komise zajistí, aby po dobu pěti let od uskutečnění poslední platby uchoval příjemce finanční pomoci veškeré podklady týkající se výdajů na danou akci a zpřístupnil je Komisi.
   4.   Na základě výsledků zpráv a kontrol na místě uvedených v odstavcích 1 a 2 Komise zajistí, aby byl v případě potřeby upraven rozsah nebo podmínky přidělování původně schválené finanční pomoci, jakož i časový harmonogram plateb.
   5.   Komise zajistí, aby byly podniknuty veškeré další nezbytné kroky v zájmu ověření, že financované akce jsou prováděny řádně a v souladu s ustanoveními tohoto rozhodnutí a finančního nařízení.
   Článek 13
   Ochrana finančních zájmů Společenství
   1.   Komise zajistí, aby v případě, že jsou prováděny akce financované podle tohoto rozhodnutí, byly finanční zájmy Společenství chráněny prostřednictvím uplatnění opatření proti podvodům, korupci a jakýmkoliv jiným protiprávním činnostem, a to pomocí účinných kontrol a získání neoprávněně vyplacených částek zpět, a v případě, že budou zjištěny nesrovnalosti, prostřednictvím účinných, přiměřených a odrazujících sankcí v souladu s nařízeními (ES, Euratom) č. 2988/95 a (Euratom, ES) č. 2185/96 a s nařízením (ES) č. 1073/1999.
   2.   Pokud jde o akce Společenství financované podle tohoto rozhodnutí, použijí se nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 a nařízení (Euratom, ES) č. 2185/96 při jakémkoli porušení ustanovení právních předpisů Společenství, včetně porušení smluvního závazku stanoveného na základě programu, vyplývajícího z jednání nebo opomenutí hospodářského subjektu, v jehož důsledku je nebo by mohl být poškozen souhrnný rozpočet Evropské unie nebo rozpočty jí spravované, a to formou neoprávněného výdaje.
   3.   Komise zajistí, aby částka finanční pomoci poskytnutá pro určitou akci, byla snížena, pozastavena nebo získána zpět, pokud shledá nesrovnalosti, včetně nesouladu s ustanoveními tohoto rozhodnutí nebo jednotlivého rozhodnutí nebo smlouvy či dohody, na základě kterých byla daná finanční pomoc přidělena, nebo pokud vyjde najevo, že akce doznala bez souhlasu Komise změny, která je v rozporu s podstatou nebo prováděcími podmínkami daného projektu.
   4.   Pokud nebyly dodrženy dané lhůty nebo pokud pokrok učiněný při provádění akce opravňuje k udělení pouze části finanční podpory, Komise zajistí, aby byl příjemce požádán o předložení svého vyjádření ve stanovené lhůtě. Pokud příjemce nepodá uspokojivé vysvětlení, Komise zajistí, aby mohla být zrušena zbývající část finanční pomoci a mohlo být požadováno vrácení již vyplacené částky.
   5.   Komise zajistí, aby se neoprávněně vyplacené částky navrátily Komisi. K částkám, které nebyly vráceny v přiměřené době, se připočte úrok podle podmínek stanovených ve finančním nařízení.
   Článek 14
   Vyhodnocení
   1.   Program bude pravidelně monitorován, aby bylo možné sledovat provádění činností probíhajících v jeho rámci.
   2.   Komise zajistí pravidelné, nezávislé a vnější hodnocení programu.
   3.   Evropskému parlamentu a Radě Komise předloží:

               a)

               výroční prezentaci o provádění programu;

               b)

               nejpozději do 31. března 2010 průběžnou hodnotící zprávu o dosažených výsledcích a kvalitativních a kvantitativních aspektech provádění programu;

               c)

               nejpozději do 31. prosince 2010 sdělení o pokračování programu;

               d)

               nejpozději do 31. března 2015 zprávu o hodnocení ex post.

         Článek 15
   Zveřejnění projektů
   Komise každoročně zveřejní seznam projektů financovaných v rámci programu a krátký popis každého projektu.
   Článek 16
   Nabytí účinku a použitelnost
   Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.

   Použije se ode dne 1. ledna 2007.

      V Bruselu dne 12. února 2007.

            Za Radu

            předseda

         F.-W. STEINMEIER

      (1)  Stanovisko ze dne 14. prosince 2006 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (2)  Úř. věst. L 297, 15.11.2001, s. 7.

      (3)  Úř. věst. C 53, 3.3.2005, s. 1.

      (4)  Úř. věst. L 312, 23.12.1995, s. 1.

      (5)  Úř. věst. L 292, 15.11.1996, s. 2.

      (6)  Úř. věst. L 136, 31.5.1999, s. 1.

      (7)  Úř. věst. L 248, 16.9.2002, s. 1. Nařízení ve znění nařízení (ES, Euratom) č. 1995/2006 (Úř. věst. L 390, 30.12.2006, s. 1).

      (8)  Úř. věst. L 357, 31.12.2002, s. 1. Nařízení ve znění nařízení (ES, Euratom) č. 1248/2006 (Úř. věst. L 227, 19.8.2006, s. 3).

      (9)  Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23. Rozhodnutí ve znění rozhodnutí 2006/512/ES (Úř. věst. L 200, 22.7.2006, s. 11).

      (10)  Úř. věst. C 65, 17.3.2006, s. 63.


title: 2014/592/EU: Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 3. dubna 2014 o uzavření účtů Evropské agentury pro léčivé přípravky za rozpočtový rok 2012

text:
               5.9.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 266/241

         ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
   ze dne 3. dubna 2014
   o uzavření účtů Evropské agentury pro léčivé přípravky za rozpočtový rok 2012
   (2014/592/EU)
   EVROPSKÝ PARLAMENT,

               —

               s ohledem na roční účetní závěrku Evropské agentury pro léčivé přípravky za rozpočtový rok 2012,

               —

               s ohledem na zprávu Účetního dvora o roční účetní závěrce Evropské agentury pro léčivé přípravky za rozpočtový rok 2012, spolu s odpověďmi agentury (1),

               —

               s ohledem na doporučení Rady ze dne 18. února 2014 (05849/2014 – C7-0054/2014),

               —

               s ohledem na článek 319 Smlouvy o fungování Evropské unie,

               —

               s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (2), a zejména na článek 185 tohoto nařízení,

               —

               s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (3), a zejména na článek 208 tohoto nařízení,

               —

               s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 (4), kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky, a zejména na článek 68 tohoto nařízení,

               —

               s ohledem na nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2343/2002 ze dne 19. listopadu 2002 o rámcovém finančním nařízení pro subjekty uvedené v článku 185 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (5), a zejména na článek 94 tohoto nařízení,

               —

               s ohledem na nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1271/2013 ze dne 30. září 2013 o rámcovém finančním nařízení pro subjekty uvedené v článku 208 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (6), a zejména na článek 108 tohoto nařízení,

               —

               ‒ s ohledem na článek 77 a přílohu VI jednacího řádu,

               —

               s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu a stanovisko Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin (A7-0227/2014),

               1.

               schvaluje uzavření účtů Evropské agentury pro léčivé přípravky za rozpočtový rok 2012;

               2.

               pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí výkonnému řediteli Evropské agentury pro léčivé přípravky, Radě, Komisi a Účetnímu dvoru a aby zajistil jeho zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie (řada L).

            Předseda

         Martin SCHULZ

            Generální tajemník

         Klaus WELLE

      (1)  Úř. věst. C 365, 13.12.2013, s. 150.

      (2)  Úř. věst. L 248, 16.9.2002, s. 1.

      (3)  Úř. věst. L 298, 26.10.2012, s. 1.

      (4)  Úř. věst. L 136, 30.4.2004, s. 1.

      (5)  Úř. věst. L 357, 31.12.2002, s. 72.

      (6)  Úř. věst. L 328, 7.12.2013, s. 42.


               27.9.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 353/108

         P8_TA(2015)0192
   Žádost, aby byl Jérôme Lavrilleux zbaven poslanecké imunity
   Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 19. května 2015 o žádosti, aby byl Jérôme Lavrilleux zbaven imunity (2015/2014(IMM))
   (2016/C 353/17)

      Evropský parlament,

               —

               s ohledem na žádost, aby byl pan Jérôme Lavrilleux zbaven poslanecké imunity, kterou dne 23. prosince 2014 předložil francouzský ministr spravedlnosti na žádost nejvyššího státního zástupce při pařížském odvolacím soudu (Cour d’appel de Paris) a která byla oznámena na plenárním zasedání dne 15. ledna 2015,

               —

               poté, co Jérôme Lavrilleux dostal možnost vyjádřit se, v souladu s čl. 9 odst. 5 jednacího řádu,

               —

               s ohledem na články 8 a 9 protokolu č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie a na čl. 6 odst. 2 aktu ze dne 20. září 1976 o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách,

               —

               s ohledem na rozsudky Soudního dvora Evropské unie ze dne 12. května 1964, 10. července 1986, 15. a 21. října 2008, 19. března 2010, 6. září 2011 a 17. ledna 2013 (1),

               —

               s ohledem na článek 26 Ústavy Francouzské republiky,

               —

               s ohledem na čl. 5 odst. 2, čl. 6 odst. 1 a článek 9 jednacího řádu,

               —

               s ohledem na zprávu Výboru pro právní záležitosti (A8-0152/2015),

               A.

               vzhledem k tomu, že nejvyšší státní zástupce při pařížském odvolacím soudu požádal, aby byl poslanec Evropského parlamentu Jérôme Lavrilleux zbaven poslanecké imunity v souvislosti s probíhajícím soudním vyšetřováním trestného činu padělání veřejné listiny a užití padělku, zneužití důvěry, pokusu o podvod a spolupachatelství a zastírání těchto deliktů, protiprávního financování volební kampaně, zastírání tohoto deliktu a spolupachatelství; vzhledem k tomu, že francouzští soudci by chtěli v této souvislosti uvalit na Jérôma Lavrilleuxe vazebná opatření nebo opatření, která částečně omezí jeho osobní svobodu;

               B.

               vzhledem k tomu, že článek 9 protokolu č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie stanoví, že poslanci Evropského parlamentu požívají na území vlastního státu imunit přiznávaných členům parlamentu tohoto státu;

               C.

               vzhledem k tomu, že čl. 26 odst. 2 a 3 francouzské ústavy stanoví, že žádný poslanec parlamentu nemůže být zatčen za závažný trestný čin nebo jiné závažné provinění ani na něj nemohou být uvalena vazebná opatření nebo opatření, která částečně omezí jeho osobní svobodu, bez povolení předsednictva komory, které je členem, ale že se takové povolení nevyžaduje v případě závažného trestného činu nebo jiného závažného provinění, při němž byl poslanec přistižen, nebo v případě pravomocného odsouzení a že parlamentní shromáždění může požádat o pozastavení zadržení, vazebného opatření nebo opatření, které částečně omezí osobní svobodu poslance, nebo o pozastavení řízení proti některému z jeho poslanců;

               D.

               vzhledem k tomu, že Jérôme Lavrilleux je podezřelý z toho, že se podílel na systému fiktivní fakturace v souvislosti s výdaji volební kampaně;

               E.

               vzhledem k tomu, že zbavení Jérôma Lavrilleuxe imunity by mělo splňovat podmínky uvedené v čl. 9 odst. 6 jednacího řádu;

               F.

               vzhledem k tomu, že údajná obvinění nesouvisejí s pozicí Jérôma Lavrilleuxe jako poslance Evropského parlamentu a jsou vznesena v souvislosti s jeho bývalou funkcí zástupce ředitele volební kampaně v posledních prezidentských volbách ve Francii;

               G.

               vzhledem k tomu, že se stíhání netýká názorů, jež pan Jérôme Lavrilleux vyjádřil, nebo hlasování, jichž se účastnil jako poslanec Evropského parlamentu při výkonu svého mandátu ve smyslu článku 9 protokolu č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie;

               H.

               vzhledem k tomu, že Parlament nenalezl žádný důkaz, že by se jednalo o fumus persecutionis, tj. dostatečně závažný a konkrétní předpoklad, že řízení bylo zahájeno s cílem poslance politicky poškodit;

               1.

               rozhodl, aby byl Jérôme Lavrilleux zbaven imunity;

               2.

               pověřuje svého předsedu, aby ihned předal toto rozhodnutí a zprávu příslušného výboru bezodkladně předal příslušnému orgánu Francouzské republiky a Jérômovi Lavrilleuxovi.

      (1)  Rozsudek Soudního dvora ze dne 12. května 1964, Wagner/Fohrmann a Krier, 101/63, ECLI:EU:C:1964:28; rozsudek Soudního dvora ze dne 10. července 1986, Wybot/Faure a další, 149/85, ECLI:EU:C:1986:310; rozsudek Tribunálu ze dne 15. října 2008, Mote/Parlament, T-345/05, ECLI:EU:T:2008:440; rozsudek Soudního dvora ze dne 21. října 2008, Marra/De Gregorio a Clemente, C 200/07 a C-201/07, ECLI:EU:C:2008:579; rozsudek Tribunálu ze dne 19. března 2010, Gollnisch/Parlament, T-42/06, ECLI:EU:T:2010:102; rozsudek Soudního dvora ze dne 6. září 2011, Patriciello, C 163/10, ECLI: EU:C:2011:543; rozsudek Tribunálu ze dne 17. ledna 2013, Gollnisch/Parlament, T-346/11 a T-347/11, ECLI:EU:T:2013:23.


title: Rozhodnutí Evropského parlamentu (EU, Euratom) 2017/1606 ze dne 27. dubna 2017 o udělení absolutoria za plnění souhrnného rozpočtu Evropské unie na rozpočtový rok 2015, oddíl III – Komise

text:
               29.9.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 252/26

         ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU (EU, Euratom) 2017/1606
   ze dne 27. dubna 2017
   o udělení absolutoria za plnění souhrnného rozpočtu Evropské unie na rozpočtový rok 2015, oddíl III – Komise
   EVROPSKÝ PARLAMENT,

               —

               s ohledem na souhrnný rozpočet Evropské unie na rozpočtový rok 2015 (1),

               —

               s ohledem na konsolidovanou roční účetní závěrku Evropské unie za rozpočtový rok 2015 (COM(2016) 475 – C8-0269/2016) (2),

               —

               s ohledem na zprávu Komise o opatřeních následujících po udělení absolutoria za rozpočtový rok 2014 (COM(2016) 674) a na připojené pracovní dokumenty útvarů Komise (SWD(2016) 338, SWD(2016) 339),

               —

               s ohledem na Výroční zprávu Komise za rok 2015 o řízení a výkonnosti rozpočtu EU (COM(2016) 446),

               —

               s ohledem na výroční zprávu Komise orgánu příslušnému pro udělení absolutoria o interních auditech provedených v roce 2015 (COM(2016) 628) a na připojený pracovní dokument útvarů Komise (SWD(2016) 322),

               —

               s ohledem na výroční zprávu Účetního dvora o plnění rozpočtu na rozpočtový rok 2015 spolu s odpověďmi orgánů (3) a na zvláštní zprávy Účetního dvora,

               —

               s ohledem na prohlášení o věrohodnosti (4) účetnictví a o legalitě a správnosti uskutečněných operací, které předložil Účetní dvůr za rozpočtový rok 2015 podle článku 287 Smlouvy o fungování Evropské Unie,

               —

               s ohledem na doporučení Rady ze dne 21. února 2017 o udělení absolutoria Komisi za plnění rozpočtu za rozpočtový rok 2015 (05876/2017 – C8-0037/2017),

               —

               s ohledem na články 317, 318 a 319 Smlouvy o fungování Evropské unie,

               —

               s ohledem na článek 106a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii,

               —

               s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie a kterým se zrušuje nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (5), a zejména na články 62, 164, 165 a 166 tohoto nařízení,

               —

               s ohledem na článek 93 a přílohu IV jednacího řádu,

               —

               s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu a stanoviska ostatních dotčených výborů (A8-0150/2017),

               A.

               vzhledem k tomu, že podle čl. 17 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii Komise plní rozpočet a řídí programy a podle článku 317 Smlouvy o fungování Evropské unie tak činí ve spolupráci s členskými státy na vlastní odpovědnost, v souladu se zásadami řádného finančního řízení;

               1.

               uděluje absolutorium Komisi za plnění souhrnného rozpočtu Evropské unie na rozpočtový rok 2015;

               2.

               předkládá své připomínky v usnesení, které je nedílnou součástí rozhodnutí o udělení absolutoria za plnění souhrnného rozpočtu Evropské unie na rozpočtový rok 2015, oddíl III – Komise a výkonné agentury, a rovněž ve svém usnesení ze dne 27. dubna 2017 o zvláštních zprávách Účetního dvora v souvislosti s udělováním absolutoria Komisi za rozpočtový rok 2015 (6);

               3.

               pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí a usnesení, které je jeho nedílnou součástí, Radě, Komisi a Účetnímu dvoru, jakož i vnitrostátním parlamentům, kontrolním orgánům členských států na celostátní a regionální úrovni a aby zajistil jeho zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie (řada L).

            Předseda

         Antonio TAJANI

            Generální tajemník

         Klaus WELLE

      (1)  Úř. věst. L 69, 13.3.2015.

      (2)  Úř. věst. C 380, 14.10.2016, s. 1.

      (3)  Úř. věst. C 375, 13.10.2016, s. 1.

      (4)  Úř. věst. C 380, 14.10.2016, s. 147.

      (5)  Úř. věst. L 298, 26.10.2012, s. 1.

      (6)  Přijaté texty, P8_TA(2017)0144 (viz strana 66 v tomto čísle Úředního věstníku).


title: Rozhodnutí Evropského parlamentu (EU) 2016/2154 ze dne 27. října 2016 o udělení absolutoria za plnění rozpočtu společného podniku ENIAC na rozpočtový rok 2014

text:
               8.12.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 333/54

         ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU (EU) 2016/2154
   ze dne 27. října 2016
   o udělení absolutoria za plnění rozpočtu společného podniku ENIAC na rozpočtový rok 2014
   EVROPSKÝ PARLAMENT,

               —

               s ohledem na konečnou roční účetní závěrku společného podniku ENIAC za rozpočtový rok 2014,

               —

               s ohledem na zprávu Účetního dvora o ověření roční účetní závěrky společného podniku ENIAC za rozpočtový rok 2014 spolu s odpovědí společného podniku (1),

               —

               s ohledem na prohlášení o věrohodnosti (2) účetnictví a o legalitě a správnosti uskutečněných operací, které předložil Účetní dvůr za rozpočtový rok 2014 podle článku 287 Smlouvy o fungování Evropské unie,

               —

               s ohledem na doporučení Rady ze dne 12. února 2016 o udělení absolutoria společnému podniku za plnění rozpočtu na rozpočtový rok 2014 (05587/2016 – C8-0058/2016),

               —

               s ohledem své rozhodnutí ze dne 28. dubna 2016 (3) o odložení rozhodnutí o udělení absolutoria za plnění rozpočtu na rozpočtový rok 2014 spolu s odpověďmi výkonného ředitele společného podniku ECSEL (původně společný podnik ENIAC a společný podnik ARTEMIS),

               —

               s ohledem na článek 319 Smlouvy o fungování Evropské unie,

               —

               s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie a kterým se zrušuje nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (4), a zejména na článek 209 tohoto nařízení,

               —

               s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 72/2008 ze dne 20. prosince 2007 o založení společného podniku ENIAC (5),

               —

               s ohledem na nařízení Rady (EU) č. 561/2014 ze dne 6. května 2014 o zřízení společného podniku ESCEL (6), a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,

               —

               s ohledem na nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2343/2002 ze dne 19. listopadu 2002 o rámcovém finančním nařízení pro subjekty uvedené v článku 185 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (7),

               —

               s ohledem na nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 110/2014 ze dne 30. září 2013 o vzorovém finančním nařízení pro subjekty partnerství veřejného a soukromého sektoru uvedené v článku 209 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (8),

               —

               s ohledem na článek 94 a přílohu V jednacího řádu,

               —

               s ohledem druhou na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu (A8-0264/2016),

               1.

               uděluje absolutorium výkonnému řediteli společného podniku ECSEL (dříve společný podnik ENIAC a společný podnik Artemis) za plnění rozpočtu společného podniku ENIAC na rozpočtový rok 2014;

               2.

               předkládá své připomínky v níže uvedeném usnesení;

               3.

               pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí a usnesení, které je jeho nedílnou součástí, výkonnému řediteli společného podniku ECSEL (dříve společný podnik ENIAC a společný podnik Artemis) Radě, Komisi a Účetnímu dvoru a aby zajistil jeho zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie (řada L).

            Předseda

         Martin SCHULZ

            Generální tajemník

         Klaus WELLE

      (1)  Úř. věst. C 422, 17.12.2015, s. 25.

      (2)  Úř. věst. C 422, 17.12.2015, s. 26.

      (3)  Úř. věst. L 246, 14.9.2016, s. 432.

      (4)  Úř. věst. L 298, 26.10.2012, s. 1.

      (5)  Úř. věst. L 30, 4.2.2008, s. 21.

      (6)  Úř. věst. L 169, 7.6.2014, s. 152.

      (7)  Úř. věst. L 357, 31.12.2002, s. 72.

      (8)  Úř. věst. L 38, 7.2.2014, s. 2.


title: Rozhodnutí Rady ze dne 25. května 2007 o jmenování dvou nizozemských členů Evropského hospodářského a sociálního výboru

text:
               2.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 122/1

      ROZHODNUTÍ RADY

   ze dne 25. května 2007
   o jmenování dvou nizozemských členů Evropského hospodářského a sociálního výboru
   (2007/C 122/01)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 259 této smlouvy,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 167 této smlouvy,
   s ohledem na rozhodnutí Rady 2006/651/ES, Euratom ze dne 15. září 2006 o jmenování belgických, řeckých, irských, kyperských, nizozemských, polských, portugalských, finských, švédských, britských a dvou italských členů Evropského hospodářského a sociálního výboru (1) na období od 21. září 2006 do 20. září 2010,
   s ohledem na kandidatury předložené nizozemskou vládou,
   s ohledem na stanovisko Komise,
   vzhledem k tomu, že se po odstoupení pana Everta Jana SLOOTWEGA a pana Thomase ETTYHO uvolnila dvě místa nizozemských členů Evropského hospodářského a sociálního výboru,
   ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   Pan Leon E. MEIJER a paní Annie Van Wezelová jsou jmenováni členy Evropského hospodářského a sociálního výboru jako nástupci pana Everta Jana SLOOTWEGA a pana Thomase ETTYHO na zbývající část funkčního období, tedy do 20. září 2010.
   Článek 2
   Toto rozhodnutí bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
   Nabývá účinku dnem přijetí.

      V Bruselu dne 25. května 2007.

            Za Radu

            předsedkyně

         A. SCHAVAN

      (1)  Úř. věst. L 269, 28.9.2006, s. 13.