title: Rozhodnutí Komise (EU) 2016/634 ze dne 21. ledna 2016 o opatření podpory SA.25338 (2014/C) (ex E 3/2008 a ex CP 115/2004), jež provedlo Nizozemsko – osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob (oznámeno pod číslem C(2016) 167) (Pouze nizozemské znění je závazné)Text s významem pro EHP

text:
               27.4.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 113/148

         ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2016/634
   ze dne 21. ledna 2016
   o opatření podpory SA.25338 (2014/C) (ex E 3/2008 a ex CP 115/2004), jež provedlo Nizozemsko – osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob
   (oznámeno pod číslem C(2016) 167)
   (Pouze nizozemské znění je závazné)
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
   s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
   poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1), a s ohledem na tyto připomínky,
   vzhledem k těmto důvodům:
   1.   POSTUP

               (1)

               V roce 1997 zahájily útvary Komise šetření, které se týkalo zvláštních daňových pravidel vztahujících se na veřejné podniky v členských státech. V reakci na dotazník Komise poskytly nizozemské orgány dopisem ze dne 23. ledna 1998 informace o nizozemském zákonu o dani z příjmu právnických osob (Wet Vennootschapsbelasting 1969, dále jen „Wet Vpb 1969“).

               (2)

               Dne 2. července 2004 zahájily útvary Komise řízení z vlastního podnětu týkající se osvobození nizozemských veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob podle zákona Wet Vpb 1969, které bylo zaevidováno pod č. CP 115/2004. Dne 9. července 2004, 22. listopadu 2004, 29. června 2006 a 2. července 2007 zaslaly útvary Komise žádosti o informace, na něž nizozemské orgány odpověděly dne 3. září 2004, 4. dubna 2005, 26. září 2006, 13. prosince 2006, 22. ledna 2007 a 27. července 2007.

               (3)

               Dopisem ze dne 9. července 2008 (dále jen „dopis podle článku 17“) zahájily útvary Komise postup spolupráce podle čl. 17 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (2) (dále jen „procesní nařízení“). Útvary Komise nizozemským orgánům sdělily svůj předběžný názor, že osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob podle zákona Wet Vpb 1969 představuje neslučitelnou státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“). Nizozemské orgány byly požádány, aby v souladu s čl. 17 odst. 2 procesního nařízení podaly připomínky.

               (4)

               Po odeslání dopisu podle článku 17 v září 2010 obdržela Komise stížnost týkající se osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob podle zákona Wet Vpb 1969. Stížnost souvisela s regionálním letištěm, subjektem zřízeným jako akciová společnost (NV), jež údajně nepodléhá dani z příjmu právnických osob. Stěžovatel tvrdil, že jelikož je právní a skutková situace srovnatelná se situací ve věci Schiphol (3), mělo by být letiště zařazeno na seznam nepřímých veřejných podniků podléhajících dani podle čl. 2 odst. 7 zákona Wet Vpb 1969. Útvary Komise připojily stížnost k věci projednávané v rámci postupu spolupráce.

         NÁVRH VHODNÝCH OPATŘENÍ

               (5)

               Dne 2. května 2013 přijala Komise rozhodnutí, kterým se v souladu s článkem 18 procesního nařízení navrhují vhodná opatření za účelem zrušení osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob podle čl. 2 odst. 1 písm. g), čl. 2 odst. 3 a čl. 2 odst. 7 zákona Wet Vpb 1969, aby bylo zajištěno, že se na veřejné podniky, které se podílejí na hospodářských činnostech ve smyslu práva EU, bude vztahovat stejný daňový režim, jaký se vztahuje na soukromé podniky.

               (6)

               Nizozemské orgány byly požádány, aby do jednoho měsíce Komisi písemně informovaly o bezpodmínečném a jednoznačném přijetí návrhu vhodných opatření v souladu s článkem 19 procesního nařízení.

               (7)

               V dopise ze dne 24. května 2013 nizozemské orgány Komisi sdělily, že „s výhradou schválení parlamentem zamýšlí nizozemská vláda přijmout do osmnácti měsíců právní předpis s cílem zajistit, aby veřejné podniky, které vykonávají hospodářské činnosti, podléhaly dani z příjmu právnických osob stejně jako soukromé podniky. Tento právní předpis vstoupí v platnost nejpozději v následujícím daňovém roce. To znamená, že v praxi vstoupí dotyčný právní předpis v platnost dne 1. ledna 2015 a účinnosti nabude dne 1. ledna 2016.“

               (8)

               Komise se domnívala, že prohlášení obsažené v dopise nepředstavuje bezpodmínečné přijetí, jelikož zmiňuje pouze podmíněný záměr přijmout právní předpis.

               (9)

               V dopise ze dne 11. března 2014 upozornila Komise na podmíněnou povahu přijetí a požádala nizozemské orgány, aby útvary Komise do tří týdnů od obdržení dopisu informovaly o tom, zda Nizozemsko bezpodmínečně a jednoznačně přijalo vhodná opatření. Na tento dopis Nizozemsko neodpovědělo.

         ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ

               (10)

               Dopisem ze dne 9. července 2014 Komise Nizozemsko informovala, že se s ohledem na dotyčné opatření podpory rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“).

               (11)

               Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie
                   (4). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k dotyčnému opatření podaly připomínky.

               (12)

               Po prodloužení původní lhůty dne 27. července 2014 obdržela Komise dopisem ze dne 10. září 2014 připomínky Nizozemska. Dopisem ze dne 19. září 2014 obdržela Komise rovněž společné připomínky zúčastněných stran a dopisem ze dne 3. října 2014 je předala Nizozemsku, aby se k nim vyjádřilo. Vyjádření Nizozemska bylo obdrženo dopisem ze dne 3. listopadu 2014.

         ZÁKON MODERNIZUJÍCÍ DAŇOVOU POVINNOST VEŘEJNÝCH PODNIKŮ

               (13)

               Dne 14. dubna 2014 zahájily nizozemské orgány veřejné konzultace k předloze legislativního návrhu na změnu zákona Wet Vpb 1969. Cílem návrhu byla modernizace daňové povinnosti veřejných podniků za účelem vytvoření rovných podmínek pro veřejné a soukromé podniky podle zákona o dani z příjmu právnických osob.

               (14)

               Dne 16. září 2014 byl legislativní návrh předložen nizozemskému parlamentu. První komora návrh schválila dne 26. května 2015 a nový zákon nazvaný „Wet Modernisering Vpb-plicht overheidsondernemingen“ (dále jen „Wet Vpb 2015“) byl podepsán dne 4. června 2015. Podle nového zákona mají veřejné podniky podléhat dani z příjmu právnických osob stejně jako soukromé podniky a tento zákon se použije poprvé pro účetní období začínající dne 1. ledna 2016 nebo posléze. Nový zákon nebyl nizozemskými orgány oznámen Komisi podle článku 108 Smlouvy.

               (15)

               Zákon Wet Vpb 2015 však obsahuje určité výjimky:

                           a)

                           Zákon výslovně zachovává osvobození některých veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob, konkrétně v případě šesti podniků, které provozují nizozemské veřejné námořní přístavy, tj. Groningen Seaports NV, Havenbedrijf Amsterdam NV, Havenbedrijf Rotterdam NV, Havenschap Moerdijk, NV Port of Den Helder a Zeeland Seaports NV. Osvobozeny jsou i subjekty, jejichž činnost spočívá především ve správě, rozvoji nebo provozu námořního přístavu. U těchto nizozemských námořních přístavů zůstává osvobození od daně z příjmu právnických osob v platnosti do dne, který nizozemské orgány určí v královské vyhlášce (5).

                           b)

                           Od daně jsou osvobozeny i subjekty působící v oblasti vzdělávání nebo výzkumu, jsou-li splněny určité podmínky (6).

               (16)

               Útvary Komise se s nizozemskými orgány sešly dne 27. srpna 2015. Dopisem ze dne 10. září 2015 objasnily nizozemské orgány důvody, které podle jejich názoru odůvodňují přechodné období, pokud jde o podrobení nizozemských veřejných námořních přístavů dani z příjmu právnických osob.

               (17)

               Toto rozhodnutí se zabývá nejen osvobozením veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob, jež bylo v platnosti v době přijetí rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, tj. dne 9. července 2014, nýbrž bere v úvahu i změny provedené zákonem Wet Vpb 2015, pokud jde o osvobození nizozemských veřejných podniků od daně z příjmů právnických osob stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. g), čl. 2 odst. 3 a čl. 2 odst. 7 zákona Wet Vpb 1969. Tímto rozhodnutím není dotčeno posouzení případných dalších změn zákona Wet Vpb 1969, jichž se toto šetření netýká. V tomto rozhodnutí nejsou posouzeny zejména výjimky stanovené v článcích 5 a 6 zákona Wet Vpb 1969 ani jejich případné změny. Toto rozhodnutí je omezeno na osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob podle čl. 2 odst. 1, 3 a 7 zákona Wet Vpb 1969 (7).

         2.   POPIS OPATŘENÍ

   2.1.   Nizozemský zákon o dani z příjmu právnických osob

               (18)

               Podle zákona Wet Vpb 1969 podléhají podniky v Nizozemsku dani z příjmu právnických osob.

               (19)

               Před pozměněním ustanovení čl. 2 odst. 1 písm. g), čl. 2 odst. 3 a čl. 2 odst. 7 novým zákonem uplatňoval zákon Wet Vpb 1969 na soukromé a veřejné podniky rozdílný daňový režim. Soukromé podniky podléhají dani z příjmu právnických osob na základě obecného režimu. Právnické osoby založené za účelem podnikání, které se řídí právem soukromým, jako jsou akciové společnosti (NV) a společnosti s ručením omezeným (BV), podléhají plně dani z příjmu právnických osob s ohledem na celý svůj příjem. Nadace (stichtingen) a sdružení (verenigingen) podléhají dani z příjmu právnických osob v případě, že podnikají (čl. 2 odst. 1 písm. e) zákona Wet Vpb 1969). Podnikání (het drijven van een onderneming) je v článku 4 zákona Wet Vpb 1969 definováno jako jakákoli činnost, jež je vykonávána v soutěži s jinými podniky.

               (20)

               Zákon Wet Vpb 2015 má u většiny veřejných podniků osvobození od daně z příjmu právnických osob za určitých podmínek zrušit. Za tímto účelem mění ustanovení čl. 2 odst. 1 písm. g), čl. 2 odst. 3 a čl. 2 odst. 7 zákona Wet Vpb 1969 tak, aby veřejné podniky podléhaly dani. Nová ustanovení však zachovávají osvobození od daně z příjmu právnických osob u námořních přístavů a vzdělávacích a výzkumných institucí, které splňují určité podmínky (viz 15. bod odůvodnění).

         2.2.   Osvobození veřejných podniků podle zákona Wet Vpb 1969

               (21)

               Na veřejné podniky se vztahují zvláštní pravidla pro daň z příjmu právnických osob, která jsou stanovena v čl. 2 odst. 1, 3 a 7 zákona Wet Vpb 1969 (8).

               (22)

               Zákon Wet Vpb 1969 rozlišuje přímé a nepřímé veřejné podniky. Přímé veřejné podniky (direct overheidsbedrijf) jsou součástí právnické osoby, jež se řídí právem veřejným (publiekrechtelijke rechtspersoon). K příkladům přímých veřejných podniků patří agentury pro rozvoj obecního majetku nebo oddělení sběru komunálního odpadu.

               (23)

               Nepřímým veřejným podnikem je organizace (obvykle akciová společnost nebo společnost s ručením omezeným či nadace), která se řídí právem soukromým, je však kontrolována veřejnou institucí. Tak je tomu v případě, že a) jedinými vlastníky podniku jsou nizozemské veřejné instituce, nebo b) v případě jiných soukromoprávních subjektů, jejichž kapitál není rozdělen na akcie nebo podíly (nadace a sdružení), jejichž ředitele mohou jmenovat a odvolávat pouze veřejné instituce a jejichž majetek v případě likvidace připadá výhradně veřejným institucím.

               (24)

               Podle čl. 2 odst. 1 písm. g) zákona Wet Vpb 1969 podléhají podniky patřící právnickým osobám, jež se řídí právem veřejným (ondernemingen van publiekrechtelijke rechtspersonen), dani z příjmu právnických osob pouze tehdy, jsou-li uvedeny v čl. 2 odst. 3. Tento úplný seznam zahrnuje:

                           a)

                           zemědělské podniky (landbouwbedrijven);

                           b)

                           průmyslové podniky (nijverheidsbedrijven), ledaže působí výhradně nebo téměř výhradně v oblasti zásobování vodou (9);

                           c)

                           důlní podniky;

                           d)

                           obchodní podniky (handelsbedrijven), které neobchodují výhradně nebo téměř výhradně s nemovitostmi nebo právy souvisejícími s nemovitostmi (10);

                           e)

                           dopravní podniky s výjimkou podniků, které působí výhradně nebo téměř výhradně v oblasti přepravy cestujících v rámci obce;

                           f)

                           stavební družstva (bouwkassen).

               (25)

               Seznam podniků v čl. 2 odst. 3 se v zásadě nezměnil od zavedení zákona Wet Vpb v roce 1969, který převzal pravidla pro daň z příjmu právnických osob existující od roku 1956. Seznam nezahrnuje veřejné podniky, které poskytují služby. Například veřejné podniky, které jsou činné v oblasti nakládání s odpady či pohostinských služeb, obecní úvěrové instituce, přístavy, letiště a nadace zapojená do provozování heren, Holland Casino, jsou osvobozeny od daně z příjmu právnických osob podle čl. 2 odst. 1 písm. g) (11).

               (26)

               Přímé a nepřímé veřejné podniky podléhají dani z příjmu právnických osob pouze tehdy, pokud splňují kritéria stanovená v čl. 2 odst. 1 písm. g) ve spojení s čl. 2 odst. 3 zákona Wet Vpb 1969. Jinými slovy, přímé i nepřímé veřejné podniky podléhají dani z příjmu právnických osob pouze tehdy, jsou-li uvedeny v čl. 2 odst. 3 zákona Wet Vpb 1969.

               (27)

               Kromě nepřímých veřejných podniků uvedených v čl. 2 odst. 3 podléhá řada nepřímých veřejných podniků dani z příjmu právnických osob případ od případu. Tyto podniky jsou taxativně vymezeny v čl. 2 odst. 7 zákona Wet Vpb 1969 a patří k nim:

                           a)

                           het Nederlands Meetinstituut NV;

                           b)

                           de NV Nederlands Inkoopcentrum (NIC);

                           c)

                           de Stichting Exploitatie Nederlandse Staatsloterij;

                           d)

                           de Koninklijke Nederlandse Munt NV;

                           e)

                           subjekty, jejichž akcionářem nebo společníkem je právnická osoba, která vlastní distribuční podnik spadající do oblasti působnosti zákona o distribuci energie (Wet energiedistributie), a subjekty, které společně s takovouto právnickou osobou tvoří skupinu ve smyslu článku 24b svazku 2 občanského zákoníku (Burgerlijk Wetboek), pokud dotyčný subjekt vykonává činnosti, které podle čl. 12 odst. 1 zákona o distribuci energie nemůže vykonávat sama právnická osoba, která je jeho vlastníkem, ledaže dotyčný subjekt působí výhradně nebo téměř výhradně v oblasti zásobování vodou;

                           f)

                           subjekty vykonávající průmyslovou činnost ve smyslu čl. 2 odst. 3 druhé odrážky zákona Wet Vpb 1969 s výjimkou subjektů, které působí výhradně nebo téměř výhradně v oblasti zásobování vodou;

                           g)

                           NOB Holding NV;

                           h)

                           de NV Luchthaven Schiphol;

                           i)

                           de NV KLIQ;

                           j)

                           de NV Bank Nederlandse Gemeenten;

                           k)

                           de Nederlandse Waterschapsbank NV;

                           l)

                           Fortis Bank (Nederland) NV;

                           m)

                           ASR Nederland NV;

                           n)

                           ABN AMRO Group NV;

                           o)

                           de Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV;

                           p)

                           Ultra Centrifuge Nederland NV;

                           q)

                           SNS REAAL NV

                     a veškeré subjekty, jejichž akcionáři nebo společníky jsou výše uvedené podniky, a subjekty, jejichž ředitele jmenují a odvolávají výše uvedené podniky, s výjimkou subjektů, které působí výhradně nebo téměř výhradně v oblasti zásobování vodou.

               (28)

               Tento seznam je pravidelně upravován a zařazeny na něj byly i některé nepřímé veřejné podniky. V opačném případě by tyto nepřímé veřejné podniky dani z příjmu právnických osob nepodléhaly, jelikož nejsou uvedeny v seznamu stanoveném v čl. 2 odst. 3 zákona Wet Vpb 1969. Doplněny byly například tyto společnosti:

                           a)

                           NOB Holding NV (1999);

                           b)

                           Weerbureau HWS BV (2002);

                           c)

                           Luchthaven Schiphol NV (2002) – v reakci na rozhodnutí Komise ze dne 3. července 2001, kterým se navrhují vhodná opatření ve věci E45/2000;

                           d)

                           KLIQ NV (2002);

                           e)

                           Bank Nederlands Gemeenten (2005);

                           f)

                           Nederlandse Waterschapsbank NV (2005);

                           g)

                           ABN AMRO Group NV a SNS REAAL NV po jejich znárodnění.

               (29)

               Nepřímé veřejné podniky, jež nejsou uvedeny v seznamu v čl. 2 odst. 7 zákona Wet Vpb 1969 a nespadají do oblasti působnosti čl. 2 odst. 3 zmíněného zákona, dani z příjmu právnických osob nepodléhají. Mezi tyto podniky patří například De Nederlandse Bank NV, Havenbedrijf Rotterdam NV, NV Luchthaven Maastricht, Twinning Holding BV, NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij, NV Industriebank LIOF, NV Brabantse Ontwikkelingsmaatschappij, Ontwikkelingsmaatschappij Oost Nederland NV a Holland Casino (12).

         2.3.   Osvobození veřejných podniků podle zákona Wet Vpb 2015

               (30)

               Zákon Wet Vpb 2015 má v zásadě zajistit, aby veřejné podniky podléhaly dani z příjmu právnických osob stejně jako soukromé podniky. Zmíněný zákon mění konkrétně článek 2 zákona Wet Vpb 1969 tak, aby dani z příjmu právnických osob podléhaly právnické osoby, jež se řídí právem veřejným a které podnikají, a podniky řízené státem.

               (31)

               Jak však již bylo objasněno v 15. bodě odůvodnění, zákon Wet Vpb 2015 obsahuje určité výjimky:

                           a)

                           Zákon Wet Vpb 2015 vkládá do zákona Wet Vpb 1969 nový článek 6c. Toto ustanovení výslovně zachovává osvobození od daně z příjmu právnických osob u řady nizozemských veřejných námořních přístavů a subjektů, jejichž činnost spočívá především ve správě, rozvoji nebo provozování námořního přístavu, jsou-li splněny určité podmínky (13).

                           b)

                           Zákon Wet Vpb 2015 vkládá do zákona Wet Vpb 1969 rovněž nový článek 6b. Toto ustanovení osvobozuje vzdělávací instituce nebo instituce provádějící výzkum, jsou-li náklady na vzdělávání nebo výzkum hrazeny z veřejných prostředků, zákonem stanovených poplatků za vysokoškolské studium nebo poplatků za vysokoškolské stadium uvedených v kapitole 7 hlavě 3 odstavci 2 zákona o vysokoškolském a vědeckém výzkumu, školného typu uvedeného v článku 3 zákona o školném a kurzovném, zahraničních plateb, jež svou povahou a účelem odpovídají poplatkům za vysokoškolské stadium a školnému, či plateb institucí obecného zájmu, za něž se nepožaduje smluvní plnění.

         3.   PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN

               (32)

               Komise obdržela společné podání šesti zúčastněných stran, a to provozovatelů šesti nizozemských námořních přístavů: Groningen Seaports NV, Havenbedrijf Amsterdam NV, Havenbedrijf Rotterdam NV, Havenschap Moerdijk, Port of Den Helder NV a Zeeland Seaports NV (dále jen „zúčastněné námořní přístavy“).

               (33)

               Zúčastněné námořní přístavy tvrdily, že rozhodnutí o zahájení řízení je protiprávní, jelikož Nizozemsko přijalo bezpodmínečně vhodná opatření a zavázalo se schválit do osmnácti měsíců právní předpis s cílem zajistit, aby veřejné podniky podléhaly příjmu z dani právnických osob stejně jako soukromé podniky. Jelikož podmínkou pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení je nepřijetí návrhu Komise týkajícího se vhodných opatření, nemělo být rozhodnutí o zahájení řízení vydáno. Zúčastněné námořní přístavy rovněž uvedly, že Komise tím, že svá rozhodnutí nezdůvodnila, porušila základní zásadu práva Unie stanovenou v čl. 41 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie.

               (34)

               Podle zúčastněných námořních přístavů soutěží nizozemské námořní přístavy přímo s jinými evropskými přístavy, zejména s přístavy v oblasti Hamburk – Le Havre, jež využívají různé formy veřejné podpory. Skutečnost, že šetření Komise týkající se zdanění přístavů v Evropě postupují různým tempem a byla zahájena v různém čase, znamená, že přístavy v členských státech, jež se nacházejí v počátečních fázích šetření, mohou získat konkurenční výhodu. To je v rozporu se zásadou rovného zacházení a zákazem diskriminace na základě státní příslušnosti. Zúčastněné nizozemské námořní přístavy uvedly, že jsou ochotny pravidla státní podpory dodržovat, avšak pouze za předpokladu, že pro všechny námořní přístavy ve všech evropských zemích platí rovné podmínky.

               (35)

               Zúčastněné námořní přístavy tvrdily, že se stávající nizozemské právní předpisy o dani z příjmu právnických osob vztahují stejně na všechny námořní přístavy v Nizozemsku. Osvobození od daně z příjmu právnických osob vztahující se na přístavy proto neposkytuje selektivní výhodu, není diskriminační ani nenarušuje hospodářskou soutěž na vnitrostátní úrovni.

               (36)

               Podle zúčastněných námořních přístavů existují významné rozdíly, pokud jde o výši veřejné podpory poskytované různým námořním přístavům v oblasti Hamburk – Le Havre. Osvobození od daně nevede k preferenčnímu zacházení s nizozemskými námořními přístavy, nýbrž má za následek nanejvýš o něco méně nevýhodné postavení nizozemských námořních přístavů v porovnání s ostatními evropskými námořními přístavy. Na evropské úrovni proto nedochází k narušení hospodářské soutěže na základě daňového režimu, který je předmětem tohoto rozhodnutí, ani na základě nového zákona.

         4.   PŘIPOMÍNKY NIZOZEMSKA

               (37)

               Nizozemsko podalo připomínky dopisem ze dne 10. září 2014. Nizozemské orgány předložily pouze argumenty procesní povahy a k věcnému posouzení státní podpory v rozhodnutí o zahájení řízení se nevyjádřily. Německo uvedlo, že nizozemské orgány přijaly vhodná opatření v souladu s čl. 19 odst. 1 procesního nařízení.

               (38)

               Podle Nizozemska procesní nařízení výslovně nevyžaduje, aby byla vhodná opatření přijata „bezpodmínečně“ a „jednoznačně“, a nevylučuje výhradu týkající se potřebného souhlasu parlamentu. Bez ohledu na to, zda je v dopise o přijetí opatření takováto výhrada uvedena, či nikoli, musí vládní návrh stanovící vhodná opatření přijmout parlament. Nizozemské orgány odkázaly na čl. 4 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii, který stanoví, že Evropská unie respektuje základní ústavní struktury členských států.

               (39)

               Podle nizozemských orgánů mohla Komise dospět k závěru, že vhodná opatření nebyla (fakticky) přijata, až poté, co vláda předložila návrh zákona parlamentu, nebo poté, co parlament tento návrh neschválil. Až pak by bylo odůvodněné zahájit formální vyšetřovací řízení. Nizozemské orgány tvrdily, že dne 9. července 2014 tomu tak nebylo.

               (40)

               Podle názoru nizozemských orgánů Komise oficiálně neuvedla, že odpověď Nizozemska nepokládá za přijetí vhodných opatření. Nizozemské orgány se domnívají, že dopis, který Komise zaslala dne 11. března 2014, nepředstavuje oficiální dopis pro účely tohoto řízení. Dopis podepsal zástupce generálního ředitele a byl určen zástupci generálního ředitele pro daně na nizozemském ministerstvu financí. Dopis nebyl zaslán prostřednictvím oficiálního kanálu, kterým je stálé zastoupení, nýbrž elektronickou poštou.

               (41)

               Co se týká podstaty, nizozemské orgány podotkly, že podle jejich názoru na evropské úrovni v současnosti požadované rovné podmínky neexistují. Nizozemské orgány rovněž uvedly, že nanejvýš důležité je postavení nizozemských námořních přístavů v porovnání s přístavy v sousedních členských státech.

               (42)

               Nizozemské orgány se domnívaly, že vhodná opatření přijaly dne 2. května 2013 a že podnikají potřebné kroky. Nizozemské orgány proto nepokládaly za nutné reagovat po obsahové stránce k posouzení Komise uvedenému v rozhodnutí o zahájení řízení.

               (43)

               Dne 3. října 2014 byly Nizozemsku zaslány připomínky zúčastněných stran. Nizozemské orgány odpověděly dopisem ze dne 3. listopadu 2014. Nizozemské orgány sdílely názor zúčastněných námořních přístavů, že Nizozemsko přijalo vhodná opatření. Nizozemské orgány souhlasily rovněž s názorem zúčastněných námořních přístavů, že zásadní význam mají rovné podmínky pro přístavy v Evropě. Podle nizozemských orgánů v současnosti rovné podmínky pro přístavy v Evropě neexistují. K věcným připomínkám zúčastněných stran ohledně posouzení státní podpory se nizozemské orgány nevyjádřily.

               (44)

               V dopise ze dne 10. září 2015 Nizozemsko uvedlo, že pokud by se zachování osvobození zúčastněných námořních přístavů od daně z příjmu právnických osob pokládalo za neslučitelnou státní podporu, je k zrušení opatření odůvodněné přechodné období. Nizozemské orgány tvrdily, že nebylo možné zajistit, aby nizozemské veřejné námořní přístavy podléhaly dani z příjmu právnických osob od 1. ledna 2016. K odůvodnění přechodného období předložily nizozemské orgány tři argumenty.

               (45)

               Za prvé, sestavení počáteční rozvahy pro zúčastněné námořní přístavy pro daňové účely je velmi složitá a zdlouhavá operace. V rozvaze pro účely účetnictví jsou aktiva a pasiva oceněna v historických cenách, pro daňové účely jsou však oceněna spravedlivou tržní cenou. Určení spravedlivé tržní ceny aktiv a pasiv je obtížné a časově náročné. Důvodem je skutečnost, že většinu aktiv námořních přístavů představují neobchodovatelné položky, které podléhají složitému systému vlastnických vztahů a užívacích práv různých právních subjektů. Problém spojený s oceněním se může týkat například aktiv, jako jsou přístavní hráze, silnice, vodní cesty, železnice, doky, stavby se zvláštním účelem nebo zařízení k uvazování lodí. Jako měřítko nebylo možno použít přístavy, jež v současnosti podléhají dani z příjmu právnických osob (malé plachetnicové přístavy nebo rybářské přístavy), jelikož se jejich činnosti významně liší od větších námořních přístavů, které se podílejí převážně na činnostech, jako je překládka nákladu nebo správa infrastruktury.

               (46)

               Nizozemsko za druhé tvrdilo, že neexistuje jednoznačné rozlišování mezi hospodářskými a nehospodářskými činnostmi přístavů a že by Komise měla v tomto ohledu poskytnout bližší pokyny. Pro nizozemské orgány a námořní přístavy je obtížné určit, které přístavní činnosti je nutno považovat za hospodářské činnosti a které za nehospodářské činnosti. Mimoto neexistuje ustálená praxe Komise a jistota na evropské úrovni, pokud jde o to, které přístavní činnosti se pokládají za hospodářské činnosti a které za veřejné úkoly.

               (47)

               Nizozemské orgány se za třetí domnívaly, že je nezbytné, aby Komise zajistila rovné podmínky pro přístavy, které spolu soutěží. Mezi evropskými námořními přístavy neexistuje spravedlivá hospodářská soutěž: požadovalo se, aby Komise zajistila, že dani z příjmu právnických osob podléhají všechny přístavy v Evropě, nebo přinejmenším přístavy, které soutěží s nizozemskými námořními přístavy.

               (48)

               Nizozemské orgány rovněž uvedly, že podle královské vyhlášky přestane osvobození nizozemských námořních přístavů od daně z příjmu právnických osob platit dne 1. ledna 2017. Námořní přístavy budou dani z příjmu právnických osob podléhat od prvního dne daňového roku začínajícího po 1. lednu 2017. V praxi to bude znamenat, že nizozemské námořní přístavy budou dani z příjmu právnických osob podléhat od 1. ledna 2018.

         5.   DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ

               (49)

               Nizozemské orgány i zúčastněné třetí strany uvedly, že Komise nebyla oprávněna zahájit formální vyšetřovací řízení. Komise s tímto názorem nesouhlasí. Komise měla plné právo, ne-li dokonce povinnost, zahájit formální vyšetřovací řízení, jelikož Nizozemsko nepřijalo vhodná opatření v souladu s čl. 19 odst. 1 procesního nařízení a nebyly zcela odstraněny obavy v souvislosti s hospodářskou soutěží, jež byly uvedeny v rozhodnutí, kterým se navrhují vhodná opatření.

               (50)

               Jelikož nizozemské orgány podmínily přijetí souhlasem parlamentu a v dopise nizozemských orgánů ze dne 24. května 2013 byl uveden záměr, a nikoli závazek, nepředstavoval zmíněný dopis bezpodmínečné a jednoznačné přijetí pro účely čl. 19 odst. 1 procesního nařízení.

               (51)

               V čl. 19 odst. 2 procesního nařízení je stanoveno, že pokud dotyčný členský stát nepřijme navrhovaná vhodná opatření a Komise, poté co vzala v úvahu argumenty dotyčného členského státu, stále považuje tato opatření za nezbytná, zahájí Komise formální vyšetřovací řízení.

               (52)

               Z předlohy legislativního návrhu bylo navíc zřejmé, že Nizozemsko nemá v úmyslu zrušit osvobození od daně z příjmu právnických osob u všech veřejných podniků. Komise proto měla k dispozici závažné indicie, že Nizozemsko nezajistí úplný soulad zákona s pravidly státní podpory.

               (53)

               Co se týká tvrzení Nizozemska, že Komise Nizozemsko řádně neinformovala o tom, že odpověď nepokládá za přijetí ve smyslu čl. 19 odst. 1 procesního nařízení, Komise podotýká, že její dopis ze dne 11. března 2014 byl zaslán příslušnému vnitrostátnímu orgánu, tento orgán jej skutečně obdržel a Komise a nizozemské orgány o něm jednaly. Nizozemsko bylo o hodnocení Komise náležitě informováno a nemůže se spoléhat na čistě formální tvrzení ohledně adresáta dopisu.

               (54)

               Komise zahájila formální vyšetřovací řízení kvůli obavám, že osvobození veřejných podniků, které se podílejí na hospodářských činnostech, od daně z příjmu právnických osob může tyto podniky zvýhodnit v porovnání s ostatními podniky, které v Nizozemsku podléhají dani z příjmu právnických osob. Veřejné podniky a soukromé podniky se s ohledem na cíl nizozemského zákona o dani z příjmu právnických osob, kterým je zdanění zisku podniků, nacházejí v podobné skutkové a právní situaci.

         6.   EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY

               (55)

               V čl. 107 odst. 1 Smlouvy je stanoveno, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.

         6.1.   Podniky

               (56)

               Podle ustálené judikatury zahrnuje „pojem podnik jakýkoli subjekt vykonávající hospodářskou činnost nezávisle na právním postavení tohoto subjektu a způsobu jeho financování“ (14). Za účelem zjištění, zda určitý subjekt představuje podnik, nemůže být rozhodující skutečnost, že dotyčný subjekt nesleduje cíl dosahování zisku (15). Hospodářskou činnost představuje jakákoli činnost spočívající v nabízení zboží nebo poskytování služeb na daném trhu. Nabízet zboží a poskytovat služby na daném trhu mohou i neziskové subjekty (16).

               (57)

               Nizozemské orgány nepopřely, že veřejné podniky, včetně veřejných přístavů, mohou kromě svých obvyklých úkolů orgánu veřejné moci také nabízet zboží a poskytovat služby na trhu. Nizozemské orgány připustily, že veřejné podniky vykonávají v rostoucí míře i hospodářské činnosti. Zúčastněné třetí strany mimoto výslovně uznaly, že v posledních letech se přístavní činnosti vyvinuly v plnohodnotné hospodářské činnosti. Veřejné podniky, které vykonávají hospodářské činnosti, lze proto pokládat za podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.

               (58)

               Pokud jde o osvobození vzdělávacích institucí nebo institucí provádějících výzkum podle článku 6b zákona Wet Vpb ve znění zákona Wet Vpb 2015, v bodech 26 až 28 sdělení o službách obecného hospodářského zájmu (17) je uvedeno, že podle ustálené judikatury lze na „veřejné vzdělávání organizované v rámci státního vzdělávacího systému a financované a kontrolované státem pohlížet jako na nehospodářskou činnost“. Nehospodářská povaha vzdělávání není ovlivněna skutečností, že za výuku nebo zápis může být vyžadován poplatek. V článku 6b zákona Wet Vpb se jednoznačně vyžaduje, aby byly náklady na vzdělávání nebo výzkum financovány z veřejných prostředků nebo školného stanoveného zákonem. Vzhledem k nehospodářské povaze vzdělávání nebo výzkumu nelze vzdělávací instituce považovat za podniky ve smyslu článku 107 Smlouvy.

               (59)

               Co se týká výzkumných institucí, v bodě 29 sdělení o službách obecného hospodářského zájmu je uvedeno, že výzkum prováděný na vysokých školách a základní činnosti výzkumných organizací nespadají do oblasti působnosti pravidel státní podpory.

         6.2.   Použití státních prostředků

               (60)

               Podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy musí být opatření provedeno členským státem nebo ze státních prostředků, a to v jakékoli formě. Ztráta daňových příjmů odpovídá spotřebě státních prostředků ve formě daňových výdajů.

               (61)

               Jak Soudní dvůr Evropské unie rozhodl ve věci Banco Exterior de España, opatření, kterým veřejné orgány přiznávají určitým podnikům osvobození od daně, které sice není spojeno s převodem státních prostředků, ale staví jeho příjemce do příznivější finanční situace oproti ostatním poplatníkům, je provedeno „ze státních prostředků“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy (18).

               (62)

               Nizozemské orgány se tím, že veřejné podniky vykonávající hospodářské činnosti, včetně veřejných přístavů, osvobodily od daně z příjmu právnických osob, vzdaly příjmů, které představují státní prostředky. Komise proto zastává názor, že osvobození nizozemských veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob podle zákona Wet Vpb 1969 je spojeno se ztrátou státních prostředků, je proto přiznáno státem ze státních prostředků. Stejně tak je i osvobození určitých nizozemských námořních přístavů od daně z příjmu právnických osob podle zákona Wet Vpb 2015 spojeno se ztrátou státních prostředků, je tudíž přiznáno státem ze státních prostředků. To nizozemské orgány ani zúčastněné třetí strany nepopřely.

         6.3.   Existence výhody

               (63)

               Opatření musí mimoto poskytovat příjemci podpory finanční zvýhodnění. Pojem zvýhodnění zahrnuje nejen pozitivní přínos, ale také opatření, která v různé formě snižují zátěž, jež by podnik musel za obvyklých okolností nést (19).

               (64)

               Nizozemské orgány nepopřely, že zachování osvobození některých veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob poskytuje těmto podnikům hospodářskou výhodu.

               (65)

               Podle zákona Wet Vpb 1969 jsou veřejné podniky v zásadě od daně z příjmu právnických osob osvobozeny, zatímco soukromé podniky této dani v zásadě podléhají. Veřejné podniky, které se podílejí na hospodářských činnostech, proto mají jednoznačnou daňovou výhodu. Komise podotýká, že nový zákon (Wet Vpb 2015) výslovně zachovává osvobození některých nizozemských veřejných námořních přístavů od daně z příjmu právnických osob, tyto přístavy budou tudíž daňové výhody využívat i nadále. Osvobození od daně snižuje poplatky, jež obvykle patří k provozním nákladům podniku vykonávajícího hospodářskou činnost. V porovnání s podniky, které podléhají nizozemské dani z příjmu právnických osob a kterým tato daňová úleva nebyla přiznána, proto zmíněným veřejným podnikům poskytuje hospodářskou výhodu.

         6.4.   Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu

               (66)

               Podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy musí opatření ovlivňovat obchod mezi členskými státy a narušovat nebo hrozit narušením hospodářské soutěže, aby se pokládalo za státní podporu. V daném případě se mohou veřejné podniky, které vykonávají hospodářské činnosti a které jsou způsobilé pro osvobození od daně, podílet na obchodu uvnitř Unie. Veřejné námořní přístavy, které jsou i nadále osvobozeny od daně podle zákona Wet Vpb 1969 (i po jeho pozměnění zákonem Wet Vpb 2015), jsou jednoznačně veřejnými podniky zapojenými do obchodu mezi členskými státy. Zákon Wet Vpb 1969, který stanoví osvobození veřejných podniků od daně, proto nutně ovlivňuje obchod mezi členskými státy a narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž. Rovněž zachování osvobození zúčastněných námořních přístavů od daně z příjmu právnických osob podle zákona Wet Vpb 2015 ovlivňuje obchod mezi členskými státy a narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž.

               (67)

               Podle zúčastněných námořních přístavů nedochází na evropské úrovni k narušení hospodářské soutěže na základě daňového režimu, který je předmětem tohoto rozhodnutí, ani na základě nového zákona. Zúčastněné námořní přístavy tvrdily, že námořní přístavy v oblasti Hamburk – Le Havre získávají různé druhy veřejné podpory. Osvobození od daně proto podle nich nevede k preferenčnímu zacházení s nizozemskými námořními přístavy, nýbrž má za následek nanejvýš o něco méně nevýhodné postavení nizozemských námořních přístavů v porovnání s ostatními evropskými přístavy.

               (68)

               Komise s tvrzením zúčastněných třetích stran nesouhlasí. U opatření podpory provedeného státem se má za to, že narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž, pokud může zlepšit konkurenční postavení příjemce oproti jiným podnikům, s nimiž příjemce soutěží (20). Proto postačuje, aby podpora příjemci umožňovala udržet si silnější soutěžní postavení, než by měl v případě, že by podpora poskytnuta nebyla. Skutečnost, že některé námořní přístavy na evropské úrovni mohou dostávat státní podporu, proto neznamená, že osvobození veřejných podniků obecně, a konkrétně veřejných přístavů, od daně z příjmů právnických osob nenarušuje hospodářskou soutěž.

         6.5.   Selektivita

               (69)

               Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být selektivní (21) v tom smyslu, že zvýhodňuje určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Podle ustálené judikatury (22) je nutno věcnou selektivitu opatření posoudit ve třech fázích: za prvé je třeba určit obecný nebo „obvyklý“ režim („referenční systém“) použitelný v dotyčném členském státě. Ve srovnání s tímto obecným nebo „obvyklým“ daňovým režimem je nutno určit selektivní povahu výhody, kterou přiznává dotčené daňové opatření. Za tímto účelem je nutno prokázat, že se opatření odchyluje od obecného režimu v rozsahu, v němž zavádí rozlišování mezi hospodářskými subjekty, které se s ohledem na cíl daňového režimu nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci. Za třetí, pokud existuje takováto odchylka, je nutno přezkoumat, zda vyplývá z povahy nebo obecného uspořádání daňového systému a zda ji lze odůvodnit povahou nebo obecným uspořádáním daňového systému. V této souvislosti musí členský stát prokázat, že rozdílné daňové zacházení vyplývá přímo ze základních nebo řídících zásad daňového systému (23).

      Referenční systém

               (70)

               V daném případě je referenční systém nutno vymezit jako nizozemský systém zdaňování právnických osob stanovený v zákoně Wet Vpb 1969. Z tohoto zákona vyplývá, že podle běžných pravidel podléhají zisky podniků usazených v Nizozemsku dani z příjmu právnických osob.

               (71)

               Co se týká osvobození zúčastněných námořních přístavů od daně z příjmu právnických osob podle zákona Wet Vpb 2015, referenční systém by měl být rovněž vymezen jako nizozemský systém zdaňování právnických osob stanovený v zákoně Wet Vpb 2015. Z tohoto zákona vyplývá, že podle běžných pravidel podléhají zisky podniků usazených v Nizozemsku dani z příjmu právnických osob.

      Odchylka od referenčního systému

               (72)

               Podle zákona Wet Vpb 1969 jsou veřejné podniky na rozdíl od soukromých podniků v zásadě od daně z příjmu právnických osob osvobozeny. Veřejné podniky podléhají dani pouze tehdy, jsou-li uvedeny v čl. 2 odst. 3 nebo odst. 7 zákona Wet Vpb 1969.

               (73)

               Seznam podniků v čl. 2 odst. 3 zákona Wet Vpb 1969 se od roku 1956 nezměnil. Tento seznam nezohledňuje skutečnost, že od roku 1956 veřejné podniky v rostoucí míře přímo či nepřímo nabízejí zboží a poskytují služby na trhu, přičemž soutěží se soukromými podniky, které podléhají dani z příjmu právnických osob. Nesoulad existuje zejména mezi podniky, které jsou uvedeny v čl. 2 odst. 3 zákona Wet Vpb 1969 a které podléhají dani, a pojmem „hospodářská činnost“ vymezeným v právu EU. Stávající nizozemský zákon osvobozuje od daně značný počet veřejných podniků, které se podílejí na hospodářských činnostech, přičemž s ohledem na cíl zákona o dani z příjmu právnických osob jsou ve stejné skutkové a právní situaci jako podniky v soukromém vlastnictví.

               (74)

               Selektivní povahu stávajícího daňového režimu nemění skutečnost, že nizozemské orgány v jednotlivých případech rozhodly o tom, že omezený počet nepřímých veřejných podniků dani z příjmu právnických osob podléhá. Nizozemské orgány uznaly, že tento individuální přístup nezaručuje, aby dani z příjmu právnických osob podléhaly všechny veřejné podniky, které vykonávají hospodářské činnosti. Stávající zákon jednoznačně zvýhodňuje veřejné podniky, které vykonávají hospodářské činnosti a které nejsou na seznamu uvedeny.

               (75)

               Vysoký počet veřejných podniků vykonávajících hospodářskou činnost je tudíž od daně z příjmu právnických osob osvobozen. Komise podotýká, že podle nového zákona zůstane toto osvobození od daně zachováno zejména u zúčastněných námořních přístavů. To představuje odchylku od obecného systému daně z příjmu právnických osob použitelného v Nizozemsku a veřejným podnikům, které vykonávají hospodářské činnosti, poskytuje selektivní výhodu.

               (76)

               Podle zákona Wet Vpb 2015 podléhají veřejné podniky v zásadě dani z příjmu právnických osob. Zákon však osvobozuje od daně z příjmu právnických osob některé veřejné námořní přístavy. Zákon Wet Vpb 2015 stanoví osvobození zúčastněných námořních přístavů od daně, ačkoliv se s ohledem na cíl zákona o dani z příjmu právnických osob, kterým je zdanění zisku podniků, nacházejí ve stejné skutkové a právní situaci jako ostatní podniky v soukromém a veřejném vlastnictví.

               (77)

               Nizozemské orgány nepopřely, že osvobození od daně z příjmu právnických osob poskytuje veřejným podnikům selektivní výhodu. Zúčastněné námořní přístavy, které mají prospěch se zachování osvobození od daně z příjmu právnických osob, však existenci selektivní výhody popřely. Tyto námořní přístavy uvedly, že se stávající nizozemské právní předpisy o dani z příjmu právnických osob vztahují stejně na všechny námořní přístavy v Nizozemsku. Osvobození od daně z příjmu právnických osob vztahující se na přístavy proto neposkytuje selektivní výhodu.

               (78)

               Komise s tímto tvrzením nesouhlasí. Selektivitu podle právních předpisů EU v oblasti státní podpory je nutno posoudit na základě vnitřního srovnání v rámci jednoho členského státu, a to mezi podniky, které jsou s ohledem na cíle dotyčného daňového předpisu v podobné skutkové a právní situaci. Podniky s příjmy z podnikání, které mají prospěch z osvobození od daně z příjmu právnických osob, jako jsou zúčastněné námořní přístavy, mají jednoznačně selektivní výhodu v porovnání s podniky působícími v témže odvětví i v ostatních odvětvích. S ohledem na cíl zákona o dani z příjmu právnických osob se obě skupiny nacházejí v podobné skutkové a právní situaci.

               (79)

               Vzhledem k neexistující harmonizaci přímých daní se bude daňová situace přístavů v jednotlivých členských státech vždy do jisté míry lišit. V jednotlivých členských státech platí například různé sazby daně z příjmu právnických osob. Podle ustálené judikatury nemůže členský stát odůvodnit zachování daňových úlev, které představují státní podporu, odkazem na jiné členské státy, jež případně zavedly podobná opatření (24).

      Odůvodnění na základě logiky systému

               (80)

               Jelikož se Komise domnívá, že dotyčné osvobození od daně je zjevně selektivní, musí v souladu s judikaturou evropských soudů určit, zda lze toto osvobození odůvodnit povahou nebo obecným uspořádáním systému, jehož je součástí. Opatření, které představuje výjimku v použití obecného daňového systému, může být odůvodněné, pokud členský stát prokáže, že opatření vyplývá přímo ze základních nebo řídících zásad jeho daňového systému.

               (81)

               Existence podobných výjimek u veřejných podniků v ostatních členských státech nebo neexistence rovných podmínek na evropské úrovni neodůvodňuje neprovedení rozhodnutí Komise, kterým se navrhují vhodná opatření s ohledem na veřejné námořní přístavy. Podle právních předpisů EU v oblasti státní podpory je nutno s podniky, které se s ohledem na cíl daňového systému dotyčného členského státu nacházejí ve srovnatelné právní a skutkové situaci, zacházet v rámci daného členského státu stejně. Posouzení selektivity se tudíž zakládá na vnitřním srovnání v rámci jednoho členského státu (25). Vzhledem k neexistující harmonizaci přímých daní v EU se bude daňová situace přístavů v jednotlivých členských státech vždy do jisté míry lišit.

               (82)

               Nizozemské orgány nepředložily žádná tvrzení, která by osvobození od daně odůvodňovala odkazem na logiku nizozemského systému zdaňování právnických osob. Ani Komise nebyla schopna zjistit takovýto důvod. Logikou systému daně z příjmu právnických osob je zdanění zisku. Příznivější zacházení s veřejnými podniky, včetně veřejných námořních přístavů, které vykonávají hospodářské činnosti, v porovnání se soukromými podniky není v souladu s touto logikou.

         6.6.   Závěr

               (83)

               Komise proto vyvozuje závěr, že osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob podle zákona Wet Vpb 1969 má za následek rozdílné daňové zacházení s veřejnými a soukromými podniky, které se podílejí na hospodářských činnostech. Toto rozdílné zacházení lze přičíst státu a je přiznáno ze státních prostředků. Poskytuje těmto veřejným podnikům selektivní výhodu, kterou nelze odůvodnit povahou a obecným uspořádáním nizozemského systému daně z příjmu právnických osob. Příznivější zacházení mimoto narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy. Osvobození veřejných podniků od daně proto představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy (26).

               (84)

               Komise uznává, že změny zákona Wet Vpb 2015 zrušily s účinností od 1. ledna 2016 osvobození od daně z příjmu právnických osob u většiny nizozemských veřejných podniků, jež podle čl. 2 odst. 1 písm. g), čl. 2 odst. 3 a čl. 2 odst. 7 zákona Wet Vpb 1969 původně zdaněny nebyly. Zákon Wet Vpb 2015 však zachovává osvobození od daně z příjmu právnických osob u některých veřejných námořních přístavů, které vykonávají hospodářské činnosti. Toto rozdílné zacházení lze přičíst státu a je přiznáno ze státních prostředků. Poskytuje těmto veřejným podnikům selektivní výhodu, kterou nelze odůvodnit povahou a obecným uspořádáním nizozemského systému daně z příjmu právnických osob. Příznivější zacházení mimoto narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy. Osvobození od daně přiznané zúčastněným námořním přístavům proto představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.

         7.   SLUČITELNOST

   7.1.   Ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy

               (85)

               Jelikož předmětný režim představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, je nutno posoudit, zda je slučitelný s vnitřním trhem na základě výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy.

               (86)

               Nizozemské orgány nepředložily žádná tvrzení ohledně použitelnosti výjimek popsaných v čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy na obecné osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob.

               (87)

               Komise se domnívá, že není použitelná žádná z výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 Smlouvy, jelikož předmětné opatření není zaměřeno na některý z cílů uvedených v tomto ustanovení. Nezdá se, že by předmětné opatření souviselo s podporou sociální povahy poskytovanou individuálním spotřebitelům nebo podporou určenou k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi či podporou poskytovanou hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo.

               (88)

               V čl. 107 odst. 3 Smlouvy se dále uvádí, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: a) podpory, které mají napomáhat rozvoji určitých oblastí, b) podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu, c) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, d) podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví a e) podpory, které určí Rada rozhodnutím.

               (89)

               Co se týká možné použitelnosti výjimek stanovených v čl. 107 odst. 3 písm. a)–e) Smlouvy, Komise podotýká, že osvobození nizozemských veřejných podniků od daně představuje provozní podporu a je přiznáno bez jakéhokoli rozlišování, pokud jde o cíle sledované dotyčnými podniky. Komise se proto domnívá, že obecně nejsou výjimky stanovené v čl. 107 odst. 3 Smlouvy použitelné. Nizozemské orgány mimoto neposkytly žádné informace, které by prokazovaly, že v určitých zvláštních případech lze tyto výjimky použít. V důsledku výše uvedených skutečností dospěla Komise k závěru, že není použitelný žádný z důvodů stanovených v čl. 107 odst. 3 Smlouvy.

         7.2.   Ustanovení čl. 106 odst. 2 Smlouvy

               (90)

               Kromě důvodů uvedených v čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy může být podpora slučitelná rovněž na základě použití čl. 106 odst. 2 Smlouvy, pokud byl příjemce podpory státem pověřen poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu.

               (91)

               Nizozemské orgány neposkytly žádné informace, na jejichž základě by bylo možno dospět k závěru, že osvobození (některých) veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob lze odůvodnit podle čl. 106 odst. 2 Smlouvy. Komise v této souvislosti podotýká, že v daném případě bylo osvobození nizozemských veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob každopádně přiznáno bez jakéhokoli rozlišování, pokud jde o cíle sledované dotyčnými podniky. Nizozemské orgány nepředložily rovněž žádné informace, jež by ve zvláštních případech umožnily použít ustanovení čl. 106 odst. 2 Smlouvy. Komise proto musí vyvodit závěr, že ustanovení čl. 106 odst. 2 nejsou použitelná.

         8.   PŘECHODNÉ OBDOBÍ V PŘÍPADĚ ZÚČASTNĚNÝCH NÁMOŘNÍCH PŘÍSTAVŮ

               (92)

               Pokud Komise přijme konečné rozhodnutí týkající se existující státní podpory a dospěje k závěru, že opatření podpory není slučitelné s vnitřním trhem, je nutno dotyčné opatření co nejrychleji zrušit nebo pozměnit. V této fázi řízení by členskému státu nemělo být přechodné období v zásadě povoleno. V daném případě každopádně neexistují mimořádné okolnosti, jež by mohly takovéto přechodné období odůvodnit. Tvrzení, která předložilo Nizozemsko, nelze pokládat za mimořádné okolnosti.

               (93)

               Co se týká tvrzení, že rozlišování mezi hospodářskými a nehospodářskými činnostmi není v případě přístavů dostatečně jasné, Komise podotýká, že i jiné veřejné podniky než přístavy musí určit, co představuje hospodářskou činnost a co veřejný úkol, a v této souvislosti nebylo přechodné období povoleno. Komise již přijala více než dvacet rozhodnutí týkajících se přístavů, která poskytují dostatečné vodítko ohledně okolností, za nichž přístavní činnosti představují hospodářskou činnost (27).

               (94)

               Přechodné období neodůvodňuje stejně tak ani tvrzení týkající se potřeby zajistit rovné podmínky na úrovni EU. Jak bylo objasněno v 82. bodě odůvodnění, z hlediska státní podpory nelze osvobození veřejných přístavů od daně odůvodnit existencí podobných opatření v některých jiných členských státech nebo neexistencí rovných podmínek na evropské úrovni. Vzhledem k neexistující harmonizaci přímých daní v EU se daňová situace veřejných přístavů může mezi jednotlivými členskými státy v určitých ohledech lišit. Provedení vhodných opatření stanovených v rozhodnutí Komise ze dne 2. května 2013 proto nelze podmínit zdaněním veřejných přístavů v ostatních členských státech.

               (95)

               Co se týče tvrzení Nizozemska, že podrobení přístavů dani z příjmů právnických osob může představovat složitý a zdlouhavý proces, Komise podotýká, že se nezdá, že by se zvláštní charakteristiky přístavů významně lišily od charakteristik letišť a že letiště Schiphol bylo dani z příjmu právnických osob podrobeno šest měsíců od přijetí rozhodnutí Komise, kterým se navrhují vhodná opatření (28). Pokud zvláštní charakteristiky aktiv přístavů a vlastnická struktura těchto aktiv ztěžují sestavení počáteční rozvahy pro daňové účely, lze tyto záležitosti s finančními úřady projednat i poté, co byly dotyčné subjekty podrobeny dani. Vzhledem ke skutečnosti, že u dotčených námořních přístavů v Nizozemsku začíná příští účetní období 1. ledna 2017, budou mít tyto přístavy dostatek času připravit se na novou situaci. Komise se proto domnívá, že tvrzení Nizozemska týkající se potřebného zvládnutí z administrativního hlediska neodůvodňují přechodné období v případě zúčastněných námořních přístavů.

         9.   EXISTUJÍCÍ PODPORA

               (96)

               Poté, co Komise zjistila, že osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob představuje neslučitelnou státní podporu, musí určit, zda dotyčná opatření představují novou, nebo existující podporu.

               (97)

               Existující podporou, jak je vymezena v čl. 1 písm. b) procesního nařízení, je opatření, které bylo zavedeno před vstupem Smlouvy o ES v platnost v Nizozemsku, nebo opatření, které již bylo schváleno, nebo opatření, které se považuje za existující podporu podle článku 15 procesního opatření, či opatření, které v době, kdy začalo být uskutečňováno, nevytvářelo podporu a poté se stalo podporou následkem vývoje vnitřního trhu. Podporu, která nespadá do definice existující podpory, je nutno pokládat za novou podporu podle čl. 1 písm. c) procesního nařízení.

               (98)

               Nizozemské orgány uvedly, že pokud osvobození podniků od daně podle zákona Wet Vpb 1969 představuje podporu, jedná se o existující podporu.

               (99)

               Komise s tímto stanoviskem souhlasí. Z informací předložených nizozemskými orgány vyplývá, že podstata osvobození veřejných podniků od daně na základě zákona the Wet Vpb 1969, jak je stanoveno v čl. 2 odst. 1 písm. g) a čl. 2 odst. 3 zákona Wet Vpb 1969, existovala před vstupem Smlouvy o ES v platnost v Nizozemsku. Zákon Wet Vpb 1969, jenž byl zaveden v roce 1969, převzal ustanovení, která byla obsažena již v daňovém zákoně z roku 1956 (před vstupem Smlouvy o ES v platnost), a poté nebyly vytvořeny žádné nové výjimky.

               (100)

               Zákon Wet Vpb 2015 zrušil s účinností od 1. ledna 2016 osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. g), čl. 2 odst. 3 a čl. 2 odst. 7 zákona Wet Vpb 1969, výslovně však zachoval osvobození některých nizozemských veřejných námořních přístavů od této daně. Komise podotýká, že s ohledem na tyto veřejné podniky nový zákon stávající osvobození od daně z příjmu právnických osob zásadně nezměnil. Nový zákon nezavedl nové prvky podpory ani nezvýšil počet příjemců. Komise proto vyvozuje závěr, že zachování osvobození zúčastněných námořních přístavů od daně z příjmů právnických osob neznamenalo změnu jeho povahy jakožto existující podpory.

         10.   ZÁVĚR

               (101)

               Osvobození některých nizozemských veřejných námořních přístavů od daně z příjmu právnických osob představuje neslučitelnou státní podporu.

               (102)

               Komise bere na vědomí, že nový zákon Wet Vpb 2015, kterým se mění zákon Wet Vpb 1969, zrušil s účinností od 1. ledna 2016 osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob.

               (103)

               U některých nizozemských veřejných námořních přístavů však zákon Wet Vpb 2015 osvobození od daně z příjmu právnických osob zachoval. Toto osvobození by Nizozemsko mělo zrušit do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí a pozměněný režim daně z příjmu právnických osob by se měl uplatňovat nejpozději s účinností od daňového roku následujícího po přijetí tohoto rozhodnutí,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Osvobození společností Groningen Seaports NV, Havenbedrijf Amsterdam NV, Havenbedrijf Rotterdam NV, Havenschap Moerdijk, NV Port of Den Helder a Zeeland Seaports NV od daně z příjmu právnických osob s ohledem na hospodářské činnosti zúčastněných námořních přístavů představuje státní podporu a je neslučitelné s vnitřním trhem.
   Článek 2
   Nizozemsko zruší osvobození námořních přístavů uvedených v článku 1 od daně z příjmu právnických osob do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí a pozměněný režim daně z příjmu právnických osob se uplatňuje nejpozději s účinnosti od daňového roku následujícího po přijetí tohoto rozhodnutí.
   Článek 3
   Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Nizozemsko Komisi informace o opatřeních přijatých k dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
   Článek 4
   Toto rozhodnutí je určeno Nizozemskému království.

      V Bruselu dne 21. ledna 2016.

            Za Komisi

         Margrethe VESTAGER

            členka Komise

      (1)  Úř. věst. C 280, 22.8.2014, s. 68.

      (2)  Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. L 83, 27.3.1999, s. 1). S účinností od 14. října 2015 bylo nařízení (ES) č. 659/1999 zrušeno nařízením Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. L 248, 24.9.2015, s. 9). Veškeré procedurální kroky v tomto řízení byly učiněny podle nařízení (ES) č. 659/1999.

      (3)  Viz rozhodnutí Komise ze dne 3. července 2001 ve věci SA.16035 (ex E 45/2000) (Úř. věst. C 37, 11.2.2004, s. 13). Komise rozhodla, že osvobození skupiny Schiphol ve veřejném vlastnictví od daně z příjmu právnických osob představuje existující podporu.

      (4)  Viz pozn. pod čarou 1.

      (5)  Článek I D (kterým se vkládá nový článek 6c), článek II a čl. VIII odst. 2 zákona Wet Vpb 2015.

      (6)  Článek I D (kterým se vkládá nový článek 6b) zákona Wet Vpb 2015. Nový článek 6b stanoví osvobození rovněž v případě fakultních nemocnic, které vykonávají činnosti uvedené v čl. 1.4 odst. 1 zákona o vysokoškolském a vědeckém výzkumu. Cílem tohoto osvobození je zajistit rovné podmínky pro veřejné a soukromé nemocnice. Dotyčné osvobození souvisí s výjimkou uvedenou v článku 5 zákona Wet Vpb 1969, jehož se toto řízení netýká, a toto rozhodnutí se proto zmíněnou výjimkou nezabývá. Tímto rozhodnutím není dotčeno posouzení výjimky pro fakultní nemocnice podle zákona Wet Vpb 2015.

      (7)  Viz pozn. pod čarou č. 6, pokud jde o rozhodnutí o vhodných opatřeních, a pozn. pod čarou č. 2, pokud jde o rozhodnutí o zahájení řízení.

      (8)  Články 5 a 6 zákona Wet Vpb 1969 ve spojení s prováděcí vyhláškou (Uitvoeringsbesluit Vennootschapsbelasting 1971) osvobozují od daně z příjmu právnických osob určité subjekty, které sledují sociální účely nebo mají neziskovou povahu či vytvářejí omezený zisk. K těmto subjektům patří nemocnice, zařízení péče o starší osoby, pohřebnictví a knihovny. Jak Komise uvedla v dopise podle článku 17, podle práva EU v oblasti hospodářské soutěže nepředstavuje tvorba zisku kritérium, které je nutno vzít v úvahu při rozhodování, zda je určitý subjekt podnikem, a výjimky stanovené v článcích 5 a 6 zákona Wet Vpb 1969 mohou v určitých případech představovat státní podporu. Dotyčná ustanovení však nejsou v tomto rozhodnutí blíže přezkoumána, jelikož to je omezeno na osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob podle čl. 2 odst. 1, 3 a 7 zákona Wet Vpb 1969.

      (9)  Podle zákona Wet Vpb 1969 zahrnuje pojem „průmyslové podniky“ (nijverheidsbedrijven) podniky, které vyrábějí, přepravují nebo dodávají plyn, elektřinu či teplo, a podniky, které budují nebo spravují sítě pro přepravu plynu, elektřiny nebo tepla.

      (10)  To se týká spíše podniků, které nakupují a prodávají zboží, než obecně podniků vykonávajících hospodářské činnosti ve smyslu pravidel EU. Nizozemské orgány potvrdily, že na poskytování služeb se ustanovení čl. 2 odst. 1 písm. g) zákona Wet Vpb 1969 nevztahuje.

      (11)  Zpráva pro OECD z roku 2002 uvádí rovněž vysokoškolské vzdělávání (pronájem sálů a zasedacích místností a nepřiměřené spojení vzdělávání a výzkumu s komerčními činnostmi, například při průzkumu trhu), zadávání stavebních a montážních prací, oblastní a obecní konstrukční kanceláře, pronájem konferenčních a zasedacích místností, provozování obchodní činnosti v obecních budovách, dotovanou péči o děti, komerční využívání jachetních přístavů, požární služby a rekreační a bytová sdružení. Viz OECD, DAFFE/COMP/WD(2002)54, 19. září 2002, odstavec 7.

      (12)  Viz dokument parlamentu s názvem Belastingplicht overheidsbedrijven – Inventarisatie van de gevolgen van de ondernemingsvariant, 11 mei 2012, Kamerstukken II 31213, nr. 7, s. 26 a 46.

      (13)  Podmínky jsou tyto: 1. jejich ředitele jmenují a odvolávají přímo či nepřímo výhradně provozovatelé uvedených námořních přístavů a v případě jejich likvidace připadá majetek výhradně těmto provozovatelům; 2. všichni jejich akcionáři nebo společníci, partneři, účastníci nebo členové (přímí či nepřímí) patří k provozovatelům uvedených námořních přístavů.

      (14)  Rozsudek Soudního dvora ve věci Höfner a Elser v. Macroton, C-41/90, EU:C:1991:161, bod 21.

      (15)  Rozsudek Soudního dvora ve věci MOTOE v. Elliniko Dimosio, C-49/07, EU:C:2008:376, body 27 a 28.

      (16)  Rozsudky Soudního dvora ve věci Van Landewyck a další v. Komise, 209/78 až 215/78 a 218/78, EU:C:1980:248, bod 21; FFSA a další v. Ministère de l’Agriculture et de la Pêche, C-244/94, EU:C:1995:392 a MOTOE, citováno výše, EU:C:2008:376, body 27 a 28.

      (17)  Sdělení Komise o použití pravidel Evropské unie v oblasti státní podpory na vyrovnávací platbu udělenou za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu (Úř. věst. C 8, 11.1.2012, s. 4).

      (18)  Rozsudek Soudního dvora ve věci Banco de Crédito Industrial SA, nyní Exterior de España SA v. Ayuntamiento de Valencia, C-387/92, EU:C:1994:100, bod 14.

      (19)  Rozsudky Soudního dvora ve věci De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. Vysoký úřad ESUO, 30/59, EU:C:1961:2 a Adria-Wien Pipeline a Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke v. Finanzlandesdirektion für Kärnten, C-143/99, EU:C:2001:598, bod 38.

      (20)  Rozsudek Soudního dvora ve věci Phillip Morris Holland v. Komise, 730/79, EU:C:1980:209, bod 11.

      (21)  Rozsudek Soudního dvora ve věci Itálie v. Komise, C-66/02, EU:C:2005:768, bod 94.

      (22)  Viz mimo jiné rozsudky Soudního dvora ve věci Portugalsko v. Komise, C-88/03, EU:C:2006:511, bod 56 a Ministero dell’Economia e delle Finanze a Agenzia delle Entrate v. Paint Graphos a další, C-78/08 až C-80/08, EU:C:2011:550, bod 49.

      (23)  Rozsudek ve věci Adria-Wien Pipeline, citováno výše, EU:C:2001:598, bod 42.

      (24)  Rozsudek Tribunálu ze dne 1. července 2004 ve věci Salzgitter v. Komise, T-308/00, EU:T:2004:199, bod 42.

      (25)  Rozsudek ve věci Salzgitter, citováno výše, EU:T:2004:199, bod 81.

      (26)  V roce 2002 přijala Komise v podobném případě týkajícím se tříletého osvobození některých italských veřejných podniků zřízených místními orgány od daně z příjmu právnických osob záporné rozhodnutí nařizující navrácení podpory (rozhodnutí Komise 2003/193/ES (Úř. věst. L 77, 24.3.2003, s. 21)). Toto rozhodnutí bylo potvrzeno rozsudkem Soudního dvora ve věci A2 A, původně ASM Brescia v. Komise, C-318/09 P, EU:C:2011:856.

      (27)  Viz např. rozhodnutí Komise ze dne 15. prosince 2009 ve věci státní podpory C 39/2009 (ex N 385/2009) – Lotyšsko – Veřejné financování přístavní infrastruktury v přístavu Ventspils (Úř. věst. C 62, 13.3.2010, s. 7); rozhodnutí Komise ze dne 15. června 2011 ve věci státní podpory SA.30381 (N 44/2010) – Lotyšsko – Veřejné financování přístavní infrastruktury v Krievu Sala (Úř. věst. C 215, 21.7.2011, s. 2); rozhodnutí Komise ze dne 22. února 2012 ve věci státní podpory SA.30742 (N 137/2010) – Litva – Výstavba infrastruktury pro terminál v přístavu Klaipeda (Úř. věst. C 121, 26.4.2012, s. 1); rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2013 ve věci státní podpory SA.35418 (2012/N) – Řecko – Rozšíření přístavu Pireus (Úř. věst. C 256, 5.9.2013, s. 2); rozhodnutí Komise ze dne 18. září 2013 ve věci státní podpory SA.36953 (2013/N) – Španělsko – Úřad přístavu Bahía de Cádiz (Úř. věst. C 335, 5.9.2013, s. 5); rozhodnutí Komise ze dne 18. prosince 2013 ve věci státní podpory SA.37402 – Maďarsko – Intermodální rozvoj svobodného přístavu Budapešť (Úř. věst. C 141, 9.5.2014, s. 5); rozhodnutí Komise ze dne 17. října 2012 ve věci státní podpory SA.34501 – Německo – Rozšíření vnitrozemského přístavu Königs Wusterhausen/Wildau (Úř. věst. C 176, 21.6.2013, s. 1); rozhodnutí Komise ze dne 1. října 2014 ve věci státní podpory SA.38478 – Maďarsko – Rozvoj veřejného přístavu Győr-Gőnyű (Úř. věst. C 418, 21.11.2014, s. 9). Viz rovněž rozhodnutí Komise ze dne 20. října 2004 ve věci státní podpory N 520/2003 – Belgie – Finanční podpora prací na infrastruktuře vlámských přístavů.

      (28)  Rozhodnutí Komise ze dne 3. července 2001 ve věci státní podpory SA.16035 (ex E 45/2000).


title: 2007/668/ES: Rozhodnutí Rady ze dne 25. června 2007 o prozatímním výkonu práv a povinností, které jsou obdobné právům a povinnostem vyplývajícím z členství, Evropským společenstvím ve Světové celní organizaci

text:
               18.10.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 274/11

      ROZHODNUTÍ RADY

   ze dne 25. června 2007
   o prozatímním výkonu práv a povinností, které jsou obdobné právům a povinnostem vyplývajícím z členství, Evropským společenstvím ve Světové celní organizaci
   (2007/668/ES)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 druhým pododstavcem této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Rada dne 19. března 2001 pověřila Komisi, aby jménem Evropského společenství sjednala přistoupení Evropského společenství ke Světové celní organizaci (1).

               (2)

               Předpokládá se, že Úmluva o zřízení Rady pro celní spolupráci bude pozměněna na 109./110. zasedání Rady Světové celní organizace v červnu 2007 tak, aby umožnila celním a hospodářským uniím, včetně Evropského společenství, získat členství ve Světové celní organizaci.

               (3)

               Členské státy Evropského společenství by měly podpořit návrh změn, který po svém přijetí Radou Světové celní organizace umožní přistoupení Společenství k takto změněné úmluvě.

               (4)

               Po informativních rozhovorech se Světovou celní organizací Evropské společenství a Světová celní organizace prozkoumaly možnost, aby Evropské společenství vykonávalo až do ratifikace změněné Úmluvy o zřízení Rady pro celní spolupráci všemi členy Světové celní organizace práva a povinnosti, které jsou obdobné právům a povinnostem členů Světové celní organizace.

               (5)

               Očekává se, že Evropské společenství bude moci převzít tato práva a povinnosti v rámci Úmluvy o zřízení Rady pro celní spolupráci v oblastech spadajících do pravomoci Společenství.

               (6)

               Členské státy Evropského společenství si zachovávají svůj status ve Světové celní organizaci.

               (7)

               V oblastech, na něž se vztahuje Úmluva o zřízení Rady pro celní spolupráci, mají pravomoci jak Evropské společenství, tak i jeho členské státy.

               (8)

               V oblastech spadajících do pravomoci Evropského společenství je třeba zaujímat postoj Evropského společenství. V oblastech, které do pravomoci Evropského společenství spadají částečně, by členské státy Evropského společenství měly usilovat o přijetí společného postoje v zájmu zajištění jednoty vnějšího zastupování Evropského společenství a jeho členských států.

               (9)

               S ohledem na výše uvedené důvody by Rada měla rozhodnout o prozatímním výkonu práv a povinností, které jsou obdobné právům a povinnostem vyplývajícím z členství, Evropským společenstvím ve Světové celní organizaci, včetně platby ročního příspěvku,

         ROZHODLA TAKTO:
   Jediný článek
   1.   Členské státy Evropského společenství hlasují pro rozhodnutí Rady Světové celní organizace, podle kterého se Evropskému společenství prozatímně udělují práva obdobná právům členů Světové celní organizace, a to za podmínek stanovených uvedeným rozhodnutím.
   2.   Evropské společenství přijímá práva a povinnosti, které jsou obdobné právům a povinnostem členů Světové celní organizace a které jsou stanoveny rozhodnutím Rady Světové celní organizace, a to až do doby, kdy vstoupí v platnost změna Úmluvy o zřízení Rady pro celní spolupráci.
   3.   Evropská komise je pověřena, aby Světové celní organizaci sdělila, že Evropské společenství přijímá práva a povinnosti, které jsou obdobné právům a povinnostem členů Světové celní organizace, a aby této organizaci předložila požadované prohlášení o pravomocích uvedené v příloze.
   4.   Evropské společenství platí ode dne 1. července 2007 Světové celní organizaci roční příspěvek na podporu práce této organizace a na pokrytí dodatečných administrativních výdajů.

      V Lucemburku dne 25. června 2007.

            Za Radu

            předsedkyně

         A. SCHAVAN

      (1)  Světová celní organizace byla založena Úmluvou o zřízení Rady pro celní spolupráci, která byla podepsána dne 15. prosince 1950. Úmluva vstoupila v platnost v roce 1952. V roce 1994 přijala Rada pro celní spolupráci pracovní název „Světová celní organizace“, který lépe vypovídá o záběru jejich činností. Světová celní organizace má v současné době 171 členů.

      PŘÍLOHA
      Prohlášení Evropského společenství o pravomocích v oblastech, na něž se vztahuje Úmluva o zřízení Rady pro celní spolupráci
      Toto prohlášení uvádí v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství, ve znění pozdějších změn, pravomoci, které členské státy Evropského společenství převedly na Evropské společenství v oblastech, na něž se vztahuje Úmluva o zřízení Rady pro celní spolupráci.
      Evropské společenství prohlašuje, že v souladu s články 131 až 134 Smlouvy o založení Evropského společenství má výlučnou pravomoc v oblasti společné obchodní politiky.
      Evropské společenství může uzavřít mezinárodní dohody, pokud již dříve uplatnilo svou vnitřní pravomoc za účelem přijetí opatření k provádění společných politik nebo pokud je mezinárodní dohoda nutná k dosažení některého z cílů Evropského společenství. Vnější pravomoc Evropského společenství je výlučná v té míře, v jaké mezinárodní dohoda ovlivňuje vnitřní pravidla Evropského společenství nebo mění rozsah jejich působnosti. V tom případě je na Evropském společenství, a nikoli na jeho členských státech, aby vstupovalo do vnějších závazků s třetími zeměmi nebo mezinárodními organizacemi. Seznam opatření přijatých v celní oblasti Evropským společenstvím je uveden jako seznam právních nástrojů v příloze tohoto prohlášení.
      Výkon pravomocí, které členské státy Evropského společenství převedly podle Smluv na Evropské společenství, se ze své povahy může nadále měnit. Evropské společenství si proto vyhrazuje právo toto prohlášení upravit.

         Příloha
         PRÁVNÍ PŘEDPIS ES
         Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství
         Rozhodnutí Rady 2003/231/ES ze dne 17. března 2003 o přistoupení Evropského společenství k Protokolu o změně Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů (Kjótská úmluva)
         Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/6/ES ze dne 18. února 2002 o ohlašovacích formalitách lodí připlouvajících do přístavů členských států Společenství nebo odplouvajících z nich
         Rozhodnutí Rady 80/271/EHS ze dne 10. prosince 1979 o uzavření mnohostranných dohod, které jsou výsledkem obchodních jednání od roku 1973 do roku 1979 (Úř. věst. L 71, 17.3.1980, s. 1)
         Některá rozhodnutí smíšených výborů s třetími zeměmi, např. 2006/343/ES: rozhodnutí Smíšeného výboru ES-Island č. 2/2005 ze dne 22. prosince 2005, kterým se mění protokol č. 3 o definici pojmu původní produkty a o metodách správní spolupráce k dohodě
         Rozhodnutí Rady 87/369/EHS ze dne 7. dubna 1987 o uzavření Mezinárodní úmluvy o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží a protokolu o její změně
         Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku
         Nařízení Komise (ES) č. 1549/2006 ze dne 17. října 2006, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku
         Články 26 a 133 Smlouvy o založení Evropského společenství
         Nařízení Rady (ES) č. 2505/96 ze dne 20. prosince 1996 o otevření a správě autonomních celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a průmyslové výrobky a o změně nařízení (ES) č. 3059/95 o otevření a správě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a průmyslové výrobky (první série 1996)
         Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, v platném znění
         Nařízení Rady (ES) č. 2026/97 ze dne 6. října 1997 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, v platném znění
         Nařízení Rady (ES) č. 3285/94 ze dne 22. prosince 1994 o společných pravidlech dovozu a o zrušení nařízení (ES) č. 518/94, v platném znění
         Nařízení Rady (ES) č. 515/97 ze dne 13. března 1997 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a jejich spolupráci s Komisí k zajištění řádného používání celních a zemědělských předpisů
         Nařízení Rady (EHS) č. 3677/90 ze dne 13. prosince 1990 o opatřeních, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek
         Nařízení Komise (EHS) č. 3769/92 ze dne 21. prosince 1992, kterým se provádí a mění nařízení Rady (EHS) č. 3677/90 o opatřeních, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek
         Nařízení Rady (ES) č. 111/2005 ze dne 22. prosince 2004, kterým se stanoví pravidla pro sledování obchodu s prekursory drog mezi Společenstvím a třetími zeměmi
         Nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo
         Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1889/2005 ze dne 26. října 2005 o kontrolách peněžní hotovosti vstupující do Společenství nebo je opouštějící
         Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005, kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství
         Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství
         Úmluva mezi Evropským společenstvím, Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím, Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací o společném tranzitním režimu ze dne 20. května 1987
         Rozhodnutí Rady 93/329/EHS ze dne 15. března 1993 o uzavření Úmluvy o dočasném použití a o přijetí jejích příloh


title: Rozhodnutí č. H7 ze dne 25. června 2015 o revizi rozhodnutí č. H3 o datu, ke kterému je třeba stanovit směnné kurzy podle článku 90 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (Text s významem pro EHP a pro dohodu mezi ES a Švýcarskem)

text:
               11.2.2016

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 52/13

         ROZHODNUTÍ č. H7
   ze dne 25. června 2015
   o revizi rozhodnutí č. H3 o datu, ke kterému je třeba stanovit směnné kurzy podle článku 90 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009
   (Text s významem pro EHP a pro dohodu mezi ES a Švýcarskem)
   (2016/C 52/08)
   SPRÁVNÍ KOMISE PRO KOORDINACI SYSTÉMŮ SOCIÁLNÍHO ZABEZPEČENÍ,
   s ohledem na čl. 72 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (1), podle něhož je správní komise odpovědná za řešení všech správních otázek nebo otázek výkladu vyplývajících z ustanovení nařízení (ES) č. 883/2004 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Odstavec 8 rozhodnutí č. H3 (3) obsahuje požadavek na provedení revize tohoto rozhodnutí po prvním roce od vstupu v platnost nařízení (ES) č. 883/2004 a nařízení (ES) č. 987/2009.

               (2)

               Terminologie použitá v rozhodnutí č. H3 by měla být v zájmu srozumitelnosti konzistentní. Proto by měl být v případech, kdy je použit výraz „zveřejněný pro“, nahrazen tento výraz výrazem „zveřejněný v“. V případech, kdy je použit výraz „kurz platný pro“, by měl být tento výraz nahrazen výrazem „kurz zveřejněný v“.

               (3)

               Znění odstavce 6 rozhodnutí č. H3 způsobuje interpretační obtíže a členské státy ho uplatňují různými způsoby. Proto je nezbytné v zájmu zajištění srozumitelnosti příslušného postupu toto ustanovení pozměnit,

         ROZHODLA TAKTO:

               1.

               V odst. 3 písm. a) a b) rozhodnutí č. H3 se výraz „zveřejněný pro“ nahrazuje výrazem „zveřejněný v“.

               2.

               V odstavci 5 rozhodnutí č. H3 se výraz „kurz platný pro“ nahrazuje výrazem „kurz zveřejněný v“.

               3.

               Odstavec 6 rozhodnutí č. H3 se nahrazuje tímto:
               „Pro účely článku 90 nařízení (ES) č. 987/2009 je datem, ke kterému je třeba stanovit platný směnný kurz:

                           a)

                           v případě žádosti o započtení nedoplatků nebo průběžných plateb pracovní den, který bezprostředně předchází dni, kdy dožadující subjekt poslal konečnou žádost o započtení nedoplatků nebo průběžných plateb; nebo

                           b)

                           v případě žádosti o vymáhání pracovní den, který bezprostředně předchází dni, kdy dožadující subjekt poslal první žádost o vymáhání.

                     Pro účely tohoto odstavce se pracovním dnem rozumí pracovní den Evropské centrální banky, v němž zveřejňuje denní referenční kurz pro převod měn.“

               4.

               Toto rozhodnutí se vyhlašuje v Úředním věstníku Evropské unie. Vstupuje v platnost dvacátým dnem po zveřejnění.

            předsedkyně správní komise

         Liene RAMANE

      (1)  Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 284, 30.10.2009, s. 1.

      (3)  Rozhodnutí č. H3 ze dne 15. října 2009 o datu, ke kterému je třeba stanovit směnné kurzy podle článku 90 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (Úř. věst. C 106, 24.4.2010, s. 56).


title: Rozhodnutí Rady ze dne 22. prosince 2009 o jmenování pěti členů a pěti náhradníků správní rady Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů

text:
               28.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               C 21/1

         ROZHODNUTÍ RADY
   ze dne 22. prosince 2009
   o jmenování pěti členů a pěti náhradníků správní rady Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů
   2010/C 21/01
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 713/2009 ze dne 13. července 2009, kterým se zřizuje Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů (1), a zejména na článek 12 tohoto nařízení,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Článek 12 nařízení (ES) č. 713/2009 stanoví, že Rada by měla jmenovat pět členů správní rady Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů a jejich náhradníky.

               (2)

               Člen správní rady by neměl být členem rady regulačních orgánů. Členové správní rady by měli jednat nezávisle a objektivně ve veřejném zájmu.

               (3)

               Je třeba zajistit kontinuitu činnosti správní rady. Z tohoto důvodu by u prvního mandátu funkční období jmenovaných členů nemělo skončit ve stejnou dobu. Tři členové a tři náhradníci by proto měli být jmenování na šest let a dva členové a dva náhradníci by měli být jmenování na čtyři roky.

         ROZHODLA TAKTO:
   Článek 1
   Členy správní rady Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů jsou na dobu šesti let ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí jmenovány tyto osoby:

               —

               Guido BORTONI, Itálie,

               —

               Razvan Eugen NICOLESCU, Rumunsko,

               —

               Piotr Grzegorz WOZNIAK, Polsko.

         Členy správní rady Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů jsou na dobu čtyř let ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí jmenovány tyto osoby:

               —

               Detlef DAUKE, Německo,

               —

               Philippe GUILLARD, Francie.

         Článek 2
   Náhradníky správní rady Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů jsou na dobu šesti let ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí jmenovány tyto osoby:

               —

               Alfonso GONZALEZ FINAT, Španělsko,

               —

               Kristian MØLLER, Dánsko,

               —

               William RICKETT, Spojené království.

         Náhradníky správní rady Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů jsou na dobu čtyř let ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí jmenovány tyto osoby:

               —

               Peter GORDOS, Maďarsko,

               —

               Maya HRISTOVA, Bulharsko.

         Článek 3
   Toto rozhodnutí bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.

      V Bruselu dne 22. prosince 2009.

            Za Radu

            předseda

         A. CARLGREN

      (1)  Úř. věst. L 211, 14.8.2009, s. 1.


Důležité právní upozornění

|

52005DP0194

Rozhodnutí Evropského parlamentu o revizi rámcové dohody mezi Evropským parlamentem a Komisí (2005/2076(ACI))

Úřední věstník 117 E , 18/05/2006 S. 0123 - 0133

		P6_TA(2005)0194Rámcová dohoda o vztazích mezi Evropským parlamentem a KomisíRozhodnutí Evropského parlamentu o revizi rámcové dohody mezi Evropským parlamentem a Komisí (2005/2076(ACI))Evropský parlament,- s ohledem na článek 10 Smlouvy o založení Evropského společenství a prohlášení č. 3 připojené k závěrečnému aktu mezivládní konference, jež schválila Smlouvu z Nice,- s ohledem na článek III-397 Smlouvy o Ústavě pro Evropu,- s ohledem na rámcovou dohodu o vztazích mezi Evropským parlamentem a Komisí ze dne 5. července 2000 [1],- s ohledem na své usnesení ze dne 18. listopadu 2004 o volbě nové Komise [2],- s ohledem na rozhodnutí Konference předsedů ze dne 14. dubna 2005,- s ohledem na návrh rámcové dohody o vztazích mezi Evropským parlamentem a Komisí (dále uváděné jako "dohoda"),- s ohledem na čl. 24 odst. 3 a na článek 120 jednacího řádu, jakož i na bod XVIII odst. 4 přílohy VI tohoto jednacího řádu,- s ohledem na zprávu Výboru pro ústavní záležitosti (A6-0147/2005),A. vzhledem k tomu, že prohlubování demokracie v Evropské unii, o němž svědčí zejména podpis Smlouvy o Ústavě pro Evropu, vyžaduje posílení vztahů mezi Evropským parlamentem a Komisí a lepší parlamentní dohled nad činností výkonné moci,B. vzhledem k tomu, že proces uvádění současné Komise do úřadu posílil demokratickou legitimitu institucionálního systému Unie a zdůraznil politický rozměr vztahů mezi oběma orgány,C. vzhledem k tomu, že nová dohoda, která je mu předkládána, odráží tento vývoj,D. vzhledem k tomu, že tato dohoda vyžaduje vysvětlení, jež jsou popsána dále,E. vzhledem k tomu, že s ohledem na průběh jednání, která vedla k uzavření politické dohody, je nutné, aby osoby pověřené jednáním disponovaly politickým mandátem,F. vzhledem k tomu, že interinstitucionální dohody a rámcové dohody mají významný vliv a že je tudíž pro zjednodušení přístupu a zajištění průhlednosti nezbytné, aby byly všechny stávající dohody konsolidovány a zveřejněny jako příloha jednacího řádu Parlamentu;1. vítá, vedle posílení logického skloubení a zjednodušení struktury dohody, následující přínosné body, jež obsahuje návrh nové dohody:a) nová ustanovení týkající se případného střetu zájmů (bod 2);b) dohodnutý postup pro případ nahrazení člena Komise během jejího mandátu (bod 4);c) ujištění, že navržení kandidáti na komisaře poskytnou veškeré relevantní informace při postupech schvalování Komise (bod 7);d) nastolení pravidelného dialogu na nejvyšší úrovni mezi předsedou Komise a Konferencí předsedů (bod 10);e) společné určení zvláště důležitých návrhů a akcí na základě legislativního programu a práce Komise, víceletého interinstitucionálního plánování a záruky, že Parlament bude informován, naroveň s Radou, o veškeré činnosti Komise (články 8 a 12);f) zlepšení toku informací, které poskytuje Komise, o sledování a zohlednění stanovisek Parlamentu (články 14 a 31);g) publikování relevantních informací týkající se expertních skupin Komise (bod 16), s výhradou zvážení odstavce 2 tohoto rozhodnutí;h) potvrzení ustanovení týkajících se účasti Parlamentu na mezinárodních konferencích a nové bližší odkazy na dárcovské konference a sledování průběhu voleb (články 19 až 25), s výhradou požadavku formulovaného v odstavci 4 tohoto rozhodnutí;i) zahrnutí závazků, které na sebe vzala Komise v rámci prováděcích opatření v oblasti obchodu s cennými papíry, bankovnictví, pojišťovnictví ("Lamfalussyho postup"), do dohody (bod 35) a dohody mezi Evropským parlamentem a Komisí týkající se způsobů uplatňování rozhodnutí "komitologie" [3], s výhradou poznámek formulovaných v odstavci 3 tohoto rozhodnutí;j) potvrzené závazky ohledně účasti Komise na práci Parlamentu (články 37 až 39);k) zařazení revizní doložky do dohody (bod 43) v okamžiku, kdy vstoupí v platnost Smlouva o Ústavě pro Evropu;2. zdůrazňuje význam, který přikládá plné průhlednosti ve věci složení a činnosti expertních skupin Komise (bod 16 dohody), a žádá Komisi, aby uplatňovala dohodu v tomto smyslu;3. vyzývá Komisi, aby s ohledem na svůj návrh ze dne 11. prosince 2002 zohlednila hlavní politické směry, které Parlament přijímá při výkonu svého práva na posuzování dokumentů v rámci postupu komitologie;4. považuje za důležité, aby poslanci, účastní-li se delegací na mezinárodních konferencích, mohli být přítomni na vnitřních koordinačních schůzích Unie jednání mohli být přítomni, přičemž Parlament bude přirozeně dodržovat zvláštní pravidla důvěrnosti těchto schůzí, a vyzývá proto Komisi, aby odpovídajícím způsobem podpořila žádosti Parlamentu předložené v této souvislosti Radě;5. trvá na tom, aby Komise při předložení integrovaných obecných směrů pro hospodářství a zaměstnanost poskytla nejméně dva měsíce na příslušné konzultace s Evropským parlamentem;6. schvaluje dohodu, která je přiložena k tomuto rozhodnutí;7. přijímá rozhodnutí, že tato dohoda bude přiložena k jeho jednacímu řádu a nahradí přílohy XIII a XIV tohoto řádu;8. pověřuje svého předsedu, aby předal toto rozhodnutí a přílohu k němu Komisi, Radě a parlamentům členských států.[1] Úř. věst. C 121, 24.4.2001, s. 122.[2] Texty přijaté k tomuto datu, P6_TA(2004)0063.[3] Rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23).--------------------------------------------------PŘÍLOHA--------------------------------------------------


title: Rozhodnutí zástupců vlád členských států (EU, Euratom) 2015/1569 ze dne 16. září 2015 o jmenování soudců Tribunálu

text:
               22.9.2015

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 245/5

         ROZHODNUTÍ ZÁSTUPCŮ VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ (EU, EURATOM) 2015/1569
   ze dne 16. září 2015
   o jmenování soudců Tribunálu
   ZÁSTUPCI VLÁD ČLENSKÝCH STÁTŮ EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 19 této smlouvy,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na články 254 a 255 této smlouvy,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména čl. 106a odst. 1 této smlouvy,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dne 31. srpna 2016 skončí funkční období čtrnácti soudců Tribunálu. Je tedy třeba přistoupit ke jmenováním na období od 1. září 2016 do 31. srpna 2022.

               (2)

               Pan Heikki KANNINEN a pan Juraj SCHWARCZ byli navrženi k opětovnému jmenování do funkce soudců Tribunálu.

               (3)

               Výbor zřízený článkem 255 Smlouvy o fungování Evropské unie vydal stanovisko k vhodnosti pana Heikkiho KANNINENA a pana Juraje SCHWARCZE pro výkon funkce soudce Tribunálu,

         PŘIJALI TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Soudci Tribunálu na období od 1. září 2016 do 31. srpna 2022 jsou jmenováni:

               —

               pan Heikki KANNINEN,

               —

               pan Juraj SCHWARCZ.

         Článek 2
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

      V Bruselu dne 16. září 2015.

            Předseda

         C. BRAUN


title: Rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/609 ze dne 18. dubna 2016, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu

text:
                  20.4.2016

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 104/19

            ROZHODNUTÍ RADY (SZBP) 2016/609
      ze dne 18. dubna 2016,
      kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu
      RADA EVROPSKÉ UNIE,
      s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 29 této smlouvy,
      s ohledem na rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (1), a zejména na článek 23 uvedeného rozhodnutí,
      s ohledem na návrh vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku,
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  Dne 26. července 2010 přijala Rada rozhodnutí 2010/413/SZBP.

                  (2)

                  Dne 14. července 2015 dosáhly Čína, Francie, Německo, Ruská federace, Spojené království a Spojené státy americké za podpory vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku dohody s Íránem o dlouhodobém komplexním řešení íránské jaderné otázky. Úspěšné provádění společného komplexního akčního plánu zajistí výlučně mírovou povahu íránského jaderného programu a umožní komplexní odstranění všech sankcí souvisejících s jadernými otázkami.

                  (3)

                  Dne 20. července 2015 přijala Rada bezpečnosti OSN rezoluci č. 2231 (2015), která potvrzuje společný komplexní akční plán, naléhavě vyzývá k jeho úplnému provádění podle harmonogramu, jenž je v něm vymezen, a stanoví činnosti, které se mají v souladu se společným komplexním akčním plánem provádět.

                  (4)

                  Společný komplexní akční plán, potvrzený rezolucí Rady bezpečnosti OSN č. 2231 (2015), konkrétně stanoví, že Unie odstraní stávající omezující opatření vůči některým osobám a subjektům ke „dni přechodu“ (18. říjen 2023), který nastane osm let po „dni přijetí“ (18. říjen 2015), nebo dříve, a to na základě zprávy generálního ředitele Mezinárodní agentury pro atomovou energii (MAAE) radě guvernérů MAAE a současně Radě bezpečnosti OSN konstatující, že MAAE dospěla k závěru, že veškerý jaderný materiál v Íránu je i nadále využíván v rámci mírových činností („obecnější závěr“).

                  (5)

                  Rada přezkoumala odůvodnění týkající se jednoho subjektu, jenž má být až do dne přechodu předmětem omezujících opatření, a rozhodla, že by toto odůvodnění mělo být doplněno.

                  (6)

                  Položka uvedená v příloze tohoto rozhodnutí by měla být použitelná do 22. října 2016.

                  (7)

                  Rozhodnutí 2010/413/SZBP by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,

            PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
      Článek 1
      Příloha II rozhodnutí 2010/413/SZBP se mění v souladu s přílohou tohoto rozhodnutí.
      Článek 2
      Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

         V Lucemburku dne 18. dubna 2016.

               Za Radu

               předsedkyně

            F. MOGHERINI

         (1)  Úř. věst. L 195, 27.7.2010, s. 39.

         PŘÍLOHA
         V příloze II části I.B rozhodnutí 2010/413/SZBP se s účinkem do 22. října 2016 vkládají tyto údaje:
         I.   Osoby a subjekty zapojené do činností souvisejících s jadernými nebo balistickými raketami a osoby a subjekty poskytující podporu íránské vládě.
         B.   Subjekty

                        Jméno

                        Identifikační údaje

                        Odůvodnění

                        Datum zařazení na seznam

                        „7a (*).

                        Bank Saderat Iran (včetně všech poboček) a dceřiné společnosti

                        Bank Saderat Tower, 43 Somayeh Ave, Tehran, Iran.

                        Vyřizováním akreditivů pro Defence Industries Organisation (Organizace obranného průmyslu, DIO) v březnu 2009 porušila banka Saderat ustanovení rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1737, v níž je DIO uvedena, a která proto požaduje zmrazení jejích finančních prostředků, aktiv a hospodářských zdrojů a zakazuje, aby organizaci DIO byly jakékoli finanční prostředky, aktiva či hospodářské zdroje zpřístupněny. Vyřizováním uvedených akreditivů banka Saderat rovněž organizaci DIO napomáhala porušovat zákaz obsažený v rezoluci Rady bezpečnosti OSN č. 1747 o získávání a poskytování jakýchkoli zbraní a souvisejícího materiálu ze strany Íránu.

                                    a)

                                    Bank Saderat PLC (London)

                        5 Lothbury, London, EC2R 7 HD, UK

                        Dceřiná společnost plně vlastněná bankou Saderat

            (*)  V souladu s rozhodnutím Rady (SZBP) 2016/609 se tato položka použije do 22. října 2016.“


title: 2014/789/EU: Rozhodnutí Rady ze dne 10. listopadu 2014 o uzavření, jménem Evropské unie a jejích členských států, Dodatkového protokolu k Dohodě o volném obchodu mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Korejskou republikou na straně druhé s ohledem na přistoupení Chorvatska k Evropské unii

text:
               14.11.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 329/1

         ROZHODNUTÍ RADY
   ze dne 10. listopadu 2014
   o uzavření, jménem Evropské unie a jejích členských států, Dodatkového protokolu k Dohodě o volném obchodu mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Korejskou republikou na straně druhé s ohledem na přistoupení Chorvatska k Evropské unii

      (2014/789/EU)

   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 91, čl. 100 odst. 2, čl. 167 odst. 3 a článek 207 ve spojení s čl. 218 odst. 6 druhým pododstavcem písm. a) bodem v) této smlouvy,
   s ohledem na akt o přistoupení Chorvatska, a zejména na čl. 6 odst. 2 druhý pododstavec tohoto aktu,
   s ohledem na návrh Evropské komise,
   s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               V souladu s rozhodnutím Rady 2014/257/EU (1) byl podepsán Dodatkový protokol k Dohodě o volném obchodu mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Korejskou republikou na straně druhé, s ohledem na přistoupení Chorvatska k Evropské unii (dále jen „dodatkový protokol“) a je prozatímně prováděn od 1. července 2013 až do dokončení postupů nezbytných k jeho uzavření.

               (2)

               Dodatkový protokol by měl být schválen,

         PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
   Článek 1
   Dodatkový protokol k Dohodě o volném obchodu mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně a Korejskou republikou na straně druhé s ohledem na přistoupení Chorvatska k Evropské unii se schvaluje jménem Unie a jejích členských států (2).
   Článek 2
   Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné učinit jménem Unie a jejích členských států oznámení podle článku 9 dodatkového protokolu, týkající se dokončení vnitřních postupů pro vstup v platnost.
   Článek 3
   Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.

      V Bruselu dne 10. listopadu 2014.

            Za Radu

            předseda

         M. MARTINA

      (1)  Úř. věst. L 140, 14.5.2014, s. 1.

      (2)  Znění dodatkového protokolu bylo zveřejněno spolu s rozhodnutím o podpisu.