title: Rozhodnutí Rady (EU) 2015/312 ze dne 24. února 2015 o jmenování jednoho německého člena Evropského hospodářského a sociálního výboru

text:
               27.2.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 56/36

         ROZHODNUTÍ RADY (EU) 2015/312
   ze dne 24. února 2015
   o jmenování jednoho německého člena Evropského hospodářského a sociálního výboru
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 302 této smlouvy,
   s ohledem na návrh německé vlády,
   s ohledem na stanovisko Evropské komise,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 13. září 2010 přijala Rada rozhodnutí 2010/570/EU, Euratom, o jmenování členů Evropského hospodářského a sociálního výboru na období od 21. září 2010 do 20. září 2015 (1).

               (2)

               Po skončení mandátu pana Horsta MUNDA se uvolnilo jedno místo člena Evropského hospodářského a sociálního výboru,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Dr. Dirk BERGRATH, Leiter des EU-Verbindungsbüros der IG Metall, je jmenován členem Evropského hospodářského a sociálního výboru na zbývající část funkčního období, tedy do 20. září 2015.
   Článek 2
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

      V Bruselu dne 24. února 2015.

            Za Radu

            předseda

         E. RINKĒVIČS

      (1)  Úř. věst. L 251, 25.9.2010, s. 8.


title: 2009/515/ES: Rozhodnutí Rady ze dne 22. června 2009 o uzavření Dohody mezi Evropským společenstvím a Státem Izrael o některých aspektech leteckých služeb

text:
               3.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 173/9

      ROZHODNUTÍ RADY

   ze dne 22. června 2009
   o uzavření Dohody mezi Evropským společenstvím a Státem Izrael o některých aspektech leteckých služeb
   (2009/515/ES)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Rada dne 5. června 2003 pověřila Komisi, aby zahájila jednání se třetími zeměmi o nahrazení některých ustanovení stávajících dvoustranných dohod dohodou Společenství.

               (2)

               Komise jménem Společenství sjednala Dohodu mezi Evropským společenstvím a Státem Izrael o některých aspektech leteckých služeb (1) (dále jen „dohoda“) v souladu s postupy a směrnicemi uvedenými v příloze rozhodnutí Rady, kterým se Komise pověřuje, aby zahájila jednání se třetími zeměmi o nahrazení některých ustanovení stávajících dvoustranných dohod dohodou Společenství.

               (3)

               Dohoda byla jménem Společenství podepsána dne 9. prosince 2008 s výhradou jejího pozdějšího uzavření, v souladu s rozhodnutím Rady 2009/305/ES (2).

               (4)

               Dohoda by měla být schválena,

         ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   Dohoda mezi Evropským společenstvím a Státem Izrael o některých aspektech leteckých služeb se schvaluje jménem Společenství.
   Článek 2
   Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné učinit oznámení stanovené v čl. 8 dohody.

      V Lucemburku dne 22. června 2009.

            Za Radu

            předseda

         J. ŠEBESTA

      (1)  Úř. věst. L 90, 2.4.2009, s. 10.

      (2)  Úř. věst. L 90, 2.4.2009, s. 9.


title: Rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 7. října 2015, kterým se mění rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 29. března 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2004/2003 o statutu a financování politických stran na evropské úrovni

text:
               19.12.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 428/1

         ROZHODNUTÍ PŘEDSEDNICTVA EVROPSKÉHO PARLAMENTU
   ze dne 7. října 2015,
   kterým se mění rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 29. března 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2004/2003 o statutu a financování politických stran na evropské úrovni
   (2015/C 428/01)
   PŘEDSEDNICTVO EVROPSKÉHO PARLAMENTU,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, zejména na článek 224 této Smlouvy,
   s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2004/2003 ze dne 4. listopadu 2003 (1) a zejména na čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení,
   s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012 (2) (dále jen „finanční nařízení“) a nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 (3) (dále jen „prováděcí pravidla k finančnímu nařízení“),
   s ohledem na čl. 25 odst. 11 jednacího řádu Parlamentu,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Čl. 209 odst. 1 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení je předmětem článku II.7 přílohy 2 A a článku II.7 přílohy 2B rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 29. března 2004 (4) (dále jen „rozhodnutí“).

               (2)

               Na základě článku 104 finančního nařízení a článku 137 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení Evropský parlament v posledních letech vyžadoval, aby si strany a nadace na každou zakázku, jejíž hodnota přesahuje 15 000 EUR, zajistily alespoň tři nabídky.

               (3)

               V souladu s čl. 209 odst. 2 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení smí příslušná schvalující osoba v případech, kdy je za účelem plnění pracovního programu nutné zadat veřejnou zakázku v hodnotě nad 60 000 EUR požadovat dodržování zvláštních pravidel kromě pravidel uvedených v čl. 209 odst. 1 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení. Tato zvláštní pravidla mají být odvozena od pravidel ve finančním nařízení a mají být stanovena s ohledem na hodnotu dané veřejné zakázky, na relativní výši příspěvku Unie v poměru k celkovým nákladům akce a na rizika. Tato zvláštní pravidla mají být navíc uvedena v rozhodnutí o udělení grantu nebo grantové dohodě.

               (4)

               Ustanovení čl. 209 odst. 2 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení stanoví tudíž příslušný právní základ pro zadání zakázky v rámci financování grantu v hodnotě nad 60 000 EUR, a je proto příslušné, aby byl uvedený článek použit jako právní základ pro granty, které tuto částku převyšují mezi jinými pro politické skupiny a nadace na evropské úrovni.

               (5)

               Ve zjištěních předložených Evropským účetním dvorem po provedení kontroly rozpočtového roku 2014 (5) je uvedena poznámka týkající se nedodržování pravidla zajištění alespoň tří nabídek u zakázek v hodnotě nad 15 000 EUR. Když se měly strany a nadace k této poznámce vyjádřit, poukázaly na to, že není jasné, zda se toto pravidlo týká pouze nových zakázek a zda se uplatňuje na úrovni fakturace nebo na úrovni dodavatele. Mimoto konstatovaly, že každoroční organizování zadávacích řízení pro určité druhy zakázek, například pro úklid či údržbu, by znamenalo zbytečnou administrativní zátěž.

               (6)

               Obecné pravidlo pro zadávání zakázek by s ohledem na článek 209 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení, na uvedená zjištění auditu a zmíněné vyjádření stran a nadací mělo být vyjasněno. Při tom by se měla vzít v potaz jednak skutečnost, že evropské politické strany a nadace disponují omezenými lidskými zdroji a řídicími kapacitami, a jednak skutečnost, že výběr jejich dodavatelů ovlivňuje i jejich konkrétní politická a ideologická orientace. Tento zvláštní rys je uznán již v článku II.2.1 přílohy 2 A k uvedenému rozhodnutí, v němž se uvádí, že „politická spřízněnost nezpůsobuje v zásadě střet zájmů v případě dohod uzavřených mezi politickou stranou a organizacemi, které vyznávají tytéž politické hodnoty“.

               (7)

               Pro každou prováděcí smlouvu v hodnotě přesahující 60 000 EUR na jednoho dodavatele, rok a jednotlivou službu či produkt by měly být učiněny alespoň tři nabídky. Smlouvy by měly být uzavírány na dobu nepřesahující pět let. Hodnocení nabídek by mělo být zdokumentováno a volba konečného dodavatele by měla být dostatečně odůvodněna. V určitých zvláštních případech vývoje na trhu by při řádném odůvodnění mělo být možné zadat zakázku na základě jediného nabídkového řízení. V takových případech by důkazní břemeno měla nést strana nebo nadace, která je příjemcem grantu.

         PŘIJALO TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Rozhodnutí se mění takto:

               1)

               V příloze 2 A se článek II.7 nahrazuje tímto:
               „ČLÁNEK II.7 – ZADÁVÁNÍ ZAKÁZEK
               Pokud příjemce zadává za účelem plnění pracovního programu zakázky a pokud zboží nebo služby, které jsou předmětem těchto zakázek, jsou uvedeny v operačním rozpočtu jako výdaje, které lze financovat z grantu, musí vypsat výběrové řízení a zadat zakázku tomu uchazeči, který předloží z ekonomického hlediska nejvýhodnější nabídku, tedy tu, která je považována za nabídku s nejlepším poměrem kvality a ceny. Příjemce musí dodržovat zásady transparentnosti a rovného zacházení s uchazeči a zamezit jakémukoli střetu zájmů. U zakázek, jejichž hodnota přesahuje 60 000 EUR na jednoho dodavatele, rok a jednotlivé zboží či službu si příjemce zajistí alespoň tři nabídky reagující na písemnou výzvu k podání nabídky, která upřesní podmínky zakázky. Příjemce uchová záznamy o hodnocení nabídek a svou volbu konečného dodavatele písemně odůvodní. Pokud příjemce obdrží méně než tři nabídky reagující na písemnou výzvu k podání nabídky, musí prokázat, že u dané zakázky nebylo možné obdržet více nabídek.
               Příslušné smlouvy jsou uzavírány na dobu nepřesahující pět let.
               Příjemce nese výhradní odpovědnost za plnění pracovního programu a dodržování podmínek rozhodnutí. Příjemce se zavazuje, že učiní veškerá opatření nezbytná k tomu, aby se dodavatel vzdal všech nároků vůči Evropskému parlamentu podle rozhodnutí.“

               2)

               V příloze 2B se článek II.7 nahrazuje tímto:
               „ČLÁNEK II.7 – ZADÁVÁNÍ ZAKÁZEK
               Pokud příjemce zadává za účelem plnění pracovního programu zakázky a pokud zboží nebo služby, které jsou předmětem těchto zakázek, jsou uvedeny v operačním rozpočtu jako výdaje, které lze financovat z grantu, musí vypsat výběrové řízení a zadat zakázku tomu uchazeči, který předloží z ekonomického hlediska nejvýhodnější nabídku, tedy tu, která je považována za nabídku s nejlepším poměrem kvality a ceny. Příjemce grantu musí dodržovat zásady transparentnosti a rovného zacházení s uchazeči a zamezit jakémukoli střetu zájmů. U zakázek, jejichž hodnota přesahuje 60 000 EUR na jednoho dodavatele, rok a jednotlivé zboží či službu si příjemce zajistí alespoň tři nabídky reagující na písemnou výzvu k podání nabídky, která upřesní podmínky zakázky. Příjemce uchová záznamy o hodnocení nabídek a svou volbu konečného dodavatele písemně odůvodní. Pokud příjemce obdrží méně než tři nabídky reagující na písemnou výzvu k podání nabídky, musí prokázat, že u dané zakázky nebylo možné obdržet více nabídek.
               Příslušné smlouvy jsou uzavírány na dobu nepřesahující pět let.
               Příjemce nese výhradní odpovědnost za plnění pracovního programu a dodržování podmínek rozhodnutí. Příjemce se zavazuje, že učiní veškerá opatření nezbytná k tomu, aby se dodavatel vzdal všech nároků vůči Evropskému parlamentu podle rozhodnutí.“

         Článek 2
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

   Použije se ode dne 1. ledna 2016.

      (1)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2004/2003 ze dne 4. listopadu 2003 o statutu a financování politických stran na evropské úrovni (Úř. věst. L 297, 15.11.2003, s. 1).

      (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 996/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie a zrušuje nařízení Rady (ES, Euratom č. 1605/2002 (Úř. věst. L 298, 26.10.2012, s. 1).

      (3)  Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (Úř. věst. L 362, 31.12.2012, s. 1).

      (4)  Rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu ze dne 29. března 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2004/2003 o statutu a financování politických stran na evropské úrovni ve znění rozhodnutí předsednictva ze dne 1. února 2006, 18. února 2008, 2. února 2011 a 13. ledna 2014 (Úř. věst. C 63, 4.3.2014, s. 1).

      (5)  Výroční zpráva Účetního dvora o plnění rozpočtu za rozpočtový rok 2014 spolu s odpověďmi orgánů (Úř. věst. C 373, 10.11.2015, s. 1).


title: Rozhodnutí Rady ze dne 4. listopadu 2008 o jmenování člena Evropského statistického poradního výboru zastupujícího Radu

text:
               14.11.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 292/6

      ROZHODNUTÍ RADY

   ze dne 4. listopadu 2008
   o jmenování člena Evropského statistického poradního výboru zastupujícího Radu
   (2008/C 292/03)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   S ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 234/2008/ES ze dne 11. března 2008, kterým se zřizuje Evropský statistický poradní výbor a zrušuje rozhodnutí Rady 91/116/EHS, které vstoupilo v platnost dne 15. června 2008,
   s ohledem na doporučení Hospodářského a finančního výboru ze dne 26. června 2008,
   Rada rozhodla o jmenování Marie Lucílie SALEMA E CARVALHOVÉ jako členky zastupující Radu v Evropském statistickém poradním výboru.
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 14. listopadu 2008.
   V Bruselu dne 4. listopadu 2008.


title: 2008/308/ES: Rozhodnutí Rady ze dne 7. dubna 2008 o jmenování dvou rakouských členů a dvou rakouských náhradníků Výboru regionů

text:
               17.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 107/28

      ROZHODNUTÍ RADY

   ze dne 7. dubna 2008
   o jmenování dvou rakouských členů a dvou rakouských náhradníků Výboru regionů
   (2008/308/ES)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 263 této smlouvy,
   s ohledem na návrh rakouské vlády,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 24. ledna 2006 Rada přijala rozhodnutí 2006/116/ES (1) o jmenování členů a náhradníků Výboru regionů na období od 26. ledna 2006 do 25. ledna 2010.

               (2)

               Po odstoupení pana Markuse LINHARTA se uvolnilo jedno místo člena Výboru regionů. Po úmrtí pana Waltera ZIMPERA se uvolnilo jedno místo člena Výboru regionů. Po odstoupení pana Helmuta MÖDLHAMMERA a pana Bernda VÖGERLEHO se uvolnila dvě místa náhradníků,

         ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   Do Výboru regionů jsou jmenováni na zbývající část funkčního období, tedy do 25. ledna 2010,

               a)

               jako členové:

                           —

                           paní Marianne FÜGL, Vizebürgermeisterin, Marktgemeinde Traisen,

                           —

                           pan Erwin MOHR, Bürgermeister, Marktgemeinde Wolfurt

                     a

               b)

               jako náhradníci:

                           —

                           pan Johannes PEINSTEINER, Bürgermeister, Marktgemeinde St. Wolfgang,

                           —

                           pan Dipl.-Ing. Markus LINHART, Bürgermeister der Stadt Bregenz.

         Článek 2
   Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem přijetí.

      V Lucemburku dne 7. dubna 2008.

            Za Radu

            předseda

         R. ŽERJAV

      (1)  Úř. věst. L 56, 25.2.2006, s. 75.


title: Rozhodnutí Komise (Euratom) 2017/251 ze dne 2. června 2016 o uzavření, jménem Evropského společenství pro atomovou energii, dohody o pokračování činnosti Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Evropskou unií a Euratomem jako jednou smluvní stranou a Arménskou republikou, Gruzií, Japonskem, Korejskou republikou, Kyrgyzskou republikou, Norským královstvím, Republikou Kazachstán, Republikou Tádžikistán a Spojenými státy americkými

text:
               14.2.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 37/17

         ROZHODNUTÍ KOMISE (Euratom) 2017/251
   ze dne 2. června 2016
   o uzavření, jménem Evropského společenství pro atomovou energii, dohody o pokračování činnosti Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Evropskou unií a Euratomem jako jednou smluvní stranou a Arménskou republikou, Gruzií, Japonskem, Korejskou republikou, Kyrgyzskou republikou, Norským královstvím, Republikou Kazachstán, Republikou Tádžikistán a Spojenými státy americkými
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 101 druhý pododstavec této smlouvy,
   s ohledem na schválení Rady podle článku 101 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (1),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 21. října 2013 Rada zmocnila Komisi k zahájení jednání o dohodě o pokračování činnosti Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Evropskou unií a Euratomem jako jednou smluvní stranou a Arménskou republikou, Gruzií, Japonskem, Korejskou republikou, Kyrgyzskou republikou, Norským královstvím, Republikou Kazachstán, Republikou Tádžikistán a Spojenými státy americkými.

               (2)

               Tato jednání byla úspěšně dokončena dne 10. září 2015.

               (3)

               Dohoda byla všemi stranami podepsána dne 9. prosince 2015 v Astaně (Kazachstán).

               (4)

               Dohoda se týká rovněž záležitostí, které spadají do působnosti Evropského společenství pro atomovou energii.

               (5)

               Pokud jde o záležitosti spadající do působnosti Smlouvy o Evropské unii a Smlouvy o fungování Evropské unie, řídí se uzavření dohody zvláštním postupem.

               (6)

               Dohoda o pokračování činnosti Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Evropskou unií a Euratomem jako jednou smluvní stranou a Arménskou republikou, Gruzií, Japonskem, Korejskou republikou, Kyrgyzskou republikou, Norským královstvím, Republikou Kazachstán, Republikou Tádžikistán a Spojenými státy americkými by měla být schválena jménem Evropského společenství pro atomovou energii,

         ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   Uzavření dohody o pokračování činnosti Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Evropskou unií a Euratomem jako jednou smluvní stranou a Arménskou republikou, Gruzií, Japonskem, Korejskou republikou, Kyrgyzskou republikou, Norským královstvím, Republikou Kazachstán, Republikou Tádžikistán a Spojenými státy americkými (dále jen „dohoda“) se schvaluje jménem Evropského společenství pro atomovou energii.
   Znění dohody je přiloženo k rozhodnutí Rady o uzavření dohody o pokračování (2).
   Článek 2
   Komisař pro mezinárodní spolupráci a rozvoj je oprávněn provádět veškeré nezbytné kroky jménem Evropského společenství pro atomovou energii k vyjádření souhlasu Evropského společenství pro atomovou energii, aby bylo touto dohodou vázáno, zejména uložit oznámení stanovené v článku 18 dohody.

      V Bruselu dne 2. června 2016.

            Za Komisi

            předseda

         Jean-Claude JUNCKER

      (1)  Rozhodnutí Rady (Euratom) 2015/1990 ze dne 26. října 2015, kterým se schvaluje, aby Evropská komise jménem Evropského společenství pro atomovou energii uzavřela Dohodu o pokračování činnosti Mezinárodního střediska pro vědu a techniku (Úř. věst. L 290, 6.11.2015, s. 8).

      (2)  Rozhodnutí Rady (EU) 2017/248 ze dne 6. února 2017 o uzavření Dohody o pokračování činnosti Mezinárodního střediska pro vědu a techniku (viz strana 1 v tomto čísle Úředního věstníku).


title: 2009/408/ES: Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady ze dne 6. května 2009 o uvolnění prostředků z Evropského fondu pro přizpůsobení se globalizaci v souladu s bodem 28 interinstitucionální dohody ze dne 17. května 2006 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném finančním řízení

text:
               29.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 132/10

      ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY

   ze dne 6. května 2009
   o uvolnění prostředků z Evropského fondu pro přizpůsobení se globalizaci v souladu s bodem 28 interinstitucionální dohody ze dne 17. května 2006 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném finančním řízení
   (2009/408/ES)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   s ohledem na interinstitucionální dohodu ze dne 17. května 2006 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném finančním řízení (1), a zejména na bod 28 této dohody,
   s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1927/2006 ze dne 20. prosince 2006 o zřízení Evropského fondu pro přizpůsobení se globalizaci (2), a zejména na čl. 12 odst. 3 tohoto nařízení,
   s ohledem na návrh Komise,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Evropský fond pro přizpůsobení se globalizaci (dále jen „fond“) byl zřízen, aby poskytoval dodatečnou pomoc propuštěným pracovníkům, které zasáhly důsledky velkých změn ve struktuře světového obchodu, při jejich novém začlenění na trhu práce.

               (2)

               Interinstitucionální dohoda ze dne 17. května 2006 povoluje využití fondu v rámci ročního stropu 500 milionů EUR.

               (3)

               Španělsko předložilo dne 29. prosince 2008 žádost o uvolnění prostředků z fondu v souvislosti s propouštěním v odvětví automobilového průmyslu. Tato žádost splňuje požadavky na rozhodnutí o finančním příspěvku podle článku 10 nařízení (ES) č. 1927/2006. Komise proto navrhuje uvolnit částku ve výši 2 694 300 EUR.

               (4)

               Dále Komise navrhuje uvolnit částku ve výši 690 000 EUR z fondu na technickou pomoc v souladu s článkem 8 nařízení (ES) č. 1927/2006.

               (5)

               Z fondu by proto měly být uvolněny prostředky na finanční příspěvek v souvislosti s žádostí předloženou Španělskem a rovněž s potřebou zajistit technickou pomoc,

         ROZHODLY TAKTO:
   Článek 1
   V rámci souhrnného rozpočtu Evropské unie na rozpočtový rok 2009 se z Evropského fondu pro přizpůsobení se globalizaci uvolní celkem 3 384 300 EUR v prostředcích na závazky a na platby.
   Článek 2
   Toto rozhodnutí se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.

      Ve Štrasburku dne 6. května 2009.

            Za Evropský parlament

            předseda

         H.-G. PÖTTERING

            Za Radu

            předseda

         J. KOHOUT

      (1)  Úř. věst. C 139, 14.6.2006, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 406, 30.12.2006, s. 1.


title: 2007/542/ES: Rozhodnutí Rady ze dne 16. července 2007 o jmenování čtyř kyperských členů a čtyř kyperských náhradníků Výboru regionů

text:
               1.8.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 200/46

      ROZHODNUTÍ RADY

   ze dne 16. července 2007
   o jmenování čtyř kyperských členů a čtyř kyperských náhradníků Výboru regionů
   (2007/542/ES)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 263 této smlouvy,
   s ohledem na návrh kyperské vlády,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 24. ledna 2006 Rada přijala rozhodnutí 2006/116/ES o jmenování členů a náhradníků Výboru regionů na období od 26. ledna 2006 do 25. ledna 2010 (1).

               (2)

               Po skončení funkčního období pana Michalakise ZAMPELASE, pana Feidiase SARIKASE, pana Georgiose IAKOVOUA a pana Spirose ELENODOROUA se uvolnila čtyři místa členů Výboru regionů. Po skončení funkčního období paní Barbary PERICKLEOUSOVÉ, pana Christakise VIOLARISE, pana Dimitrise MICHAELA a pana Nikose KALLISE se uvolnila čtyři místa náhradníků Výboru regionů,

         ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   Do Výboru regionů jsou jmenováni na zbývající část funkčního období, tedy do 25. ledna 2010:

               a)

               jako členové:

                           —

                           pan Savvas ILIOFOTOU, starosta města Strovolos, jako nástupce pana Michalakise ZAMPELASE,

                           —

                           paní Eleni LOUKAÏDOU, členka městské rady ve městě Nikósii, jako nástupkyně pana Feidiase SARIKASE,

                           —

                           pan Savvas SAVVA, předseda obecní rady v obci Alassa, jako nástupce pana Georgiose IAKOVOUA,

                           —

                           pan Michalis EFTHYMIOU, předseda obecní rady v obci Koili, jako nástupce pana Spirose ELENODOROUA;

               b)

               jako náhradníci:

                           —

                           pan Andreas MOISEOS, starosta města Larnaka, jako nástupce paní Barbary PERIKLEOUSOVÉ,

                           —

                           pan Kostas CHATZIKAKOU, člen městské rady ve městě Famagusta, jako nástupce pana Christakise VIOLARISE,

                           —

                           pan Ioannis LAZARIDES, předseda obecní rady v obci Psimolofou, jako nástupce pana Dimitrise MICHAELA a

                           —

                           pan Haris KONSTANTINOU, předseda obecní rady v obci Astromeritis, jako nástupce pana Nikose KALLISE.

         Článek 2
   Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem přijetí.

      V Bruselu dne 16. července 2007.

            Za Radu

            předseda

         J. SILVA

      (1)  Úř. věst. L 56, 25.2.2006, s. 75.


title: Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 23. dubna 2009 o udělení absolutoria za plnění rozpočtu Agentury Evropské unie pro základní práva na rozpočtový rok 2007

text:
               26.9.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 255/198

         ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
   ze dne 23. dubna 2009
   o udělení absolutoria za plnění rozpočtu Agentury Evropské unie pro základní práva na rozpočtový rok 2007
   (2009/681/ES)
   EVROPSKÝ PARLAMENT,

               —

               s ohledem na roční účetní závěrku Agentury Evropské unie pro základní práva za rozpočtový rok 2007 (1),

               —

               s ohledem na zprávu Účetního dvora o roční účetní závěrce Agentury Evropské unie pro základní práva za rozpočtový rok 2007, spolu s odpověďmi agentury (2),

               —

               s ohledem na doporučení Rady ze dne 10. února 2009 (5588/2009 – C6-0060/2009),

               —

               s ohledem na Smlouvu o ES, a zejména na článek 276 této smlouvy,

               —

               s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (3), a zejména na článek 185 tohoto nařízení,

               —

               s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 168/2007 ze dne 15. února 2007 o zřízení Agentury Evropské unie pro základní práva (4), a zejména na článek 21 tohoto nařízení,

               —

               s ohledem na nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2343/2002 ze dne 19. listopadu 2002 o rámcovém finančním nařízení pro subjekty uvedené v článku 185 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (5), a zejména na článek 94 tohoto nařízení,

               —

               s ohledem na článek 71 a přílohu V jednacího řádu,

               —

               s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu a stanovisko Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci (A6-0176/2009),

               1.

               uděluje řediteli Agentury Evropské unie pro základní práva absolutorium za plnění rozpočtu agentury na rozpočtový rok 2007;

               2.

               předkládá své připomínky v níže uvedeném usnesení;

               3.

               pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí a usnesení, které je jeho nedílnou součástí, řediteli Agentury Evropské unie pro základní práva, Radě, Komisi a Účetnímu dvoru a aby zajistil jejich zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie (řada L).

            Předseda

         Hans-Gert PÖTTERING

            Generální tajemník

         Klaus WELLE

      (1)  Úř. věst. C 278, 31.10.2008, s. 1.

      (2)  Úř. věst. C 311, 5.12.2008, s. 7.

      (3)  Úř. věst. L 248, 16.9.2002, s. 1.

      (4)  Úř. věst. L 53, 22.2.2007, s. 1.

      (5)  Úř. věst. L 357, 31.12.2002, s. 72.
   USNESENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU
   ze dne 23. dubna 2009
   obsahující připomínky, které je nedílnou součástí rozhodnutí o udělení absolutoria za plnění rozpočtu Agentury Evropské unie pro základní práva za rozpočtový rok 2007
   EVROPSKÝ PARLAMENT,

               —

               s ohledem na roční účetní závěrku Agentury Evropské unie pro základní práva za rozpočtový rok 2007 (1),

               —

               s ohledem na zprávu Účetního dvora o roční účetní závěrce Agentury Evropské unie pro základní práva za rozpočtový rok 2007, spolu s odpověďmi agentury (2),

               —

               s ohledem na doporučení Rady ze dne 10. února 2009 (5588/2009 – C6-0060/2009),

               —

               s ohledem na Smlouvu o ES, a zejména na článek 276 této smlouvy,

               —

               s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (3), a zejména na článek 185 tohoto nařízení,

               —

               s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 168/2007 ze dne 15. února 2007 o zřízení Agentury Evropské unie pro základní práva (4), a zejména na článek 21 tohoto nařízení,

               —

               s ohledem na nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2343/2002 ze dne 19. listopadu 2002 o rámcovém finančním nařízení pro subjekty uvedené v článku 185 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (5), a zejména na článek 94 tohoto nařízení,

               —

               s ohledem na článek 71 a přílohu V jednacího řádu,

               —

               s ohledem na zprávu Výboru pro rozpočtovou kontrolu a stanovisko Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci (A6-0176/2009),

               A.

               vzhledem k tomu, že Účetní dvůr (EÚD) prohlásil, že získal přiměřenou jistotu, že roční účetní závěrka za rozpočtový rok 2007 je spolehlivá a uskutečněné operace jsou legální a správné;

               B.

               vzhledem k tomu, že dne 22. dubna 2008 Parlament udělil řediteli Agentury Evropské unie pro základní práva absolutorium za plnění rozpočtu agentury za rozpočtový rok 2006 (6),

               1.

               konstatuje, že nařízením (ES) č. 168/2007 byla zřízena Evropská agentura pro základní práva, která je nástupkyní Evropského střediska pro sledování rasismu a xenofobie (EUMC) s prodloužením jeho mandátu s účinností od 1. března 2007;

               2.

               připomíná, že se agentura musí snažit o spolupráci s ostatními subjekty činnými v oblasti lidských práv, zejména s Radou Evropy, a vyhnout se překrývání jejich činnosti, jak požaduje Parlament ve svém usnesení ze dne 14. ledna 2009 (7);

               3.

               s lítostí konstatuje, že lhůta pro rozhodnutí Parlamentu ohledně udělení absolutoria byla v čl. 21 odst. 10 nařízení (ES) č. 168/2007 stanovena na 30. dubna roku n+2 a nebyla harmonizována s novou lhůtou 15. května roku n+2, která je uvedena v novelizovaném nařízení (ES, Euratom) č. 2343/2002 (8);

               4.

               bere na vědomí informace uvedené ve zprávě agentury o hospodaření s rozpočtem a finančními prostředky za rok 2007, že v srpnu 2007 začala používat systém akruálního účetnictví;

               5.

               vítá zjištění Evropského účetního dvora, že navzdory přeměně Evropského střediska pro sledování rasismu a xenofobie (EUMC) na agenturu a významnému zvýšení rozpočtu (14 200 000 EUR oproti 9 300 000 EUR přidělených středisku v předchozím roce) došlo v roce 2007 k využití téměř všech prostředků (13 900 000 EUR);

               6.

               konstatuje, že úřad OLAF zahájil vyšetřování týkající se agentury; vyzývá agenturu a zejména jejího ředitele, aby s úřadem OLAF plně spolupracovali; žádá, aby úřad OLAF, agentura a Komise, aby orgán udělující absolutorium co nejdříve informovaly o výsledcích tohoto vyšetřování a případných následných opatřeních;

         Nedostatky v plnění rozpočtu v důsledku přeměny EUMC na Agenturu pro základní práva

               7.

               bere na vědomí zjištění Účetního dvora, že v důsledku prodloužení mandátu agentury v roce 2007 však bylo nutné přenést 7 500 000 EUR do dalšího roku, což vedlo ke zpoždění při schvalování nového pracovního programu, jmenování nového ředitele a realizaci činnosti agentury;

               8.

               vyzývá agenturu, aby toto zpoždění dohnala a minimalizovala rušení přenesených prostředků, jak přislíbila ve svých odpovědích Evropskému účetnímu dvoru, a aby ve své zprávě o rozpočtovém a finančním řízení za rok 2008 informovala o dosaženém pokroku;

               9.

               konstatuje, že Účetní dvůr mimo jiné zjistil, že agentura na základě změn v rozpočtu a různých převodů snížila rozpočtové položky na platy zaměstnanců o 798 000 EUR, a tím se vyhnula zrušení nevyužitých prostředků na platy zaměstnanců;

               10.

               bere na vědomí odpověď agentury, že ke změnám v rozpočtu a převodům došlo v úzké souvislosti s přeměnou střediska na agenturu, a že se tudíž jednalo o mimořádný případ;

         Nedostatky v zadávání veřejných zakázek

               11.

               bere na vědomí zjištění Účetního dvora týkající se jednoho případu zadávání veřejných zakázek, že zveřejněný způsob hodnocení vedl nepřímo ke snížení relativního významu cenového kritéria, což mohlo odradit některé potenciální zájemce a nebylo v souladu se zásadou řádného finančního řízení;

               12.

               přijímá odpověď agentury, že ačkoli byl použitý způsob hodnocení v souladu s finančním nařízením, agentura zavede nový způsob hodnocení navržený Komisí s cílem dosáhnout co nejvyšší rentability;

         Opatření přijatá na základě předchozích postupů udělování absolutoria

               13.

               připomíná, že pokud jde o rozpočtový rok 2004, Účetní dvůr měl ve svém prohlášení o věrohodnosti týkajícím se EUMC výhrady s ohledem na nedostatky v zadávání veřejných zakázek, a s ohledem na postup zadávání veřejných zakázek se kriticky vyjádřil také v roce 2005 a 2006;

               14.

               žádá proto, aby se agentura zaměřila především na legálnost postupů při zadávání veřejných zakázek;

               15.

               pokud jde o další připomínky, které doprovázejí rozhodnutí o udělení absolutoria a mají horizontální povahu, odkazuje na své usnesení ze dne 23. dubna 2009 o finančním řízení a kontrole agentur EU (9).

      (1)  Úř. věst. C 278, 31.10.2008, s. 1.

      (2)  Úř. věst. C 311, 5.12.2008, s. 7.

      (3)  Úř. věst. L 248, 16.9.2002, s. 1.

      (4)  Úř. věst. L 53, 22.2.2007, s. 1.

      (5)  Úř. věst. L 357, 31.12.2002, s. 72.

      (6)  Úř. věst. L 88, 31.3.2009, s. 142.

      (7)  Přijaté texty, P6_TA(2009)0019.

      (8)  Nařízení pozměněné nařízením Komise (ES, Euratom) č. 652/2008 (Úř. věst. L 181, 10.7.2008, s. 23).

      (9)  Viz strana 206 v tomto čísle Úředního věstníku.


title: Rozhodnutí Komise ze dne 14. ledna 2013 o nominaci třech členů dozorčí rady Evropské poradní skupiny pro účetní výkaznictví zastupujících oblast veřejného pořádku

text:
               9.2.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 37/28

         ROZHODNUTÍ KOMISE
   ze dne 14. ledna 2013
   o nominaci třech členů dozorčí rady Evropské poradní skupiny pro účetní výkaznictví zastupujících oblast veřejného pořádku
   2013/C 37/06
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1606/2002 ze dne 19. července 2002 o uplatňování mezinárodních účetních standardů (1) poskytne technický výbor pro účetnictví Komisi podporu a poradenství při posuzování mezinárodních účetních standardů. Úlohu tohoto technického výboru pro účetnictví plní Evropská poradní skupina pro účetní výkaznictví (EFRAG).

               (2)

               Skupina EFRAG byla založena v roce 2001 evropskými organizacemi, které zastupují emitenty, investory a účetní podílející se na účetním výkaznictví.

               (3)

               Dozorčí rada EFRAG zahrnuje čtyři členy z oblasti veřejného pořádku, kteří jsou konkrétně vybíráni na základě své zkušenosti s vytvářením politiky veřejného pořádku buď na vnitrostátní, nebo na evropské úrovni. V souladu s dodatkem 1 oddílem 3.2 stanov EFRAG s platností od 11. června 2009 nominuje tyto členy z oblasti veřejného pořádku Komise. Členy dozorčí rady EFRAG jmenuje valná hromada EFRAG.

               (4)

               Ve svém sdělení ze dne 26. února 2010 zmocnila Komise člena Komise pro vnitřní trh a služby, aby jejím jménem a na její odpovědnost přijal opatření k nominaci členů dozorčí rady Evropské poradní skupiny pro účetní výkaznictví zastupujících oblast veřejného pořádku na jedno celé funkční období v rámci provádění nařízení (ES) č. 1606/2002 (2).

               (5)

               Po veřejné výzvě k podávání kandidatur (3) vybrala Komise tři kandidáty, kteří by měli být jmenováni členy dozorčí rady EFRAG zastupujícího oblast veřejného pořádku.

         ROZHODLA TAKTO:
   Jediný článek
   Komise tímto nominuje následující osoby jako kandidáty na jmenování členem dozorčí rady Evropské poradní skupiny pro účetní výkaznictví zastupující oblast veřejného pořádku.

               Carlo BIANCHERI

               Adriana DUȚESCU

               Carlos SORIA SENDRA

      V Bruselu dne 14. ledna 2013.

            Za Komisi

         Michel BARNIER

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 243, 11.9.2002, s. 1.

      (2)  SEK(2010) 229; PV(2010)1907 v konečném znění, ze dne 3. března 2010, bod 14.5.

      (3)  Úř. věst. C 93, 30.3.2012, s. 32.


title: Rozhodnutí Rady ze dne 8. prosince 2003 o přistoupení Kanady k Dohodě o zřízení Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Spojenými státy americkými, Japonskem, Ruskou federací a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Evropským hospodářským společenstvím jednajícími jako jedna smluvní strana

text:
Důležité právní upozornění

|

32003D0877

Úřední věstník L 327 , 16/12/2003 S. 0033 - 0033

		Rozhodnutí Radyze dne 8. prosince 2003o přistoupení Kanady k Dohodě o zřízení Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Spojenými státy americkými, Japonskem, Ruskou federací a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Evropským hospodářským společenstvím jednajícími jako jedna smluvní strana(2003/877/ES, Euratom)RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3955/92 ze dne 21. prosince 1992 o uzavření Dohody o zřízení Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Spojenými státy americkými, Japonskem, Ruskou federací a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Evropským hospodářským společenstvím jednajícími jako jedna smluvní strana jménem Evropského hospodářského společenství [1], a zejména na čl. 3 odst. 1, 3 a 4 uvedeného nařízení,s ohledem na sdělení Komise,vzhledem k těmto důvodům:(1) Evropské společenství pro atomovou energii a Evropské hospodářské společenství jednající jako jedna smluvní strana (dále jen "Společenství") uzavřely dne 21. prosince 1992 dohodu zřizující mezi nimi a Spojenými státy americkými, Japonskem, Ruskou federací Mezinárodní středisko pro vědu a techniku (dále jen "dohoda").(2) Dne 28. března 2003 oznámila Kanada správní radě Mezinárodního střediska pro vědu a techniku (dále jen "správní rada střediska") svůj úmysl stát se stranou zmíněné dohody. V souladu s článkem XIII dohody schvaluje toto přistoupení správní rada střediska.(3) Společenství ve správní radě střediska zastupuje předsednictví Rady a Komise. Stanovisko Společenství ve věcech podle článku XIII dohody zaujímá Rada a vyjadřuje jej zpravidla předsednictví,ROZHODLA TAKTO:Článek 1Přistoupení Kanady k Dohodě o zřízení Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Spojenými státy americkými, Japonskem, Ruskou federací a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Evropským hospodářským společenstvím jednajícími jako jedna smluvní strana se schvaluje jménem Společenství.Článek 2Předsednictví Rady ve správní radě střediska vyjádří, že přistoupení Kanady k dohodě schvaluje.V Bruselu dne 8. prosince 2003.Za RadupředsedaF. Frattini[1] Úř. věst. L 409, 31.12.1992, s. 1.--------------------------------------------------


title: 2012/58/EU: Rozhodnutí Rady ze dne 23. ledna 2012 o zahájení automatizované výměny údajů o DNA s Českou republikou

text:
               2.2.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 30/15

         ROZHODNUTÍ RADY
   ze dne 23. ledna 2012
   o zahájení automatizované výměny údajů o DNA s Českou republikou
   (2012/58/EU)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na rozhodnutí Rady 2008/615/SVV ze dne 23. června 2008 o posílení přeshraniční spolupráce, zejména v boji proti terorismu a přeshraniční trestné činnosti (1), a zejména na čl. 2 odst. 3 a článek 25 uvedeného rozhodnutí,
   s ohledem na rozhodnutí Rady 2008/616/SVV ze dne 23. června 2008 o provádění rozhodnutí 2008/615/SVV (2), a zejména na článek 20 a kapitolu 4 přílohy uvedeného rozhodnutí,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Podle Protokolu o přechodných ustanoveních připojeného ke Smlouvě o Evropské unii, Smlouvě o fungování Evropské unie a Smlouvě o založení Evropského společenství pro atomovou energii jsou právní účinky aktů orgánů, institucí a jiných subjektů Unie přijatých před vstupem Lisabonské smlouvy v platnost zachovány až do zrušení, zániku nebo změny těchto aktů v rámci provádění Smluv.

               (2)

               Článek 25 rozhodnutí 2008/615/SVV je tedy použitelný a Rada musí jednomyslně rozhodnout, zda členské státy provedly ustanovení kapitoly 6 uvedeného rozhodnutí.

               (3)

               Článek 20 rozhodnutí 2008/616/SVV stanoví, že rozhodnutí uvedená v čl. 25 odst. 2 rozhodnutí 2008/615/SVV se mají přijímat na základě hodnotící zprávy, která vychází z dotazníku. Pokud jde o automatizovanou výměnu údajů podle kapitoly 2 rozhodnutí 2008/615/SVV, má hodnotící zpráva vycházet z hodnotící návštěvy a zkušebního testu.

               (4)

               Česká republika informovala generální sekretariát Rady o národních souborech analýzy DNA, na které se vztahují články 2 až 6 rozhodnutí 2008/615/SVV a podmínky automatizovaného vyhledávání podle čl. 3 odst. 1 uvedeného rozhodnutí v souladu s čl. 36 odst. 2 uvedeného rozhodnutí.

               (5)

               Podle kapitoly 4 bodu 1.1 přílohy rozhodnutí 2008/616/SVV se dotazník vypracovaný příslušnou pracovní skupinou Rady týká každé automatizované výměny údajů a členský stát jej musí vyplnit, jakmile se domnívá, že splňuje podmínky pro sdílení údajů v příslušné kategorii údajů.

               (6)

               Česká republika vyplnila dotazník o ochraně údajů a dotazník o výměně údajů o DNA.

               (7)

               Česká republika uskutečnila úspěšný zkušební test se Slovenskem.

               (8)

               V České republice proběhla hodnotící návštěva a slovenský hodnotící tým vypracoval zprávu o hodnotící návštěvě a předal ji příslušné pracovní skupině Rady.

               (9)

               Radě byla předložena celková hodnotící zpráva, v níž jsou shrnuty výsledky dotazníku, hodnotící návštěvy a zkušebního testu,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Pro účely automatizovaného vyhledávání a srovnávání údajů o DNA Česká republika plně provedla obecná ustanovení o ochraně údajů obsažená v kapitole 6 rozhodnutí 2008/615/SVV a je oprávněna přijímat a poskytovat osobní údaje v souladu s články 3 a 4 uvedeného rozhodnutí ode dne vstupu tohoto rozhodnutí v platnost.
   Článek 2
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

      V Bruselu dne 23. ledna 2012.

            Za Radu

            předsedkyně

         M. GJERSKOV

      (1)  Úř. věst. L 210, 6.8.2008, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 210, 6.8.2008, s. 12.


title: 2012/22/EU: Rozhodnutí Rady ze dne 12. prosince 2011 o přistoupení Evropské unie k Protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 s výjimkou jeho článků 10 a 11

text:
               12.1.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 8/1

         ROZHODNUTÍ RADY
   ze dne 12. prosince 2011
   o přistoupení Evropské unie k Protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 s výjimkou jeho článků 10 a 11
   (2012/22/EU)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) a odst. 8 prvním pododstavcem této smlouvy,
   s ohledem na návrh Evropské komise,
   s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Protokol z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (dále jen „Athénský protokol“) představuje významné zlepšení režimu odpovědnosti dopravců a odškodnění cestujících po moři. Zejména stanoví přísnou odpovědnost dopravce zahrnující povinné pojištění s právem podání přímé žaloby proti pojistitelům až do konkrétní výše a stanoví pravidla pro soudní příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí. Athénský protokol je proto v souladu s cílem Unie zlepšit právní režim týkající se odpovědnosti dopravců.

               (2)

               Athénský protokol upravuje Athénskou úmluvu o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (dále jen „Athénská úmluva“) a v článku 15 stanoví, že oba dva dokumenty jsou stranami Athénského protokolu chápány a vykládány společně jako dokument jediný.

               (3)

               Většina pravidel Athénského protokolu byla začleněna do práva Unie nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 ze dne 23. dubna 2009 o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři v případě nehod (1). Unie tedy v záležitostech upravovaných uvedeným nařízením vykonala svou pravomoc. Členské státy si však ponechávají pravomoc, pokud jde o několik ustanovení Athénského protokolu, např. uplatňují alternativní doložku, díky které mohou stanovit vyšší omezení odpovědnosti, než jaké Athénský protokol předepisuje. Záležitosti v rámci Athénského protokolu, které spadají do pravomoci členských států, jsou vzájemně provázané se záležitostmi spadajícími do výlučné pravomoci Unie. Členské státy by tedy měly v záležitostech v rámci Athénského protokolu, které spadají do jejich pravomoci, postupovat koordinovaně, a to s ohledem na jejich povinnost loajální spolupráce.

               (4)

               Athénský protokol mohou ratifikovat, přijmout, schválit nebo k němu mohou přistoupit státy a organizace regionální hospodářské integrace, sestávající ze suverénních států, které na tyto organizace přenesly pravomoc v určitých záležitostech, jež Athénský protokol upravuje.

               (5)

               Podle čl. 17 odst. 2 písm. b) a článku 19 Athénského protokolu mohou organizace regionální hospodářské integrace Athénský protokol uzavřít.

               (6)

               Právní výbor Mezinárodní námořní organizace přijal v říjnu roku 2006 výhradu a pokyny IMO k provádění Athénské úmluvy (dále jen „pokyny IMO“) s cílem zabývat se některými otázkami v rámci Athénské úmluvy, zejména náhradou škod způsobených v souvislosti s terorismem.

               (7)

               Příslušná ustanovení konsolidované verze Athénské úmluvy ve znění Athénského protokolu a pokynů IMO jsou uvedena v přílohách nařízení (ES) č. 392/2009.

               (8)

               Podle podmínek článku 19 Athénského protokolu musí organizace regionální hospodářské integrace v době podpisu, ratifikace, přijetí, schválení nebo přistoupení učinit prohlášení, v němž uvede rozsah svých pravomocí ve vztahu k záležitostem, jež Athénský protokol upravuje.

               (9)

               Z tohoto důvodu by Unie měla k Athénskému protokolu přistoupit a vznést výhradu obsaženou v pokynech IMO. Vznesení takové výhrady by nemělo být vykládáno jako měnění stávajícího rozdělení pravomocí mezi Unií a členskými státy, pokud jde o vydávání osvědčení a kontroly ze strany státních orgánů.

               (10)

               Některá ustanovení podle Athénského protokolu se týkají soudní spolupráce v občanských věcech a tudíž spadají do působnosti třetí části hlavy V SFEU. Samostatné rozhodnutí týkající se těchto ustanovení se přijme souběžně s tímto rozhodnutím.

               (11)

               Členské státy, které mají Athénský protokol ratifikovat nebo k němu přistoupit, by tak měly učinit pokud možno souběžně. Členské státy by si proto měly vyměnit informace o stavu svých ratifikačních nebo přístupových postupů, aby mohly co nevíce připravit souběžné uložení svých listin o ratifikaci nebo přistoupení. Při ratifikaci Athénského protokolu nebo přistoupení k němu by měly členské státy vznést výhradu obsaženou v pokynech IMO.

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Přistoupení Evropské unie k Protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (dále jen „Athénský protokol“) se schvaluje jménem Evropské unie, pokud jde o otázky spadající do výlučné pravomoci Unie s výjimkou jeho článků 10 a 11.
   Znění Athénského protokolu s výjimkou článků 10 a 11 je uvedeno v příloze.
   Článek 2
   1.   Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné k uložení listiny o přistoupení Unie k Athénskému protokolu v souladu s čl. 17 odst. 2 písm. c), čl. 17 odst. 3 a článkem 19 uvedeného protokolu.
   2.   V době uložení listiny o přistoupení Unie učiní toto prohlášení o pravomoci:

                  „1.

                  Článek 19 Athénského protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 stanoví, že organizace regionální hospodářské integrace sestávající se ze suverénních států, které na ně přenesly pravomoc v určitých záležitostech upravených uvedeným protokolem, mohou protokol podepsat pod podmínkou, že učiní prohlášení podle uvedeného článku. Unie se rozhodla přistoupit k Athénskému protokolu a z tohoto důvodu uvedené prohlášení činí.

                  2.

                  Současnými členskými státy Evropské unie jsou: Belgické království, Bulharská republika, Česká republika, Dánské království, Spolková republika Německo, Estonská republika, Irsko, Řecká republika, Španělské království, Francouzská republika, Italská republika, Kyperská republika, Lotyšská republika, Litevská republika, Lucemburské velkovévodství, Maďarská republika, Malta, Nizozemské království, Rakouská republika, Polská republika, Portugalská republika, Rumunsko, Republika Slovinsko, Slovenská republika, Finská republika, Švédské království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska.

                  3.

                  Toto prohlášení se nevztahuje na území členských států Evropské unie, ve kterých se neuplatňuje Smlouva o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a nejsou jím dotčeny akty ani postoje, které mohou dotyčné členské státy jménem a v zájmu těchto území podle protokolu přijmout.

                  4.

                  Členské státy Evropské unie přenesly na Unii výlučné pravomoci, pokud jde o opatření přijímaná na základě článku 100 SFEU. Taková opatření byla přijata, pokud jde o články 1 a 1a, čl. 2 odst. 2, články 3 až 16 a články 18, 20 a 21 Athénské úmluvy ve znění Athénského protokolu a ustanovení pokynů IMO, nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 ze dne 23. dubna 2009 o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři v případě nehod.

                  5.

                  Výkon pravomoci, kterou členské státy přenesly na Evropskou unii podle SFEU, ze své podstaty závisí na průběžném vývoji. V rámci SFEU mohou příslušné instituce přijímat rozhodnutí, která určují rozsah pravomoci Evropské unie. Evropská unie si proto vyhrazuje právo toto prohlášení podle potřeby změnit, aniž by to bylo podmínkou nezbytnou k výkonu její pravomoci v záležitostech, jež Athénský protokol upravuje. Evropská unie oznámí změněné prohlášení generálnímu tajemníkovi Mezinárodní námořní organizace.“

   3.   Osoba nebo osoby jmenované podle odstavce 1 tohoto článku učiní při ukládání listiny o přistoupení Unie k Athénskému protokolu výhradu uvedenou v pokynech IMO.
   Článek 3
   Unie uloží listinu o přistoupení k Athénskému protokolu do 31. prosince 2011.
   Článek 4
   1.   Členské státy podniknou nezbytné kroky, aby uložily ratifikační nebo přístupové listiny k Athénskému protokolu v přiměřené lhůtě a pokud možno do 31. prosince 2011.
   2.   Členské státy vznesou výhradu obsaženou v pokynech IMO při ukládání svých ratifikačních nebo přístupových listin k Athénského protokolu.

      V Bruselu dne 12. prosince 2011.

            Za Radu

            předseda

         S. NOWAK

      (1)  Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 24.

      PŘÍLOHA

         PŘEKLAD
         PROTOKOL Z ROKU 2002 K ATHÉNSKÉ ÚMLUVĚ O PŘEPRAVĚ CESTUJÍCÍCH A JEJICH ZAVAZADEL PO MOŘI Z ROKU 1974
         STÁTY, JEŽ JSOU STRANAMI TOHOTO PROTOKOLU,
         VZHLEDEM K TOMU, že je žádoucí provést přezkum Athénské úmluvy o přepravě cestujících a jejich zavazadel uzavřenou dne 13. prosince 1974 s cílem zajistit vyšší náhradu, zavést přísnou odpovědnost, stanovit zjednodušený postup pro aktualizaci výše omezení odpovědnosti a zajistit povinné pojištění ve prospěch cestujících,
         PŘIPOMÍNAJÍCE, že protokol k úmluvě z roku 1976 zavádí zvláštní práva čerpání, jako je zúčtovací jednotka namísto zlatého franku,
         BEROUCE NA VĚDOMÍ, že protokol k úmluvě z roku 1990, který stanoví vyšší náhradu a zjednodušený postup pro aktualizaci výše omezení odpovědnosti, nevstoupil v platnost,
         SE DOHODLY takto:
         Článek 1
         Pro účely tohoto protokolu se rozumí:

                     1.

                     „úmluvou“ znění Athénské úmluvy o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974;

                     2.

                     „organizací“ Mezinárodní námořní organizace;

                     3.

                     „generálním tajemníkem“ generální tajemník organizace.

               Článek 2

            Článek 1 odst. 1 úmluvy se nahrazuje tímto:

                        „1.

                                    a)

                                    „dopravcem“ se rozumí osoba, která uzavřela smlouvu o přepravě nebo jejímž jménem je taková smlouva uzavřena, bez ohledu na to, zda přepravu skutečně provádí tato osoba nebo provádějící dopravce;

                                    b)

                                    „provádějící dopravcem“ se rozumí osoba jiná než dopravce, která je vlastníkem, nájemcem nebo provozovatelem lodi a která skutečně provádí celou přepravu nebo její část; a

                                    c)

                                    „dopravcem, který skutečně provádí celou přepravu nebo její část“ se rozumí provádějící dopravce, nebo dopravce, pokud skutečně tuto přepravu provádí;“.

         Článek 3
         1.   Článek 1 odst. 10 úmluvy se nahrazuje tímto:

            „10.   „organizací“ se rozumí Mezinárodní námořní organizace;“.

         2.   Do čl. 1 odst. 11 úmluvy se doplňuje toto znění:

            „11.   „generálním tajemníkem“ se rozumí generální tajemník organizace.“.

         Článek 4

            Článek 3 úmluvy se nahrazuje tímto:

            „Článek 3
            Odpovědnost dopravce
            1.   Dopravce odpovídá za škodu vzniklou smrtí nebo zraněním cestujícího způsobenými nehodou lodi do výše 250 000 zúčtovacích jednotek na cestujícího v každém jednotlivém případě, pokud neprokáže, že nehoda:

                        a)

                        nastala v důsledku válečného činu, nepřátelského činu, občanské války, povstání nebo přírodního jevu výjimečné, nevyhnutelné a neodvratitelné povahy; nebo

                        b)

                        byla zcela způsobena jednáním nebo opomenutím třetí osoby s úmyslem způsobit nehodu.

                  Pokud škoda přesahuje výše uvedené omezení a v míře, ve které ho přesahuje, je dopravce dále odpovědný, pokud neprokáže, že k nehodě, při které škoda vznikla, došlo bez jeho zavinění nebo nedbalosti.
            2.   Za škodu v důsledku smrti nebo zranění cestujícího, jež nebyly způsobeny nehodou lodi, dopravce odpovídá v případě, že vznikla jeho zaviněním nebo nedbalostí. Důkazní povinnost týkající se zavinění nebo nedbalosti má osoba uplatňující nárok.
            3.   Dopravce odpovídá za škodu vzniklou v důsledku ztráty nebo poškození příručních zavazadel, pokud k nehodě, která škodu způsobila, došlo jeho zaviněním nebo nedbalostí. V případě škod v důsledku nehody lodi se zavinění nebo nedbalost dopravce předpokládá.
            4.   Dopravce odpovídá za škodu vzniklou v důsledku ztráty nebo poškození zavazadel jiných než příručních, pokud neprokáže, že k nehodě, která škodu způsobila, došlo bez jeho zavinění nebo nedbalosti.
            5.   Pro účely tohoto článku se rozumí:

                        a)

                        „nehodou lodi“ ztroskotání, potopení, srážka lodi nebo její najetí na mělčinu, výbuch nebo požár na lodi nebo porucha lodi;

                        b)

                        „zaviněním nebo nedbalostí dopravce“ také zavinění nebo nedbalost osob, které pracují pro dopravce a jednají v rámci svých pracovních povinností;

                        c)

                        „poruchou lodi“ jakákoli závada, porucha nebo nesplnění příslušných bezpečnostních předpisů vzhledem k jakékoli části lodi nebo jejího vybavení, pokud je používáno k úniku, evakuaci, nalodění nebo vylodění cestujících, nebo pokud je používáno k pohonu, řízení, pro bezpečnost plavby, uvazování, kotvení, připlutí k nábřeží nebo kotvišti nebo k odplutí od nábřeží nebo kotviště nebo ke zjišťování škod po zaplavení lodi, nebo při spouštění záchranných prostředků; a

                        d)

                        „škodou“ škoda, která nezahrnuje odškodnění represivní nebo exemplární povahy.

                  6.   Odpovědnost dopravce podle tohoto článku se vztahuje pouze na škody v důsledku nehod, k nimž došlo během přepravy. Skutečnost, že k nehodě, při které vznikla škoda, došlo během přepravy, a rozsah škody prokazuje osoba uplatňující nárok.
            7.   Touto úmluvou nejsou dotčena práva dopravce na postih třetí osoby nebo na uplatnění námitky spoluzavinění z nedbalosti podle článku 6 této úmluvy. Tímto článkem nejsou dotčena práva na omezení odpovědnosti podle článků 7 nebo 8 této úmluvy.
            8.   Domněnka zavinění nebo nedbalosti určité strany nebo její důkazní povinnost nebrání tomu, aby se přihlédlo k důkazu v její prospěch.“.

         Článek 5
         Doplňuje se článek 4a úmluvy, který zní:

            „Článek 4a
            Povinné pojištění
            1.   Jsou-li cestující přepravováni na palubě lodi registrované ve státě, jenž je stranou této úmluvy, a schválené pro přepravu více než dvanácti cestujících a použije-li se tato úmluva, musí mít každý dopravce, který skutečně provádí celou přepravu nebo její část, sjednáno pojištění nebo jinou finanční záruku, například záruku banky nebo obdobné finanční instituce, ke krytí odpovědnosti podle této úmluvy v případě smrti nebo zranění cestujících. Omezení povinného pojištění nebo jiné finanční záruky nesmí být nižší než 250 000 zúčtovacích jednotek na cestujícího v každém jednotlivém případě.
            2.   Poté, co příslušný orgán státu, jenž je stranou této úmluvy, ověří, že požadavky odstavce 1 jsou splněny, se každé lodi vydá osvědčení prokazující, že pojištění nebo jiná finanční záruka platí v souladu s touto úmluvou. Pro loď registrovanou ve státě, jenž je stranou úmluvy, takové osvědčení vydá nebo osvědčí příslušný orgán státu, v němž je loď registrována; pro loď, která není registrována v takovém státě, může takové osvědčení vydat nebo potvrdit příslušný orgán kteréhokoliv státu, jenž je stranou této úmluvy. Toto osvědčení musí odpovídat vzoru uvedenému v příloze této úmluvy a musí obsahovat tyto údaje:

                        a)

                        název lodi, volací znak a rejstříkový přístav;

                        b)

                        jméno a hlavní sídlo hospodářské činnosti dopravce, který skutečně provádí celou přepravu nebo její část;

                        c)

                        identifikační číslo lodě podle IMO;

                        d)

                        typ a dobu platnosti záruky;

                        e)

                        jméno a hlavní sídlo pojistitele nebo jiné osoby poskytující finanční záruku a případně sídlo hospodářské činnosti, kde je pojištění nebo jiná finanční záruka sjednána; a

                        f)

                        dobu platnosti osvědčení, která nesmí být delší než doba platnosti pojištění nebo jiné finanční záruky.

                        3.

                                    a)

                                    Stát, jenž je stranou této úmluvy, může zmocnit jím uznanou instituci nebo organizaci k vydávání těchto osvědčení. Tato instituce nebo organizace informuje dotyčný stát o každém vydaném osvědčení. Ve všech případech dotyčný stát plně ručí za úplnost a správnost takto vydaných osvědčení a zajistí veškeré nezbytné náležitosti ke splnění tohoto požadavku.

                                    b)

                                    Stát, jenž je stranou této úmluvy, informuje generálního tajemníka:

                                                i)

                                                o konkrétní působnosti a podmínkách zmocnění jím uznané instituce nebo organizace;

                                                ii)

                                                o zrušení takového zmocnění; a

                                                iii)

                                                o dni vstupu tohoto zmocnění v platnost nebo jeho zrušení.

                                          Zmocnění nabývá účinku nejdříve tři měsíce poté, co bylo generálnímu tajemníkovi podáno příslušné oznámení.

                                    c)

                                    Instituce nebo organizace zmocněná k vydávání osvědčení podle tohoto odstavce musí být oprávněna přinejmenším ke zrušení těchto osvědčení, pokud nejsou dodržovány podmínky, za kterých byly vydány. Ve všech případech musí oprávněná instituce nebo organizace takové zrušení oznámit státu, jehož jménem bylo osvědčení vydáno.

                  4.   Osvědčení se vyhotovují v úředním jazyce nebo jazycích vydávajícího státu. Není-li použitým jazykem angličtina, francouzština nebo španělština, musí text zahrnovat překlad do jednoho z těchto jazyků; úřední jazyk daného státu může být vynechán, pokud tento stát tak rozhodne.
            5.   Osvědčení se uchovává na palubě lodi a jeho kopie se uloží u orgánů, které vedou záznamy o registraci lodi, nebo není-li loď registrována ve státě, jenž je stranou této úmluvy, u orgánu státu, který osvědčení vydal nebo potvrdil.
            6.   Pojištění nebo jiná finanční záruka nesplňuje požadavky tohoto článku, pokud může být ukončena z důvodů jiných, než je skončení doby platnosti pojištění nebo záruky uvedené v osvědčení, před uplynutím tří měsíců ode dne oznámení jejího ukončení orgánům uvedeným v odstavci 5, pokud nebylo osvědčení v uvedené lhůtě těmto orgánům odevzdáno nebo nebylo vydáno nové osvědčení. Výše uvedená ustanovení se obdobně použijí pro všechny změny, jež mají za následek, že pojištění nebo jiná finanční záruka již nesplňuje požadavky tohoto článku.
            7.   S výhradou tohoto článku stanoví podmínky vydání a platnosti osvědčení stát registrace lodi.
            8.   Nic v této úmluvě nesmí být vykládáno tak, aby to státu, jenž je stranou této úmluvy, bránilo spoléhat se na informace získané od jiných států nebo od Organizace nebo jiných mezinárodních organizací, pokud jde o finanční situaci poskytovatelů pojištění nebo jiné finanční záruky pro účely této úmluvy. V takových případech není stát, jenž je stranou této úmluvy, spoléhající se na takové informace zbaven odpovědnosti, již má jako stát, který osvědčení vydal.
            9.   Osvědčení vydaná nebo potvrzená jménem státu, jenž je stranou této úmluvy, ostatní státy, jež jsou stranami této úmluvy, pro účely této úmluvy přijímají a považují za osvědčení stejného účinku jako osvědčení vydaná nebo potvrzená jimi samými, a to i pro lodě neregistrované v takovém státě. Stát, jenž je stranou této úmluvy, si může kdykoli vyžádat konzultaci se státem, který osvědčení vydal nebo potvrdil, pokud se domnívá, že pojistitel nebo ručitel uvedený v osvědčení o pojištění není finančně schopen splnit závazky, které ukládá tato úmluva.
            10.   Jakýkoli nárok na náhradu škody kryté pojištěním nebo jinou finanční zárukou podle tohoto článku může být vznesen přímo vůči pojistiteli nebo jiné osobě poskytující finanční záruku. V takovém případě se částka stanovená v odstavci 1 použije jako omezení odpovědnosti pojistitele nebo jiné osoby poskytující finanční záruku, a to i v případech, ve kterých není dopravce nebo provádějící dopravce oprávněn k omezení odpovědnosti. Žalovaný může dále uplatňovat námitky (jiné než konkurz nebo likvidaci), k jakým by byl oprávněn dopravce uvedený v odstavci 1 v souladu s touto úmluvou. Dále může žalovaný uplatnit námitku, že škoda vznikla v důsledku úmyslného nesprávného jednání pojištěnce, ale nesmí podat žádnou jinou námitku, k jejímuž vznesení by mohl být oprávněn v řízení zahájeném pojištěncem proti žalovanému. Žalovaný má v každém případě právo požadovat, aby byli dopravce a provádějící dopravce účastníky řízení.
            11.   Veškeré částky poskytnuté z pojištění nebo z jiné finanční záruky zdůvodněné v souladu s odstavcem 1 musí být vyplaceny výhradně k plnění nároků podle této úmluvy a veškeré výplaty těchto částek se započítávají vůči odpovědnosti vyplývající z této úmluvy.
            12.   Stát, jenž je stranou této úmluvy, nepovolí provoz lodi plující pod jeho vlajkou, na kterou se tento článek vztahuje, plavbu, dokud pro ni nebylo vydáno osvědčení podle odstavce 2 nebo 15.
            13.   S výhradou tohoto článku zajistí každý stát, jenž je stranou této úmluvy, v rámci svého vnitrostátního práva platnost pojištění nebo jiné finanční záruky, v rozsahu uvedeném v odstavci 1 pro každou loď schválenou k přepravě více než dvanácti cestujících bez ohledu na to, kde byla registrována, která vplouvá do přístavu na jeho území nebo ho opouští, pokud se na ni vztahuje tato úmluva.
            14.   Bez ohledu na odstavec 5 může stát, jenž je stranou této úmluvy, oznámit generálnímu tajemníkovi, že pro účely odstavce 13 nemusí lodě při vplutí do přístavu nebo při jeho opuštění mít na palubě nebo předložit osvědčení požadované podle odstavce 2 za předpokladu, že stát, jenž je stranou této úmluvy a který osvědčení vydal, oznámil generálnímu tajemníkovi, že vede záznamy o osvědčení v elektronické podobě přístupné všem státům, jež jsou stranami této úmluvy, a potvrzující existenci osvědčení a umožňující takovým státům plnit jejich závazky podle odstavce 13.
            15.   Pokud loď vlastněná státem, jenž je stranou této úmluvy, nemá pojištění ani jinou finanční záruku, nepoužijí se na ni příslušná ustanovení tohoto článku, ale musí mít na palubě osvědčení vydané příslušným orgánem státu registrace, které prokazuje, že loď je vlastněna dotyčným státem a odpovědnost za loď je kryta do výše stanovené v odstavci 1. Takové osvědčení musí být co nejvěrnější vzoru stanovenému v odstavci 2.“.

         Článek 6

            Článek 7 úmluvy se nahrazuje tímto:

            „Článek 7
            Omezení odpovědnosti za smrt a zranění
            1.   Odpovědnost dopravce za smrt nebo zranění cestujícího podle článku 3 nesmí v žádném případě přesáhnout 400 000 zúčtovacích jednotek na cestujícího v každém jednotlivém případě. V případech, kdy je v souladu s právem příslušného soudu uloženo vyplácet odškodnění formou pravidelných plateb, nesmí ekvivalentní jistinná hodnota těchto plateb přesáhnout uvedené omezení.
            2.   Stát, jenž je stranou této úmluvy, může zvláštními pravidly vnitrostátního práva upravit omezení odpovědnosti stanovené v odstavci 1 za předpokladu, že případné vnitrostátní omezení odpovědnosti není nižší, než je stanoveno v odstavci 1. Stát, jenž využije možnost stanovenou v tomto odstavci, informuje generálního tajemníka o přijatém omezení odpovědnosti nebo o skutečnosti, že žádné takové omezení nebylo přijato.“.

         Článek 7

            Článek 8 úmluvy se nahrazuje tímto:

            „Článek 8
            Omezení odpovědnosti za ztrátu nebo poškození zavazadel a vozidel
            1.   Odpovědnost dopravce za ztrátu nebo poškození příručních zavazadel v žádném případě nepřesáhne 2 250 zúčtovacích jednotek na cestujícího a přepravu.
            2.   Odpovědnost dopravce za ztrátu nebo poškození vozidla včetně všech zavazadel přepravovaných v dotyčném vozidle nebo na něm v žádném případě nepřesáhne 12 700 zúčtovacích jednotek na vozidlo a na přepravu.
            3.   Odpovědnost dopravce za ztrátu nebo poškození zavazadel jiných než uvedených v odst. 1 a 2 v žádném případě nepřesáhne 3 375 zúčtovacích jednotek na cestujícího a přepravu.
            4.   Dopravce a cestující se mohou dohodnout na tom, že odpovědnost dopravce bude podléhat spoluúčasti cestujícího nepřesahující 330 zúčtovacích jednotek v případě poškození vozidla a 149 zúčtovacích jednotek na cestujícího v případě ztráty nebo poškození jiných zavazadel, a uvedená částka bude odečtena od ztráty nebo škody.“.

         Článek 8

            Článek 9 úmluvy se nahrazuje tímto:

            „Článek 9
            Zúčtovací jednotky a přepočet
            1.   Zúčtovací jednotky uvedené v této úmluvě představují zvláštní práva čerpání stanovená Mezinárodním měnovým fondem. Částky uvedené v čl. 3 odst. 1, čl. 4a odst. 1, čl. 7 odst. 1 a článku 8 se přepočítávají na národní měnu státu, v němž působí soud, kterému pojistná událost přísluší, a to na základě hodnoty této měny vzhledem ke zvláštním právům čerpání ke dni soudního rozhodnutí nebo ke dni, na kterém se strany dohodly. Hodnota národní měny státu, jenž je stranou této úmluvy a členem Mezinárodního měnového fondu, vyjádřená ve zvláštních právech čerpání, se stanoví v souladu s metodou přepočtu používanou Mezinárodním měnovým fondem k dotyčnému datu pro jeho vlastní operace a transakce. Hodnota národní měny státu, jenž je stranou této úmluvy a není členem Mezinárodního měnového fondu, vyjádřená ve zvláštních právech čerpání, se vypočítá způsobem určeným dotyčným státem.
            2.   Stát, který není členem Mezinárodního měnového fondu a jehož právo neumožňuje použití odstavce 1, však může při ratifikaci, přijetí či schválení této úmluvy nebo přistoupení k ní anebo kdykoli později prohlásit, že zúčtovací jednotka uvedená v odstavci 1 se rovná 15 zlatým frankům. Zlatý frank uvedený v tomto odstavci odpovídá šedesáti pěti a půl miligramům zlata tisícinové ryzosti devět set. Zlaté franky se na národní měnu přepočítávají v souladu s právem daného státu.
            3.   Výpočet uvedený v poslední větě odstavce 1 a přepočet uvedený v odstavci 2 se uskuteční takovým způsobem, aby byla v národních měnách států, jež jsou stranami této úmluvy, vyjádřena pokud možno stejná reálná hodnota částek uvedených v čl. 3 odst. 1, čl. 4a odst. 1, čl. 7 odst. 1 a článku 8, jaká by vyplynula použitím prvních tří vět odstavce 1. Státy informují generálního tajemníka o způsobu přepočtu podle odstavce 1 nebo o výsledku přepočtu podle odstavce 2 při uložení příslušné ratifikační listiny či listiny o přijetí, schválení či přistoupení k této úmluvě, a kdykoli dojde ke změně způsobu nebo výsledku přepočtu.“.

         Článek 9

            Článek 16 odst. 3 úmluvy se nahrazuje tímto:

            „3.   Důvody pro stavení a přerušení promlčecí doby se řídí právem soudu, ke kterému je žaloba podána, avšak žaloba podle této úmluvy nesmí být podána po uplynutí jedné z těchto dob:

                        a)

                        doby pěti let počínající dnem vylodění cestujícího nebo dnem, ve kterém k jeho vylodění mělo dojít, podle toho, co nastalo později; nebo, jestliže uplyne dříve

                        b)

                        doby tří let počínající dnem, kdy se osoba uplatňující nárok dozvěděla nebo se měla dozvědět o zranění, o ztrátě nebo o škodě způsobené danou nehodou.“.

         Článek 10
         [neuvádí se]
         Článek 11
         [neuvádí se]
         Článek 12

            Článek 18 úmluvy se nahrazuje tímto:

            „Článek 18
            Neplatnost smluvních ustanovení
            Jakékoli smluvní ustanovení uzavřené před tím, než došlo k nehodě, která způsobila smrt nebo zranění cestujícího nebo ztrátu či poškození jeho zavazadel, jehož účelem je zbavit odpovědnosti jakékoli osoby odpovědné podle této úmluvy nebo stanovit nižší omezení odpovědnosti, než je stanoveno v této úmluvě, s výjimkou čl. 8 odst. 4, a jakékoli ustanovení zaměřené na přenesení důkazní povinnosti dopravce nebo na provádějícího dopravce nebo ustanovení omezující možnosti uvedené v čl. 17 odst. 1 a 2, je neplatné od počátku; tato neplatnost však neznamená neplatnost smlouvy o přepravě, na kterou se nadále vztahuje tato úmluva.“.

         Článek 13

            Článek 20 úmluvy se nahrazuje tímto:

            „Článek 20
            Jaderné škody
            Podle této úmluvy nevzniká žádná odpovědnost za škody způsobené jadernými nehodami:

                        a)

                        je-li provozovatel jaderného zařízení odpovědný za takové škody buď podle Pařížské úmluvy ze dne 29. července 1960 o odpovědnosti vůči třetí straně v oblasti jaderné energie ve znění jejího dodatkového protokolu k ní ze dne 28. ledna 1964, nebo Vídeňské úmluvy ze dne 21. května 1963 o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody nebo jakékoli její změny nebo protokolu k ní, které jsou v platnosti, nebo

                        b)

                        je-li provozovatel jaderného zařízení odpovědný za takové škody na základě vnitrostátního práva upravujícího odpovědnost za takové škody, je-li toto právo ve všech ohledech tak příznivé pro osoby, které mohou utrpět škodu, jako Pařížská nebo Vídeňská úmluva nebo jejich změny nebo protokoly k nim, které jsou v platnosti.“.

         Článek 14
         Vzor osvědčení
         1.   Vzor osvědčení uvedený v příloze k tomuto protokolu bude vložen do přílohy úmluvy.
         2.   Do článku 1a úmluvy se doplňuje toto znění:

            „Článek 1a
            Příloha
            Příloha této úmluvy je její nedílnou součástí.“.

         Článek 15
         Výklad a použití
         1.   Úmluva a tento protokol se mezi smluvními stranami tohoto protokolu považují za jednu listinu a vykládají jako jedna listina.
         2.   Úmluva ve znění tohoto protokolu se použije pouze na nároky vznesené na základě skutečností, ke kterým došlo po vstupu tohoto protokolu v platnost pro jednotlivé státy.
         3.   Články 1 až 22 této úmluvy ve znění tohoto protokolu společně s články 17 až 25 tohoto protokolu a jeho přílohou tvoří Athénskou úmluvu o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 2002 a je na ně takto odkazováno.
         Článek 16
         Toto znění se doplňuje jakožto článek 22a úmluvy:

            „Článek 22a
            Závěrečná ustanovení úmluvy
            Závěrečnými ustanoveními této úmluvy jsou články 17 až 25 protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974. Odkazy činěné na státy, jež jsou stranami této úmluvy, se v této úmluvě chápou jako odkazy na státy, jež jsou stranami tohoto protokolu.“.

         ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
         Článek 17
         Podpis ratifikace, přijetí, schválení a přistoupení
         1.   Tento protokol je otevřen k podpisu v sídle vedení organizace od 1. května 2003 do 30. dubna 2004 a poté zůstává otevřen k přistoupení.
         2.   Státy mohou vyjádřit svůj souhlas s tím, že budou vázány tímto protokolem:

                     a)

                     podpisem bez výhrad, jako je ratifikace, přijetí nebo schválení; nebo

                     b)

                     podpisem podléhajícím ratifikaci, přijetí nebo schválení následovaným ratifikací, přijetím nebo schválením; nebo

                     c)

                     přistoupením.

               3.   Ratifikace, přijetí, schválení nebo přistoupení musí být učiněno uložením příslušné listiny u generálního tajemníka.
         4.   Listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení uložené po vstupu změny tohoto protokolu v platnost vzhledem ke všem stávajícím státům, jež jsou stranami tohoto protokolu, nebo po dokončení všech opatření požadovaných pro vstup těchto změn v platnost vzhledem k uvedeným státům, jež jsou stranami tohoto protokolu, jsou považovány za listiny vztahující se k tomuto protokolu ve znění těchto změn.
         5.   Stát nesmí vyjádřit svůj souhlas s tím, že bude vázán tímto protokolem, dokud jako smluvní strana nevypoví:

                     a)

                     Athénskou úmluvu o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři, Athény dne 13. prosince 1974;

                     b)

                     protokol k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři, Londýn dne 19. listopadu 1976; a

                     c)

                     protokol z roku 1990, kterým se mění Athénská úmluva o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři, Londýn dne 29. března 1990,

               s účinkem od okamžiku, kdy tento protokol vstoupí v platnost pro dotyčný stát v souladu s článkem 20.
         Článek 18
         Státy s více než jedním systémem práva
         1.   Pokud má určitý stát více územních jednotek s odlišnými systémy práva použitelnými na záležitosti, kterými se zabývá tento protokol, může tento stát při podpisu, ratifikaci, přijetí, schválení či přistoupení prohlásit, že se tento protokol vztahuje na všechny jeho územní jednotky, nebo jen na jednu nebo několik z nich, a může pak kdykoli své prohlášení změnit vydáním jiného prohlášení.
         2.   Každé takové prohlášení se oznámí generálnímu tajemníkovi a uvede výslovně územní jednotky, na které se tento protokol vztahuje.
         3.   Ve vztahu ke státu, jenž je stranou tohoto protokolu a který vydal takové prohlášení:

                     a)

                     odkazy na stát, v němž je loď registrována, a ve vztahu k osvědčení o povinném pojištění na stát vydávající nebo osvědčující jsou považovány za odkaz na příslušné územní jednotky, ve kterých je loď registrována a které vydávají nebo potvrzují dotyčná osvědčení;

                     b)

                     odkazy na požadavky vnitrostátního práva, vnitrostátní omezení odpovědnosti a vnitrostátní měnu se odpovídajícím způsobem považují za odkazy na požadavky práva, omezení odpovědnosti a měnu dotyčných územních jednotek; a

                     c)

                     odkazy na soudy a rozhodnutí, která musí být uznávána ve státech, jež jsou stranou tohoto protokolu, se považují za odkazy na příslušné soudy územních jednotek a na rozhodnutí, která musí být těmito územními jednotkami uznána.

               Článek 19
         Organizace regionální hospodářské integrace
         1.   Organizace regionální hospodářské integrace, sestávající se ze suverénních států, které převedly pravomoci v určitých záležitostech upravených tímto protokolem na takovou organizaci, mohou podepsat, ratifikovat, přijmout či schválit tento protokol nebo k němu přistoupit. Organizace regionální hospodářské integrace, která je smluvní stranou tohoto protokolu, má práva a povinnosti státu, který je stranou tohoto protokolu, v míře, ve které má tato organizace regionální hospodářské integrace pravomoci nad záležitostmi upravenými tímto protokolem.
         2.   V případech, ve kterých organizace regionální hospodářské integrace uplatňuje své právo hlasovat ve věcech, ve kterých má pravomoc, má počet hlasů odpovídající počtu jejích členských států, které jsou smluvní stranou tohoto protokolu a které na organizaci převedly pravomoc v dotyčné věci. Organizace regionální hospodářské integrace neuplatní své právo hlasovat, jestliže tak učiní její členské státy, a naopak.
         3.   V případech, v nichž je v tomto protokolu důležitý počet států, jež jsou stranou tohoto protokolu, včetně, ale ne výlučně, článků 20 a 23 tohoto protokolu, se do počtu států nezapočítává organizace regionální hospodářské integrace navíc ke státům, jež jsou stranou tohoto protokolu a které jsou jejími členskými státy.
         4.   V době podpisu, ratifikace, přijetí, schválení tohoto protokolu či přistoupení k němu učiní organizace regionální hospodářské integrace prohlášení generálnímu tajemníkovi, v němž uvede záležitosti upravené tímto protokolem, vzhledem k nimž její členské státy, které jsou signatáři nebo smluvními stranami tohoto protokolu, na tuto organizaci převedly pravomoci a jakákoli příslušná omezení rozsahu této pravomoci. Organizace regionální hospodářské integrace generálnímu tajemníkovi bezodkladně oznámí všechny změny v rozdělení pravomoci, včetně nových převodů pravomocí, uvedených v prohlášení podle tohoto odstavce. Všechna tato prohlášení generální tajemník poskytne podle článku 24 tohoto protokolu.
         5.   Vzhledem ke státům, které jsou stranou tohoto protokolu a které jsou členskými státy organizace regionální hospodářské integrace, která je smluvní stranou tohoto protokolu, se předpokládá, že mají pravomoci ve všech záležitostech upravených tímto protokolem, které nebyly konkrétně uvedeny v prohlášení nebo oznámení o převodu pravomocí na dotyčnou organizaci podle dstavce 4.
         Článek 20
         Vstup v platnost
         1.   Tento protokol vstoupí v platnost za dvanáct měsíců od data, kdy protokol buď podepsalo bez výhrady ratifikace, přijetí nebo schválení, nebo uložilo listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení k němu u generálního tajemníka deset států.
         2.   Pro stát, který protokol ratifikuje, přijme, schválí nebo k němu přistoupí poté, kdy podmínky pro vstup protokolu v platnost podle odstavce 1 byly splněny, tento protokol vstoupí v platnost za tři měsíce od data uložení příslušné listiny dotyčného státu, avšak ne dříve, než tento protokol vstoupí v platnost podle odstavce 1.
         Článek 21
         Vypovězení
         1.   Tento protokol může být kdykoli vypovězen jakýmkoli státem, jenž je stranou tohoto protokolu, po datu, kdy tento protokol vstoupil pro dotyčný stát v platnost.
         2.   Vypovězení se učiní uložením listiny o vypovězení u generálního tajemníka.
         3.   Vypovězení nabývá účinnosti za dvanáct měsíců po datu uložení listiny o vypovězení u generálního tajemníka nebo po takové delší době, která může být v této listině uvedena.
         4.   Vypovězení úmluvy kterýmkoli státem, který je stranou tohoto protokolu, podle článku 25, není považováno za vypovězení úmluvy ve znění tohoto protokolu.
         Článek 22
         Revize a změny
         1.   Organizace může pro účely zrevidování nebo pozměnění tohoto protokolu svolat konferenci.
         2.   Organizace svolá konferenci států, jež jsou stranou tohoto protokolu, za účelem revize nebo změn tohoto protokolu na žádost nejméně jedné třetiny států, které jsou jeho stranou.
         Článek 23
         Změny omezení odpovědnosti
         1.   Aniž je dotčen článek 22, použije se zvláštní postup podle tohoto článku výhradně ke změně omezení odpovědnosti stanovených v čl. 3 odst. 1, čl. 4a odst. 1, čl. 7 odst. 1 a článku 8 úmluvy ve znění tohoto protokolu.
         2.   Na žádost nejméně poloviny, ale v žádném případě ne méně než šesti států, jež jsou stranou tohoto protokolu, zašle generální tajemník všem členům Organizace a všem státům, jež jsou stranou tohoto protokolu, jakýkoli návrh na změnu omezení odpovědnosti, včetně spoluúčasti, stanovených v čl. 3 odst. 1, čl. 4a odst. 1, čl. 7 odst. 1 a článku 8 úmluvy ve znění tohoto protokolu.
         3.   Veškeré změny navržené a rozeslané výše uvedeným způsobem se postupují právnímu výboru organizace (dále jen „právní výbor“) k posouzení nejdříve za šest měsíců ode dne jejich rozeslání.
         4.   Všechny státy, jež jsou stranou této úmluvy ve znění tohoto protokolu, bez ohledu na to, zda jsou členy organizace či nikoli, jsou oprávněny účastnit se jednání právního výboru při posuzování a přijímání změn.
         5.   Změny se přijímají dvoutřetinovou většinou přítomných a hlasujících států, jež jsou stranou této úmluvy ve znění tohoto protokolu, v právním výboru rozšířeném podle odstavce 4 za podmínky, že v době hlasování je přítomna nejméně polovina států, jež jsou stranou úmluvy ve znění tohoto protokolu.
         6.   Při jednání o návrzích změn omezení odpovědnosti zohledňuje právní výbor zkušenosti z nehod, a zejména rozsah škod při nich vzniklý, změny peněžních hodnot a vliv navržených změn na náklady pojištění.

                     7.

                                 a)

                                 Žádná změna omezení odpovědnosti nesmí být podle tohoto článku posuzována dříve než po uplynutí pěti let ode dne, kdy byl tento protokol otevřen k podpisu, a ne dříve než po uplynutí pěti let ode dne, kdy vstoupily v platnost předchozí změny podle tohoto článku;

                                 b)

                                 Žádné omezení odpovědnosti nesmí být zvýšeno tak, aby překročilo částku odpovídající omezení stanovenému v této úmluvě ve znění tohoto protokolu zvýšenému o šest procent ročně, vypočtenému na složeném základě ode dne, ve kterém byl tento protokol otevřen k podpisu;

                                 c)

                                 Žádné omezení odpovědnosti nesmí být zvýšeno tak, aby překročilo částku odpovídající omezení stanovenému v této úmluvě ve znění tohoto protokolu násobenou třemi.

               8.   Organizace oznámí všem státům, jež jsou stranou tohoto protokolu, každou změnu přijatou v souladu s odstavcem 5. Tato změna se považuje za přijatou po uplynutí osmnácti měsíců ode dne jejího oznámení, pokud v uvedeném období alespoň jedna čtvrtina států, jež jsou stranou protokolu v době přijetí této změny, nesdělí generálnímu tajemníkovi, že ji nepřijímají; v takovém případě je tato změna zamítnuta a nemá žádný účinek.
         9.   Změna, která se považuje za přijatou podle odstavce 8, vstupuje v platnost za osmnáct měsíců po svém přijetí.
         10.   Všechny státy, jež jsou stranou tohoto protokolu, jsou změnou vázány, pokud nevypovědí tento protokol podle čl. 21 odst. 1 a 2 nejméně šest měsíců před tím, než daná změna vstoupí v platnost. Tyto výpovědi nabývají účinku dnem vstupu změny v platnost.
         11.   Jestliže byla určitá změna přijata, ale ještě neuplynulo osmnáctiměsíční období pro její vstup v platnost, je stát, který se stane stranou této úmluvy po skončení tohoto období, touto změnou vázán, jakmile vstoupí v platnost. Stát, který se stane stranou tohoto protokolu po skončení tohoto období, je vázán změnami, které byly přijaty podle odstavce 8. V případech uvedených v tomto odstavci je stát změnou vázán ode dne, kdy vstoupí v platnost tato změna nebo kdy vstoupí pro daný stát v platnost tento protokol, pokud k tomu dojde později.
         Článek 24
         Depozitář
         1.   Tento protokol a jeho změny přijaté podle článku 23 se ukládají u generálního tajemníka.
         2.   Generální tajemník:

                     a)

                     informuje všechny státy, které tento protokol podepsaly nebo které k němu přistoupily o:

                                 i)

                                 každém novém podpisu nebo uložení listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení spolu s příslušným datem;

                                 ii)

                                 každém prohlášení a oznámení podle čl. 9 odst. 2 a 3, čl. 18 odst. 1 a čl. 19 odst. 4 úmluvy ve znění tohoto protokolu;

                                 iii)

                                 datu vstupu tohoto protokolu v platnost;

                                 iv)

                                 každém návrhu změny na omezení odpovědnosti podaném podle čl. 23 odst. 2 tohoto protokolu;

                                 v)

                                 každé změně, která byla přijata podle čl. 23 odst. 5 tohoto protokolu;

                                 vi)

                                 každé změně, která se považuje za přijatou podle čl. 23 odst. 8 tohoto protokolu, spolu se dnem vstupu této změny v platnost podle čl. 23 odst. 8 a 9;

                                 vii)

                                 uložení každé listiny o vypovězení tohoto protokolu spolu se dnem jejich uložení a dnem, kdy vypovězení nabude účinku;

                                 viii)

                                 všech sděleních požadovaných jakýmkoli článkem tohoto protokolu;

                     b)

                     zasílá ověřené stejnopisy tohoto protokolu všem státům, které ho podepsaly nebo k němu přistoupily.

               3.   Neprodleně po vstupu tohoto protokolu v platnost předá generální tajemník jeho text Sekretariátu OSN k registraci a ke zveřejnění podle článku 102 Charty Organizace spojených národů.
         Článek 25
         Jazyky
         Tento protokol je vyhotoven v jediném prvopise v jazyce anglickém, arabském, čínském, francouzském, ruském a španělském, přičemž všechna znění mají stejnou platnost.

            V LONDÝNĚ dne prvního listopadu dva tisíce dva.
            NA DůKAZ ČEHOŽ níže podepsaní, řádně k tomu zmocnění svými vládami, podepsali tento protokol.

         PŘÍLOHA K ATHÉNSKÉMU PROTOKOLU